frsrdg · GP04RR11 · 2002-01-01 00:00:00 — i samt i slår fast att regeln i artikel 6 i - som tar upp den skattskyldiges rätt till att uppgifter som han lämnat i administrativ ordning inte används mot honom i en brottsutredning - inte har förhindrat skattebrottsenheternas motsvarighet i (FIOD) att få direkttillgång till det nederländska skatteregistret. i delar revisorernas slutsats att bör uppvisa större förståelse för viljan till samlokalisering. Det är inte rationellt, vare sig ur effektivitets- eller samverkanssynpunkt, att skattebrottsutredarna fysiskt avskiljer sig från den dagliga verksamheten. delar utan tvekan revisorernas slutsats att de samlokaliseringsfördelar som gäller för rimligtvis borde gälla även för skattebrottsenheterna. instämmer därför även i revisorernas uttalande om att en större öppenhet från sida är önskvärd. Däremot bör öppenheten inte begränsas till de orter där skattebrottsutredare, polis och åklagare är öppna för samlokalisering. Samlokalisering bör i vart fall eftersträvas inom hela geografiska verksamhetsområde. Östra och västra avdelningen anser att skattebrottsenheterna bör vara samlokaliserade med . Detta skulle bidra till en rationell hantering av arbetsuppgifterna. Västra avdelningen ser dock inte några svårigheter i att skattebrottsenheternas personal rent organisatoriskt fortsätter att tillhöra . Därmed torde skatteidentiteten vara säkrad, även om enheterna fysiskt är samlokaliserade med . Södra avdelningen har svårt att förstå motstånd mot en samlokalisering, allra helst mot bakgrund av de positiva samordningseffekter som bildandet av medförde. i delar revisorernas åsikt att de samlokaliseringsfördelar som medfört, rimligtvis borde gälla även skattebrottsutredarna. hävdar att betydelsen av en samlokalisering av skattebrottsenheterna med åklagare och polis har överdrivits. Vid stora och kom-plicerade utredningar kan utredaren istället tillfälligt samlokaliseras med åklagaren. i delar ståndpunkter. Skattebrottsenheten i har lokaliserats i närheten av den verksamhet inom skattemyndigheten som gör fiskala utredningar med ekoinriktning. Detta har väsentligt underlättat samarbetet mellan de två utredningsformerna, vilket i sin tur verkat effektivitetshöjande. i anser att skattebrottsenheterna bör vara lokaliserade i skattemyndighetens lokaler eftersom enheterna utgör en del av skattemyndighetens verksamhet. Skattebrottsenheternas uppdrag att "lyfta fram skattebrottet" och att återföra vunna erfarenheter till den fiskala sidan förutsätter lokalisering i skattemyndighetens lokaler. i anser att den fysiska lokaliseringen av skattebrottsenheterna är viktig för deras identitet och för vilket informationsflöde personalen på enheterna får ta del av. Om enheterna samlokaliseras med Ekobrottsmyndigheterna ser i en risk att detta skulle försvåra rekryteringen av utredare från skattemyndigheten. Det skulle i sin tur minska skattebrottsenheternas specialkompetens, dvs. i anser att nuvarande lokalisering av skattebrottsenheterna kan innebära ännu fler fördelar i ett längre perspektiv, om enheternas verksamhet byggs ut i linje med de förändringar som föreslås i RSV rapport 2001:7. i är den enda av de tillfrågade skattemyndigheterna som inte absolut motsätter sig en samlokalisering mellan åklagare, polis och skattebrottsenheternas utredare. Myndigheten är positiv till en samlokalisering mellan skattebrottsenheterna, polis och åklagare. En sådan samlokalisering möjliggör en rationellare och effektivare ekobrottsbekämpande verk Lokaliseringen bör dock företrädesvis ske i lokaler i direkt eller nära anslutning till skattemyndigheten. anser att det inslag av osäkerhet som finns om regeringens framtida ställningstagande i frågan om tvångsmedlen hämmar utredningsarbetet. Ett snabbare ställningstagande är därför önskvärt. När det gäller revisorernas uttalande om att skattebrottsutredarna inte kan ta emot en handling från en misstänkt under ett förhör, eftersom detta skulle innebära ett beslag, anser att uttalandet är en felaktig tolkning av gällande rätt. Skattebrottsutredarna kan ta emot frivilligt överlämnade handlingar, varpå åklagaren har att ta ställning i beslagsfrågan. Västra avdelningen, , delar inte revisorernas uppfattning att frågan om tvångsmedel behöver utredas. Eftersom det är omöjligt att förutse om våldsanvändning kan bli nödvändigt i samband med en husrannsakan, kommer skattebrottsenheternas