frsrdg · GP04RR19 · 2002-01-01 00:00:00 — anser att det är mer angeläget att komma till rätta med problem som föranleds av att kommuner bedriver livsmedelstillsyn på en oacceptabelt låg nivå. Det nya rapporteringssystemet kommer enligt verket att skapa möjligheter till fördjupade analyser av resultaten av den kommunala tillsynen. i instämmer i uppfattningen om att rapporteringssystemet behöver förbättras. Enligt förvaltningen är det en grannlaga uppgift att utforma ett rapporteringssystem som både är anpassat till och kommunernas behov. Varje kommun beslutar självständigt om vilken redovisningsmodell som ska tillämpas för att beskriva kommunens ansvarsområdet. bör medverka vid framtagningen av ett nytt rapporteringssystem. hotell- och restaurangföretagare, , anser att både lednings- och rapporteringssystemen är ofullständiga. Det är enligt SHR svårt att få ett grepp om hur det faktiskt förhåller sig på restaurangerna och vilken risk för folkhälsan som bristerna utgör. Antalet påstådda matförgiftningar bygger på enkätunderlag och skattningar. Enligt SHR behövs en samlad redovisning med sakliga analyser och riskbedömningar om hygien på restauranger. Både och anser att aldrig har haft så säker mat som vi har . "Restaurangnäringen vill gärna dela denna uppfattning. Men vi ser tyvärr alltför ofta rapporter om bristande hygien på restauranger och inom andra delar av storhushållssektorn." att regeringen uppdrar åt att utarbeta vägledningar för tillämpning av sanktionssystemet att tillhandahåller befintligt underlag som kan vara till stöd för tillämpning i tillsynsarbetet att regeringen uppdrar åt att utarbeta lämplig information i syfte att underlätta för kommunerna att offentliggöra resultat från tillsynen. Remissinstanserna tillstyrker revisorernas förslag. Flera instanser föreslår att en sanktionsavgift ska övervägas. delar revisorernas uppfattning att informationen till kommunerna om tillämpningen av sanktionssystemet behöver förbättras. Verket bör ha till uppgift att utforma grundläggande information om sanktionssystemet. Däremot inte ge råd i konkreta ärenden. i anser att sanktionsmöjligheterna inte utnyttjas i tillräcklig omfattning. Det kan bero på bristande juridisk kunskap i kommunerna. Även personliga kontakter med näringsidkarna kan motverka att sanktioner används. i kommun anser att det finns behov av juridisk kompetens inom livsmedelsområdet på regional nivå. Enligt nämnden borde länsstyrelserna därför få utökade resurser. i anser att anmälningar enligt brott mot livsmedelslagstiftningen skulle kunna handläggas av en särskild avdelning vid åklagarmyndigheten. För miljö- och hälsoskydd finns enligt särskilda miljöåklagare och miljöpoliser. , Bodens kommun, , , och kommun framhåller att enklare former av sanktioner t.ex. sanktionsavgift bör övervägas. Sanktionsavgift används inom miljötillsynen. i understryker särskilt behovet av enklare sanktioner. i förordar att även andra former av sanktionsavgifter utreds. Som exempel nämns parkeringsavgift, som används vid små förseelser i . Även den danska modellen med "smilgubbar" bör utredas. Svensk Dagligvaruhandel anser att vitesföreläggande är en bra metod för att komma till rätta med brister. Kommissionens utvärdering av livsmedelstillsynen i Revisorerna föreslår att regeringen uppdrar åt att i sin årsredovisning dels redovisa synpunkter på livsmedelstillsynen i , dels redovisa vilka åtgärder som verket har vidtagit med anledning av kommissionens kritik. Med undantag för tillstyrker remissinstanserna revisorernas förslag. avvisar revisorernas förslag. Enligt redovisar kommissionen vanligtvis sina iakttagelser på ett mycket tekniskt och detaljerat sätt. Med hänsyn till regeringens instruktion för hur en myndighets årsredovisning ska utformas är det endast möjligt att i årsredovisningen redovisa den viktigaste kritiken från kommissionen och de viktigaste åtgärderna, däremot inte samtliga punkter som kommissionen har kritiserat. Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun Revisorerna har inte funnit några motiv till att överväga en radikalt ändrad ansvarsfördelning mellan stat och kommun för livsmedelstillsynen. Närhetsprincipen och effektivitetsskäl talar för en fortsatt livsmedelstillsyn. Samtliga kommuner, , Statskontoret, länsstyrelserna i och anser i likhet med revisorerna att nuvarande ansvarsfördelning mellan stat och kommun för livsmedelstillsynen bör bestå. Statskontoret förordar en utökad decentralisering till kommunerna medan nämnda länsstyrelser anser att operativt tillsynsansvar bör överföras från till länsstyrelserna. , bransch- och konsumentorganisationer, länsstyrelserna i och anser att livsmedelstillsynen bör förstatligas. Länsstyrelserna i och anser att styrelserna bör överta tillsynsansvaret från kommunerna. i och förordar ett statligt huvudmannaskap för miljö- och livsmedelstillsyn samt djurskydd. saknar en djupare analys som visar att målet om en effektiv och likvärdig livsmedelstillsyn i kommunerna skulle kunna uppnås även om revisorernas olika förslag genomförs. Verket anser att behovet av lokalkännedom kan tillgodoses inom en statlig organisation. Vidare framhålls att det är svårt att garantera en oberoende myndighetsutövning i kommunerna genom närheten till tillsynsobjekten. Beroendeförhållanden i den kommunala tillsynen är enligt verket svåra att upptäcka och hantera. Enligt verket är jävsförhållanden enklare att komma till rätta med. anser att tillsyn förutsätter hög kompetens. "Verket ifrågasätter dock starkt om inspektörer har möjlighet att upprätthålla erforderlig kompetens på mer än ett tillsynsområde." bedömer att det behövs ett resurstillskott på alla nivåer oavsett organisation. Livsmedelsföretagen förordar ett regionalt statligt system. Det skulle, enligt företagen, "ge en effektiv likvärdig och konkurrensneutral tillsyn i en organisation som kan samordna hela rikets insatser, utan att strida mot närhetskravet." Livsmedelsföretagen framhåller riskerna med att en bristande samordning mellan kommunerna medför otillfredsställande enhetlighet i tillsynen. Livsmedelsföretagen avfärdar uppfattningen om att det finns möjlighet att tillvarata samordningsvinster med annan verksamhet. Vidare framhålls risken för jäv inom en kommun, då man har ansvaret för drift och tillsyn för objekt. Dessutom anser man att konflikter kan uppstå mellan tillsynskraven på företag och intresse att främja näringslivet. Andra argument som framförs är att tillsynen i , och har förstatligats eller kommer att bli statlig. Svensk Dagligvaruhandel anser att det är viktigt med ett tydligt huvudmannaskap, vilket enklast genomförs med ett statligt huvudmannaskap. hotell- och restaurangföretagare anser att bör få ett tydligare ledningsansvar för livsmedelstillsynen i . och Konsumentråd anser att bör få ansvaret för all livsmedelstillsyn. De skäl som framförs är kommunernas bristande resurser, tillsynsansvar för egen verksamhet, bristande kompetens, jävsituationer och arbetsmarknadspolitisk hänsyn. i förordar en statlig regional organisation. Länsstyrelserna bör då överta tillsynsansvaret från kommunerna. Styrelsen framhåller att det finns nackdelar med att tillsyn utövas i alltför nära anslutning till den verksamhet som ska kontrolleras. i förespråkar en statlig regional organisation. Länsstyrelserna bör då överta tillsynsansvaret från kommunerna. Vidare sägs att orsaken till att tillsynen varierar kraftigt i olika kommuner är att större beslut fattas av politiker. De är inte insatta i sakfrågorna och de kan ha personliga relationer till de företag som berörs av besluten. Länsstyrelserna i och anser att livsmedelstillsyn även fortsättningsvis