frsrdg · GP04RR19 · 2002-01-01 00:00:00 — I har nämnden beslutat om en avgift om per påbörjad halvtimme för en sådan uppföljning. Även har avgift för uppföljning av prover med anmärkning tagits ut. Det är dock få kommuner som utnyttjar denna möjlighet . Avgifter för de olika verksamheterna omfattar: Slakterier, styckningsanläggningar, kyl- och , köttprodukter samt malet köttanläggningar Avgifterna fastställs enligt föreskrifter om avgifter för veterinära besiktningar och kontroller vid slakterier, styckningsanläggningar samt kyl- och (SLV FS 1998:30), vilka baseras på EU-direktiv. Principen är att full kostnadstäckning ska ske inom vissa angivna områden. I fastställer tillsynsmyndigheten den tillsynstid som ska åtgå för respektive anläggning. Tillsynstiden ska tillsammans med tillsynsmyndighetens fastställda timkostnad ligga till grund för debitering av avgift. Avgiften är lägst . har överfört tillsynen av storskaliga anläggningar till vissa kommuner t.ex. och . Överlag har kommunerna tillsynsansvaret för småskaliga stycknings- och köttproduktanläggningar, småskaliga kyl- och , småskaliga anläggningar för malet kött, mjölk och mjölkprodukter samt småskaliga fiskanläggningar och fiskgrossistanläggningar. Slakt- och köttbesiktning utförs av besiktningsveterinärorganisationen. Avgift för besiktningsmannens arbete beräknas enligt SLVFS 1991:11. Avgiften fastställs av tillsynsmyndigheten och uppgår till . Därutöver betalas en grundavgift som varierar . De avgifter som tas ut för hygien- och slaktkontroll baseras på EG-direktiv /118/EEG. Enligt direktivet ska avgiften vara ett bestämt belopp per djur och variera med djurslag eller motsvara den faktiska kostnaden för kontrollerna. För styckningsanläggningar får man ta ut volymbaserad avgift eller avgift motsvarande full kostnadstäckning. I tillämpas principen med full kostnadstäckning. Anläggningar som hanterar fiskvaror Fisk och fiskprodukter omfattas av EG-direktiv och återges i SLVFS 1999:29. Tillsynsavgiften ska vara en euro per ton fiskvara som förs in på en anläggning. Om den avgift som ska betalas inte täcker kostnaderna får tillsynsmyndigheten ta ut de faktiska kostnaderna. Om den avgift som ska betalas överstiger de faktiska kostnaderna ska tillsynsmyndigheten sätta ned avgiften, dock med högst av den avgift som därvid skulle ha utgått. ansvarar för tillsynen av storskaliga anläggningar men har överfört tillsynsansvaret till vissa kommuner t.ex. och . I vissa fall förordnar verket kommunalt anställd personal för tillsyn. Anläggningarna omfattas av EG-direktiv och står under tillsyn. Avgifterna och avgiftskonstruktionen varierar beroende på typ av anläggning och efter anläggningens exportstatus. Den årliga grundavgiften varierar . Timavgift för tillsyn tas ut (SLVFS 1994:26). har fastställt timavgiften till . Kontroll av främmande ämnen i animalier Kontroll av främmande ämnen i kött, restsubstanskontroll, belastar köttbesiktningsavgifterna enligt SLVFS 1998:30. Kontrollen utförs på grundval av ett nationellt kontrollprogram som fastställs av EU komissionen. Hur många djur som man tar prov på relateras till den totala mängden. Avgiften för kontroll av kött och andra animalier tas ut per producerat ton. EG-direktiv medger ingen möjlighet till avvikelse från avgiftsprincipen. I är kostnaderna för verksamheten större än intäkterna. Kontroll av animaliska livsmedel som importeras från tredje land Kontroll av animaliska livsmedel som importeras från länder utanför EU sker vid gränskontrollstationer. övertog ansvaret för kontrollerna. Avgiften bestäms i taxa som fastställs av (SLVFS 2000:41). Enligt EG-direktiv ska "alla kostnader" betalas av den som för in varorna. Kontroll av icke-animaliska livsmedel som importeras från tredje land Kontroll av icke-animaliska livsmedel som importeras från tredje land avser t.ex. fikon, jordnötter och kokos. Avgifterna grundas på nationella bestämmelser. I motsats till kontroll av animaliska livsmedel som importeras från tredje land har inte