frsrdg · GP04RR11 · 2002-01-01 00:00:00 — Endast marginella höjningar beräknades för de kommande två åren, men regeringen framhöll att det var viktigt att gavs de resurser som behövdes för att uppfylla de förväntningar som låg bakom dess bildande. Regeringen angav att man nära skulle följa verksamheten och om det var motiverat återkomma till i resursfrågan. I budgetpropositionen anförde regeringen åter att myndigheten måste ges de resurser som behövdes för den omfattande kompetensutvecklingen de alltmer kvalificerade ekobrottsmålen krävde, och man föreslog därför att myndigheten skulle tillföras , fördelat på 1999 och 2000 respektive 2001. I budgetpropositionen beräknades anslaget till . Regeringen framhöll att myndigheten behövde resursförstärkningar för att kunna fullfölja uppbyggnaden av myndigheten och föreslog därför ytterligare höjningar än de redan beslutade, nämligen och 2001 respektive 2002. Regeringens bedömning var att borde fortsätta och förstärkas och regeringen föreslog att myndigheten tillfördes ytterligare utöver tidigare beslut. Som kompensation för beräknade utgiftsökningar för löner, lokaler m.m. räknades anslaget upp med . beräknas anslaget vara oförändrat förutom kompensation för löner och lokaler m.m. Tabell 3.2 Anslagsutveckling, tusental kronor Anslag Utfall Anslagssparande 1998 180,1 156,7 23,4 1999 199,2 219,8 5,4 2000 264,6 280,7 2001 313,1 *309,0 2003 320,2 2004 326,0 *Prognos Källa: Budgetpropositionerna för 1998-2002, utgiftsområde 4 menar att myndigheten var otillräckligt finansierad i utgångsläget. har i sin budgetuppföljning per uppgivit att detta dels beror på att personalkostnaden per individ blev större än vad som beräknats vid överförandet av medel till myndigheten, dels att driftskostnaden för polisverksamheten är väsentligt större i ekobrottsmiljö än i genomsnittet för polisverksamhet i allmänhet som beräkningen byggde på. I sin delårsrapport anger myndigheten också att ekonomin har belastats särskilt av kostnader i samband med att myndighetens verksamhet i flyttat till nya lokaler. Man understryker att de nya lokalerna innebär en avsevärd besparing. Myndigheten anger också i delårsrapporten att hela anslagskrediten kommer att utnyttjas och att ett ytterligare överskridande på ca kommer att göras. Den försämrade ekonomin innebär enligt myndigheten att man har svårigheter att tillräckligt snabbt avsluta större och medelstora utredningar. I den centrala ledningen saknas också resurser för en ändamålsenlig inriktning och uppföljning av verksamheten. Detta gör bl.a. att det statistiska underlaget för ledning och styrning av verksamheten är bristfälligt. Myndigheten har anställningsstopp vad gäller nyrekryteringar och mycket stor restriktivitet beträffande ersättningsrekrytering. ser också över sin organisation i syfte att få en organisation som ryms inom den ekonomiska ramen. Översynen beräknas vara färdig . Riksåklagaren pekar i sitt budgetunderlag på att kostnaden för bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten i de tre storstadslänen uppgick till . Man framhåller att anslagen till nära nog motsvarar en fördubbling av detta belopp. redovisar sina kostnader uppdelat på stabsuppgifter och brottsutredningar. Kostnaderna för den centrala stabens utgifter har ökat. Kostnaderna för staben uppgick till och för avdelningarnas stabsverksamhet till . Riksåklagaren kritiserar kostnader för stabsverksamheten. Riksåklagaren menar att det är en dubbel kostnad med två staber inom åklagarväsendet. Kostnadsfördelningen på olika verksamhetsområden ser ut som följer. Tabell 3.3 Kostnadsfördelning på olika verksamhetsområden Stabsuppgifter Brottsutredningar Procent Kronor Procent Kronor 1998 1,6 3 183 000 98,4 191 128 000 1999 3,4 8 813 000 96,6 250 398 000 2000* 5,6 15 979 000 94,4 283 503 000 * har en delvis annan uppdelning gjorts vad gäller stabsuppgifterna. De sammanlagda stabsuppgifterna uppgår till av myndighetens kostnader. För att det ska vara möjligt att jämföra