ska åligga kommuner och länsstyrelser, med ett tydligare mandat för de . Enligt länsstyrelserna utförs tillsynen bäst där det finns stor lokalkännedom. bör kunna överföra tillsynsansvar för objekt till länsstyrelserna. i framhåller att borde kontakta länsveterinären t.ex. när allvarliga brister i tillsynen konstaterats och påtala detta förhållande. "Enligt länsveterinären har en sådan dialog inte förekommit under dennes tjänstetid." anser att en samordnande inspektör skulle kunna knytas till för att utöka samordningsinsatserna mellan kommunerna och länsstyrelserna. i pekar på att stora samordningsvinster kan göras med andra kommunala ansvarsområden. Vidare betonas vikten av ett lokalt ansvarstagande för samhälleliga funktioner inte minst inom förvaltningens eget verksamhetsområde. Uppfattningen grundas på ståndpunkten att ansvarsfördelningen mellan stat och kommun bör vara sådan att beslut fattas i så nära anslutning till de människor och verksamheter som berörs av besluten. Nämnden lyfter fram regeringens uttalande i förarbetena till om att tillsynen i större utsträckning än tidigare bör utövas av kommunerna. Statens roll i den löpande tillsynen bör då vara att stödja de kommunala tillsynsmyndigheterna eller ingripa då tillsynen i något fall inte sköts. Enligt nämnden kan samma resonemang appliceras på livsmedelstillsyn. i anser att livsmedelstillsynen bör vara en uppgift. Denna uppfattning har stärkts ytterligare efter vad som framkommit i revisorernas rapport. i anser att det vore olyckligt att rycka livsmedelstillsynen ur sitt tillsynssammanhang på medan övrig tillsyn skulle ligga kvar inom kommunen. Däremot kan övervägas om hela tillsynen inom miljö- och hälsoskyddsområdet eller motsvarande bör förstatligas. i understryker särskilt att närhetsprincipen och effektivitetsskäl talar för en fortsatt tillsyn. påpekar att det finns en stark vilja hos kommunerna att ta ansvar för att garantera medborgarna en god livsmedelskvalitet. Förbundet avvisar tankarna om att förstatliga tillsynen. framhåller betydelsen av att det finns utrymme för lokala lösningar. Det bör vara möjligt för annan kommun och att utföra tillsyn i en kommun om det t.ex. finns risk för jävssituationer i tillsynen. Konsumentorganisationerna redovisar ett exempel där ett 50-tal personer insjuknade efter att ha blivit smittade av listeriabakterier. Enligt förbundet hade uppmanat kommunen att belägga producenten med saluförbud, men kommunen hade inte gjort detta. Även Livsmedelsföretagen anger att de har erfarit att ett ärende om felaktig märkning "hade vandrat" mellan en myndighet och innan rättelse kunnat uppnås. Enligt företagen var skälet att kommunen inte ville ta beslut i ärendet. anser att rikstillstånd bör genomföras och att representanter för småskalig produktion ska ingå i och eller verksledning. 1 Revisorernas granskning 1 2 Revisorernas iakttagelser 1 3 Ny information 2 4 Revisorernas överväganden och förslag 3 4.1 Information om regelverket 3 4.2 Europeiska kommissionens utvärderingar 4 4.3 Reformera finansierings- och avgiftssystemet 5 4.4 Redovisa kostnaderna 7 4.5 Tydliggör företagens ansvar 7 4.6 styrning och uppföljning 8 4.7 Länsstyrelsernas uppgifter 11 4.8 Kommunernas resurser 11 4.9 Rapporteringen behöver förbättras 13 4.11 Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun 15 4.12 Övriga frågor 16 Rapport 2001/02:7 Hur styr staten livsmedelstillsynen? 