övertagit ansvaret för kontrollen. Det är framför allt de kommuner där införseln sker, t.ex. och , som svarar för kontrollerna. ansvarar däremot för importkontroll av pistagemandlar från och jordnötter från . Om import av dessa livsmedel sker från något annat land ansvarar kommunerna för kontrollen. Kontroll av bekämpningsmedelsrester i vegetabilier ansvarar för kontroll av rester av bekämpningsmedel i inhemska och importerade livsmedel. Provtagningen följer ett provtagningsprogram och ombesörjs av växtinspektörer. Kontrollen indelas i inhemsk kontroll, kontroll av övriga EU-länder och importkontroll. En rörlig avgift betalas till för importkontrollen. I övrigt är verksamheten anslagsfinansierad. Kontroll av inhemskt producerad spannmål Anläggningar som förmal spannmål för livsmedelsändamål betalar dels en fast, dels en rörlig avgift till . De förändringar som har genomförts av avgiftssystemet sedan beslut om livsmedelslagen har främst rört anpassningar till de EG-direktiv som har utfärdats. EG-direktiv medger ofta en valmöjlighet att anpassa det egna landets avgiftsnivåer utifrån olika alternativ. I har anpassningen till EG-direktiven medfört att olika principer tillämpas för olika verksamheter. Direktivet (96/43/EG) omfattar avgifter inom hela området animalieproduktion, men det har inte tillämpats på avgifterna för mjölkanläggningar. För mjölkanläggningar används fortfarande de äldre nationella föreskrifterna. När det gäller avgifterna för slakt-, styck/frys respektive fiskanläggningar samt kontroll av främmande ämnen i animalier tillämpas direktivet men på olika sätt för de olika verksamheterna. Ett antal avgifter som inte påverkas av EG-direktiv är t.ex. årlig tillsynsavgift, prövning och godkännande av lokal samt uppföljning av prov som har lett till anmärkning. Dessa avgifter har inte varit föremål för några förändringar. lämnade förslag till normer och avgifter för anläggningar som producerar livsmedel med animaliskt innehåll. Förslagen hade utarbetats i samarbete med och företrädare för vissa branschorganisationer. Förslagen syftade i enlighet med regeringens uppdrag till ett heltäckande avgiftssystem med full kostnadstäckning för berörda anläggningar. En bibehållen men utvecklad fördelning av ansvaret mellan och kommunerna föreslogs. Detta innebar att , efter samråd med berörda kommuner, skulle överföra tillsynsansvaret för de flesta anläggningarna till kommunerna. skulle behålla tillsynsansvaret för övriga större anläggningar och slakterier. Slutligen presenterades riktlinjer för tillsynstid och inspektioner för olika anläggningar. Regeringen har endast tagit ställning till begränsade delar av förslaget. En marginell ändring i förordningen (1989:1110) om avgifter för livsmedelstillsyn m.m. har genomförts i syfte att uppnå full kostnadstäckning. Genomförd ändring har syftat till full kostnadstäckning inom vissa områden. Enligt är systemet administrativt krångligt för kommunerna med tillämpning av både grundavgift och timtaxa. Revisorernas iakttagelser vid en tidigare granskning revisorer konstaterade vid en tidigare granskning av livsmedelstillsynen att nuvarande avgiftssystem har skapat oklarheter om vilka delar som ska skattefinansieras respektive avgiftsfinansieras. Det är också oklart om systemet utgör ett styrmedel för omfattningen och inriktningen av livsmedelstillsynen. Revisorerna ansåg att det fanns skäl som talade för att genomföra en översyn av avgiftssystemet för tillsyn enligt livsmedelslagen. Revisorernas förslag till föranledde ett tillkännagivande av . Utredningen om livsmedelstillsynen (SOU 1998:61) Finansieringssystemet behandlades av utredningen om livsmedelstillsynen (SOU 1998:61). Utredningen beskrev finansieringssystemet som "ett svåröverskådlig lappverk av skatt och avgifter med olika principer för avgiftsuttag, otydlig redovisning av bakomliggande kostnader och varierande avgiftsuttag" . I utredningen föreslogs en renodling av finansieringssystemet. Utgångspunkten för kommitténs förslag var att