frsrdg · GP04RR2 · 2002-01-01 00:00:00 — Beräkningarna avser emellertid jämförelser av företag där marginalkostnaden sänks med företag där marginalkostnaden antas vara oförändrad. Det har även genomförts mer indirekta beräkningar av risken för subventionering av verksamheter som hade kommit till stånd även utan stöd, s.k. dödviktseffekter. I avsnitt 5.1 redovisas revisorernas beräkningar av sysselsättningseffekter. Avsnitt 5.2 innehåller några skattningar av dödviktseffekter. En vanlig ansats vid beräkning av sysselsättningseffekter är att utgå från empiriska data om övervältring och löneelasticiteter. I princip rör det sig om sådana data som redovisats i kapitel 3. I Tabell 5.1 redovisas sådana beräkningar. Utgångspunkten är att nedsättningen av socialavgifterna endast påverkar anställningsbeslut i företag med 1-4 anställda. Motiven till detta antagande har redovisats i kapitlen 2 och 3. Det antas vidare att nedsättningen enbart har effekt i företag som är verksamma i den enskilda sektorn eller näringslivet. Detta antagande grundas på det faktum att endast ett avdrag medges per kommun, landsting eller myndighet och att avdraget därför knappast har någon betydelse för denna del av arbetsmarknaden. Beräkningarna baseras på sysselsättningsdata . Analysen utgår från antaganden om given lön och given kapitalstock. Utifrån de antaganden som redovisas i Tabell 5.1 varierar sysselsättningseffekten mellan 0 och drygt 5 000 personer. Det är således relativt stora skillnader beroende på vilka antaganden som görs. Som framgått av kapitel 3 visar en genomgång av svenska empiriska studier att löneelasticiteten varierar mellan -0,2 och -0,7, dvs. en ökning av lönen med en procent ger upphov till en efterfrågeminskning på mellan . När det gäller övervältring är ett vanligt resultat att ungefär hälften av en skatteökning övervältras på löntagarna. Utifrån dessa resultat är det sannolikt att sysselsättningsökningen maximalt uppgår till 3 600 personer, eller av sysselsättningen i företag med 1-4 anställda. Utfallet kan antas gälla på kort eller medellång sikt. På mycket kort sikt, när lönerna är låsta genom träffade avtal, är det tänkbart att sysselsättningen skulle kunna öka med drygt 7 000 personer. På lång sikt finns det dock skäl att anta att sänkta socialavgifter leder till en motsvarande löneökning och att sysselsättningen därmed inte påverkas. Tabell 5.1 Sysselsättningseffekter av nedsättningen av socialavgifter i företag med 1-4 anställda Grad av övervältring Löneelasticiteter -0,5 -0,7 -1,0 0,5 2 600 3 600 5 200 1,0 0 0 0 Källa: Egna beräkningar. Det går naturligtvis att anta att nedsättningen av socialavgifterna påverkar hela näringslivet, dvs. även påverkar anställningsbeslut i företag med fler än 4 anställda. Det är också möjligt att på ett liknande sätt som ovan beräkna sysselsättningseffekter av sådana kanske mindre realistiska antaganden. För näringslivet totalt innebär nedsättningen av socialavgifterna att den genomsnittliga lönekostnaden sjunker med . Den relativt marginella sänkningen av lönekostnaderna medför att sysselsättningseffekterna blir obetydligt högre än de som redovisats i Tabell 5.1. Sysselsättningseffekten varierar mellan 0 och ca 7 000 personer. Det mest sannolika utfallet, i enlighet med de antaganden som redovisats ovan, är att sysselsättningsökningen maximalt uppgår till ca 5 000 personer. Det senare resultatet måste dock betraktas som relativt osannolikt. Orsaken är framför allt att anställningsbeslut knappast baseras på hur genomsnittskostnaden påverkas, utan det primära i detta sammanhang är hur marginalkostnaden utvecklas. De mest sannolika resultaten redovisas därför i Tabell 5.1 som baseras på antalet anställda i den grupp av företag där marginalkostnaden kan antas sänkas. En central fråga när man vill bedöma värdet av en åtgärd är i vilken utsträckning den leder till att sysselsättning och produktion faktiskt ökar (additivitet) och i vilken utsträckning den i stället leder till att sysselsättningen genom åtgärden