över tiden avser den siffra som anges i tabellen endast staben på den centrala myndigheten. Källa: årsredovisning 1999 och 2000. Styckkostnaden för en brottsutredning där åklagarbeslut har fattats har minskat något . Antalet beslut har ökat (se vidare tabell 3.10). Kostnad per brottsutredning , kronor 1999 2000 Styckkostnad 33 455 31 822 Antal beslut 7 748 8 909 Källa: årsredovisning 2000. delar in sina ärenden i fyra kategorier Mindre omfattande ärenden (kategori 1) Medelsvåra ärenden (kategori 2) Särskilt krävande (kategori 3) Utländsk framställan om rättshjälp (kategori 4) Som mindre omfattande ärenden anses bokföringsbrott av mindre omfattande eller normal beskaffenhet som inte kräver särskilda insatser från en ekonom, vissa skattebrott avseende fysiska personer samt andra okomplicerade brott enligt skattebrottslagen. Som särskilt krävande ärenden räknas bl.a. kvalificerad brottslighet som antingen är juridiskt mycket komplicerad eller är av stor omfattning och därigenom mycket resurskrävande. Med ärenden av stor omfattning avses sådana som förväntas kräva minst fyra dagars huvudförhandling. Ärenden som kategoriseras som utländska framställningar om rättshjälp berör ärenden där själv inte bedriver någon förundersökning. Det är ofta fråga om en begäran från polis eller åklagare i ett annat land om att bistå i en utredning. Övriga ärenden betraktas som medelsvåra ärenden. Inkomna och avslutade ärenden sedan start inkom 2 966 ärenden. Bland dessa fanns många äldre ärenden som övertogs från polis och åklagare i de län som omfattades av . avslutades 2 597 ärenden. färre ärenden in till myndigheten medan färre ärenden avslutades. kom något färre ärenden in än , medan antalet avslutade ärenden var fler än året innan. Vissa av dessa ärenden har dock utretts av skattebrottsenheterna innan beslut har fattats. Tabell 3.5 Inkomna och avslutade ärenden Inkomna Avslutade * 2 966 2 597 1999 2 544 2 336 2000 2 440 2 744 *1998 avser Källa: årsredovisning 2000. Av tabellen nedan framgår fördelningen mellan ärendekategorier vad avser inkomna och avslutade ärenden. Inga större skillnader föreligger . Den absolut övervägande delen av inkomna och avslutade ärenden utgörs av mindre omfattande och medelsvåra ärenden. Tabell 3.6 Fördelning mellan ärendekategorier 1999 och 2000, procent av totala antalet ärenden Inkomna Avslutade 2000 1999 2000 Mindre omfattande 49 49 51 50 Medelsvåra 44 46 43 44 Särskilt krävande 5 3 4 5 Utländsk rättshjälp 2 2 1 2 Källa: årsredovisning 2000. Genomströmningstiden för ärenden har ökat under de år funnits. ökade genomströmningstiden , . Genomströmningstiden påverkas dock av i vilken grad äldre ärenden avgörs vid myndigheten. När beslut fattas i ett ärende påverkas den totala genomströmningstiden. Fattas beslut endast i nyinkomna ärenden blir genomströmningstiden därför kort och avgörs endast gamla ärenden blir genomströmningstiden lång. För att få en bättre uppfattning om genomströmningen av ärenden bör därför även balanssituationen vägas in. Tabell 3.7 Genomströmningstiden, antal dagar från anmälan till beslut av åklagare (dvs. exklusive tingsrättsbalans) avseende brottsmisstankar - inkomna till beslut samt balanser 1998-2000 År Antal dagar Genomströmningstid Balans 1998 345 3 067 1999 458 3 313 2000 528 2 935 Källa: årsredovisningar 1998-2000. Antalet ärenden i balans har minskat , vilket kan tyda på att den ökade genomströmningstiden beror på att äldre ärenden har avgjorts. På två av avdelningarna finns ett system för att öka genomströmningen av kategoriärenden. Dessa avgörs med en löpandebandprincip så snart de kommer in till myndigheten. Ett annat mått på myndighetens resultat är lagföringsandelen, dvs. andelen ärenden i vilka beslutats om åtal, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse i förhållande till totala antalet avslutade ärenden. Vid var lagföringsandelen 1998, 2000. Lagföringen har alltså ökat, vilket tyder på att färre utredningar inleds och slutförs som inte