frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vad som framkommit i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. I den del anmälan rör socialförvaltningen i kommun har jag samrått med justitieombudsmannen . Fråga om den s.k. söndagsregelns tillämpning på den 48-timmarsfrist som gäller för att sända handlingarna i ett beslut om ett omhändertagande av ett körkort till (Dnr 458-1999) J. kritiserade i för bl.a. att för sent ha sänt ett beslut om att omhänderta ett körkort till . handlingar i ärendet granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från polisinspektören och assistenten vid polismyndighetens trafikpolisenhet. Av handlingarna och upplysningarna framgick följande. av polisinspektören för att ha överskridit högsta tillåtna hastighet. Vid tillfället pågick en trafikövervakning med videoupptagning. beslutade att omhänderta M.C:s körkort. beslutade att körkortet skulle överlämnas till körkorts-/prövningsmyndigheten i län. Hon förklarade därvid att arbetsrutinerna var sådana att polismännen först efter arbetspassets slut rapporterade eventuella beslut om omhändertaganden av körkort, varför körkort som omhändertagits efter kontorstidens slut först skickades till . Hon upplyste inte särskilt om att beslutet att omhänderta körkortet skickades senare än efter beslutet. Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över det som framfördes i I.J:s anmälan till JO angående bl.a. dröjsmål med att överlämna beslutet om att omhänderta körkortet till mot bakgrund av bl.a. bestämmelsen i 5 kap. 8 § körkortsförordningen. (biträdande länspolismästaren ) kom in med ett yttrande till vilket var fogat bl.a. en promemoria av . Av yttrandet framkom bl.a. följande. Hastighetsöverträdelsen begicks och angavs på primärrappor-ten ha skett . Vid tjänstgöringspassets slut redovisades dokumenta-tionen, i likhet med vad som är brukligt, genom att handlingarna lades i den så kallade av-rapporteringskorgen i trafiksektionens skrivrum. I korgen fick handlingarna kvarligga till följande vardag, . När utredningspersonal och civilanställd perso-nal kom i tjänst tömdes avrapporteringskorgen och handlingarna bearbetades. Körkortsärenden handlades som vanligt med förtur. Dröjsmål med överlämnande av omhändertaget körkort Enligt körkortsförordningen (KKF) 5 kap, 8 §, st. 1, skall ett beslut om att omhänderta ett körkort meddelas skyndsamt och meddelas körkortshavaren. Beslutet skall, tillsammans med uppgift om delgivning, föreliggande utredning och en redogörelse för de omständigheter som lett till omhändertagandet, sändas till den länsstyrelse som skall pröva frågan om ingripande. Med stöd av KKF skulle alltså handlingen ha avsänts till . Så skedde emellertid inte. Avsändandet uppsköts med stöd av reglerna i Lag (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. I lagens 2 § sägs att infaller den tid, då enligt lag eller särskild författning en åtgärd se-nast skall vidtas, , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får åtgärden vidtas nästa vardag. Beslutet angående omhändertaget körkort avhämtades av polismyndighetens postdistribution . Alltsedan reglerna om omhändertagande av körkort infördes, har detta sätt att tolka tidsfö-reskrifterna använts, dels vid förutvarande trafikavdelningen och därefter vid nuvarande trafiksektionen. Tolkningen har avstämts med körkortsregister. bedömning är att i detta fall då förseelsen rapporterats efter kontorstid är det både lagenligt och rimligt att avsända handlingen . I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. Överlämnande av beslut om omhändertagande av körkort m.m. till I 5 kap. 3 § 4 körkortslagen (1998:488) (KKL), föreskrivs bl.a. att ett körkort skall återkallas, om körkortshavaren vid förandet av ett motordrivet fordon har överskridit högsta tillåtna hastighet, om överträdelsen inte kan anses som ringa. Enligt 5 kap. 7 § första