frsrdg · GP04RR11 · 2002-01-01 00:00:00 — När ett ärende ska överlämnas kontaktar man och man föredrar ibland ärendet, framför allt på Östra avdelningen. Förhållandet till Södra avdelningen har varit något ansträngt då man enligt chefen för inte varit överens om vilka penningtvättsanmälningar som ska överlämnas till Södra avdelningen. Kontakterna har dock förbättras. Det delade ansvaret för ekobrottsbekämpningen I granskningen har såväl riksåklagaren som generaldirektören för framhållit det delade ansvaret för ekobrottsbekämpningen som ett problem. Man syftar då på att ekobrottsbekämpningen är geografiskt uppdelad. Generaldirektören för menar att den operativa uppdelningen över landet gör det administrativt krångligt att bedriva ekobrottsbekämpning. Ett annat problem som har med uppdelningen av ansvaret att göra utgörs av att ansvaret för underrättelseverksamheten ligger på och på polismyndigheterna i länen. Tillkomsten av skattebrottsenheterna bidrar till att ansvarsuppdelningen ökar. Två nya organisationer har därmed byggts upp med olika huvudmannaskap. Ekobrottsbekämpningen skulle utvecklas bättre med en mera genomtänkt struktur. Enligt generaldirektören på är det dock nödvändigt med en egen myndighet för Ekobrottsbekämpningen för att säkerställa prioriteringen av ekobrottsbekämpningen. Genom myndigheten säkerställs ekobrottsbekämpningen i ett långsiktigt perspektiv - om myndigheten skulle upphöra skulle ekobrottsbekämpningen försämras och återgå till läget före reformen. Riksåklagaren kritiserar också uppdelningen mellan ekobrott enligt definitionen i instruktion och övrig brottslighet. Uppdelningen är enligt riksåklagaren gammaldags och därmed inte alltid ändamålsenligt. innebär enligt riksåklagaren en inlåsning av resurser som leder till bristande flexibilitet. Riksåklagaren menar också att två myndigheter med ansvar för att bekämpa ekonomisk brottslighet borde försvåra för och departement då ingen myndighet har den samlade bilden över hur ekobrottsbekämpningen bedrivs. Riksåklagarens lösning är att inordnas i åklagarorganisationen och att övertar de uppgifter som stab har ansvar för. Antalet ekobrott är för få för att ska omfatta hela . Nedan redovisas dels ett antal samarbetsprojekt mellan polis och åklagare, dels hur samarbetet mellan myndigheterna går till i praktiken på ett antal orter, och dels statistik som jämför och åklagarnas arbete. Dessutom förs en diskussion om hur ett bra samarbete bör organiseras. Regeringens mål och riktlinjer för samverkan Regeringen beslutade om myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten . Syftet med de myndighetsgemensamma målen och riktlinjerna är att precisera krav på ekobrottsbekämpningen som är gemensamma för två eller flera centrala verk med underställda myndigheter. Målen och riktlinjerna är följande. Myndigheterna ska verka för att den ekonomiska brottsligheten minskar påtagligt. En ökad tonvikt ska läggas vid brottsförebyggande arbete. Myndigheterna ska fortsätta att utveckla sitt samarbete inom ekobrottsbekämpningens område och medverka till att utveckla myndighetssamarbetet inom ramen för , och de regionala samverkansorganen mot ekonomisk brottslighet. Genomströmningstiderna för ekobrottsutredningar ska kortas. Berörda myndigheter ska i förekommande fall prioritera underrättelsearbetet och andra insatser för att avslöja, identifiera och bekämpa nya former av ekobrottslighet. Myndigheterna ska effektivisera handläggningen av frågor om näringsförbud. Det internationella samarbetet mot den ekonomiska brottsligheten ska utvecklas. Kompetens- och metodutveckling ska prioriteras. Myndighetsspecifika åtgärder i fråga om ekobrottsbekämpningen ska redovisas i myndigheternas årsredovisningar. Myndigheternas gemensamma aktioner ska återrapporteras inom ramen för myndighetssamarbetet i . organiserades åklagarväsendet om. Från att ha funnits 83 lokala åklagarmyndigheter blev antalet åklagarmyndigheter betydligt färre och den operativa verksamheten bedrivs i 