frsrdg · GP04RR10 · 2002-01-01 00:00:00 — Däremot anser revisorerna att det är angeläget att de problem som "de större förrättningskunderna" upplever får en lösning, inte minst för att öka rationaliteten i förrättningarna. Revisorerna anser att det bör bli regeringens uppdrag att finna en lämplig form för hur detta ska kunna ske. att lagen (1995:1393) om lantmäterimyndighet ändras så att de kommunala lantmäterimyndigheterna blir skyldiga att samråda med den statliga myndigheten om ärenden som kan falla under de ärendetyper som anges i 5 § 2-4 lagen om lantmäterimyndighet, att regeringen överväger om det bör vara den statliga myndighetens ansvar att avgöra om ett ärende omfattas av de villkor för överlämnande som anges i 5 § 2-4 lagen om lantmäterimyndighet, att regeringen utreder hur de större, rikstäckande förrättningskundernas problem med splittrad ärendehandläggning ska kunna bemästras. Förstärk tillsynen av fastighetsbildningsverksamheten Lantmäteriet ansvarar för tillsynen av såväl de kommunala som de statliga lantmäterimyndigheterna. Av rapporten framkommer att det saknas en plan för tillsynen och att den endast behandlas summariskt i Lantmäteriets verksamhetsplan. Vidare har kostnaderna för den formella tillsynen minskat betydligt . Detta bör ses mot bakgrund av Lantmäteriets uttalanden om nödvändigheten av kontrollerande tillsyn och det faktum att stora förändringar har skett inom fastighetsbildningsområdet i och med tillkomsten av en ny lantmäteriorganisation, en ny arbetsprocess inom fastighetsbildningen och kommunala lantmäterimyndigheter. Revisorernas slutsats i rapporten var att Lantmäteriets formella tillsyn av såväl kommunala som statliga lantmäterimyndigheter bör förstärkas. En plan bör upprättas för tillsynsverksamheten. I denna bör det bl.a. framgå vilka avvägningar Lantmäteriet gör mellan olika typer av kontrollerande och stödjande insatser. Den formella tillsynen av de statliga lantmäterimyndigheterna bör bli mer aktiv. Vidare ansåg revisorerna i rapporten att den formella tillsynen av de enskilda förrättningslantmätarnas arbete bör utvecklas. Detta kan bl.a. ske genom att det vid alla s.k. tillsynsbesök ska medfölja personal med gedigna kunskaper i praktiskt förrättningsarbete. Tillsynen bör även omfatta den avgiftsfinansierade uppdragsverksamhet som bedrivs i anslutning till förrättningsverksamheten (s.k. lokal myndighetsservice). Lantmäteriet anser att tillsynen över lantmäterimyndigheterna i huvudsak fungerar väl. Den har utformats efter diskussioner med de kommuner som har egen lantmäterimyndighet. Lantmäteriet framhåller att det faktum att tillsynen inte nämns särskilt i Lantmäteriets verksamhetsplan inte innebär att planering saknas. Planeringen av tillsynen kan dock utvecklas. Lantmäteriet menar att utöver tillsynen av de statliga myndigheterna sker en omfattande uppföljning av verksamheten inom såväl division Fastighetsbildning som från verksledningen. Chefsjuristen har omfattande kontakter med såväl överlantmätare som enskilda förrättningslantmätare. Därtill kommer den stödverksamhet som de centralt placerade enheterna inom division Fastighetsbildning lämnar. Behovet av mer formell tillsyn har bedömts vara liten. Lantmäteriet framhåller också att personal med fastighetsrättslig kompetens numera deltar i tillsynsbesöken. Myndigheten menar också att behovet av en mer intensiv tillsyn måste ifrågasättas då inga ärenden som har handlagts vid lantmäterimyndighet har varit föremål för kritik från sida. Lantmäteriet menar att tillsynen bör utvecklas. (), i , , () samt Lantmäterimyndigheterna i och tillstyrker förslagen om att tillsynen bör stärkas. De båda kommunala lantmäterimyndigheterna menar att den förstärkta tillsynen bör inriktas mot råd, anvisningar och utveckling av verksamheten snarare än formell tillsyn. i betonar behovet av att en mer omfattande tillsyn riktas mot de kommunala lantmäterimyndigheterna. anser att tillsynen bör organiseras som en förhållandevis fristående enhet vilket även ger