1 Bakgrund och uppläggning 29 1.2 Rapportens syfte och metod 31 2 EU:s livsmedelslagstiftning 33 2.2 EG:s rättsakter 33 2.4.1 Förordningar inom livsmedelsområdet 34 2.4.2 Direktiv inom livsmedelsområdet 35 2.4.3 Problem med EU:s lagstiftning 37 2.5 Kommissionens utvärderingar 38 2.5.1 Utvärderingar av livsmedelstillsynen i 38 2.5.2 Granskningar inom olika områden av livsmedelstillsynen 39 2.5.3 svar på kritiken 41 2.5.4 åtgärder med anledning av kritiken 42 2.5.5 Kritik mot andra medlemsländer 42 2.6 Rapportering till EU 43 2.7 Förändringar av EU:s lagstiftning 43 3.1 Allmänt om livsmedelssektorn 45 3.3 Parti- och detaljhandel 46 3.4 Offentliga och privatägda storhushåll 46 4 Livsmedelstillsynen i - en översikt 48 4.3 Lagar och regler 49 4.4 Regeringens styrning av livsmedelstillsynen 49 4.6 Ansvarsfördelning mellan och kommunerna 52 4.8 Kommunernas tillsynsansvar 53 4.9 Aktuella förslag om ansvarsfördelning mellan stat och kommun 54 4.9.1 Utredningen om livsmedelstillsynen i (SOU 1998:6) 54 4.9.2 , Effektivare livsmedelstillsyn 54 4.9.3 Länsstyrelsernas arbetsgrupp, promemoria 55 4.9.4 Utredning inom 55 5.2 Verksamhet och organisation 57 5.3 Kostnader och finansiering 59 5.4.2 Regelverkets omfattning 61 5.5 Ledning och samordning av den kommunala tillsynen 62 5.5.2 Information och vägledning 63 5.5.5 Normerande inspektioner 63 5.5.7 Genomförda åtgärder för ledning och samordning av den kommunala tillsynsverksamheten 64 5.6.2 Nuvarande system och beslutade förändringar 66 5.7 kritik av den kommunala tillsynen 67 6.2 Verksamhet och resurser 70 6.3 Länsstyrelsernas uppföljning av den kommunala tillsynen 71 7 Kommunernas livsmedelstillsyn 73 7.2 Tillsynsansvarets innebörd 73 7.3 Tillsynsansvar, resurser och organisation 73 7.3.1 Tillsynsansvar och resurser 73 7.4.1 Godkännande av lokal 76 7.4.2 Hantering av livsmedel på annat ställe än i livsmedelslokal, s.k. § 16 - tillstånd 77 7.4.3 Fastställande av egenkontrollprogram 77 7.4.6 Uppföljande åtgärd 79 7.5.1 Inom kommunerna 79 7.5.2 Mellan kommunerna 80 8.2 beslut om finansiering 83 8.3 Nuvarande finansieringssystem 84 8.3.3 Förändringar av avgiftssystemet 89 8.4 Aktuella förslag 90 8.4.1 Revisorernas iakttagelser vid en tidigare granskning 90 8.4.2 Utredningen om livsmedelstillsynen (SOU 1998:61) 90 8.4.3 9 - 2000 91 8.4.4 , skrivelse 91 8.4.5 Inga ställningstaganden till lämnade förslag 92 8.4.6 Finansiering av livsmedelstillsyn inom EU 93 8.5 Problembeskrivning av nuvarande finansieringssystem 93 9 Kostnader och intäkter för tillsynsmyndigheterna 96 9.4 Kostnadsredovisning i rapporteringssystemet 99 9.5 Bedömning av de totala kostnaderna 99 10 Företagens ansvar 101 10.3 Företagens egentillsyn 101 10.3.2 Nuvarande regler 102 10.4 Tillämpningen av företagens egenkontroll 103 10.4.1 Utvärdering av egentillsynen 103 10.4.2 Var finns problemen? 10.4.3 Branschens krav på företagare och åtgärder för att förbättra egentillsynen 104 10.5 Aktuella förslag om egenkontroll 106 11 Sanktioner och andra åtgärder 108 11.3 Tillämpning av sanktionssystemet -omfattning 109 11.3.1 Kommunernas uppgifter 109 11.4 Erfarenheter av tillämpningen 110 11.4.1 Revisorernas iakttagelser vid en tidigare granskning 110 11.4.3 Exempel från tre kommuner 111 11.5 Andra åtgärder 112 11.6 Aktuella förslag 113 12 Revisorernas överväganden och förslag 115 Information om regelsystemet 115 Reformera finansierings- och avgiftssystemet 116 Tydliggör företagens ansvar 120 uppföljning och styrning behöver förbättras 121 Ska länsstyrelsernas uppgifter kvarstå? Rapporteringen behöver förbättras 125 Hur används sanktionssystemet? Kommissionens utvärderingar av livsmedelstillsynen i 127 Behöver ansvarsfördelningen mellan stat och kommun förändras? Bilaga 1 - EG-förordningar om livsmedel 133 Bilaga 2 - Livsmedelssektorn 138 Allmänt om livsmedelssektorn 138 Förädlingsledet: Livsmedelsindustrin 138 Distributionsledet: Parti- och detaljhandel 140 Konsumtionsledet: Offentliga och privatägda storhushåll 142 Sammanfattning av remissyttranden 145 Statskontorets rapport 2001:14, Analys av EU-medlemskapets effekter på svensk statlig tillsyn (). SOU 1998:61, Livsmedelstillsynen i , s.51. HACCP (Hazard Analysis Critical Control Points) är principer som ska tillämpas för egenkontroll. om livsmedelssäkerhet (KOM 99/719). Allmänna principer för livsmedelslagstiftningen i Europeiska unionen (KOM 97/176). Styrelseformerna i EU - (KOM 2001/428). SOU 1998:61 s. 27. Uppgifterna avser och de har hämtats från SCB. Dessa uppgifter stämmer inte överens med kommunernas rapportering som dock avser . Skillnaden kan bero på att det sker relativt stora förändringar mellan åren eller brister i statistiken. SOU 1998:61 s. 29. ff. Tabeller ur företagsregistret. Storhushållsguiden . s. 6. 