kommunerna och skulle få ta ut avgifter för att täcka kostnader för prövning och tillsyn, så att verksamheten får den inriktning och omfattning som livsmedelshanteringens risker och redlighet kräver. Kommittén föreslog att uppgiften att bestämma avgifterna för prövning och tillsyn enligt livsmedelslagen skulle decentraliseras till kommunerna. Kommittén föreslog även att de avgiftsintäkter som kommunerna överför till skulle ersättas med finansiering över anslag. Därigenom skulle staten upphöra med att ta in av kommunernas avgiftsintäkter från de årliga tillsynsavgifterna för att bl.a. finansiera samordning och stöd till kommunerna. Som motiv till förslagen framhölls att avgifter alltmer används för att finansiera alltfler offentliga uppgifter, inklusive myndighetsutövning. Exempel hämtades från bl.a. verksamheter som omfattas av . Där har regeringen angivit som princip att de som förorsakar tillsynen också ska bära kostnaderna. Om samma princip skulle tillämpas för livsmedelstillsynen skulle avgiftssystemet inom miljö- och hälsoskyddsnämndernas område också bli mer enhetligt. Enligt utredningen borde förslagen även skapa incitament för en bättre efterlevnad av reglerna. I utredningen föreslogs en princip för vad som skulle finansieras via avgifter respektive via skatt. De uppgifter som, enligt förslaget, fortsättningsvis skulle skattefinansieras var främst myndighetsutövning, dvs. åtgärder som syftar till eller innebär rättsverkande beslut. Då utredningen var klar med sitt arbete uppdrog regeringen åt att lämna en utförligare redovisning av de ekonomiska konsekvenserna av de förslag som hade förts fram i betänkandet Livsmedelstillsynen i . Regeringen betonade särskilt förslaget om ett nytt finansieringssystem. Uppdraget skulle utföras i samråd med . lämnade sedan två förslag till finansiering av de tillsynsområden som inte omfattades av direktiv /43/EEG om veterinära kontroller. Utgångspunkten för förslagen om finansieringen var vilken huvudman som skulle svara för verksamheten. Om nuvarande organisation bibehålls föreslogs en utökad avgiftsfinansiering enligt principen om full kostnadstäckning för inspektioner, provtagning och undersökning. Avgiften borde enligt förslaget även fortsättningsvis fastställas centralt. Den skulle beräknas som en årlig saktaxa med en indelningsgrund som baserades på komplexiteten av hanteringen av livsmedlen. Även uppföljande tillsyn som krävs när verksamhetsutövaren inte uppfyller gällande bestämmelser skulle avgiftsfinansieras. I det andra alternativet som utgick från ett förstatligande av tillsynen, förordades en finansiering över anslag. Vissa tillsynsuppgifter skulle enligt förslaget även fortsättningsvis avgiftsfinansieras. Enligt beräkningar skulle anslagsbehovet uppgå till för att finansiera ett statligt övertagande av tillsynsansvaret från kommunerna. Verket framhåller att de resterande 150-180 miljonerna skattefinansieras . Statsbidragen till kommunerna skulle då minska enligt finansieringsprincipen. konstateras i förslaget till ny organisation att det kommer att behövas ett tillskott av resurser för att uppnå en acceptabel nivå på tillsynen. Storleken på detta resurstillskott redovisas inte. har i skrivelse till begärt att avgifterna ska ses över . Förbundet framhöll att den allmänna kostnadsutvecklingen har lett till att kostnaderna har ökat med , varför avgifterna bör räknas upp med motsvarande andel. Enligt förbundet har även kommunernas kostnader ökat till en följd av utökade uppgifter inom tillsynsområdet. Exempelvis nämns ursprungsmärkning av nötkött och utvidgad salmonellakontroll. avvisar i skrivelse förbundets begäran. Verket hänvisar till att inte har visat att de nuvarande årliga tillsynsavgifterna är otillräckliga för att finansiera provtagning och undersökning. Verket påpekar att man har inlett en översyn av verkets samtliga avgifter inom de ramar som och regeringen har lagt fast. Inga ställningstaganden till lämnade förslag Regeringen har inte tagit ställning till lämnade