stycket 2 samma lag skall ett körkort omhändertas bl.a. om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas enligt förstnämnda bestämmelse. Enligt 7 kap. 4 § KKL beslutar en polismyndighet eller en åklagare om omhändertagande enligt 5 kap. 7 § KKL. Ett sådant beslut skall, enligt 5 kap. 8 § körkortsförordningen (1998:980) (KKF), sändas till den länsstyrelse som skall pröva frågan om ett ingripande. Om körkortet lämnas över senare, skall detta meddelas . Regeln i 5 kap. 8 § KKF är föranledd av att det har ansetts angeläget att ett beslut om att omhänderta ett körkort möjligt underkastas en förnyad prövning av allmänna ombudet och länsrätten och att beslutet därför bör skickas till för bedömning av om en ansökan om en interimistisk återkallelse skall göras eller om körkortet skall återställas (prop. 1988/89:134 s. 15). Avsikten har således varit att omhändertagandebeslutet skall skickas till med en yttersta gräns vid efter beslutet. Jag vill i detta sammanhang erinra om regeln i 5 kap. 7 § andra stycket KKL, att körkortshavaren får medges att närmast efter omhändertagandet köra det slag av fordon som körkortet berättigar honom till, om detta omhändertas t.ex. på grund av en hastighetsöverträdelse. Av utredningen framgår att handlingarna i körkortsärendet inte skickades till inom den 48-timmarsfrist som anges i 5 kap. 8 § KKF. har som grund för sitt förfarande anfört att avsändandet sköts upp med stöd av den s.k. söndagsregeln i 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid, eftersom förseelsen rapporterades efter kontorstid. Om den tid, då enligt lag eller särskild författning en åtgärd senast skall vidtas, infaller , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får åtgärden enligt 2 § lagen om beräkning av lagstadgad tid vidtas nästa vardag. Undantag från denna regel görs emellertid i fråga om de frister för häktningsframställning och häkt-nings-förhandling som anges i 24 kap. 12 och 13 §§, 17 § fjärde stycket och 19 § . Den i 5 kap. 8 § KKF angivna tidsfristen får i och för sig anses vara av sådant slag att den omfattas av söndagsregeln. Det bör emellertid observeras att regeln inte utgör något hinder mot att man vidtar en med denna avsedd åtgärd exempelvis , om detta skulle vara praktiskt möjligt. Syftet med söndagsregeln är i stället, när det som här är fråga om en s.k. maximifrist (se NJA II 1930 s. 59), att reglera den situation som uppkommer, när tiden för en åtgärd, som enligt författning skall vidtas senast en viss dag, infaller på en sådan dag som anges i regeln och det till följd härav möter hinder av praktisk art att vidta åtgärden. Som exempel kan nämnas att en skrivelse med ett överklagande inte kan lämnas in till en domstol av det skälet att domstolens kansli har stängt . Genom att söndagsregeln i ett sådant fall gör det möjligt för den enskilde att vänta med att lämna in inlagan till nästa vardag säkerställs att han kommer i åtnjutande av hela den i angivna fristen för överklagande. Frågan om söndagsregelns innebörd i det här angivna hänseendet har berörts av häktningsutredning i dess betänkande (SOU 1985:27) Gripen - anhållen - häktad, som bl.a. innehöll förslag till det nu gällande undantaget från söndagsregelns tillämpningsområde för fristerna för häktningsframställning och häktningsförhandling. I betänkandet framhölls (s. 81) att söndagsregeln redan enligt då gällande rätt inte innebar att dessa frister utan vidare fick förlängas om var , eftersom ju alltid häktningsframställningen borde inges och häktningsförhandling hållas så snart det kunde ske. Man kan av detta uttalande dra den slutsatsen att söndagsregeln inte skall tillämpas, om det av hänsyn till den enskildes rättssäkerhet är angeläget att en åtgärd från en myndighets sida företas inom viss angiven tid och det är praktiskt genomförbart att vidta åtgärden i fråga vid den föreskrivna tidpunkten trots att