ökade möjligheter att kontinuerligt överblicka och återföra erfarenheter från fastighetsbildningsverksamheten i hela landet. KT betonar att det är viktigt att de statliga och kommunala lantmäterimyndigheterna hanteras lika i tillsynshänseende och att har ett tydligt ansvar att ge likvärdiga förutsättningar för statlig och lantmäteriverksamhet. Utveckling av grundutbildningen, fortbildning, råd och stöd, utveckling av verksamhet och metoder, att följa och återföra rättstillämpningen och en gemensam kvalitetsutveckling är frågor som bör beaktas inom ramen för en aktiv tillsyn. i kommun delar revisorernas förslag till åtgärder för att förstärka tillsynsfunktionen. finner det märkligt att Lantmäteriets granskande tillsyn utövas ensidigt mot de kommunala lantmäterimyndigheterna. menar att förslaget om att utveckla den formella tillsynen av de enskilda förrättningslantmätarnas arbete är olämpligt. Motivet är att den centrala styrningen och delegeringen i samband med den nya arbetsprocessen och enhandläggarmodellen har drivits för långt och att den lokala organisationen i stället bör ges större utrymme. anser att det är tveksamt att inrikta kontrollen i dessa sammanhang på de enskilda förrättningslantmätarna och deras kompetens men tillstyrker förslaget om att det vid alla s.k. tillsynsbesök ska medfölja personer med gedigna praktiska kunskaper i förrättningsarbete . i delar revisorernas uppfattning om vikten av en väl fungerande statlig tillsynsverksamhet. Myndigheten anser dock att den föreslagna "inspektörsmodellen" med bl.a. en mer detaljerad kontroll av enstaka förrättningsmän inte på något sätt säkerställer kvaliteten i myndigheternas arbete. En bibehållen hög kvalitet i förrättningsverksamheten, fastighetsregistret och övrig verksamhet kan endast åstadkommas av lantmäterimyndigheterna själva genom internkontroll och kvalitetssäkring av processerna. Tillsynen bör därför inriktas mot att lämna råd, anvisningar och stöd i detta arbete. Revisorerna får ett brett stöd av remissinstanserna för sina iakttagelser om Lantmäteriets tillsynsverksamhet. Även Lantmäteriet anser att tillsynen bör utvecklas. Lantmäteriet menar dock, liksom flera av de kommunala lantmäterimyndigheterna, att tillsynen bör riktas mer mot råd och stöd än s.k. formell tillsyn. Revisorernas uppfattning är att råd och stöd bör vara en naturlig del av Lantmäteriets tillsynsverksamhet. Liksom Lantmäteriet självt har konstaterat, krävs emellertid en kontrollerande formell tillsyn för att upptäcka sådana missförhållanden som inte annars skulle komma fram. Enbart en reaktiv formell tillsyn av de statliga lantmäterimyndigheterna och en begränsad formell tillsyn riktad mot de kommunala lantmäterimyndigheterna är otillräckligt. Revisorerna konstaterar att det vid Lantmäteriets s.k. tillsynsbesök numera medföljer personal med gedigna kunskaper i praktiskt förrättningsarbete. Revisorerna finner därför inga skäl att upprepa detta förslag. Trots invändningar från flera remissinstanser anser revisorerna att det kan vara motiverat att förstärka tillsynen av de enskilda förrättningslantmätarnas arbete. Revisorerna vill dock betona vikten av att denna tillsyn sker på ett förtroendeskapande sätt med den enskilde förrättningsmannens utveckling i sin yrkesroll i främsta rummet. Revisorerna är övertygade om att en tillsyn "på fältet" av detta slag gagnar såväl den enskilde förrättningsmannens arbete som tillsynsmyndighetens förståelse för de svårigheter denne möter i sin profession. Mot denna bakgrund föreslår revisorerna att regeringen tar initiativ till att Lantmäteriets formella tillsyn av såväl kommunala som statliga lantmäterimyndigheter förstärks, att en plan upprättas för tillsynsverksamheten. I denna bör det bl.a. framgå vilka avvägningar Lantmäteriet gör mellan olika typer av kontrollerande och stödjande insatser, att den formella tillsynen av de statliga lantmäterimyndigheterna blir mer aktiv, att den formella tillsynen av de enskilda förrättningslantmätarnas arbete utvecklas, att