leder till åtal, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse. Tabell 3.8 Lagföring, ärenden Ärenden, procent 1998 23 1999 31 2000 35 Källa: årsredovisning 2000. Lagföringen i de olika ärendekategorierna visar att de särskilt krävande ärendena (kategori 3) har högst lagföring, . var denna andel . För de mindre omfattande ärendena (kategori 1) var andelen 36 respektive 28 samt för de medelsvåra (kategori 2) för . Tabell 3.9 Lagföringsandel enligt kategoriindelningen, 1999-2000 Ärendekategori 1999 2000 Mindre omfattande (kategori 1) 28 36 Medelsvåra (kategori 2) 25 31 Särskilt krävande (kategori 3) 42 43 Källa: årsredovisning 2000. Av myndighetens tidsredovisning framgår också att de medelsvåra ärendena och de särskilt krävande ärendena tillsammans ägnas av den tid som läggs ned på den brottsutredande verksamheten. Ett annat sätt att mäta myndighetens resultat är att granska vilken sorts beslut som fattas hos myndigheten när det gäller brottsmisstankar. I tabellen nedan framgår vilka sorters beslut det är fråga om och hur stor andel de utgör av det totala antalet beslut. Omkring en femtedel av brottsmisstankarna leder inte till en förundersökning. En bidragande orsak till detta kan vara att anmälningsskyldigheten till åklagare för konkursförvaltare och skattemyndigheter inträder vid låg misstankegrad, dvs. någon skäligen misstänkt för ett brott behöver ännu inte finnas. Detta gör att fler ärenden från konkursförvaltare och skattemyndigheter avskrivs än andra brott. Omkring en tredjedel av inledda förundersökningar läggs ned. Av avslutade förundersökningar leder en dryg tiondel inte till åtal. Av tabellen framgår att förändringarna är små. Tabell 3.10 Andelen beslut avseende brottsmisstankar samt antalet beslut Beslut * 1999 2000 Förundersökning inleds ej 15 21 18 Förundersökning nedlagd 38 33 33 Åtal väcks ej, brott kan ej styrkas 6 6 10 Åtal väcks ej, övrigt 1 2 3 Strafföreläggande 1 2 5 Åtalsunderlåtelse 0,2 1 1 Åtal 26 20 18 Övriga beslut 12 15 13 Antal beslut 6 997 7 748 8 909 * Avser 1998-06-011998-12-31 Källa: årsredovisning 2000. granskade stab de ärenden som skrivits av vid myndigheten. Granskningen visade att åklagarna hanterat avskrivningsärendena på ett korrekt sätt. Inte i något fall fanns det tillräckliga skäl att ändra åklagarens beslut. De avskrivna anmälningarna berodde inte på bristande effektivitet och kompetens hos de brottsutredande myndigheterna utan var ett naturligt resultat av reglerna för misstankegrad på anmälningar till . Se vidare avsnitt 4.2. Har det blivit bättre ? har i sin rapport mätt genomströmningstider och granskat vilka grunder som används för avskrivning av brottsmisstankar . Resultatet skiljer sig något från de uppgifter som lämnats i årsredovisning för . har också gjort motsvarande mätning för en period 1997/98 för de delar av åklagarväsendet som då motsvarade område . Antalet brottsmisstankar som avgjordes var betydligt större vid än vad som var fallet inom samma område 1997. Granskningen visar att en större andel av brottsmisstankarna ledde till att åtal väcktes än /98. 1997/98 avskrevs en större andel brottsmisstankar utan att förundersökning inletts, en mindre andel förundersökningar lades ned och beslut att inte väcka åtal efter att förundersökningen avslutats förekom i betydligt lägre grad än . Närmare uppgifter om beräkningarna ges i . framhåller dock att uträkningarna är osäkra eftersom urvalet från perioden /98 inte är komplett bl.a. för att ett nytt diarieföringssystem togs i drift. Dessutom pågick ett uppdrag om avarbetning av arbetsbalanser i syfte att väsentligt minska antalet balanserade ekobrotts-ärenden vid åklagar- och polismyndigheterna. drar i sin rapport slutsatsen att jämförelsen mellan resultatet för storstadsområdena före respektive efter bildande inte ger ett entydigt resultat. Det har således inte statistiskt gått att visa att har förbättrat ekobrottsbekämpningen. Närmare uppgifter om beräkningarna ges i ?. Enligt polisdatalagen