denna infaller som omfattas av söndagsregeln. Syftet med det av utredningen föreslagna undantaget från regeln kan mot denna bakgrund sägas ha varit att säkerställa att det alltid skall vara möjligt att strikt tillämpa fristerna för häktningsframställning och häktningsförhandling. Det framstår enligt min mening som naturligt att anlägga det här angivna sättet att se på söndagsregelns innebörd också i fråga om tidsfristen i 5 kap. 8 § KKF. Som har nämnts i det föregående är den där föreskrivna 48-timmarsfristen föranledd av hänsyn till körkortshavarens intresse av att det kommer till stånd en förnyad prövning av frågan om omhändertagande av hans körkort. Starka rättssäkerhetsskäl talar därför för att polismyndigheterna skickar beslut om omhändertagna körkort till länsstyrelserna utan beaktande av söndagsregeln. Eftersom det vid varje polismyndighet finns personal i tjänst dygnet runt , bör det rimligen inte möta några hinder av praktisk art att exempelvis ett omhändertagandebeslut som fattas - om det inte kan överlämnas eller avsändas till - skickas på sådant sätt, att det är tillhanda . Den av polismyndigheten tillämpade rutinen framstår således inte som godtagbar. Kritik mot en åklagare för bl.a. långsam handläggning av ungdomsärenden (Dnr 997-1999) I en anmälan begärdes att JO skulle granska i , Åklagarkammaren i , handläggning av ett ärende som gällde två underåriga pojkar, T. H. och C. Ö., som var misstänkta för tillgreppsbrott. Anmälaren var främst missnöjd med den långa handläggningstiden och att endast C. Ö. åtalades för brotten, medan åklagaren däremot meddelade åtals-underlåtelse beträffande T. H. Anmälaren ifrågasatte också om dåvarande i (numera i ) hade handlagt ärendet korrekt. Diarieblad och förundersökningsprotokoll infordrades och granskades. Därutöver genomgicks en dom av och en dom av . Av anmälan och de granskade handlingarna framgick bl.a. följande. Förundersökningsprotokollet omfattade ett stort antal polisanmälningar avseende huvudsakligen tillgrepp av fortskaffningsmedel och försök till sådant brott. (född ) och C. (född ) var antecknade som misstänkta för flertalet av brotten. Ö. delgavs misstanke om brott och . Slutdelgivning enligt 23 kap. 18 § (RB) med T. H. och C. Ö. ägde rum respektive . hade biträdande chefsåklagaren beslutat att tre ärenden beträffande T. H. skulle överlämnas till 6:e åklagarkammaren i för fortsatt handläggning. Enligt noteringar i akten dömdes T. H. senare samma månad för dessa brott, varvid rätten överlämnade åt de sociala myndigheterna att föranstalta om erforderlig vård beträffande honom. beslutade att åtal mot T. H. skulle underlåtas i 38 ärenden med stöd av 20 kap. 7 § första stycket 3 RB. Tre av dessa ärenden synes vara identiska med de ärenden som hade överlämnats till i . I flertalet av de 38 ärendena var även C. Ö. misstänkt gärningsman. ansökte om stämning mot C. Ö. i 29 ärenden. I merparten av dessa ärenden hade åtalsunderlåtelse tidigare medde Därefter väcktes ytterligare åtal mot C. Ö. för olovlig körning. Ö., som hade erkänt samtliga gärningar, dömdes för dessa brott. Utöver att C. Ö. ådömdes brottspåföljd förpliktades han att utge skadestånd till flera målsägande. I en skrivelse från åklagarmyndigheten benämnd "underrättelse" som skickades till en målsägande uppgav att hon hade väckt åtal mot T. Advokaten , C. Ö:s försvarare, frågade i ett brev till vad som hade hänt med T. Av akten framgick inte att han fått något svar på sin fråga. Ärendet remitterades därefter till i för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i ärendet och vilka överväganden som föregick beslut om åtalsunderlåtelse i 38 ärenden gentemot T. Myndigheten skulle vidare svara på frågorna om åtal hade väckts mot T. H. i något fall och när och hur advokaten skrivelse besvarades. (biträdande överåklagaren ) inkom med ett yttrande till vilket var fogat ett yttrande