tillsynen även omfattar den s.k. lokala myndighetsservicen. Flera remissinstanser tar upp frågor som inte närmare har berörts i revisorernas rapport. i ägnar en betydande del av sitt yttrande åt frågor om finansiering i samband med övergång av verksamhet mellan statliga och kommunala lantmäterimyndigheter. Myndigheten betonar särskilt kostnader för personalfrågor. Även i berör dessa frågor. i menar vidare att det finns flera exempel på merkostnader som påförs den statliga organisationen men som borde fördelas lika mellan alla lantmäterimyndigheter. Det gäller exempelvis utbildningskostnader i samband med ett förestående generationsskifte inom förrättningsmannakåren. poängterar att man visat på behovet av förstärkta insatser av infrastrukturkaraktär, t.ex. för uppläggning av ett nationellt adress- och lägenhetsregister. I den jämförelse med övriga nordiska länder som görs i rapporten framgår också att det svenska statliga lantmäteriet har den klart lägsta andelen anslagsfinansiering. () anser att regler bör införas som ger en enskild sakägare rätt till ersättning av förrättningssökande för kostnader för inställelse samt för ombud och annan expertmedverkan vid lantmäteriförrättning med expropriativt inslag. Detta skulle gynna användningen av förrättningsinstrumentet, vilket LRF anser vara positivt ur effektivitetssynpunkt. Några remissinstanser behandlar frågor om tillgången till landskaps- och fastighetsinformation. i framhåller exempelvis att lagreglerade register som ska hållas av Lantmäteriet, där bl.a. är uppgiftslämnare, utan avgift ska vara tillgängliga för myndighetsutövning. i anser att länsstyrelsernas kostnader för att få tillgång till Lantmäteriets offentligt finansierade data bör täckas med offentliga medel. för landskapsinformation () anser att en mera samhälleligt avvägd prissättning bör eftersträvas för en basuppsättning av offentligt finansierade data. menar vidare att avgifter för geografiska data ofta upplevs som för höga hos brukarna och att det finns t.ex. statliga myndigheter som av detta skäl själva nyproducerar, eller avstår från att använda, geografisk information som redan finns i Lantmäteriets databaser. anser också att delar av den anslagsfinansierade produktionen av geografisk information sannolikt skulle kunna ske utomlands till en lägre kostnad om den utsattes för konkurrens. Det kan dock finnas skäl att värna en nationell kapacitet för vissa utvalda teknikområden som endast finns vid Lantmäteriet eller i utlandet. behandlar, som enda remissinstans, den tjänsteexportverksamhet som Swedesurvey bedriver. anser att Swedesurvey, trots en bolagisering av tjänsteexport verksamheten, åtnjuter konkurrenssnedvridande stöd från Lantmäteriet bl.a. i form av produktionsförmåner. I rapporten framhåller revisorerna att tyngdpunkten i granskningen har lagts på verksamhetsområdet fastighetsindelning. För att kunna teckna en helhetsbild av Lantmäteriet krävs bl.a. en fördjupad analys av verksamhetsområdet landskaps- och fastighetsinformation samt den tjänsteexportverksamhet som bedrivs av . Revisorerna förutsätter därför att de frågor som remissinstanserna väcker med anknytning till dessa båda områden kommer att behandlas i anslutning till den utredning som regeringen har aviserat i budgetpropositionen . Det kan heller inte uteslutas att några av de övriga frågor som remissinstanserna har berört och som har refererats i detta avsnitt, kommer att behandlas i denna utredning. Med hänvisning till de motiveringar som framförts under revisorernas överväganden föreslår revisorer att fattar följande beslut: tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorerna anfört i avsnitt 2.2.3 om återrapporteringen till . tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorerna anfört i avsnitt 2.3.3, 2.6.3 och 2.7.3 om Lantmäteriets organisation. Resultatbonusavtal och begreppet ekonomisk balans tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorerna anfört i avsnitt 2.4.3 och 2.5.3 om resultatbonusavtal och begreppet