frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — I enlighet med intentionerna i socialtjänstlagen skall social-tjänstens arbete bedrivas utifrån en helhetssyn på den enskildes totala sociala situation, oav-sett hur kommunen har organiserat . Av det som K.S. har anfört fram-går det att han ville ta upp andra omständigheter än de rent ekonomiska förhållandena inför förvaltningens ställningstagande till hans ansökan. Genom förvaltningens agerande har han gått miste om denna möjlighet. Handläggningen av en invändning om jäv i ett s.k. barnavårdsärende (Dnr 788-2000) I en anmälan till JO ifrågasatte B.B. Socialnämndens i handläggning av bl.a. en invändning om jäv som han hade gjort mot socialsekreteraren i ett barnavårdsärende. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande såvitt avsåg handläggningen av B.B:s invändning om jäv. Nämnden lämnade som sitt remissvar ett av socialchefen och enhetschefen upprättat yttrande vari anfördes följande. B.B. framför, till handläggande socialsekreterare 000204, att han uppfattar att socialsekreterare är jävig och att hon har tagit ställning för modern eftersom socialsekreteraren har informerat modern om de ändrade omständigheterna kring S:s taxiresor till och från skolan. Ett resonemang om hur en § 50-SoL utredning bedrivs när det finns två vårdnadshavare förs med B.B. och hans juridiska ombud . B.B. beslutar sig för att acceptera som handläggande socialsekreterare. 000207 meddelar B.B. på utredande socialsekreterare telefonsvarare att han anser att det är bäst att hon överlämnar handläggningen i ärendet till någon annan då han anser att är jävig. Utredningen ska ske korrekt och rättvist. B.B. vill förtydliga att han hävdar jäv mot . Den nya utredaren får inte haft kontakt med S., B. eller modern tidigare. B.B. vill att all kontakt och kommunikation i fortsättningen ska ske via ombudet . till socialsekreterare och meddelar att B.B. ifrågasätter initieringen av § 50-utredningen. 000207 informeras enhetschef om B.B:s uppfattning. Han anser att socialsekreterare är jävig. Enhetschef bedömer att det ej föreligger jäv och att socialsekreterare ska fortsätta handlägga ärendet. 000210 möte med ombud , utredande socialsekreterare och och enhetschef där redogör för hur en § 50-SoL utredning bedrivs och vilka kontakter som tas. 000307 inkommer, per fax, en skrivelse från B.B. till socialchefen angående jäv för socialsekreterare . 000316 möte mellan B.B., P-A.B., socialchef och enhetschef . Ett resonemang om hur en § 50 utredning enligt SoL bedrivs när det finns två vårdnadshavare förs med B.B. och hans ombud. B.B. beslutar sig för att acceptera socialsekreterare som handläggare. 000329 beslutar att jäv enl 25 § punkt 4, kommunallagen inte föreligger. 000406 beslut expedieras. B.B. yttrade sig över remissvaret. Från socialförvaltningen i inhämtades per telefon att socialnämndens delegationsordning inte omfattade beslut varigenom en invändning om jäv prövas. I ett beslut anförde JO bl.a. följande. Av 38 § socialtjänstlagen följer att kommunallagens (1991:900) bestämmelser om jäv skall tillämpas hos socialnämnden. Reglerna återfinns i 6 kap. 24-27 §§ kommunallagen. Regleringen avseende jäv i 6 kap. kommunallagen är uttömmande och avser all handläggning hos nämnderna, oavsett om det är fråga om ärenden som innebär myndighetsutövning mot enskilda eller inte. Bestämmelserna gäller både förtroendevalda och de anställda tjänstemännen. Även de tjänstemän som utreder och föredrar ett ärende inför nämnd eller annan beslutsfattare omfattas av jävsbestämmelserna. I 6 kap. 25 § kommunallagen är jävsgrunderna indelade i fyra grupper. I förevarande ärende är det bestämmelsens punkt 4 om s.k. delikatessjäv som är av intresse. Enligt denna punkt är en förtroendevald eller en tjänsteman jävig vid handläggningen av ett ärende om det (utöver vad som anges i punkterna 1-3) finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. En tjänsteman eller förtroendevald som är