från . Det är riktigt att handläggningstiden för ungdomar inte har iakttagits. Anledning härtill är framförallt arbetsbelastningen på kammaren jämte ärendets osedvanliga omfattning. var lottningsordningen sådan att jag som biträdande chefsåklagare inte skulle på ungdomar, enär på mig förekommande göromål svårligen kunde förenas med den speciella handläggning som ungdomar med de då nya reglerna erfordrade. Lottning har skett, antagligen för att det inte uppmärksammades att det var ett ungdomsärende. var jag upptagen med handläggningen av ett s.k. stort mål, vilket innebar att jag under ett antal tidsperioder inte befann mig överhuvud på kammaren i . När jag uppmärksammade situationen anmälde jag till chefsåklagaren att annan åklagare måste utses för handläggningen av detta ärende. Ärendet, jämte även andra ungdomsärenden som hade lottats på mig, har överlämnats till andra åklagare för handläggning, men detta ärende kom inte att handläggas på grund av brist på åklagare. har jag själv haft möjlighet att handlägga ärendet och har också gjort detta. Det har varit förenat med stora svårigheter att handlägga ärenden av denna omfattning. Det har inte bara erfordrats tid att sätta sig in ärendet med alla olika brott utan även att utskriva en stämningsansökan har för de då oerfarna åklagarna varit ett arbetsmoment som har fordrat alltför . Kanslipersonalen har inte kunnat bistå åklagarna av den enkla anledningen att de saknade kunskap om hur en stämningsansökan skulle skrivas ut på vårt då nya datorsystem. Vi har kommit tillrätta med dessa problem, men för aktuellt ärendes handläggning var detta orsaker till att ärendet inte har kunnat handläggas på ett riktigt sätt. Vad gäller T. H. var direktiven till utredningsmannen att samtliga på honom diarieförda ärenden skulle överlämnas till för handläggning. På sedvanligt sätt har jag också tagit kontakt med åklagare i varefter överlämnande har skett. Jag vet inte anledningen till att inte samtliga ärenden har överlämnats. När jag meddelade beslut om åtalsunderlåtelse var T. H. lagförd för de brott som hade överlämnats och enligt uppgift var T. H. överlämnad till sociala myndigheter för vård. När jag fattade beslut om åtals-underlåtelse är det mot bakgrund av att T. H. då är dömd och undergår påföljd. Advokat har erhållit upplysning om ärendets handläggning mot T. Det första tillfället var vid en telefonkontakt och det andra tillfället var vid ett sammanträffande i tingsrätt. Vid det senare tillfället bad advokat att få det skriftligt. Jag ansåg att min muntliga redogörelse var tillfyllest, vilket jag också uppgav till advokat . Ett ärende och speciellt ett ungdomsärende skall inte få handläggas med denna långa tidsutdräkt. På kammaren arbetade alla mycket lojalt och för åklagarnas del arbetade man såväl dag som sena kvällar och . Vi hade genomgått en stor organisationsförändring, flyttning av arbetsställen hade skett, nya datorsystem sattes i bruk, rutiner hade ännu inte tillskapats för de kansliuppgifter som överförts på åklagare, rutiner hade inte heller tillskapats för den nya arbetssituationen på kanslisidan och åklagarna hade inte erhållit någon vana och rutin att arbeta vid sina nya datorer. Personal hade avskedats och andra hade förflyttats. Åklagarkammaren var inte dimensionerad för det ärendeinflöde vi hade att handlägga. Min egen arbetssituation var på gränsen till vad jag orkade med och med bästa vilja kunde inte detta ärende ha handlagts på annat sätt. Belysande är att var vi 12 åklagare på åklagarkammaren i och snart är vi endast fem åklagare med full behörighet att handlägga ärenden. Ärendeinflödet är oförminskat stort och statsmakternas krav på våra åligganden har inte minskat. Effekterna av organisationsförändringen har vi kommit till rätta med, men utan erhållande av nya resurser kan vi inte fullgöra våra arbetsuppgifter på sätt som ålägges oss. I