får underrättelseregister upprättas i polisens verksamhet för att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen och säkerheten, övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar samt ingripa när sådana har inträffat eller bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal. Tillgången till registren är reserverad för polismyndigheterna. , som är en åklagarmyndighet, har inte tillgång till register som upprättas i enlighet med polisdatalagen. beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare för att följa genomförandet av den nya polisregisterlagstiftningen (dir. 1999:99). Utredaren ska analysera konsekvenserna av den nya regleringen om polisens rätt att behandla personuppgifter automatiserat. Utredaren ska också överväga om fler register bör regleras särskilt i lagstiftningen och i så fall lämna förslag till sådana regleringar. I övrigt ska utredaren peka på eventuella reformbehov. Uppdraget ska redovisas senast vid utgången av 2001. Enligt uppgift från kan utredaren också komma att ta ställning till frågor som kan ha betydelse för registertillgång. har dessutom startat ett projekt för ta fram en nationell underrättelsemodell för polisväsendet . finns information som ska hanteras i kriminalunderrättelseverksamheten samlad på flera håll, och system för en sammanhållen informationsinsamling och bearbetning saknas. Enligt uppgift från kommer projektet att resultera i en modell där har ansvar för underrättelsetjänsten. De behov som t.ex. , och kan ha kommer då att tillgodoses inom den samlade underrättelsetjänsten. förslag till nationell underrättelsemodell ska presenteras . Frågor om spaning och underrättelse rör två områden. Dels s.k. inre spaning som rör en enskild förundersökning eller t.ex. inför en husrannsakan, dels kriminalunderrättelse som gäller strategiska och taktiska underlag. Tillgången till register för inre spaning Den bristande tillgången till polisens register begränsar enligt utredningsverksamheten i pågående ärenden. Om en polis vid behöver få ett utdrag ur något register han själv inte har tillgång till, måste han kontakta polismyndigheten och får sedan ett utdrag ur registret i form av en papperskopia. Enligt poliserna på innebär detta effektivitetsförluster i utredningarna. Generaldirektören för myndigheten hävdar att det är uppenbart att poliserna direkt på sina arbetsstationer måste få tillgång till de register som verksamheten kräver. På grund av det integrerade arbetssättet mellan polis, åklagare och ekonomer får dock inte behörigheten begränsas till poliserna inom myndigheten. Även åklagare och ekonomer bör således få tillgång till registeruppgifter på samma sätt som poliserna. I en skrivelse till avseende myndighetens fortsatta utveckling (, Dnr ADO-00-296-00) räknar upp ett antal register som myndigheten borde ha tillgång till. Dessa är polisens e-postsystem, polisens intranät och polisens diariesystem, Rationell anmälningsrutin (RAR). RAR innehåller samtliga polisanmälningar i . I skrivelsen räknas också ett antal register och system upp som poliserna på EBM har tillgång till via allterminal. Allterminal är terminaler som är utplacerade på avdelningarna dit polismännen måste gå för att kunna söka i registren. De register man har tillgång till på sina personliga arbetsstationer är bl.a. belastningsregistret (domar och strafförelägganden) och misstankeregistret (skäligen misstänkta för brott). Riksåklagaren har haft i uppdrag att tillsammans med och undanröja de tekniska hinder som kan finnas mot en effektiv IT-användning i ekobrottsbekämpningen. I Riksåklagarens redovisning av uppdraget tecknas följande problembild. betraktas ur IT-synpunkt som en del av åklagarväsendet. Det innebär att den tekniska infrastruktur som byggts upp är densamma för all personal inom och åklagarorganisationen. De poliser som tjänstgör vid har dessutom tillgång till viss information som endast finns i polisiära system. Denna datorutrustning är emellertid inte integrerad