förslag till förändringar av finansierings- och avgiftssystemet. I lämnade förslag är kärnfrågan huruvida tillsynsverksamheten ska finansieras via skatt eller via avgifter. En ökad skattefinansiering av verksamheten förutsätts innebära att verksamheten förstatligas. Enligt bör en finansiering över anslag övervägas. Som motiv framhålls att det då blir enklare att inrikta tillsynen efter behov och att då harmoniseras med övriga länder vad gäller finansieringen av tillsynen. Utredningen om livsmedelstillsynen i kom till en motsatt slutsats och föreslog att verksamheten i huvudsak skulle avgiftsfinansieras, i likhet med annan myndighetsutövning som bl.a. utförs på nivå. En annan knäckfråga är om staten eller kommunerna ska svara för uppgiften att bestämma avgifter för prövning och tillsyn. anser att avgifterna ska bestämmas centralt. Kommittén föreslog att uppgiften skulle decentraliseras till kommunerna i likhet med övriga tillsynsuppgifter som staten har decentraliserats till kommunerna. Stora variationer mellan kommunerna om avgiftsnivåer kan motverkas genom att tillhandahåller riktlinjer och underlag för kommunala beslut. Remissammanställningen av betänkandet visar att remissinstanserna var positiva till att de centrala myndighetsuppgifterna skulle anslagsfinansieras. Detta avsåg att kommunerna skulle slippa betala av sina intäkter från de årliga tillsynsavgifterna till . Därutöver framkom bl.a. att det finns en risk för att avgifter som bestämdes av kommunerna slår orättvist, t.ex. mot mindre företag och i glesbygd. Många ansåg att det finns en positiv koppling mellan skötsamhet och lägre avgifter. ansåg att förslaget inte var tillräckligt utrett och borde göras om i sin helhet. Remissammanställningen av visar att majoriteten av kommunerna och Statskontoret förordar en fortsatt avgiftsfinansiering av verksamheten. RRV tar inte ställning till förslaget eftersom verket anser att förslaget är dåligt underbyggt. Ett flertal remissinstanser efterlyser ett fördjupat underlag. Anslagsfinansiering förordas av handeln, livsmedelsindustrin, branschorganisationer och länsstyrelserna. Finansiering av livsmedelstillsyn inom EU Med undantag för animalieområdet finns det inga fastlagda principer för finansiering av livsmedelstillsyn inom EU. Inom ramen för en arbetsgrupp inom kommissionen pågår ett arbete med att ta fram ett förslag till en förordning som rör offentlig kontroll av säkerheten hos foder och livsmedel . I förslaget lägger man fast principen att adekvata resurser måste tillförsäkras kontrollverksamheten. Om medlemsstaterna väljer att använda sig av avgiftssystemet ska detta spegla de verkliga kostnaderna. Förslaget är inte fastställt utan diskussioner pågår om innehållet. lämnar löpande skriftliga rapporter om hur arbetet fortskrider. I rapporten redovisas kommissionens erfarenheter av finansieringssystemet. Av redovisningen framgår att systemet med harmoniserade avgifter för veterinära kontroller aldrig har fungerat på avsett sätt. Det finns skattefinansierade system samt helt eller delvis avgiftsfinansierade system i de olika medlemsstaterna. Kommissionen har inte sett någon koppling mellan medlemsstaternas finansieringssystem och effektiviteten i medlemsstaternas kontroller. Vissa medlemsstater har påpekat att olika finansieringssystem kan ses som ett problem från konkurrenssynpunkt på den inre marknaden. är kostnadsnivåer, skattesystem etc. så olika att det kanske inte är orimligt att låta medlemsländerna själva avgöra hur tillsynen ska finansieras. Inget medlemsland är dock emot avgifter som princip. Problembeskrivning av nuvarande finansieringssystem Olika underlag och synpunkter som lämnats vid intervjuer visar att det finns ett utbrett missnöje med nuvarande finansieringssystem. Detta kan sammanfattas i nedanstående punkter: EU har inte sett någon koppling mellan medlemsstaternas valda finansieringssystem och effektiviteten i medlemsstaternas kontroller. Inom EU har systemet med harmoniserade avgifter för veterinära