jävig får enligt 6 kap. 24 § kommunallagen inte delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom skall, enligt samma lagrum, självmant ge det tillkänna. Delikatessjäv kan utgöras av att en handläggare är vän eller ovän med den som är part i ärendet. Vidare kan det vara fråga om delikatessjäv vid ett markant beroendeförhållande mellan handläggaren och parten. Även den som särskilt engagerar sig i saken på ett sätt som ger anledning att anta att det brister i förutsättningarna för en objektiv bedömning av ärendet skulle kunna anses jävig på denna grund (jfr prop. 1971:30 s. 343). Jag vill i sammanhanget även nämna att jävsreglerna är ett uttryck för den övergripande objektivitetsprincipen som är fastlagd i grundlag. Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen skall bl.a. förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. I 6 kap. 24 § tredje stycket kommunallagen regleras prövningen av jävsfrågan. Normalt skall ett konstaterat jäv leda till att den jävige inte tar befattning med ärendet. I de flesta fall behöver inte nämnden fatta ett formellt beslut i jävsfrågan. Den jävige avstår självmant och ersätts med annan person. Om den som utpekats som jävig inte anser sig jävig måste dock nämnden avgöra jävsfrågan genom ett formellt beslut. Nämnden är skyldig att fatta ett sådant beslut. Av utredningen framgår att det inte var förrän B.B. tog upp jävsfrågan i ett till socialchefen ställt faxmeddelande som förvaltningen uppfattade att det rörde sig om en "formell jävsinvändning". ning har B.B. redan genom det som han framfört tagit upp frågan på ett sådant sätt att det stod klart att han gjorde gällande att var jävig. Hur en jävsinvändning görs - muntligen eller skriftligen - saknar självfallet betydelse. Eftersom inte har ansett sig jävig och då prövning av jävsinvändningar inte har delegerats har socialnämnden varit skyldig att avgöra jävsfrågan genom ett formellt beslut. B.B:s jävsinvändning borde således ha blivit föremål för nämndens prövning mycket snabbare än som skedde. Först vid nämndens sammanträde har jävsfrågan tagits upp. Det kan för övrigt ifrågasättas om det fortfarande fanns någon jävsinvändning att ta ställning till eftersom B.B. efter mötet , såvitt framgår av vad som anförts i remissyttrandet, "beslutar sig för att acceptera socialsekreterare som handläggare". Jag finner sammanfattningsvis anledning att rikta kritik mot handläggningen av jävsfrågan. Jag vill här allmänt framhålla att det för den enskilde är av största vikt att jävsinvändningar hanteras korrekt och med erforderlig skyndsamhet. En legitimerad psykolog har som partssakkunnig åt försvaret i ett brottmål avgivit två sakkunnigyttranden. Fråga om han genom dessa åtgärder står under Social-styrelsens tillsyn. Även kritik mot för handläggningen av tillsynsärendet (Dnr 3160-1999) är docent i psykologi och enhetsansvarig för Ut--red-nings-metodiska forskningsenheten vid , numera , i . Som partssakkunnig åt försvaret i ett brottmål avgav han bl.a. sakkun-nigyttranden. I det aktuella målet anförde i dom (mål B 247/97) under domskälen bl.a. följande: "B.E:s analys av utsagorna i målet samt kritik mot olika myndighetspersoner och tingsrättens sätt att resonera fram-står närmast som en i beteendevetenskapliga termer klädd plädering för (den till-tala-des) sak. Utlå-tandena och uppgifterna under förhöret i hovrätten är så ensidiga att vad där an-förs knappast har något bevisvärde." I en skrivelse ställd till och med rubriken leg. psykolog agerande i mål rörande sexualbrott mot barn, Åklagar-kammarens i mål nr C 2201-95 anförde kammaråklagaren i huvudsak följande: "Jag har i egenskap av åklagare i rubricerat mål med förvåning noterat att leg. psykolog , privat sakkunnig i målet, både i tingsrätten och hov-rätten uttalat sig i skuldfrågan. Agerandet förefaller ej vara i överensstämmelse med Psykologförbunds etiska principer, rikt-linjer och råd." återgav vidare vad anfört ovan samt upp-lyste om att hon kunde