sker på bekostnad av att andra i stället blir utan arbete (substitution) eller att samma personer som får arbete genom åtgärden ändå skulle ha anställts (dödvikt). Tillsammans brukar substitution och dödvikt kallas undanträngning. Nettoeffekten av åtgärden på den reguljära sysselsättningen är det antal arbeten som åtgärden åstadkommer avdraget för summan av dödviktseffekter och substitutionseffekter. En viktig fråga är således om åtgärden verkligen leder till en ökning av den reguljära sysselsättningen eller om det finns motverkande faktorer som leder till att sysselsättningsökningen blir mindre än avsett eller till och med helt uteblir. Den mekanism som framför allt är av intresse i detta sammanhang är om nedsättningen av socialavgifterna är förknippad med dödviktseffekter. Sådana effekter uppstår om nedsättningen subventionerar sysselsättningsökningar som skulle ha kommit till stånd även om subventionen inte funnits eller om subventionen inte alls påverkar sysselsättningen i företagen. Konsekvensen av denna dödviktseffekt är att arbetsgivaren erhåller en oplanerad vinstökning (en s.k. windfall profit). Dödviktseffekten i samband med nedsättningen av socialavgifterna skulle kunna delas upp i följande delar. Den del av stödet som går till företag med 1-4 anställda som inte ökat sin sysselsättning. Den del av stödet som går till företag med 1-4 anställda som ökat sysselsättningen även utan subvention. Den del av stödet som går till företag med 5 eller fler anställda (eller en lönesumma som överstiger ), dvs. företag där marginalkostnaden inte påverkas. Inom ramen för denna granskning har det inte varit möjligt att analysera punkterna 1 och 2. Det har däremot varit möjligt att i någon mån analysera den dödviktseffekt som finns redovisad under punkt 3. (2000b) har försökt beräkna de offentlig finansiella effekterna utifrån antaganden om vilka företag som på marginalen påverkas av nedsättningen. Den aggregerade lönesumman för företag med en lönesumma på högst kan beräknas till . Det är i dessa företag det finns anledning att anta att nedsättningen av socialavgifterna påverkar anställningsbesluten. En nedsättning av socialavgifterna medför i detta fall, enligt beräkningskonventionerna, en varaktig nettoeffekt på -1,. För den resterande delen av underlaget, dvs. för företag med en lönesumma som överstiger , finns det skäl att anta att det inte sker några beteendeförändringar och därmed inte heller någon övervältring. En statisk kostnadsberäkning ger för dessa företag en bruttoeffekt på -3,. Det senare beloppet kan betraktas som en form av dödviktseffekt, dvs. subventionering av verksamheter som hade kommit till stånd även utan stöd. Beräkningarna tyder således på att av subventionen varit verkningslös och att har hamnat hos företag där den påverkar sysselsättningsbesluten. Beräkningarna ovan baseras på hur lönesumman är fördelad. Det är också möjligt att göra vissa översiktliga kalkyler efter hur sysselsättningen är fördelad. Beräkningarna baseras på det material som redovisats i avsnitt 2.5. Det är i företag med 1-4 anställda som det finns anledning att anta att nedsättningen av socialavgifterna påverkar anställningsbesluten. Som framgår av Tabell 5.2 uppgår nedsättningen i dessa företag till . En potentiell grupp skulle kunna vara den grupp av egenföretagare som redovisar nedsättningen i den årliga taxeringen. Detta är dock i huvudsak företagare som saknar anställda och som till stor del redan har en befintlig anställning i ett annat företag, myndighet, kommun etc. Det är därför föga sannolikt att de skulle påverkas av nedsättningens av socialavgifterna utan den kan betraktas som en ren windfall profit. Det finns således skäl att anta att nedsättningen av socialavgifterna inte leder till beteendeförändringar för denna grupp av egenföretagare liksom i de företag som har 5 eller fler anställda. Nedsättningen i dessa företag uppgår till , eller av den del av nedsättningen som går att hänföra till en stroleksgrupp. Detta torde utgöra någon