38 åklagarkamrar. På många orter var polis och åklagare samlokaliserade, dvs. man satt i samma hus. Polis och åklagare arbetade ofta nära varandra eftersom det var lätt att ta kontakt. Genom reformen försvann åklagarna från många orter och de orter kamrarna placerades på fick betydligt fler åklagare än tidigare och fick därför byta lokaler och flyttade då ofta ifrån polisen. I samband med reformen invändes från vissa poliser och åklagare att det skulle bli svårare att bedriva och leda förundersökningar. I samband med reformen beslutade regeringen om mål och riktlinjer för åklagarväsendets och polisens samverkan på det kriminal politiska området (Ju96/3067, jfr ovan). Regeringen menade att åklagarväsendet och polisen i ökad utsträckning måste samordna sitt arbete så att de samlade resurserna kan utnyttjas på effektivast möjliga sätt. Med utgångspunkt från nationella prioriteringar ska verksamheten anpassas efter varierande förutsättningar på regional och lokal nivå. Som ett led i denna samverkan bör bl.a. möjligheter till samlokalisering tas till vara. När det gäller ekobrottsbekämpning framhåller Riksåklagaren betydelsen av att polis och åklagare arbetar i nära samverkan. Detta uttrycks bl.a. i Riksåklagarens verksamhetsplan för åklagarorganisationen . Riksåklagaren anför att de åklagarmyndigheter som ligger utanför område ska fortsätta utvecklingsarbetet med nära samarbetsformer mellan åklagare, polis och experter, t.ex. inom ramen för samlokalisering och genom en gemensam lokal operativ ledning. I verksamhetsplanen anges också att Riksåklagaren kommer att presentera åtgärder för att bl.a. uppnå en ökad samlokalisering med polisen. Representanter för uppger att det är viktigt att polis och åklagare i så stor utsträckning som möjligt är samlokaliserade, bl.a. mot bakgrund av regeringens mål och riktlinjer . Även annan utveckling av samarbete och arbetsformer kan bidra till bättre resultat. Revisorerna har besökt två orter utanför område. På en ort är polis och åklagare samlokaliserade och på den andra inte. På den ort där polis och åklagare är samlokaliserade finns den övriga åklagarkammaren i samma lokaler. På båda orterna förespråkar såväl polis som åklagare en samlokalisering. Man menar att det finns stora fördelar med att arbeta nära varandra eftersom verksamheten blir effektivare genom de kortare beslutsvägarna. Andra argument för samlokalisering är att kompetensen höjs genom det ökade samarbetet mellan yrkesgrupperna och att åklagarnas möjligheter till en aktivare förundersökningsledning ökar. Information och direktiv kan ges löpande. Genom att arbeta nära varandra ökar också förståelsen för den andra yrkesgruppens arbetssituation. Tillgången till polisens resurser har ett ökat antal specialisttjänster införts inom åklagarväsendet. Det finns specialistutbildning bl.a. för grov gränsöverskridande brottslighet, narkotikabrottslighet, brott av outlaw-organisationer såsom mc-gäng, grova sexualbrott mot barn och grova våldsbrott. Åklagarna ser gärna motsvarande specialisering inom polisen. Det finns också en specialisering inom polisen, men polismyndigheterna har enligt genom sitt bredare uppdrag behov av större flexibilitet. Som nämnts ovan utreder ofta ekopoliser även andra brott. På de orter revisorerna besökt hade ekopoliserna tagits i anspråk för helt annan verksamhet än brott med ekonomiska motiv. Bland annat har man tagit upp anmälningar på cykelstölder och deltagit i allmän jourtjänstgöring. Ekopoliserna är ofta kompetenta och erfarna poliser och används därför också vid grov brottslighet i andra utredningar, t.ex. mordutredningar. Polisen och åklagarna är överens om behovet av fredade polisresurser. Man menar att det är problematiskt när polisen tas från stora, komplicerade utredningar för att arbeta med annat. Det är viktigt med en kontinuitet i ärendena. Hur uppnås den effektivaste ekobrottsbekämpningen? Det råder delade meningar, både bland åklagarna och polisen, om vilken myndighetsstruktur som är den