i åklagarväsendets nätverk, och information kan inte överföras mellan en "åklagardator" och en "polisdator". Denna omständighet är ett stort problem inte bara för utan även för hela åklagarväsendet som har ett omfattande behov av att utbyta information och kommunicera med polisen. Riksåklagaren menar att problemen är mer av IT- säkerhets- och författningsmässig karaktär än av teknisk natur. Riksåklagaren framhåller också att myndigheten har samma intresse som av att få tillgång till polisens IT-baserade information men förfogar inte över lösningarna. Enligt beror svårigheterna med att ge registertillgång på att polisens datasystem är obrutet utanför polisorganisationen. Om skulle få tillgång till registren skulle detta förändras. De tekniska problem detta medför har varit svåra att lösa och har också fått stå tillbaka för arbetet med datafrågor som rörde . Avsikten är att ska få tillgång till polisens e-postsystem och intranät . Regeringen beslutade att uppdra åt och att gemensamt se till att polispersonal vid så långt det är möjligt får åtkomst till polisens register och IT-system. Uppdraget ska redovisas . Frågan om åtkomst till de register som inte ingår i uppdraget bereds inom . Kriminalunderrättelseverksamhetens viktigaste syften är enligt att försöka upptäcka pågående brottslighet, finna samband mellan olika brott, brottslingar eller orsaker till brott för att därigenom upptäcka mönster som kan medföra att ytterligare brott eller brottslingar kan upptäckas. Underrättelseverksamheten ska dessutom kunna ge underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda insatser för att förebygga eller förhindra brott. En annan uppgift är att förse såväl statsmakterna som myndigheterna med underlag för inriktningen av brottsbekämpningen. När bildades beslutades att myndigheten inte skulle ha någon egen underrättelseverksamhet. I stället skulle myndigheten i samverkan med polismyndigheterna bedriva den underrättelseverksamhet som behövdes. skulle beställa information från polismyndigheterna. I en skrivelse från till (se ovan) framhåller generaldirektören att de organisatoriska lösningar som valdes fått negativa effekter för myndighetens möjligheter att utveckla en ännu effektivare verksamhet. Framför allt gäller det att myndigheten inte har tillgång till samma verktyg som polis och skattebrottsenheter har för att bedriva kriminalunderrättelseverksamhet. Generaldirektören för menar att myndigheten ska få möjlighet att utföra s.k. särskilda undersökningar, föra underrättelseregister och få direkt tillgång till och kunna registrera uppgifter i det nationella aktsystemet. Vikten av att myndigheten också får registrera uppgifter i det sistnämnda registret framhålls särskilt. Vad som förbisågs när inte fick möjlighet att bedriva underrättelseverksamhet var enligt generaldirektören att har en minst lika viktig roll som leverantör av uppgifter. I storstadslänen torde det dessutom endast vara som har tillgång till uppgifter av underrättelsekaraktär i fråga om den ekonomiska brottsligheten. I föreslår myndigheten att resurserna ska förstärkas för underrättelse-, spanings- och kontrollverksamhet inom ekobrottsområdet och att myndigheten ska ges samma verktyg som polis- och skattebrottsenheterna har i fråga om underrättelseverksamhet. har trots sin samordnande roll i ekobrottsbekämpningen inte möjlighet att bedriva underrättelseverksamhet i den mening som avses i polisdatalagen och således inte möjlighet att föra särskilda underrättelseregister. I underlag för inriktningen av ekobrottsbekämpningen för anges utvidgad/samordnad underrättelse- och spaningsverksamhet som ett område som ska ägnas särskild uppmärksamhet. Det finns en i det närmaste total samstämmighet hos personalen på när det gäller frågan om underrättelseverksamhet. Man menar att möjligheter att fullfölja sitt uppdrag att bekämpa ekonomisk brottslighet försvåras eftersom poliserna på myndigheten är avskurna från väsentliga delar av polisväsendets