form av undre gräns för dödviktseffekterna. Som tidigare framgått inkluderas inte koncernrelaterad sysselsättning i beräkningarna. Om denna grupp inkluderats hade nedsättningen i betydligt större utsträckning koncentrerats till företag i större storleksklasser Tabell 5.2 Nedsättningen av socialavgifter fördelad efter företagsstorlek och egenföretagare Storleksklass (antal anställda 1997 1998 Egenföretagare 507,4 564,7 1-4 1589,4 2150,0 5-9 742,2 1179,4 10-19 396,8 638,8 20-49 239,7 328,9 50- 252,1 166,0 Summa 3726,6 5027,8 Företag med ej identifierad sysselsättning 252,0 291,0 Totalt 3978,6 5318,8 Källa: (2001). Jämförelser med andra stödformer Det är inte möjligt att på något enkelt och entydigt sätt jämföra effekterna av olika företagsstöd eller arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Stöd har ofta olika mål och effekterna kan antas variera och i olika grad påverka målen för den ekonomiska politiken. Vissa stöd kan exempelvis syfta till att påverka kapitalbildningen, medan andra direkt syftar till att påverka arbetslösheten eller arbetsmarknadens funktionssätt. En ytterligare aspekt är att effekterna av olika åtgärder är lite utforskade och att resultaten är osäkra. I kapitlet görs dock ett försök att göra några enkla jämförelser mellan nedsättningen av socialavgifterna och andra stödformer. Jämförelsen är i huvudsak koncentrerad till arbetsmarknads- och regionalpolitiska stöd och de stöd inom dessa politikområden som är av sysselsättningsskapande karaktär. Det bör observeras att vid jämförelsen med andra åtgärder, utgiftsområden etc. används ett mått på nedsättningens bruttomässiga budgeteffekter. Detta görs för att öka jämförelsen med andra åtgärder. För många åtgärder saknas nämligen uppgifter om de budgetmässiga nettoeffekterna. Avsnitt 6.1 innehåller en redovisning av de totala utgifterna för några olika stödprogram. Avsikten är närmast att få en uppfattning om storleksordningen på olika stödformer. I avsnitt 6.2 analyseras utgifterna för olika åtgärder. Analysen avser i huvudsak vad det kostar att sysselsätta en person i några olika åtgärder. Avsnitt 6.3 innehåller beräkningar av hur många platser inom några arbetsmarknadspolitiska åtgärder som motsvaras av nedsättningen av socialavgifterna. En sådan analys säger dock inget om nettoeffekten, dvs. hur utfallet av målvariabeln skulle ha blivit i frånvaro av åtgärden och om åtgärden är kostnadseffektiv eller inte. Avsnitt 6.4 innehåller därför en kort diskussion om effekterna av olika åtgärder. Denna diskussion kombineras med några räkneexempel för att belysa hur antaganden om nettoeffekter kan förväntas påverka utgifterna i olika avseenden. Utgifter för några olika stöd Inkomstbortfallet för nedsättningen av socialavgifterna uppgår till . Det är därmed större än flera enskilda utgiftsområden som syftar till att bl.a. stimulera sysselsättningen (Tabell 6.1). Nedsättningen av socialavgifterna är t.ex. större än de samlade utgifterna för regionalpolitiken respektive näringspolitiken. Nedsättningen motsvarar av de samlade utgifterna för de konjunkturberoende åtgärderna inom arbetsmarknadspolitiken och av insatserna för arbetshandikappade inom samma politikområde. Tabell 6.1 Utgifter för några utgiftsområden eller delar av utgiftsområden 1999 Utgiftsområde 14 Arbetsmarknad och arbetsliv 48 796 - Konjunkturberoende åtgärder 18 610 - Arbetshandikappade 6 448 Utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling 3 720 Utgiftsområde 24 Näringsliv 3 256 Källor: AMS (2000a) och prop. 2000/01:1. Nedsättningen av socialavgifterna är också en av de största enskilda stödformerna (Tabell 6.2). Inom ramen för t.ex. arbetsmarknadspolitiken är det endast arbetsmarknadsutbildningen som kostar påtagligt mer. I jämförelse med stöd inom regional- och näringspolitiken är skillnaderna än större. Nedsättningen av socialavgifterna är mer än 10 gånger större än varje enskilt stöd inom närings- och regionalpolitiken (bortsett från FoU-stöd). Den är t.ex. 13 gånger större än den tidigare