frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — Sålunda var medelbeläggningen intagna fler än med ett platsutnyttjande på . Kriminal-vårdsstyrelsen har dock bedömt att medelbeläggningen kommer att öka med upp mot 200 under detta år. Av ökningen utgörs över 100 av ambitionen att minska antalet personer som verk-ställer dom till fängelse på häkte. Vidtagna och planerade åtgärder har under prognostiserat en viss be-lägg-ningsökning vid framför allt anstalterna. I prognoserna har inräknats att verkstäl-lighetsfallen skulle minska och därmed öka belastningen på anstal-terna. Det se-nare har dessvärre inte inträffat. har beläggningen vid anstalterna ökat något mer än prognosen pekat på. I budgetunderlaget 2002 har Kriminalvårdssty-relsen redovisat nedanstående åtgärder för regeringen. beräknar att de platstillskott som redovisas ökar de årliga driftskostnaderna med minst 80 milj. kr. har bedömt att åtgärderna måste genom-föras redan innevarande år. planerar för att kunna öppna drygt 100 häktesplatser - - -. Det handlar i flertalet fall om tillfälliga lös-ningar i av-vaktan på mer permanenta platstillskott. Utöver dessa omkring 100 platser under-söker nu förutsättningarna att öppna ytterligare ett 25-tal tillfälliga häktesplatser. finns dock inga konkreta planer på mer än marginella platstillskott . Emellertid kommer kriminalvården att i ett tidigt skede delta i en planerad ombyggnad av "polishuset" i i vilken en utökning av antalet häk-tesplatser med 50 skulle vara möjlig. ambition är fortfarande att olika åtgärder i an-stalts-organisationen samt den nya placerarorganisationen (se nedan) skall leda till minskade väntetider på häktena och därmed färre verkställighetsfall, vil-ket i sin tur skall medföra en mer balanserad beläggningssituation på häk-tena. räknar med en fortsatt viss ökning av antalet häktade. Sammantaget beräknar att platsutnyttjandet kommer att ligga på i medeltal . Här finns det an-ledning att påpeka att lokalt kommer beläggningsnivån på häktena även fortsätt-ningsvis att bli besvärande eller till och med mycket besvärande. Svängningarna i tillströmningen av olika klientkategorier lik-som variationerna över tiden (från månad till månad eller dag till dag) och mellan olika delar av lan-det kommer att medföra stora påfrestningar i häk-tesorganisationen, särskilt om det inte finns en viss överkapacitet. En i sammanhanget ytterligare osäker faktor är polisens resurser och priorite-ringar. Om polisen tillförs resurser och det leder till, t.ex. effektivare brotts-bekämpning kan det mycket väl påverka tillströmningen till kriminalvården såväl på häktena som på fängelserna. Av bilaga 1 (utelämnad här, min anm.) framgår att antalet platser i anstaltsorganisationen kommer att öka under innevarande år med över 100. Platsutnyttjande beräknas därmed hamna på med variationer över året mellan på natio-nell nivå. Erfarenhetsmässigt kommer då vissa anstalter, särskilt de slutna, att av och till ha en beläggningssituation som ligger på, över eller strax under 100 pro-cent. kommer platsutnyttjandet att öka ytterligare nå-got. Mot den bakgrunden har påbörjat en inledande planering för en ny kriminalvårdsanläggning (anstalt med häktesdel och fri-vårdsverksamhet) med omkring 250 platser. En sådan anläggning kan dock inte stå klar att tas i bruk förrän tidigast om fyra - . Kriminalvårdssty-relsen har i budgetunderlaget 2002 hemställt om bl.a. ett uppdrag från rege-ringen att planera vidare för en ny krimi-nalvårdsanläggning. påbörjades ett förändringsarbete när det gäller organisationen för placering av dömda från häkte till anstalt och mellan anstalter. Antalet personer som svarade för placeringen minskades kraftigt i en tillfällig place-rarorganisation. permanentades en placerarorganisation "centraliserad" till tre kriminalvårdsmyndigheter