bästa för ekobrottsbekämpningen. Man är dock i stort sett överens om att det vore bra med en huvudman för ekobrottsbekämpningen. Det skulle därmed vara enklare att styra verksamheten och det skulle vara lättare att prioritera. En av de intervjuade åklagarna påpekar att det finns fyra huvudmän för ekobrottsbekämpningen- - , Riksåklagaren, och och att det kan vara svårt att samordna resurserna. En invändning som ges, både från personal på och från åklagarorganisationen, mot att skulle omfatta hela landet är att de åklagare som handlägger ekobrott i län där ekobrottsligheten inte är speciellt omfattande skulle bli relativt ensamma i sitt arbete. Man föredrar att ha fler åklagarkollegor än vad som skulle vara fallet på en sådan enhet. På Västra avdelningen som har ett antal utredningsgrupper utplacerade inom avdelningens område, uppger man också att verksamheten på dessa orter är något svårstyrd och att det kan vara svårt att upprätthålla kompetensen. Å andra sidan behövs de då Västra avdelningens område är geografiskt stort och det också finns många tingsrätter inom området. Några åklagare inom åklagarorganisationen uppger att de personligen inte har något emot att bilda en egen enhet inom , medan andra menar att det är trevligare att tillhöra en större kammare. Man är däremot intresserad av att samlokalisera ekobrottsroteln till åklagarkammaren och ser gärna en lösning liknande när det gäller att hålla polisens resurser för ekobrottsbekämpning fredade. De som argumenterar för att hela ekobrottsbekämpningen ska läggas under Riksåklagaren menar att man måste ha en samlad framförhållning för alla brott. Man måste kunna överblicka brottsligheten och bekämpningen av den. Några poliser menar att det vore bra med en organisatorisk förändring för att stärka identiteten som ekopolis. Man skulle vilja ha en myndighet med ett gemensamt mål. Ekopoliserna är redan utanför polisorganisationen genom att arbetet är annorlunda - det skulle inte göra så stor skillnad att tillhöra . En polis menar att de ekopoliser som inte arbetar inom riskerar att stå utan utbildning eftersom det är upp till polismästarna i det egna länet om de vill prioritera utbildning av ekopoliser. Det kommer därmed att finnas A- och B-ekopoliser. Vad visar statistiken? Nedan följer en sammanställning dels av resultat av respektive polisväsendets och åklagarorganisationens verksamhet, dels av Går det att jämföra? Det finns svårigheter att jämföra statistiska uppgifter för och för polisväsendet och åklagarorganisationen. En svårighet är att man redovisar statistiken på olika sätt och att det därmed kan finnas problem med att lägga samman polisväsendets statistik med åklagarorganisationens. En sammanläggning måste i vissa fall göras för att man ska få en rättvisande jämförelse med som ju har både polis- och åklagarverksamheten inom samma myndighet. En annan komplikation när man ska jämföra verksamheterna är att man inte alltid handlägger samma brottslighet. Enligt uppgift från handlägger myndigheten ärenden som till är ekobrott enligt instruktionen och annan brottslighet som "följer med" ekobrotten. Någon motsvarande uppskattning finns enligt Riksåklagaren inte för ekoåklagarnas handläggning utanför . Ytterligare en omständighet som behöver övervägas är om svårighetsgraden på ärendena skiljer sig åt. Eftersom omfattar storstadslänen skulle det kunna tänkas att man därför har hand om fler komplicerade ärenden. kategorisering av ärenden har redovisats i avsnitt 3. kategoriserar även Riksåklagaren ekobrotten enligt indelning. Av tabellen nedan framgår fördelningen per . Av tabellen framgår att myndigheterna inom åklagarorganisationen handlägger fler mindre omfattande ärenden, färre medelsvåra ärenden och ungefär lika många särskilt krävande. Tabell 6.1 Fördelning av ärenden efter svårighetsgrad vid () och övriga åklagarmyndigheter (ÖÅM), procent. EBM ÖÅM Kategori 1 37 49 Kategori 2 57 46 Kategori 3 6 5 Källa: om den ekonomiska brottsligheten . Ett annat område som