nedsättningen av socialavgifterna i stödområdena. Nedsättningen är dubbelt så stor som den tidigare ROT-reduktionen. Nedsättningen av socialavgifterna är också större än det samlade stödet till småföretagen. Den regionalpolitiska utredningen (SOU 2000:87) uppskattar att stödet till småföretag i statsbudgeten uppgick till ca 1999 (exklusive den nedsättning av socialavgifterna som är föremål för denna granskning). Nedsättningen uppgår vidare till av företagsskatten. Tabell 6.2 Utgifter för några olika stödformer Arbetsmarknadspolitik Arbetsmarknadsutbildning 8 296 Lönebidrag 5 761 Arbetspraktik 2 392 Arbetslivsutveckling 1 427 Start av näringsverksamhet 1 364 Offentligt tillfälligt arbete 1 110 Anställningsstöd 867 Regionalpolitik Regionalt utvecklingsstöd 401 Nedsättning av socialavgifter (inkomstbortfall) 382 Landsbygdsstöd 322 Sysselsättningsbidrag 173 Småföretagsstöd 35 Några andra stödformer Forskning och utveckling 868 ROT-reduktion1 2 480 Anm.: Vissa av de stöd som redovisas har avvecklats eller förändrats. 1 Inkomstbortfall (avser 1998). Källor: AMS (2000a), prop. 1999/2000:1 och prop. 2000/01:1. Utgift per deltagare i några olika åtgärder Det finns ett stort antal stödformer i som syftar till att direkt eller indirekt påverka sysselsättningen. Några av dessa har redovisats ovan. I många fall, framför allt vad gäller stöd med indirekt påverkan, saknas det dock uppgifter om bruttoutgiften för att sysselsätta en person i åtgärden. De stödformer som ligger närmast till hands för en jämförelse finns inom arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Inom dessa bägge politikområden finns det också vissa uppgifter om utgifter . AMS redovisar för flertalet åtgärder den faktiska utgiften per deltagare och månad. redovisar uppgifter om den genomsnittliga subventionen per förväntad ny årsarbetskraft, dvs. en form av prognos eller skattning. AMS uppgifter avser således vad staten betalar för att sysselsätta en person i en åtgärd, medan uppgifter snarare är en uppskattning av vad staten betalar för ett förväntat sysselsättningstillfälle. I Tabell 6.3 redovisas utgifterna för att sysselsätta en person i ett antal olika åtgärder. Statens bruttoutgift för att sysselsätta en person i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd varierar mellan ca och ca (arbetsmarknadsutbildning är egentligen inte någon sysselsättningsskapande åtgärd, utan har endast tagits med för att visa utgiften för AMS dyraste åtgärd). Variationerna beror på skillnader i subventionsgrad och på att det i vissa fall ingår utgifter för t.ex. kurser, handledning och konsulter. I vissa åtgärder uppgår utgiften enbart till nivån på deltagarnas arbetslöshetsersättning, vilket också kan föranleda variationer mellan åtgärderna. Inom regionalpolitiken varierar utgifterna mellan ca och ca . Variationerna beror i huvudsak på skillnader i subventionsgrad och uppskattningar om nya arbetstillfällen. Tabell 6.3 Utgift per deltagare och år i några arbetsmarknads- och regionalpolitiska åtgärder 1998 1999 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder1 Arbetsmarknadsutbildning 180 000 189 600 Resursarbete 108 000 138 000 Arbetslivsutveckling 116 400 123 600 Start av näringsverksamhet 120 000 122 400 Arbetspraktik - 111 600 Anställningsstöd 78 000 82 800 Regionalpolitiska stöd2 125 0003 Regionalt utvecklingsstöd 174 000 - Sysselsättningsbidrag 164 0004 - Småföretagsstöd 98 000 - Landsbygdsstöd 77 000 - Nedsättning av socialavgifter 16 1005 16 4005 1 Avser faktisk utgift per deltagare och år. 2 Avser genomsnittlig subvention per förväntad ny årsarbetskraft. 3 Avser genomsnittlig subvention för regionalt utvecklingsstöd, sysselsättningsbidrag, småföretagsstöd och landsbygdsstöd. 4 Avser 1997. 