och med sammanlagt elva befattningar för placerings-verksamheten. Även om det ännu inte går att ut-läsa någon minskning i antalet personer på häktena med verkställbara domar är det en förhoppning att den nya organisationen inom en inte alltför lång framtid skall ge effekt när det gäller vän-tetiderna på häktena. kommer att fortlöpande följa effekterna av den till-fälliga placerarorganisationen. I regelbundet återkommande överläggningar med "place-rarna" är frågan om att hur de befintliga anstalts- och häktesplat-serna skall kunna användas optimalt i syfte bl.a. att minska antalet verkstäl-lighetsfall på häktena och därmed beläggningen en prioriterad fråga. har den tidigare indelningen i fyra säker-hetsklas-ser ersatts av ett system med i princip enbart öppna och slutna an-stalter. Kriminal-vårdsstyrelsen bedömer att denna förändring bl.a. kommer att underlätta utplace-ringen av dömda från häktena. Sammantaget hoppas att de åtgärder som plane-ras skall leda till att verkställighetsfallen på häktena minskar, att vänteti-derna kortas av och att platsutnyttjandet på häktena kan minskas så att an-vändandet av polisens arres-ter för häktade kan minimeras. Förändringar utanför kriminalvårdens kontroll eller som kan vara svåra att förutse kan emellertid medföra ett ökat tryck på anstalterna eller häktena. En faktor som skulle kunna påverka kriminalvården är t.ex. ökade resurser till polisen. Det finns under alla förhållanden f.n. inga tecken på att till-strömningen till den slutna kriminalvården kommer att avmattas. uppdrog regeringen åt att redovisa åtgär-der för att skapa ett bättre innehåll i häktesverksamheten. Kriminalvårdssty-relsen anmo-dades också att lämna förslag om ytterligare förändringar som på borde vidtas för att verksamheten vid häktena skulle få en humanare utformning. I slutrapporten 1995/96 redovisade bl.a. två förslag som skulle förbättra möjligheterna till dels gemensamhet med andra häktade, dels meningsfullare aktiviteter. Det ena förslaget var en lagändring av 3 § lagen om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HL), som innebar att möjligheterna till gemensamhet inte längre skulle vara begränsade utifrån brist på lokaler för ändamålet. Endast åklagarrestriktio-ner, säkerhetsskäl och den häk-tades egen vilja skulle utgöra hinder för ge-mensamhet. Det andra förslaget innebar att all verksamhet i häktet skulle ske under tillsyn av personal, vilket kunde inne-bära allt från direkt perso-nalledd verksamhet med en eller flera häktade till att personal ambulerar mellan lokaler där verksamhet sker. ändrades 3 § HL enligt förslaget och genomfördes och förbe-reddes byggnadsmässiga förändringar på de flesta häktena för att kunna erbjuda gemensamhet fullt ut till de häktade utan restriktioner. De besparingskrav som senare ålagts kriminalvården har emellertid med-fört att reformarbetet i häktesverksamheten inte kunnat genomföras i önskad takt. Personalledd verksamhet har inte kunnat genomföras i den omfattning som före-slogs i Häktesuppdraget av resursskäl och de byggnadsmässiga förändringarna har på vissa håll bromsats upp. Häktespersonalen, som ställde sig mycket positiv till verksamhetsföränd-ringarna, gjorde till en början stora ansträngningar för att förbättra förhål-landena för de häktade. har dock utvecklingstakten i föränd-ringsarbetet minskat och de flesta häktena kämpar med att bibehålla den omfattning av gemensamhets-aktiviteter som tidigare uppnåtts. Den höga beläggningen som råder på häktena medför också svårigheter vad avser möjligheterna att genomföra bra gemensam-hetsverksamhet. Att de häktade inte utgörs av en homogen grupp av personer, att personalen har väldigt skiftande arter av arbetsuppgifter och därmed svårt med långsiktig planering bidrar också till svårigheterna. Det allt svårare