ekonomisk balans. Fastighetsbildningen och dess tillsyn tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorerna anfört i avsnitten 2.8.3, 2.9.3, 2.10.3 och 2.16.3 om fastighetsbildningen och dess tillsyn. tillkännager för regeringen som sin mening vad revisorerna anfört i avsnitten 2.12.3, 2.13.3 och 2.15.3 om lantmäteriverksamhet. Detta ärende har avgjorts av revisorerna i plenum. I beslutet har deltagit revisorerna (), (m), Per (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Vid ärendets slutliga handläggning har kanslichefen , tf. utredningschefen och revisionsdirektören (föredragande) varit närvarande. Rapport 2000/01 Det nya Lantmäteriet REVISORER TEL /rr revisorer har granskat Lantmäteriet och konsekvenserna av den genomgripande omorganisation och omstrukturering av myndigheten som har genomförts . Granskningsförslaget tillkom på revisorernas eget initiativ. Granskningen inriktas mot att följa upp hur Lantmäteriet har hanterat uttalanden om en ekonomisk och organisatorisk uppdelning av myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet. Vidare innefattar granskningen en närmare analys av förhållandet mellan statlig och lantmäteriverksamhet samt den nya arbetsprocess som Lantmäteriet har introducerat inom fastighetsbildningen. Jämförelser görs även mellan lantmäteriverksamheten i , , och . Granskningen bygger på ett fyrtiotal intervjuer och andra kontakter med representanter för Lantmäteriet, , kommunala lantmäterimyndigheter m.fl. Vidare har enkäter skickats till samtliga kommunala lantmäterimyndigheter samt till ett urval av landets hundra minsta kommuner. Revisorernas rapport har utarbetats i revisorernas andra avdelning av Per (), ordförande, (), vice ordförande, (), (), (), (), () och (). Inom revisorernas kansli har revisionsdirektör haft ansvaret för utredningsarbetet. Även kanslichef , utredningschef och avdelningsdirektör har deltagit i granskningsarbetet. Rapporten sänds nu på remiss. Därefter utformar revisorerna sitt slutliga ställningstagande. Granskningens bakgrund och inriktning är central förvaltningsmyndighet för frågor om fastighetsindelning och grundläggande landskaps- och fastighetsinformation. Därutöver är verket chefsmyndighet för lantmäteri-myndig-heterna i länen samt ansvarar för tillsynen av den statliga och kommunala lantmäteriverksamheten. och de regionala lantmäterimyndigheterna brukar samlas under beteckningen Lantmäteriet. revisorer har genomfört en granskning av Lantmäteriet och konsekvenserna av den genomgripande omorganisation och omstrukturering av myndigheten som har genomförts . Det har inte gjorts någon samlad uppföljning av Lantmäteriets omorganisation och omstrukturering. Revisorerna anser därför att en sådan uppföljning bör genomföras. Vidare anser revisorerna att regeringen bör förbättra sin återrapportering till om omorganisationens konsekvenser. Lantmäteriets organisation samt relationen till riksdag och regering Lantmäteriet bedriver såväl avgiftsfinansierad som anslagsfinansierad verksamhet. Verksamheten består dessutom av både myndighetsuppgifter (inklusive myndighetsutövning) och uppdragsverksamhet. Lantmäteriets uppdelning i verksamhetsområden, resultatområden och divisioner, som på flera olika sätt överlappar varandra, försvårar insyn och främjar inte möjligheterna att hålla isär myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet. Vidare försvåras resultatuppföljning och utvärdering av verksamheten. Revisorerna anser att regeringen och Lantmäteriet bör diskutera möjligheterna att skapa en bättre överensstämmelse mellan Lantmäteriets organisatoriska och redovisningsmässiga indelning och de krav på redovisning av verksamhets- och resultat-områden som finns i regleringsbreven. Dialogen mellan Lantmäteriet och tycks vara något outvecklad. Revisorerna konstaterar att regeringen ställer detaljerade krav på återrapportering men att återkopplingen till myndigheten med utgångspunkt i det som återrapporteras är otillräcklig. Revisorerna anser att regeringen