5 Beräkningen baseras på en genomsnittlig årslön för en arbetare. Källor: AMS (2000a), (2000b), prop. 1999/2000:1, 2000/01:1 och egna beräkningar. Den maximala subventionen som utgår för en person med nedsatt socialavgift, och som är sysselsatt i ett företag med 1-4 anställda, uppgår till . Redovisat på detta sätt förefaller nedsatta socialavgifter vara en billig åtgärd i jämförelse med andra stödformer. Det inkomstbortfall som orsakas av nedsättningen av socialavgifterna skulle kunna ha en alternativ användning inom andra politikområden. Nedsättningen skulle t.ex. kunna motsvara ett antal platser i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Nedan redovisas några sådana beräkningar. Nedsättningen av socialavgifterna gav 1999 ett inkomstbortfall på ca . Totalt motsvarar detta mellan ca 40 000 och ca 65 000 deltagare (årsarbetare) i några vanliga sysselsättningsskapande åtgärder inom Nedsättningen motsvarar ca 30 000 deltagare i arbetsmarknadsutbildning som är AMS dyraste åtgärd. Som framgår av Tabell 6.4 skulle nedsättningen i flertalet fall motsvara ett betydligt större antal deltagare än det faktiska antalet. Tabell 6.4 Antal deltagare i några arbetsmarknadspolitiska åtgärder som motsvaras av nedsättningen av socialavgifterna Antal deltagare som motsvaras av en nedsättning på Faktiskt antal deltagare i åtgärderna Anställningsstöd 66 400 9 700 Arbetspraktik 49 300 22 500 Start av näringsverksamhet 44 900 10 800 Resursarbete 39 900 2 900 AMU 29 000 45 000 Källor: AMS (2000a) och egna beräkningar. Sammanställningen i avsnitten 6.2 och 6.3 visar enbart bruttoeffekterna och bruttoutgiften för staten av att sysselsätta en person och säger ingenting om nettoeffekten och om stöden är kostnadseffektiva eller inte. För att uttala sig om nettoeffekter krävs en effektanalys. En effektanalys av ett stöd handlar om att jämföra utfallet av en målvariabel vid medverkan i ett stödprogram med utfallet att inte medverka i programmet. Åtgärdernas effekt definieras som skillnaden mellan de två utfallen. Den centrala metodfrågan i en effektanalys är att identifiera hur utfallet av målvariabeln skulle ha blivit i frånvaro av åtgärden. Stöd i form av t.ex. arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan förväntas ha effekter på såväl individnivå som samhällsekonomin i dess helhet. En utvärdering kan fokuseras på effekterna för de individer som direkt berörs av en åtgärd, dvs. deltagarna i åtgärder. En utvärdering kan också beakta effekterna för de individer som indirekt omfattas av åtgärden. Summan av de direkta och indirekta effekterna kan sägas vara åtgärdens allmänna jämviktseffekter. Indirekta effekter kan inte bara förstärka utan också motverka den direkta effekten. En åtgärd kan exempelvis innebära att den ökar en individs möjligheter att få arbete, men att detta sker på bekostnad av en annan individs möjligheter. I ett sådant fall kan åtgärdens nettoeffekt vara lika med noll. Det ideala är att en utvärdering avser en totalanalys av åtgärdens effekter som inte bara inkluderar direkta och indirekta effekter för individen utan också direkta och indirekta effekter för hela samhällsekonomin. Den senare ansatsen kan betraktas som s.k. makroutvärderingar, medan den första är mer mikroorienterad. Det är av förklarliga skäl inte speciellt meningsfullt att analysera nedsättningen av socialavgifterna i ett mikroperspektiv och göra jämförelser med andra stödformer. Effekterna på individnivå av olika stödformer är dessutom så pass outforskade och svårtolkade att en direkt jämförelse knappast skulle vara möjlig. Det är möjligtvis något mer meningsfullt att i några aspekter analysera nedsättningen med resultaten från några makroutvärderingar. Jämförelsen avgränsas till sysselsättningsskapande åtgärder inom arbetsmarknads-politiken, eftersom det finns en påtaglig brist på användbara analyser inom andra områden. Den makroinriktade forskningen tar främst sin utgångspunkt i de stabiliseringspolitiska och allokeringspolitiska målen och studerar effekterna av åtgärderna på den aggregerade arbetslösheten och sysselsättningen. Forskningen riktar uppmärksamheten på både direkta och indirekta effekter av arbetsmarknadspolitiska åtgärder genom att också beakta vissa positiva och/eller negativa indirekta effekter - externaliteter - av