till-handahålla kopior av B.E:s skriftliga utlåtan-den och ban-dade förhör med honom. I en skrivelse ställd till leg. psykolog . åbero-pade Social-styrelsen, regionala tillsynsenheten i , bl.a. det aktuella hov-rättsuttalandet samt anförde vidare följande. Vad som förevarit under domstols förhandlingar avseende förhör med Er saknar styrelsen befo-genhet att pröva. Däremot är det sannolikt att Era skriftliga utlåtanden/yttranden till domstolarna faller in under de be-stämmelser som gäller vid utfärdande av intyg enligt före-skrifter (SOSFS 1981:25) för hälso- och sjukvårdspersonalen om avfattande av intyg m.m., samt 7 § lag (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Styrelsen har i beredningen av ärendet övervägt olika handlingsalternativ, men valt att stanna med denna skrivelse till Er med följande bedömning. Det finns skäl att med skärpa påminna om Era åligganden att tillämpa styrelsens ovan nämnda föreskrifter, vari framgår bl.a. att hälso- och sjukvårdspersonalen skall noga se till att man endast uttalar sig om förhållanden som man har tillräcklig kännedom om och att intyg kan få av-görande betydelse i såväl offentliga som enskilda rättsförhållanden (punkt 1). Intygsutfärdaren bör sträva efter att endast avge sådana intyg som innebär en opartisk bedömning och skall vara objektiv då han samlar in det material som han skall grun da intyget på. Intyget kan behöva grundas på upplys-ningar även från andra personer än sådana som anvisats av den som begär intyget, vilket ofta är fallet då parter med skilda intressen står mot varandra t.ex. vid tvist (punkt 4). Det är ange-läget att ett intyg inte ges ett innehåll som kan uppfattas som nedsättande eller kränkande för den person det gäller eller någon honom närstående. Uttalan-den som kan uppfattas som uttryck för nedsät-tande moraliska eller sociala värderingar skall undvikas (punkt 7). Mot bakgrund härav är det ytterst anmärkningsvärt att notera bedömning i sin dom av vad Ni till de aktuella domstolarna anfört såsom legitimerad psykolog. Styrelsen kommer emellertid inte att vidta någon ytterligare åtgärd. I en anmälan till JO klagade . på Social-styrel-sen, regio-nala tillsyn-senheten i , för att styrelsen riktat kritik mot honom för hans åtgärder som sakkunnig i ovannämnda brottmål. var inte behörig att ha tillsyn över honom eftersom han inte avgivit yttrandet som psykolog i hälso- och sjukvårdsverksamhet utan som metodforskare och för det fall styrelsen skulle vara behörig, hade styrelsen inte kommunicerat handlingarna i tillsynsärendet med honom. Han hade heller inte beretts tillfälle att överklaga tillsynsbeslutet. Slutligen hade inte preciserat eller gjort begripligt vari påstådda brister i sakkunnigyttrandena skulle bestå utöver att han inte borde framföra kri-tiska iakttagelser. Om sin bakgrund och det aktuella uppdraget anförde B.E. Han erhöll psykologexamen och doktorsexamen (samhällsvetenskapliga fakulteten, JO:s anm.) 1975 vid univer-sitet. legitimation som psy-kolog erhöll han som denna infördes, dvs. Han hade varit anställd som bitr. psykolog vid i , men hade efter detta inte innehaft anställning som hälso- och sjukvårdspersonal. Han är anställd som universitetslektor i psykologi (i praktiken med inriktning på socialt arbete) vid . erhöll han regeringsfullmakt för en ordi-narie tjänst som universitetslektor i psy-kologi vilken han innehar på heltid. Han har som docent i psykologi och en-hetsansvarig för Utredningsmeto-diska forskningsenheten vid högskolan av en advokat cirka fått och accepterat upp-drag som partssakkunnig åt försvaret i ett brottmål. Att han även var legitimerad psykolog torde helt ha saknat betydelse för uppdragsgivaren unge-fär på samma sätt som hans arbetsgi-vare inte tillskrivit detta någon bety-delse. Uppdraget sammanhängde up-penbarligen med hans forsknings-kompe-tens och forskningserfa-renhet. Innebörden av uppdra-get var inte att göra någon klinisk bedömning. Granskningen avsåg förundersök-ningsmaterial