personal att ständigt vara beroende av polisiärt bistånd. Tvångsmedel bör således handläggas av personal som är utbildad och tränad för uppgiften. Södra avdelningen delar däremot revisorernas uppfattning att skattebrottsenheternas befogenhet att genomföra beslag av handlingar bör utredas. i påpekar att det inte sägs något i () om skattemyndighetens möjlighet att begära handräckning från polisen med tvångsåtgärder. I revisorernas rapport visar det sig dock att skattebrottsenheterna förväntar sig att kunna använda polisen för handräckning, anser polismyndigheten. Om polisen ska vara handräckningsmyndighet åt skattebrottsenheterna bör det skrivas in i lagen, menar polismyndigheten. delar revisorernas uppfattning att frågan om skattebrottsutredarnas befogenheter bör lösas. Myndigheten anser att den skattebrottsenhet som biträder åklagare i förundersökning ska kunna genomföra beslag och husrannsakan när detta kan ske utan att bruka våld mot person. Denna åsikt har också framförts i verkets rapport 2001:7. Skattemyndigheterna i , , , och delar syn i frågan. framhåller även på denna punkt att i avvägningen mellan effektivitet och rättssäkerhet måste upprätthållandet av rättssäkerheten väga tyngst. Skattebrottsenheterna bör därför inte få tillgång till de tvångsmedel som har föreslagit. Övriga synpunkter angående skattebrottsenheterna erfarenheter av skattebrottsenheternas verksamhet är så här långt goda. Enheterna utgör ett viktigt resurstillskott, kompetensnivån är hög och samarbetet mellan de två myndigheterna fungerar i huvudsak bra. i anser att det är viktigt att skattebrottsenheterna får rätt att ta del av brottsanmälningar som görs av skattemyndigheten innan de lämnar den myndigheten. Då skulle skattemyndigheten direkt kunna anvisa brottsutredare i omfattande ärenden, vilket skulle leda till kortare handläggningstider och effektivare utredningar. i anser att inte bara utan även skattebrottsenheterna har ett behov av att få tillgång till de olika polisregistren. Den utredning som ska resultera i att poliser vid ska få tillgång till de register som är upprättade enligt polislagen, bör därför utökas så att även åtkomstmöjligheter omfattas av utredningen. Revisorerna menar att det är ett stort trovärdighetsproblem för ekobrottsbekämpningen att anser att ingen underrättelseverksamhet bedrivs på ekobrottsområdet och att myndigheten därmed förhindras att bekämpa den ekonomiska brottsligheten på bästa sätt. Revisorerna anser att en så viktig fråga som tillgång till underrättelseverksamhet borde vara löst efter myndighetens bildande. borde, när myndigheterna själva inte förmått lösa frågan, ha verkat för en lösning. och måste etablera kontakter när det gäller tillgång till underrättelseregister som handhas av . Sådana kontakter bör tas trots pågående utredningsarbete och försöksverksamhet på området. För att få till stånd en fullgod lösning av möjligheter att bedriva en aktiv underrättelseverksamhet, framhåller att det krävs en lagändring i enlighet med myndighetens framställning till regeringen om en ändring i polisdatalagen. Enligt uppfattning är det därför uppenbart att denna fråga bör behandlas utan ytterligare dröjsmål i . vill också påtala att det finns ett behov av att påskynda uppbyggnaden av kriminalunderrättelseverksamheten. Därvid bör kampen mot den ekonomiska brottsligheten utgöra en del. anser att den ekonomis ka brottslighetens integration i underrättelseverksamheten inte uppmärksammas i tillräcklig utsträckning. Östra avdelningen, , delar rapportens slutsats att underrättelsefrågan är viktig för trovärdighet. Frågan om myndighetens tillgång till underrättelseregister bör snart få sin lösning. anser inte att ska bedriva underrättelseverksamhet. Styrelsen framhåller vikten av att hålla isär olika myndigheters roller i ett rättssystem. konstaterar att det inte är en åklagaruppgift att leda det förarbete till en brottsutredning som spaning och underrättelseverksamhet innebär. Att ge en åklagarmyndighet denna uppgift riskerar därför att skapa lätt förvirring om rollfördelningen. I sammanhanget vill fästa uppmärksamhet på det samverkansprojekt som pågår mellan finanspolisen vid och östra avdelning beträffande underrättelseverksamhet och spaning. Projektet har fallit väl ut och kan därför eventuellt tjäna som en förebild för den fortsatta utvecklingen av samarbetet mellan och samt mellan berörda polismyndigheters