åtgärder. Det kan t.ex. vara effekter av att åtgärderna måste finansieras via skatter eller att lönebildningen påverkas. En annan viktig aspekt är att ett eventuellt förbättrat sysselsättningsläge bland deltagarna kan komma på bekostnad av minskad sysselsättning bland dem som inte deltar, s.k. undanträngning. Den senare effekten är en av flera centrala aspekter när det gäller att bedöma värdet av sysselsättningsskapande åtgärder. Inom detta område finns det också ett antal utvärderingar som i någon mån kan utnyttjas som underlag. Det bör betonas att jämförelsen är partiell. Den tar inte hänsyn till åtgärdernas potentiella intäkter och inte heller till eventuella andra kostnader än direkt undanträngning. har det i genomförts flera studier av direkta undanträngningseffekter. I detta sammanhang utnyttjas resultaten från två av dessa, AMS (1998a) samt och (1999). AMS beräkningar baserar sig på en enkätundersökning där åtgärdsdeltagare respektive åtgärdsanordnare fick ange vad de ansåg skulle ha hänt med de aktuella arbetsuppgifterna om åtgärden inte funnits. och utnyttjar ekonometriska metoder för att skatta direkta undanträngningseffekter . Bägge studierna finner att sysselsättningsskapande åtgärder tränger undan reguljär sysselsättning. Undanträngning av reguljär sysselsättning kan således betraktas som en kostnad och är en oönskad effekt av arbetsmarknadspolitiken. Det innebär att staten i onödan får utgifter i form av subventioner till företag eller ersättningar till individer i åtgärder. Utifrån resultaten från dessa bägge studier går det att konstruera räkneexempel som belyser undanträngningens direkta påverkan på sysselsättningen och hur detta indirekt påverkar bruttoutgifterna. Undanträngning innebär att åtgärdens direkta effekt på sysselsättning och arbetslöshet minskar och att nettoeffekten därmed sjunker. Innebörden är att utgiften för varje nyskapat arbetstillfälle ökar. I Tabell 6.5 redovisas resultaten av beräkningarna. För exempelvis en person som är sysselsatt i beredskapsarbete medför undanträngningen att utgiften för att öka sysselsättningen med en person i realiteten ökar med . Tabell 6.5 Faktiska utgifter och utgifter där hänsyn tas till undanträngning (avser 1998) Faktisk utgift per deltagare och år Undanträngning enligt AMS Undanträngning enligt och 110 5001 145 300 305 800 Arbetslivsutveckling 116 400 131 800 354 500 Arbetsplatsintroduktion 93 600 111 100 272 800 Rekryteringsstöd 71 6001 137 800 - 1 Avser 1997 Källor: AMS (1998a), (1998b), (2000a), och (1999), prop. 1998/99:1 och egna beräkningar. visar exemplen inte någon fullständig nettoeffekt av åtgärderna. Exemplen i Tabell 6.5 visar dock att den normalt redovisade bruttoutgiften av att sysselsätta en person i en åtgärd kan stiga betydligt på grund av olika negativa effekter. Nedsättningen av socialavgifterna kan inte förväntas orsaka någon direkt undanträngning. Utifrån information om efterfrågeelasticitetens storlek och antaganden om övervältring är det emellertid möjligt att skatta sysselsättningseffekten i företag med högst fyra anställda, dvs. i företag där nedsättningen förväntas få effekt. Sådana beräkningar har redovisats i Tabell 5.1. Det mest sannolika resultatet är att den maximala sysselsättningsökningen uppgår till 3 600 personer. Utgiften per nyskapat arbetstillfälle uppgår där med till , vilket kan jämföras med den maximala subventionen som utgår för en person med nedsatt socialavgift och som uppgår till . Jämförelsen visar på ett påtagligt sätt hur utgifter kan påverkas om nettoeffekter beaktas. I jämförelse med de åtgärder som redovisats i Tabell 6.5 förefaller nedsättningen av socialavgifter inte att vara en kostnadseffektiv åtgärd. Det kan vara av intresse att beräkna hur hög eller låg nettoeffekten i några åtgärder behöver vara för att utgiften per nytt arbetstillfälle ska uppgå till ca . Flertalet av åtgärderna i Tabell 6.5 har numera upphört. Beräkningarna avser i stället några åtgärder som är aktuella . Resultaten redovisas i Tabell 6.6.