informationssy-stem. Man menar också att detta hindrar myndigheten i utvecklingsarbetet när det gäller det brottsförebyggande arbetet. Någon ställer sig dock något frågande till vad underrättelseverksamhet på ekobrottsområdet egentligen kan ge, eftersom det är svårt att upptäcka ekonomisk brottslighet på annat sätt då merparten av anmälningarna kommer från banker, skattemyndigheter och konkursförvaltare. När det gäller tillgången till underrättelseregistret framhåller att förundersökningsledaren alltid kan begära delgivning ur registret för att vet om den som är skäligen misstänkt för något finns i registret och i så fall vilka uppgifter som finns om denne. Man understryker också att polismän utanför inte heller har direkt tillgång till underrättelseregister. I varje län finns ett fåtal poliser som har tillgång till länskriminalregistret - övriga får begära delgivning av uppgifter. menar att utgångspunkten bör vara att polisen tillgodoser spanings- och underrättelsebehov. Om en uppdelning görs skulle polisen snart förlora sin förmåga att se helheten och därigenom försämra sin effektivitet när det kommer till bekämpning av den kvalificerade eller organiserade brottsligheten såväl på det nationella som på det internationella planet. Avgränsningen mellan ekonomisk brottslighet och annan brottslighet är dessutom svår att göra, och det finns enligt en uppenbar risk för dubbelarbete eller att värdefulla uppgifter hamnar "mellan stolarna". Företrädare för framhåller att en underrättelseverksamhet inom inte skulle konkurrera med övrig underrättelseverksamhet eftersom det inte bedrivs någon sådan vad gäller ekonomisk brottslighet. Det skulle således snarare vara fråga om en komplettering av underrättelseverksamheten. Dessutom är underrättelseverksamheten uppdelad på olika myndig heter genom länskriminalunderrättelsetjänsterna. Ytterligare en aktör skulle inte spela någon roll. Vid Västra avdelningen bedrivs viss analys- och underrättelseverksamhet. Detta sker "vid skrivbordet" då man inte har resurser att bedriva spaning förutom i pågående förundersökningar. Man menar att poliserna på är mest lämpliga att utföra detta arbete eftersom de är mest kunniga om ekonomisk brottslighet. Enligt personal på avdelningen måste, för det fall inte får bedriva underrättelseverksamhet heller, pengar öronmärkas på polismyndigheten för denna verksamhet, och polismyndigheten bör också rekrytera särskild personal för uppgiften. Vid södra avdelningen finns en enhet med sex poliser som bedriver spanings- och underrättelseverksamhet. Enhetens uppgift omfattar bl.a. brottsförebyggande verksamhet, spaning i pågående utredningar, utveckling av nya spaningsmetoder och samverkan med andra myndigheter och näringslivsorganisationer. Man framhåller från Södra avdelningen att man saknar behörighet och teknik för att dokumentera och bearbeta inhämtad information. Östra avdelningen vid och Finanspolisen har dessutom startat ett projekt som innebär att man ska samverka om underrättelse och spaning. Enligt uppgift från pågår det en översyn - såväl inom ramen för utredningen om polisdatalagen som inom - av det förhållandet att inte kan bedriva underrättelseverksamhet i polisdatalagens mening. I avvaktan på resultatet av den översynen anser regeringen att särskilda krav måste ställas på samverkan mellan myndigheterna för att upprätthålla en effektiv underrättelseverksamhet på ekobrottsområdet. Regeringen beslutade (se ovan) att uppdra åt och att gemensamt dels vidareutveckla den nationella underrättelseverksamheten på ekobrottsområdet, dels tillse att polispersonal vid - i den utsträckning nuvarande bestämmelser medger - får åtkomst till polisens register och IT-system. Uppdraget ska i denna del redovisas . En samlad bild av den ekonomiska brottsligheten Ett av myndighetens verksamhetsmål är att regeringen och övriga intressenter ska få en bättre helhetsbild av den ekonomiska brottsligheten och en bättre möjlighet att förutse utvecklingen inom området.