kontroller inte fungerat på avsett sätt. I övrigt har EU inga synpunkter på om tillsynen finansieras via skatt eller avgifter. Konstruktion av nuvarande finansierings- och avgiftssystem I regeringens proposition om livsmedelskontrollen och i regeringens skrivelse med anledning av begäran om ytterligare underlag saknades principiella överväganden om vad som ska finansieras genom avgifter respektive skatt. Avgiftssystemet är så krångligt att det är näst intill ogenomträngligt. Det finns totalt 14 olika avgifter för olika verksamheter och olika typer av prövning. Avgiftsuttaget varierar och avgifterna är konstruerade utifrån olika principer. eftersträvas full kostnadstäckning, ibland inte. En årlig tillsynsavgift utgår som varken garanterar ett företag ett tillsynsbesök eller motsvarar tillsynsmyndigheternas kostnader för verksamheten. Den årliga avgiften ska användas till provtagning och undersökning. Begreppet undersökning har inte definierats. I information till företag om livsmedelstillsyn anges att den årliga avgiften även ska användas till kontroll av företagens egentillsyn . Avgiftssystemet är generellt inte relaterat till de arbetsinsatser som tillsynsmyndigheter utför. Det är inte ovanligt att de verksamhetsutövare som förorsakar stora arbetsinsatserna betalar de lägsta avgifterna. Även ett lokalgodkännande eller ett godkännande av ett egenkontrollprogram kan förorsaka ett stort arbete hos tillsynsmyndigheterna. Inom animalieområdet ska avgifterna motsvara full kostnadstäckning. Kommunerna överför av sina avgiftsintäkter från de årliga tillsynsavgifterna till . Kommunerna svarar således för uppbörd av avgifter som överförs till staten. Det finns exempel på att avgiftssystemet i vissa fall påverkar prioriteringen av tillsynsinsatser. Vilka möjligheter som finns att ta ut avgifter av olika verksamhetsutövare påverkar då tillsynsplan och val av objekt. Enligt livsmedelslagen får tillsynsmyndigheten ta ut avgift för uppföljning av prov som lett till anmärkning. kan inte ta ut avgift för återbesök om inget prov har tagits. Därmed saknas möjligheter att ta ut avgift för återbesök som föranleds av alla andra brister. Avgiftssystemet anses inte vara "rättvist". De verksamhetsutövare som har en fungerande egenkontroll och följer gällande regler betalar samma avgift som en annan verksamhetsutövare i samma bransch och samma storleksklass som inte följer gällande regler. De avgifter som framförallt kommunerna tar ut, t.ex. årlig tillsynsavgift, avgift för prövning av tillstånd och godkännande av lokal, har inte höjts , vilket kan motverka en ökad tillsynsfrekvens. Ett flertal kommuner är kritiska mot att kommunerna inte själva får fastställa avgifter för tillsynsverksamheten. Kommunerna har olika kostnader, vilket borde avspeglas i avgiftsuttaget. Om uppgiften att fastställa avgifter för livsmedelstillsynen decentraliseras skulle avgifter för all myndighetsutövning inom miljö- och hälsoskyddsnämnden eller motsvarande fastställas av respektive kommun. Tillämpningen skulle då bli mer enhetlig inom varje kommun. Överlag finns en samstämmighet mellan och kommunernas synpunkter om de problem som finns med nuvarande finansiering och avgiftssystem. Meningarna är delade om vem som ska fastställa avgifterna. har inte redovisat någon uppfattning om hur nuvarande avgiftssystem påverkar tillsynsfrekvensen eller prioritering av tillsynsinsatser. Regeringens proposition och skrivelse som låg till grund för beslut om finansiering av livsmedelstillsynen saknade principiella överväganden om vad som skulle finansieras med skatt respektive avgifter. Nuvarande avgiftssystem är mycket komplicerat. bestämmer avgifternas storlek med vissa undantag. Totalt finns 14 olika avgifter. Vissa avser prövning av tillstånd. Andra utgår för olika verksamheter med varierande avgiftsuttag enligt olika principer. I vissa fall eftersträvas full kostnadstäckning medan tillsynen i andra fall skattefinansieras. I vissa fall är det dessutom oklart på vilka grunder avgifterna