bör förstärka resultatdialogen med Lantmäteriet. Det råder en brist på samsyn mellan , och () om innebörden av begreppet "ekonomisk balans". Detta har bl.a. lett till att ESV vid fler tillfällen har ifrågasatt Lantmäteriets prissättningspolitik. Revisorerna anser därför att berörda myndigheter bör genomföra ett fördjupat samråd kring avgiftssättning bl.a. i syfte att skapa en samsyn kring begreppet "ekonomisk balans". Diskussionerna bör även omfatta vilka principer som bör råda för det framtida arbetet med att sanera Lantmäteriets ekonomi. Revisorerna anser att regeringen bör ta initiativ till en utredning om förekomsten av resultatbonusavtal inom statsförvaltningen i allmänhet samt se över det resultatbonusavtal som finns vid Lantmäteriet. Förhållandet mellan myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet Riksdag och regering har framhållit att Lantmäteriets uppdragsverksamhet kan riskera att skada förtroendet för myndighetsutövningen. Krav har därför ställts på en klarare uppdelning inom Lantmäteriet mellan myndighetsutövning och uppdragsverksamhet. Tydliga effektivitets- och resultatkrav har i allmänhet en tendens att prioriteras framför mer diffust angivna rättssäkerhetsaspekter. I Lantmäteriets fall bidrar detta till att gränsen mellan uppdragsverksamhet och myndighetsutövning successivt håller på att suddas ut. I granskningen uppmärksammar revisorerna vissa inslag som riskerar att motverka en tydlig åtskillnad. Bland dessa märks gemensamma marknads- och försäljningsinitiativ, ett affärsinriktat språkbruk, ett ökat inslag av fysisk samlokalisering samt idéer om att slå samman de länsvisa lantmäterimyndigheterna till en myndighet. Revisorerna anser att regeringen bör ta initiativ till att närmare utreda dessa risker samt föreslå åtgärder för att de ska minimeras. En gränsdragning mellan myndighetsutövning och uppdragsverksamhet sker på fastighetsbildningsområdet. Så kallad lokal myndighetsservice är en form av avgiftsfinansierad uppdragsverksamhet som utförs vid sidan av myndighetsutövningen. Revisorerna konstaterar att regeringen inte närmare har definierat begreppet lokal myndighetsservice och att Lantmäteriets tolkning har blivit så bred att den lokala myndighetsservicen riskerar att innefattar verksamheter som kan ha en negativ inverkan ur konkurrens- och rättssäkerhetsperspektiv. Revisorerna anser därför att förekomsten av lokal myndighetsservice inom Lantmäteriet bör utredas. Lantmäteriets affärsdivision Metria har uppvisat ett negativt resultat . senaste uttalande innebär att delar av Lantmäteriets uppdragsverksamhet ska bolagiseras. Lantmäteriets och uppfattning är emellertid att någon bolagisering är aktuell. Revisorerna anser därför att regeringen bör redovisa sin syn på en bolagisering av hela eller delar av Metria. bör sedan på nytt ta ställning till om en bolagisering ska genomföras. Revisorerna konstaterar att Metrias position och agerande på marknaden för geografisk information uppfattas mycket olika. Det gäller bl.a. synen på om Metria åtnjuter otillbörliga konkurrensfördelar genom sin nära relation till det övriga Lantmäteriet. Revisorerna anser att det som grund för en bedömning av Lantmäteriets framtida organisation bör genomföras en genomgripande objektiv analys av Metrias agerande och position på marknaden för geografisk information. Diskussioner om förhållandet mellan uppdragsverksamhet och myndighetsuppgifter förekommer även i de övriga nordiska länderna. Enligt revisorernas uppfattning bör det kunna gå att dra en del nyttiga lärdomar av dessa diskussioner. Revisorerna anser därför att det bör genomföras en jämförande nordisk analys kring förhållandet mellan myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet. Revisorerna har uppmärksammat att det kan finnas en risk att rättssäkerheten påverkas negativt vid en alltför nära relation mellan en lantmäterimyndighet och kommunens planverksamhet. Revisorerna anser därför att regeringen bör ta initiativ till att en analys genomförs av de