1988/89: JoU14. 1988/89: rskr. SFS 1971:807 omtryck 1990:310. , Rapport 9-2000, Effektivare livsmedelstillsyn - förslag till arbetssätt, organisation och finansiering. Länsstyrelsernas arbetsgrupp för organisering av livsmedelstillsynen, PM . Intervju med företrädare för SOU 1998:61, s. 223 Uppgift vid intervju med företrädare för 9 - 2000. dnr 325/01. Länsstyrelsernas årsredovisningar för . , rapport 9 - 2000. , rapport 9 -2000. SLVFS 1990 4§, 4a §. rapporter , Rapportering om livsmedelstillsynen. , Rapport 20/98. och samt och . , Miljö- och hälsoskydd i kommunerna, en enkätundersökning, 2000. , rapport 5127, Kommunernas organisation för miljöfarlig verksamhet. Intervjuer med företrädare för , och kommuner. 9 - 2000. Uppgifter vid intervju med företrädare för . , rapport 5127, Kommunernas organisation för tillsyn över miljöfarlig verksamhet. 1988/89:68. 1988/89:68, s. 51. Skr.1989/90:45. 1989/90:JoU8. 1989/90:83. SOU 1998:61, s. 155. Förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn, kungörelse om kontroll vid utförsel av livsmedel (1974:271), kungörelse om kontroll vid införsel av livsmedel (2000:269). Uppgift vid intervju med . EG-direktiv /675/EEG, förordningen (2000:269) om kontroll av livsmedel som importeras från tredje land. SOU 1998:61, s. 12. , skrivelse dnr 2001/0414. , , dnr 731/01. SANCO/163R4/2000 Rev 3 och SLV rapport . , livsmedelstillsyn, information till företag som hanterar livsmedel, 1998. SOU 1998:61, s. 12. 1999/2000:1, utgiftsområde 23 s. 95. 2000/2001, Budgetproposition för , utgiftsområde 23. SOU 1998:61, s. 12. 9 - 2000, s. 31. 1988/89:68, s. 42. SLVFS 1990:10, 1 b §, 2 §, 3 § och 3 a §. Livsmedelsverket ABC för tillsynsvägledning. Förslag till 1994/95:RR8 SOU 1998:61, s.191. , , hotell- och restaurangföretagare (), KF, ICA och Vivo . I SAMS ingår representanter för SHR, , och Försvarsmaktens underhållscentrum. 1988/89:68, s. 61 1988/89:68, s. 59 , Rapport 9 - 2000, Effektivare livsmedelstillsyn, s. 113 kommun, Plan och miljönämnden, protokoll . Åklagarkammaren i , Lokal åklagare i , beslut , dnr C-2-317-98. Åklagarkammaren, Lokal åklagare i , yttrande . SOU 1998:61, s. 12. Beskattningsmaktens gränser SOU 1993:40, s. 100. (01-09-24). SOU 1998:61 s. 27 Gränserna är dock flytande mellan råvaruledet och övriga led. T.ex. är potatis och mjölk råvara när den lämnar gården medan kreatur blir råvara först när de slaktas. SOU 1998:61 s. 28 Uppdelningen av statistiken på olika branscher är gjord enligt Svensk standard för svensk näringslivsindelning (SNI 92). Tabeller ur företagsregistret. SOU 1998:61 s. 29 ff. När mat kommer på tal - tabeller om mat. Tabeller ur företagsregistret. Tabeller ur företagsregistret. I denna statistik kallas inte kategorin "dagligvarubranschen" utan "SNI 5211. Butiker, varuhus och stormarknad. brett sortiment, mest livsmedel." När mat kommer på tal - tabeller om mat. Storhushållsguiden . s. 6. Ibid. s. Ibid s. 19. Siffrorna avser 1999. Ibid s. 19. Siffrorna avser 1999. I tabellen inkluderas följande kategorier: restauranger, barer och pubar, personalmatsalar, cateringföretag, centralkök för sjukhus, skolor och andra institutioner. Exkluderas gör t.ex. förskolor-, skolor- och äldreomsorgsinstitutioner som inte har centralkök samt andra verksamheter där storkök ingår men inte utgör huvudverksamheten.