ska tas ut. Den årliga avgiften som ska tas ut får användas till provtagning och undersökning. Begreppet undersökning har inte definierats. har inte höjt de årliga tillsynsavgifterna . Finansieringssystemet har beskrivits som ett "svåröverskådlig lappverk av skatt och avgifter med olika principer för avgiftsuttag, otydlig redovisning av bakomliggande kostnader och varierande avgiftsuttag" . Betydande negativa effekter av systemet har redovisats. Exempelvis finns det en risk för att avgiftssystemet i vissa fall kan påverka prioriteringen av tillsynsinsatser. Vilka möjligheter som finns att ta ut avgifter av olika verksamhetsutövare kan då påverka tillsynsplan och val av objekt. Enligt livsmedelslagen får tillsynsmyndigheten ta ut avgift för uppföljning av prov som lett till anmärkning. kan inte ta ut avgift för återbesök om inget prov har tagits. Därmed saknas möjligheter att ta ut avgift för återbesök som föranleds av alla andra brister. Avgiftssystemet anses inte vara "rättvist". De verksamhetsutövare som har en fungerande egenkontroll och följer gällande regler betalar samma avgift som de verksamhetsutövare i samma bransch och storleksklass som inte följer gällande regler. Olika utredningar har genomförts avseende finansieringssystemet. Utredningen om livsmedelstillsynen i föreslog att finansieringen i huvudsak skulle baseras på avgifter. Förslaget grundades på en principiell genomgång av vilka uppgifter som skulle finansieras via skatt och via avgifter. har i en annan utredning föreslagit en i huvudsak anslagsfinansierad tillsyn. Regeringen har inte fattat något beslut i frågan. Kostnader och intäkter för tillsynsmyndigheterna Detta kapitel syftar till att redovisa tillsynsmyndigheternas kostnader och intäkter för livsmedelstillsynen. tillsynsverksamhet finansieras dels med anslag, dels med avgifter. samlade finansiering framgår av avsnitt 5.3. Kostnader och intäkter för tillsyn redovisas i tabell 12. De omfattar dels verkets insatser för ledning och samordning av de lokala tillsynsmyndigheterna, dels verkets egna tillsynsaktiviteter inklusive BVO samt olika typer av kontroller. Tabell 12 kostnader och intäkter för tillsyn, inkl. BVO (tkr) Resultatområde Kostnader Intäkter utöver anslag 1997 1998 1999 2000 1997 1998 1999 2000 () * 92 870 100 268 96 005 101 871 97 120 105 838 97 185 92 371 Samordning och stöd till lokala till-synsmyndigheter 8 360 12 950 12 670 8 580 13 690 15 170 14 580 14 140 Tillsyn av livsmedelsanläggningar 15 980 8 620 10 120 8 830 8 580 7 950 7 580 6 860 Kontroll av främmande ämnen i ani-maliska livsmedel* 7 130 8 270 10 850 10 140 8 480 7 452 8 125 8 019 Kontroll av rester av bekämpningsmedel i vegetabilier 16 010 14 190 15 930 13 970 6 390 6 390 6 650 6 300 Övrigt (bl.a. laboratorietillsyn, smittskydd, införselkontroll) 2 Gränskontroll av livsmedel från tredje land 560 Handläggning av ärenden ** 770 ** 560 220 120 740 ** 500 400 240 Summa 143 150 158 28 161 615 166 581 135 050 143 570 134 960 128 140 * Av årsredovisningar är det svårt att utläsa BVO:s kostnader och intäkter. har tillhandahållit ett särskilt underlag . ** Handläggning av ärenden redovisades tidigare under regelavdelningen. Källa: årsredovisningar . Tabellen visar att det finns en betydande variation i verkets kostnadstäckning för olika tillsyns- och kontrollaktiviteter. I tabell 13 redovisas skillnader mellan intäkter och kostnader för de olika aktiviteterna. Tabell 13 Intäkter i förhållande till kostnader, tkr Resultatområde 1997 1998 1999 2000 () + 4 250 + 5 570 + 1 180 - 9500 Samordning och stöd till lokala tillsynsmyndigheter + 5 330 + 2 220 + 1 910 + 5 560 Tillsyn av livsmedelsanläggningar - 7 400 - 670 - 2 540 - 1 970 Kontroll av främmande ämnen i animaliska livsmedel + 1 350 - 818 - 2 725 -2 121 Kontroll av rester av bekämpningsmedel i vegeta- bilier - 9 620 - 7 800 - 9 280 - 7 670 Övrigt (bl.a. laboratorietillsyn, smittskydd, införselkontroll) - 1 980 - 13 200 - 15 380 - 22 300 Gränskontroll av livsmedel från tredje land