underrättelse till målsägare kan jag utläsa av den till mig tillställda handlingen att jag har angivit att åtal har skett mot T. Det är min uppfattning att jag inte har åtalat T. Av diariet framgår ävensom att åtal ej har skett. Målsägandeunderrättelsen i ärendet kan inte förklaras på annat sätt än att det rätteligen skulle stå att åtal denna dag har väckts mot C. Handlingen Underrättelse, som sänds till målsägaren, är en i datorn utskriven blankett. Det är i programmet lätt att markera fel namn i ett ärende med flera misstänkta. Uppenbarligen har ett fel begåtts. Om det är jag själv eller kansliet som har tagit ut handlingen går inte att utläsa. Min signatur härvid betyder inte att jag har utställt skrivelsen. Dock bör jag innan signatur påtecknats ha kontrollerat handlingens innehåll. Diarieföringen har ombesörjts av kansliet. Inte heller vid det tillfället har felet upptäckts. Angående handläggningstiden i ärendet I 4 § lag (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, i dess lydelse före , angavs följande: En förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke enligt 23 kap.18 § första stycket . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. är den angivna tidsfristen . Enligt vad som framgår av Aldéns yttrande är det flera omständigheter, bl.a. arbetsbelastningen och målets omfattning, som påverkat förhållandet att handläggningstiden inte kunnat iakttagas. Det kan konstateras att handläggningstiden varit alltför lång. Tidsutdräkten i det här fallet synes inte enbart kunna förklaras av ärendets art och omfattning. En bidragande faktor har varit den ansträngda arbetsbalansen som följd av omorganisationen inom åklagarväsendet. Vad som härutöver orsakat tidsutdräkten synes inte gå att närmare skapa klarhet i. Tidsutdräkten är ytterst beklaglig. Vid senare vidtagna inspektioner på kamrarna har framhållits vikten av att hålla föreskrivna tidsfrister och att prioritera ungdomsärenden. Angående de överväganden som föregick beslutet om åtalsunderlåtelse beträffande en av de i målet misstänkta personerna Förarbetena till bestämmelserna om åtalsunderlåtelse bygger huvudsakligen på förslag i betänkandet (SOU 1976:47) Färre brottmål. Lagstiftningen behandlas i prop. 1984/85:3 och justitieutskottets betänkande 1984/85:10. Riksåklagaren har vidare i två cirkulär (RÅC I:123 och RÅC I:124) givit allmänna råd i frågan. Bestämmelserna om åtal finns i 20 kap. (RB). Enligt RB 20:6 skall åklagare, om inte annat är föreskrivet, väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Åklagaren har enligt denna regel en absolut åtalsplikt. Principen om absolut åtalsplikt innebär att åklagaren är skyldig att väcka åtal så snart bevismaterialet är sådant att åklagaren på objektiva grunder kan emotse en fällande dom. Den absoluta åtalsplikten är dock försedd med åtskilliga undantag. Åklagarna har i stor utsträckning anförtrotts en lämplighetsprövning av åtalsfrågan. Enligt RB 20:7 får en åklagare under vissa förutsättningar besluta om åtals-underlåtelse i vissa i paragrafen närmare angivna typfall. RB 20:7 gäller oavsett gärningsmannens ålder. Beträffande ungdomar som vid tiden för brottet inte fyllt finns dessutom bestämmelser om åtalsunderlåtelse i lag (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Dessa bestämmelser är primära i förhållande till reglerna i RB 20:7 (jfr Fitger, I, del 2 s. 20:16). Åklagaren får enligt 17 § LUL inte besluta om åtalsunderlåtelse om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse därigenom åsidosätts. I RÅC I 123:6 anges bl.a. som ett allmänt intresse att likartade fall i möjligaste mån behandlas lika. Detta kan aktualiseras vid exempelvis gängbrottslighet. Av Aldéns yttrande framgår att när hon tog beslutet om åtalsunderlåtelse beträffande T. H., grundade hon detta på att T. H. då var dömd och undergick påföljd. I hennes beslut om åtalsunderlåtelse anges att