är svårt att jämföra är kostnaderna för ett ärende som har handlagts på och ett som handlagts av polis och åklagare utanför . Anmälda och avslutade ärenden Av tabellen nedan framgår antalet anmälda och avslutade ärenden för respektive polisväsendets och åklagarorganisationens verksamhet. Under första avslutades färre ärenden än vad som kom in, men översteg antalet avslutade ärenden antalet anmälda. För åklagarorganisationer gäller att antalet avslutade ärenden översteg antalet inkomna . fler ärenden än vad som kom in, medan åklagarorganisationen avslutade fler. Tabell 6.2 Anmälda och avslutade brott 1998-1999 Avslutande 3 008 2 446 2 378 2 581 1999 2 544 2 335 1 218 1 691 2000 2 440 2 744 1 247 1 350 Källa: om den ekonomiska brottsligheten . Av tabellerna nedan framgår andelen lagförda ärenden vid och åklagarorganisationen sedan bildades. I lagföringsandelen ingår ärenden som lett till åtal, åtalsunderlåtelse eller strafföreläggande. Lagföringsandelen är högre hos åklagarorganisationen. Tabell 6.3 Lagföringsandel för () och övriga åklagarmyndigheter (ÖÅM), 1998-2000, procent. EBM ÖÅM 1999 2000 1998 1999 2000 Andel 23 31 35 41 40 40 Källa: Årsredovisningar för och De ärenden som inte lagförs skrivs av på ett antal olika grunder som framgår av tabell 6.4. Ur effektivitetssynpunkt är det att föredra att de ärenden som inte ska fullföljas skrivs av för att inte resurser ska läggas ner i onödan i ärendet. Av tabellen framgår att har högre andel ärenden som skrivs av efter att förundersökningen avslutats än vad åklagarorganisationen har. Tabell 6.4 Beslut i åtalsfrågan för () och övriga åklagarmyndigheter (ÖÅM) 1998-2000, andel i procent. 1998 1999 2000 EBM ÖÅM EBM ÖÅM EBM ÖÅM Fu inleds ej 15 8 21 10 18 12 Fu nedlagd 38 31 33 29 33 34 Åtal ska ej väckas 8 11 8 12 13 7 Strafföreläggande 1 1 2 2 5 3 Åtalsunderlåtelse 0,2 1 0,6 1 0,7 1 Åtal 26 22 20 32 18 32 Övriga beslut 12 26 15 14 13 11 Källa: om den ekonomiska brottsligheten . Genomströmningstiden anger tiden från att en brottsmisstanke anmäls till ett beslut av åklagare i åtalsfrågan. Av tabellen nedan framgår att genomström ningstiden är något kortare vid polismyndigheterna och åklagarmyndigheterna inom åklagarorganisationen . Genomströmningstiden ökade för . För polis och åklagare ökade genomströmningstiden . Tabell 6.5 Genomströmningstid för brottsmisstankar*, antal dagar, 1998-2000 EBM Polis och åklagare 1998 1999 2000 1998 1999 2000 Inkommen brottsmisstanke- åklagarbeslut 345 458 528 462 429 469 * För polisens del gäller genomströmningstiden ärenden. I ett ärende kan det finnas flera brottsmisstankar. Källa: om den ekonomiska brottsligheten . Polisens årsredovisning 2000. Genomströmningstiden påverkas av åldern på de ärenden som avgörs. Om många äldre ärenden avslutas påverkas genomströmningstiden genom att den blir längre. Av denna anledning är det nödvändigt att väga in åldern på avslutade ärenden. Av tabellen framgår när de ärenden som avgjorts under 1998-2000 inkom till myndigheten. avgjorde en större andel tvååriga och även ännu äldre mål än övriga åklagarmyndigheter. avgjorde färre mål som var än vad övriga åklagarmyndigheter gjorde medan myndigheterna avgjorde ungefär lika många mål som var eller äldre. Tabell 6.6 Avslutade ärenden fördelade på anmälningsår. Andel av totala antalet beslut, procent Inkom EBM ÖÅM 1998 1999 2000 1998 1999 2000 44 33 34 24 43 27 30 39 32 47 42 30 25 15 19 20 12 26 1 13 15 9 3 17 Källa: om den ekonomiska brottsligheten . När ett skattebrottsärende kommer in till eller till en annan åklagarmyndighet måste åklagaren bestämma om ärendet ska handläggas av polis eller av skattebrottsutredare. Åklagarnas ställningstaganden i denna fråga har redovisats i avsnitt 5.2. Samtliga intervjuade åklagare menar att skattebrottsenheterna är en stor tillgång i utredningsarbetet. Man menar att utredarna har hög kompetens i sakfrågorna och att de successivt blir allt bättre brottsutredare. Några åklagare menar att utredarna handlägger för få