och metodiken var textanalytisk och källkritisk gentemot befintliga data. framhöll också att arbetet utförts inom högskolans upp-drags-verk-samhet. I anmälan riktade B.E. även klagomål mot och kammar-åkla-garen . Anmälan i den delen handlades i ärende 3074-1999 och avgjor-des genom beslut av chefsJO . Anmälan remitterades till för utredning och yttrande i de delar klagomålen riktades mot styrelsen. I remissvar anförde , rätts-avdel-ningen, följande. är legitimerad psykolog och har i samband med en brott-målsrättegång ingivit sakkunnigutlå-tanden till tingsrätt och hovrätt. Dessa utlåtanden har kritiserats i hovrättens dom och efter domen har åklagaren påtalat denna kritik för . har därvid bl.a. kritise-rats för att utlå-tandena varit ensidiga och utan bevisvärde och att hans insats får liknas vid en plädering för den tilltalade. Styrelsen har alltsedan åliggande- och disciplinpåföljdslagens tillkomst häv-dat att en legitimerad yrkesutövare står under tillsyn i den situation som är aktuell här (jfr. 1993/94:149, bl.a. s. 56-57 och 79). Någon möjlighet till disciplinär åtgärd föreligger dock inte. Ett beslut från tillsynsmyndighetens sida som rör sådan verksamhet kan därför enbart ut-mynna i kritik i de fall finner att förutsättningar föreligger för att inta en sådan hållning gentemot den legitimerade. Eftersom Social-styrelsen i detta fall således kommit fram till att B.E. står un-der sty-relsens tillsyn medför det bl.a. att föreskrifter (SOSFS 1981:25) för hälso- och sjukvårdspersonalen om avfattande av intyg m.m. ansetts tillämpliga. Sakkunnigutlåtanden likställs därvid med så-dana intyg vars utformning och innehåll regleras i dessa föreskrifter. tillsyn i denna form utgör inte myndighetsutövning mot en-skild och de beslut som denna tillsyn mynnar ut i är inte överklagbara. Det fanns därför inte någon ovillkorlig skyldighet att kommunicera befintligt ut-redningsmaterial med B.E. Som JO funnit i ären-det 2404-1998 utesluter detta konstaterande inte att förvaltningslagens regler i dessa delar ändå tillämpas. Det blir en bedömningsfråga hur till-synsmyndigheten skall gå tillväga och omständig-heterna i det enskilda fallet får bli avgörande. När det gäller B.E. var det så att han väl kände till utredningsmaterialet, dvs. hans egna två utlåtanden samt tingsrätts- och hov-rättsdom. Det enda som tillförts ärendet härutöver är åklagarens skrivelse till , vilken inte kan anses ha tillfört ärendet några nya sakuppgifter. I det aktuella fallet fanns det därför knap-past anled-ning för att kommunicera detta material med B.E. har i sitt beslut uttalat att prövningen avser endast B.E:s sak-kunnigutlåtanden. Styrelsen hävdade då att B.E. gjort avsteg från punkterna 1, 4 och 7 i Social-styrelsens före-skrifter (SOSFS 1981:25) för hälso- och sjukvårdspersonalen om avfattande av intyg m.m. Budskapet till B.E. i beslutet var att om han i sitt upp-drag tillämpat föreskrifterna, är det mindre troligt att hovrätten i sina dom-skäl uttalat sig på det sätt som kom att ske. En centralt placerad enhet inom kan inte överpröva ett beslut som fattats av en regional tillsynsenhet. Någon skyldighet för Social-styrel-sen att självmant ompröva beslutet enligt 27 § förvaltningslagen har inte fö-relegat. Frågan är då om B.E:s yrkande att "ledning upphäver/undanröjer den beslutsskrivelse som upprättats" får tolkas som en begäran om omprövning. Rent språkligt kan detta knappast sägas ha varit fallet. En helt annan fråga är att B.E. i sin anmälan till JO argumenterar för att en omprövning borde ha skett. rande i beslutet att skäl för ompröv-ning inte förelåg måste därför anses vara riktigt. har utöver de förhållanden som kommenterats även haft andra synpunkter på Socialstyrel-sens agerande. Dessa synpunkter berör i huvudsak lämplighets- och bedömningsfrågor av olika slag. I denna del får följande framhållas. Ett uttalande i en hovrätts domskäl av det beskrivna sla-get är en omständighet som i sig tveklöst kan utgöra underlag