underrättelseenheter och ekobrottsmyndighetsavdelningar. anser att en myndighet tydligare bör ges i uppdrag att ta ansvaret för underrättelseverksamheten inom ekobrottsområdet. anser att det är slöseri att inte på ett organiserat sätt ta hand om den kunskap och information som finns inom respektive myndighet. i konstaterar att avsaknaden av en gemensamt och effektiv underrättelseinhämtning försvårar analysarbetet och prioritering av resurser till de områden där de kan göra störst nytta. Myndigheten undrar därför om det inte är dags att samla resurserna och ansvaret rörande underrättelseverksamheten inom en myndighet. i anser att reglerna bör utformas på ett sådant sätt att myndigheterna så långt det går kan samverka kring underrättelseverksamheten. Regelverket bör underlätta utbyte av information oavsett var informationen finns. i förordar en styrd samverkan mellan myndigheterna inom området. i anser att skattebrottsenheterna som redan nu har möjlighet att bedriva underrättelseverksamhet, borde utveckla denna i samverkan i . Störst utvecklingspotential finns dock inom , med tanke på den stora informationsmängd som myndigheten besitter inom detta område. i är av samma åsikt. Riksåklagaren har inga invändningar mot revisorernas slutsatser och har inte heller något övrigt att tillföra. Emellertid bifogar riksåklagaren minnesanteckningar från senaste sammanträde. Av anteckningarna framgår att rådet kommer att arbeta med inriktning mot strategiska frågor och områden som kräver samverkan mellan de olika centrala aktörerna. Östra avdelningen, , konstaterar att myndighetssamarbetet i Sameb (Samarbetsorganet mot ekonomisk brottslighet i ) fungerar mycket bra. Östra avdelningen föreslår att förstärks med en ledamot från Sameb. Genom detta skulle rådet tillföras regional kompetens och erfarenhet. anser att arbetet i inte har bedrivits på det övergripande och myndighetssammanhållande sätt som var en av intentionerna när rådet inrättades. Myndigheten anser att det är angeläget att så blir fallet, en uppfattning som delas av i . i anser att verksamhet framstår som mycket anonym. Någon tydlig styrning och samordning från har skattemyndigheten inte märkt av, något som den beklagar. Det är mening att brottsutredningar i större utsträckning än bör kombineras med indrivning i ett tidigt skede. I detta arbete spelar kronofogdemyndigheten en stor roll. Myndigheten bidrar främst genom verkställighet och indrivning till att begränsa skadeverkningar av den ekonomiska brottsligheten. 1 Revisorernas granskning 1 1.1 Sammanfattning av rapporten 1 2 Revisorernas överväganden och förslag 3 2.1 Samarbetet mellan de inblandade myndigheterna 3 2.2 Kompetensen på myndigheterna 5 2.4 Skattebrottsenheternas arbete 8 2.6 Reglerad och oreglerad samverkan mellan myndigheterna 15 2.7 Revisorernas förslag 16 Rapport 2001/02:3 Myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet 19 1 Granskningens bakgrund och inriktning 23 1.2 Syfte och metoder 23 1.3 Myndigheter som omfattas av granskningen 23 1.4 Vad är ekonomisk brottslighet? 1.5 Ekonomisk brottslighet och sekretess 25 1.6 Samverkan med 25 2.1 Omfattningen av den ekonomiska brottsligheten 26 2.2 revisorers rapport 26 2.4 Regeringens fortsatta satsningar 29 3.1 Stabens uppgifter 31 3.2 Hur arbetar avdelningarna? 3.3 Personal och ekonomi 35 3.4 Myndighetens resultat 38 3.5 Spaning och underrättelseverksamhet 42 4 Polismyndigheterna och åklagarorganisationen 48 5.3 Centrala skatteregistret 61 6 Samverkar de brottsutredande myndigheterna? 6.2 Polisväsendet och åklagarmyndigheterna 67 6.5 Tullen och åklagarväsendet 75 6.6 och de regionala samverkansorganen 76 6.7 Lokalt samarbete 78 7 Revisorernas överväganden 79 7.1 En samlad bedömning 79 7.2 Kompetensen på myndigheterna 81 7.4 Skattebrottsenheternas arbete 83 7.6 Reglerad och oreglerad samverkan mellan myndigheterna 86 Sammanställning av remissyttranden över rapport /02:3 Myndighets-samverkan mot ekonomisk brottslighet 89 Samarbetet mellan de inblandade myndigheterna 91 Kompetensen på myndigheterna 93 Synpunkter på arbete 102 Jfr t.ex. prop. 1999/2000:1 utgiftsområde 4, s .35. , Projektdirektiv 01-08-27, USE-493-3824/01 Skattebrottsenheten i , Slutrapport, , dnr 5 30 1304-00/830 Invändningen gäller risken att det kommer att ske en sammanblandning av åtgärder som krävs för att fastställa skatt och åtgärder som sker i brottsutredande syfte. Se bl.a. 1997/98:JuU2y.