rättssäkerhetsproblem som kan förknippas med att kommunala lantmäterimyndigheter placeras under byggförvaltning och/eller byggnadsnämnd eller motsvarande. Revisorerna anser vidare att det i lagen om lantmäterimyndighet bör ställas krav på ekonomisk särredovisning av de kommunala lantmäterimyndigheternas verksamhet. En garanti för rättssäkerheten är att kommuner får överlämna fastighetsbildningsärenden där man är sakägare till den statliga lantmäterimyndigheten. I genomsnitt har endast knappt ett halvt ärende överlämnats på de kommunala lantmäterimyndigheternas initiativ. I de största kommunerna med egen lantmäterimyndighet har inga ärenden överlämnats. Överlämnande på annan sakägares initiativ är också ovanligt. Revisorerna anser mot denna bakgrund att det i lagen om lantmäterimyndighet bör ställas krav på att de kommunala lantmäterimyndigheterna ska informera om möjligheten att överlämna ärenden där kommunen är sakägare till statlig lantmäterimyndighet. Revisorerna anser också att det är motiverat att analysera för- och nackdelar med att låta den statliga lantmäterimyndigheten i berört län handlägga samtliga förrättningsärenden där kommuner är sakägare. Revisorerna anser att regeringen bör genomföra en fördjupad uppföljning av omfattningen av den verksamhet som bedrivs vid de kommunala lantmäterimyndigheterna. Tyngdpunkt bör i analysen läggas på de myndigheter vars tillkomst Lantmäteriet avstyrkte. Ett syfte med möjligheterna för kommunerna att inrätta egna lantmäterimyndigheter var att förbättra relationerna mellan statlig och lantmäteriverksamhet. En källa till spänningar mellan kommunala och statliga lantmäterimyndigheter finns dock fortfarande när det gäller de ärendetyper som ska överlämnas till statlig lantmäterimyndighet för handläggning. De kommunala myndigheterna avgör när ett överlämnande ska ske. Revisorerna anser att lagen om lantmäterimyndighet bör ändras så att de kommunala lantmäterimyndigheterna blir skyldiga att samråda med den statliga myndigheten om ärenden som kan omfattas av kravet på överlämnande. Vidare anser revisorerna att det bör övervägas att låta större sak-ägare med verksamhet i fler kommuner få rätt att avgöra om en eller statlig lantmäterimyndighet ska handlägga förrättningsärendena. Lantmäteriet ansvarar för tillsynen av såväl de kommunala som de statliga lantmäterimyndigheterna. I granskningen har bl.a. framkommit att det saknas en plan för tillsynen och att den endast behandlas summariskt i Lantmäteriets verksamhetsplan. Någon tillsyn av de enskilda förrättningsmännens arbete genomförs inte. Vidare sker tillsynen av de kommunala respektive statliga lantmäterimyndigheterna på olika sätt. De tillsynsbesök som är det främsta medlet för den formella tillsynens utövning av de kommunala lantmäterimyndigheterna saknas helt när det gäller tillsynen av de statliga lantmäte Den lokala myndighetsservicen behandlas inte alls i samband med den formella tillsynen. Sammantaget anser revisorerna att Lantmäteriets formella tillsyn av såväl kommunala som statliga lantmäterimyndigheter bör förstärkas. En plan bör upprättas för tillsynsverksamheten, och den formella tillsynen av de statliga lantmäterimyndigheterna bör bli mer aktiv. Vidare anser revisorerna att den formella tillsynen av de enskilda förrättningslantmätarnas arbete bör utvecklas. Tillsynen bör även omfatta den s.k. lokala myndighetsservicen. Den nya arbetsprocessen inom fastighetsbildningen inledde Lantmäteriet ett omfattande arbete med att rationalisera fastighetsbildningsverksamheten samt att skapa en effektivare samordning av den avgiftsfinansierade förrättningsverksamheten och den anslagsfinansierade fastighetsregistreringen. Införandet kantades emellertid av flera problem. De effektmål som inledningsvis angavs för den nya arbetsprocessen var att handläggningstiderna skulle halveras och kostnaderna minska med en tredjedel. Med de problem som tidigt uppkom bl.a. i upphandlingen av IT-stöd visade det sig tidigt att dessa mål skulle vara svåra att nå.