för kritik av en legitimerad yrkes-utövare från tillsynsmyndighetens sida. Om ett utlå-tande använts som processmaterial i ett brott-mål måste rimligen domstolens ledamöter ha de bästa förutsättningarna att bedöma det processu-ella värdet och kvaliteten på ett sådant utlåtande i förhållande till det syfte utlåtandet skall tjäna. Det är viktigt att bl.a. så långt möjligt vara objektiv i alla de si-tu-ationer i vilka en legitimerad yr-kesutövare kan komma att göra uttalanden genom intyg eller utlåtanden. Hovrättens bedömning har uppenbarligen varit att B.E., med beaktande av att han anlitats av försvarssidan i målet, ändå inte levt upp till detta krav. delar den bedömningen. Även B.E:s argumentation i dessa delar tillbakavisas därför. inkom med ytterligare handlingar samt kommenterade remissvaret varvid han anförde bl.a. följande. Det textanalytiska yttrande som han hade pro-ducerat på uppdrag av en jurist-firma ut-gör inte hälso- och sjukvårdsverksamhet och den åbe-ropade lagstiftningen är där-för inte tillämplig. Det framstår som orim-ligt att vidga lagens tillämpningsområde så som gjort här. Mäng-der av andra yttranden som han i sin tjänst på och som händel-sevis inneha-vare av psykologlegitimation skriver skulle då lika gärna kunna falla under Socialstyrel-sens tillsyn, t.ex. kritiska forskningsrapporter, rekommenda-tionsbrev för elever, examinationsyttranden eller forskningsansökningar som inges till andra myndigheter. Forsk-nings-baserade sakkunnigyttranden av här aktuellt slag är i betydande ut-sträckning analoga med enklare forskningsrapporter i sin utform-ning. De anförda intygsbestämmelserna har aldrig utformats med tanke på detta slag av textanaly-tiska undersökningar. Det är anmärkningsvärt att fort-farande inte kan preciserat klargöra vad som är felaktigt i hans yttranden, och sty-relsen låtsas nu inte längre som i tidigare skrivelse att den själv granskat hans ytt-randen - i remissvaret hänvisas helt till hovrättens uttalan-den och utan att sty-rel-sen av hov-rätten tagit reda på mer konkret vad som avsågs. De aktuella yttrandena har funnits tillgängliga på ombudsmanna-ex-pedition och är betecknade som Sakkunnigyttrande över förundersökningsmaterial och annat relevant material i tingsrätts mål nr B 181/95:2 undertecknat , Utredningsmetodiska forskningsenheten Docent i psykologi, leg psykolog, Universitetslektor i psykologi. Yttrandet ingavs till - enligt vad som framgår av dagboksbla-det i målet - . Det kan här antecknas att dateringen av yttran-det måste vara felaktig eftersom yttrandet hänför sig till omständigheter som in-träffat . Kompletterande sakkunnigyttrande över förhörsutskrifter från tingsrätts-för-hand-lingar m m i hov-rätts mål B 247/97, allmän åklagare./. (tilltalad), angående våldtäkt undertecknat Docent i psykologi, leg psykolog. Detta yttrande ingavs till mellan tingsrättens dom och hovrättens dom . I ett beslut anförde stf JO följande. Regleringen av tillsyn över hälso- och sjukvården var föremål för upprepade revisioner. Fram till den l gällde lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Denna lag ersattes av dels lagen (l994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvård, åliggandelagen, som innehöll bestämmelser om tillsyn, dels lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område, disciplinpåföljdslagen. trädde lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- -och sjukvården i kraft, till-synslagen. Åliggandelagen och disciplinpåföljdslagen gällde alltjämt, men be-stämmelserna om tillsyn i åliggandelagen överfördes till tillsynslagen. Den 1 ja-nuari 1999 ersattes åliggandelagen, disciplinpåföljdslagen och tillsynslagen av lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, LYHS, varvid bestämmelserna om tillsyn överfördes i huvudsak oföränd-rade från tillsynslagen. De av B.E. avgivna sakkunnigyttrandena har givits in till respektive domstol och tillsynsbeslut är daterat . Under dessa år gällde tillsynslagen. Enligt 1 § tillsynslagen stod hälso- och sjukvården och dess personal under tillsyn av . Med hälso- och sjukvårdspersonal avsågs enligt 2 § sådan per-sonal som omfattades av åliggandelagen. Av 1 § åliggandelagen framgick att med hälso- och sjukvårds-personal avsågs bl.a. den som har legitimation för yrke inom hälso- och sjukvården. Av lagen (1984:582) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. framgick i sin tur att hit hörde legitimerade psykolo-ger. Enligt 4 § tillsynslagen skulle tillsyn främst syfta till att före-bygga skador och eliminera risker i hälso- och sjukvården. Styrelsen skulle genom sin tillsyn stödja och granska hälso- och sjukvårdspersonalens åtgärder. Vid all-varligare fel eller försummelser kunde styrelsen om det fanns skäl att ifrågasätta disciplinpåföljd eller återkallelse av legitimation - -vilket krävde att det var fråga om yrkesutövning som hade samband med undersökning, vård och behandling av patienter eller klinisk forskning - göra anmälan om detta hos . I andra situationer kunde styrelsen i egenskap av till-synsansvarig göra uttalanden och påpekanden. Detta förhållande att Socialstyrel-sens tillsynsansvar sträckte sig längre än det område som kunde för-anleda dis-ciplinansvar var en av grunderna till att man vid reform delade upp be-stämmelserna dels i den mer begränsade disciplinpåföljdslagen, dels den vidare åliggandelagen. I samband med tillkomsten av åliggandelagen uttalades i förarbetena (prop. 1993/94:149, s. 56 f.) att de yrkesgrupper som erhållit legitimation för arbete inom hälso- och sjukvårdens område borde, i den utsträckning de hade hälso- och sjuk-vårdsuppgifter, omfattas av åliggandelagens bestämmelser oavsett om de arbetade i offentlig eller privat regi. Detta innebar - framhölls det - -att även legitimerade yrkesutövare som arbetade utanför den traditionella hälso- och sjukvårdsorganisa-tionen omfattades av bestämmelserna. Detta gällde t.ex. psykologer inom skolans elevvård och kriminalvården. Om en person med legitimation arbetade med upp-gifter av annat slag än hälso- och sjukvård skulle åliggandelagen däremot - anför-des det - inte vara tillämplig. Dessa propositionsuttalanden torde ha betydelse även för til-lämpningen av tillsynslagen. Som redan nämnts överfördes tillsynsbestämmelserna i åliggandelagen till till-synslagen. Detta skedde i princip utan några ändringar i sak. En skillnad förelåg dock på så sätt att åliggandelagen angav att hälso- och sjukvårdspersonalen stod i sin yrkesutövning under tillsyn av (12 §) medan tillsynslagen an-gav att personalen stod under tillsyn av styrelsen (1 §). Bortfallet av orden "i sin yrkesutövning" kommenteras inte i förarbetena till tillsynslagen (prop. 1995/96: l76). Någon avsikt att utvidga tillsynsområdet torde dock inte ha förelegat, efter-som det på s. 66 i propositionen angavs att tillsyn var begränsad till hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning inom landet. Jag vill inledningsvis framhålla att jag här endast prövar den formella hand-lägg-ningen av tillsynsärende och att jag således inte avser att ta ställ-ning till styrelsens kritik mot innehållet i sakkunnigyttrandena. har i sitt yttrande till JO anfört att någon möjlighet till disciplinär åtgärd inte förelegat i tillsynsärendet. Anledningen torde vara att B.E. inte utfärdat sina yttranden i någon patientrelaterad verksamhet. Jag delar denna slutsats. Den fråga jag har att ta ställning till är om B.E. trots detta förhållande genom sina till dom-stolarna ingivna yttranden står under tillsyn av Social-styrel-sen. har för sin del hävdat att B.E. såsom legitimerad yr-kes-utövare vid utfärdande av intyg står under tillsyn av styrelsen och att han där-vid har att följa styrelsens föreskrifter i SOSFS 1981:25. Av punkten 3 följer att dessa föreskrifter gäller även för de fall ett intyg grundas enbart på annat än per-sonlig undersökning, t.ex. skriftligt material eller upplysningar från andra perso-ner. För egen del gör jag följande bedömning.