detta skett enligt RB 20 kap. 7 § första stycket tredje punkten. Inledningsvis noteras att åtalsunderlåtelsen borde ha meddelats enligt LUL (jfr RÅC I 124:17). Vid prövning av om åtal skall väckas eller ej skall, som ovan angivits, särskilt beaktas att likartade fall i möjligaste mån behandlas lika. Vidare skall beaktas den unges vilja att betala skadestånd, att avhjälpa eller begränsa skadan eller på annat sätt gottgöra målsäganden. Mot bakgrund av det stora antal brott som T. H. var misstänkt för och med beaktande av att medmisstänkt, C. Ö., åtalats för merparten av dessa borde enligt min bedömning T. H. och C. Ö. behandlats lika i åtalsfrågan. Ett visst utrymme för annan bedömning torde dock finnas. Såvitt avser frågan om åtal väckts mot T. H. i något fall anför i sitt kompletterande yttrande att det måste ha skett en felskrivning. Aldéns yttrande motsägs inte av handlingarna. När det gäller advokat skrivelse anför att hon muntligen lämnat Sand svar på hans frågor. Det synes dock lämpligt att tillmötesgå en uttrycklig begäran om skriftligt svar. I ett beslut anförde chefsJO följande. I 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) finns regler om särskilda tidsfrister i fråga om handläggningen av en förundersökning beträffande en misstänkt som inte fyllt . Vid den i ärendet aktuella tidpunkten föreskrevs där att ett beslut i åtalsfrågan skulle föreligga senast från delgivning av misstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. Denna frist fick emellertid överskridas, om det var nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Som påpekas i åklagarmyndighetens yttrande är fristens längd numera . I propositionen med förslag till den lagändring genom vilken 4 § LUL fick sin dåvarande lydelse anfördes i denna fråga följande (prop. 1994/95:12 s. 96 f.). Bestämmelsen ger utrymme för att i undantagsfall överskrida fristen. Detta får dock ske endast om det är absolut nödvändigt, t.ex. om det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Ett annat exempel kan vara att man under förundersökningens gång upptäcker nya brott som den unge misstänkts för eller om den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Ytterligare exempel är att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar . Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas. Utredningen skall slutföras så snart det kan ske, vilket innebär att hela tidsfristen får utnyttjas endast om det är nödvändigt. I många fall bör det vara möjligt att besluta i åtalsfrågan än . Som framgår av det föregående var T. H. och C. Ö. misstänkta för ett stort antal brott. Det fanns därför i och för sig godtagbara skäl att överskrida fristen efter misstankedelgivningen. Det kan emellertid konstateras att T. H. slutdelgavs förundersökningen och att , enligt vad som framgår av diariet, först fattade beslut i åtalsfrågan i fråga om huvuddelen av brotten genom att besluta att åtal mot T. H. skulle underlåtas i 38 ärenden. Hon hade , , beslutat att tre av dessa ärenden skulle överlämnas till en åkla garkammare vid i . Ö. slutdelgavs utredningen , och först , dvs. nära , ansökte om stämning mot honom. I förevarande fall har det således dröjt drygt fyra respektive närmare från slutdelgivningen till dess att beslut i åtalsfrågan meddelades. Som åklagarmyndigheten har framhållit kan de omständigheter som åberopat inte ensamma förklara handläggningstidens längd. Om någon har begått ett brott innan han fyllt får åklagaren enligt 16 § LUL besluta att underlåta åtal enligt 17 § LUL. Av detta lagrum framgår att åtals-underlåtelse får meddelas om den unge blir föremål för vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp och stöd under förutsättning att det med skäl kan antas att därigenom vidtas vad som är lämpligast för den unge. Dessa bestämmelser skall tillämpas före bestämmelserna om åtalsunderlåtelse i (prop. 1994/95:12 s. 100).