ärenden och att man förväntar sig en snabbare handläggningstakt när enheterna är färdigutbyggda. Skattebrottsutredarna menar i sin tur att arbetet med åklagarna i huvudsak fungerar bra och man känner att utredarna med sin kompetens har övertygat åklagarna att de är en tillgång. En svårighet som tas upp är åklagarnas olika sätt att bedriva förundersökningar. Utredarna är vana att arbeta efter gemensamma klara direktiv medan varje åklagare arbetar på sitt sätt och har egna önskemål om hur utredningsarbetet ska bedrivas. Åklagarna på anser att skattebrottsutredarna borde vara samlokaliserade med . Man hänvisar till att skattebrottsenheterna avviker från själva idén med en samlad ekobrottsbekämpning. Eftersom skattebrottsenheterna är placerade utanför känner åklagarna inte direkt till deras arbetssituation vad gäller balanser. Därför är det svårt för åklagarna att prioritera mellan polisen på den egna myndigheten och skattebrottsenheten. Det hade också varit lättare att styra och effektivisera resursanvändningen om skattebrottsenheterna varit samlokaliserade med . Man kan inte som åklagare på ett enkelt sätt gå och fråga efter ett ärende och diskutera utredningsläget med utredaren. Insynen i enhetens arbetsrutiner försvåras när man inte är samlokaliserade. Man anser också att det blir ännu betydelsefullare med samlokalisering när skattebrottsenheterna börjar spana. Det är viktigt att det inte förekommer något dubbelarbete eftersom spaning kräver mycket resurser. Några åklagare menar att det finns risk för att skattebrottsutredarnas specifika kunskaper och erfarenheter "späds ut" eller går förlorade med tiden om utredarna sitter tillsammans med t.ex. . Utredarna får svårare att upprätthålla sin kompetens. Det finns även skattebrottsutredare som skulle föredra att vara samlokaliserade med åklagarmyndigheten på orten. Man hänvisar till ökad effektivitet om man har närmare till varandra. "Vi känslan" med polis och åklagare på skulle också öka. Cheferna för skattebrottsenheterna menar dock att det skulle bli svårt att rekrytera personal till skattebrottsenheterna om de inte var knutna till skattemyndigheten. De flesta utredarna har en utpräglad skatteidentitet. Flera utredare delar denna uppfattning, men inte alla. Någon utredare menade att effektivitetsargumenten med en samlokalisering ibland överdrivs. Det är sällan sådan brådska i ärendena att utredarna måste ha kontakt med åklagarna . Utredarna och polis och åklagare sitter dessutom, med ett undantag, nära varandra geografiskt på de olika orterna. På den ort där det inte fanns några skattebrottsutredare placerade på skattemyndigheten menade åklagarna att detta var en stor brist. Samarbetet försvårades av att det var långt mellan utredarna och åklagarna. Enligt chefen för skattemyndigheten hade man dock försökt att rekrytera utredare till orten, men inte lyckats. Skattebrottsutredarna har på fyra orter av de fem revisorerna besökt haft problem i varierande grad med att accepteras av polisen. Polisen har, mer eller mindre, betraktat skattebrottsenheternas verksamhet som ett hot mot den egna verksamheten. Arbetsuppgifter har försvunnit från polisen och man menar att man dessutom ständigt drabbas av nedskärningar. det upp en ny brottsutredande verksamhet på en annan myndighet. Dessa faktorer har gjort att man har sett med misstänksamhet på de konkurrerande brottsutredarna. Framför allt har missnöjet visat sig genom att polisen, både på och på polismyndigheterna, inte bistått utredarna med att verkställa tvångsmedel på ett sätt som kunde ha förväntats. Husrannsakningar har misskötts eller inte blivit av. Utredare har kunnat vänta i månader på att en misstänkt skulle hämtas till förhör. Situationen har generellt förbättrats och polis och skattebrottsutredare arbetar tillsammans i ärenden, både inom och polismyndigheterna. Någon skattebrottsutredare menar att det är viktigt att klara ut relationerna till polisen eftersom konkurrensen kommer att öka när skattebrottsenheterna också får rätt att bedriva spaning och underrättelseverksamhet - man måste arbeta tillsammans. Någon pekar på att det också är viktigt mot bakgrund av att skattebrottsenheterna ska utreda samtliga skatterelaterade brott när verksamheten är fullt utbyggd. En annan vanlig invändning från poliserna mot skattebrottsenheterna och mot utredarna är att de inte vill bli betraktade som "springpojkar" åt utredarna när det gäller att bistå med tvångsmedel. Polisen menar att utredarna vill att poliserna ska komma direkt när de ringer efter dem. Några poliser på framhåller att de själva kan sitta mitt uppe i en komplicerad utredning och det är då svårt att avbryta utredningsarbetet för att sätta sig in i ett annat ärende. Då kunde de lika gärna ha handlagt hela ärendet själva men de själva valt. är central förvaltningsmyndighet för tillsynen av finansiella marknader, kreditinstitut och det enskilda försäkringsväsendet. ska bidra till det finansiella systemets stabilitet och effektivitet samt verka för ett gott konsumentskydd. Som ett led i detta arbete är en av uppgifter att utöva tillsyn i vad som anges i lag eller annan författning, exempelvis lag (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt, lag (1991:980) om handel med finansiella instrument och förordning (1996:596) och insiderstrafflagen (2000:1086). ska göra en anmälan till åklagare så snart det finns anledning att anta att brott har begåtts. Finns anledning att misstänka brott lämnar man över ärendet till åklagare. Det är alltså fråga om en låg misstankegrad. Innan ett ärende överlämnas tas också underhandskontakter med eller annan åklagarmyndighet. Enligt avskriver i alltför hög utsträckning ärenden som lämnas över. Ärenden är ofta komplicerade och det är endast ett fåtal åklagare som behärskar den ärendegrupp som överlämnas från Finansins-pektionen. En möjlighet att förbättra verksamheten är att låta en grupp åklagare specialisera sig på finansmarknadsbrott. Den rättsliga funktionen på har gjort en genomgång av de ärenden som skrivits av på myndigheten. Här konstateras att det inte finns någon anledning att rikta kritik mot de avskrivningar som gjorts av ärenden som överlämnats från . För att stärka samarbetet mellan och finns ett nätverkssamarbete mellan myndigheterna. I nätverket ingår också företrädare för , Värdepapperscentralen och Stockholmsbörsen. och har bl.a. tillsammans , och med fortsättning , anordnat en utbildningsserie för viss personal inom myndigheterna om den svenska värdepappersmarknaden. Man har också en gemensam viljeinriktning när det gäller att bistå med utbildning och information. Efter att har lämnat över ett ärende står man till förfogande vid behov. Man har på det hela taget en god relation till . När misstänker att brott har begåtts mot annan lagstiftning än den man själv ansvar för samarbetar man också med . En kontaktåklagare på råder huruvida och vart man ska lämna ärendet. anordnar tillsammans med gemensam utbildning för poliser, ekonomer och åklagare. Förutom direkt undervisning får man besöka Stockholmsbörsen, Värdepapperscentralen m.m. Bl.a. har man seminarier om hur brottsutredningar ska gå till, lagstiftningsutbildning och internationella fall. primära målområde omfattar inte tullmålen. Vissa tullmål handläggs dock inom enligt punkten "andra mål som hänför sig till de nämnda länen och vars handläggning annars ställer särskilda krav på kännedom om finansiella förhållanden, näringslivsförhållanden, skatterätt eller liknande". Ett sådant exempel kan vara en näringsidkare som inom sin annars lagliga verksamhet inför en vara utan att betala avgift. Insatser mot den ekonomiska brottsligheten är en prioriterad fråga inom . Personal vid verket utreder i princip helt själva de fall där man misstänker ekonomisk brottslighet. I årsredovisningen uppger att en trend i landet är att antalet utredningar har ökat, t.ex. antalet stora och komplicerade utredningar avseende smuggling av alkohol och tobak, och de med internationell anknytning.