klientelet, som dessutom ökat i antal och inte sällan består av hela gäng, försvårar också anord-nandet av gemensamhet då de oftast kräver mer tillsyn. JO har i remissen efterhört också vilka kontakter som förekommit med domstol-sväsendet i syfte att uppnå samordningsvinster när det gäller trans-porter av häk-tade. Häktespersonalens möjligheter att genomföra meningsfulla aktiviteter och fullgod gemensamhetsverksamhet skulle öka avsevärt om personalresursen kunde använ-das mer för de kriminalvårdande åtgärderna. Dessa åtgärder får oftast stå tillbaka när andra tvingande uppgifter skall genomföras. En mycket resurskrä-vande uppgift är just transporterna till domstolsförhand-lingarna. Det finns flera exempel på förhandlingar som varit oerhört re-surskrävande. Ett sådant är en häktningsförhandling med åtta åtalade som samtliga hade åklagarrestriktioner, vilket innebar personalresurser om tre personer per åtalad. Förhandlingen pågick under hel dag och tingsrätten var belägen på geografiskt stort avstånd från häktet. Det framgår tydligt hur hårt ansträngd personalresursen blir och hur lite utrymme som blir kvar för annat än de kriminalvårdande åtgärder som är oundgängligen nöd-vändiga. har i flera olika sammanhang framfört för dom-stolsorgani-sationen det angelägna i ett samarbete med kriminalvården avse-ende domstolsför-handlingarna. En utredning (HAG-Häktad, Anhållen, Gri-pen) som KVS genom-förde åren 1996/97 gemensamt med RPS föreslog i sin rapport bl.a. att häktnings-förhandlingar bör hållas på häktesorten och att häkt ningsförhandlingar bör hållas i häktets lokaler. Utredningen föreslog även att samrådsgrupper för rättsväsendets aktörer bör inrättas i varje län. På initiativ och i fullt samförstånd med övriga aktö-rer inom rättsväsendet bildades lokala HAG-grupper i 23 geografiska om-råden . En representant från vardera polis, åklagare, domstol och kriminal-vård deltar i samrådsgrupperna. Vad som diskuteras vid gruppernas möten är upp till deltagarna men en rekommendation från de centrala myndigheterna (RPS, RÅ, DV, KVS) har varit att diskutera lämp-liga förslag som redovi-sade. En ökad beredvillighet har visats från domarhåll att genomföra häkt-ningsförhandlingar i häktets lo-kaler (där för ändamålet godtagbara lokaler finns) eller i den tingsrättslokal som är belägen på häktesorten. Men dessa förhållanden är inte gällande i merparten av landet och är inte av regelbunden karaktär. Krimi-nalvårdssty-relsen vill dock framhålla att det på några men få håll verkligen görs an-strängningar från enskilda domare att underlätta för häktena vid häktnings-för-handlingar. Ett annat problem med domstolsförhandlingarna är att de tid-splaneras utan hörande med berörda häkten. I detta sammanhang har det varit svårare att få domarna att visa beredvillighet. Det förklaras med att det för-utom att domstolens egen personal och lokaler måste bokas även har att tas hänsyn till åklagares och advokaters tidsplanering. Vid ett Erfarenhetsseminarium rörande Rättskedjan fram-förde ånyo synpunkter rörande de ansträngda personalre-surserna vad gäller transporterna vid förhandlingarna. Deltagare vid seminariet var bl.a. generaldirektör. Denne kommente-rade uppgifterna om kriminalvårdsverkets bekymmer med transporterna ge-nom att som sin uppfattning framhålla att han ansåg att häktningsförhand-lingar borde kunna genomföras på häktena. Det är dock upp till varje en-skild domare att avgöra var häktnings- och andra domstolsförhandlingar skall förläggas både och rum. Det ankommer därför på varje enskild kriminalvårdsmyndighet att försöka få förståelse för öns-kemålen om bättre samarbete gällande förhandlingstransporterna och informera om de negativa konsekvenserna det innebär för de häktade när personalresurserna inte i större utsträckning kan användas för kriminalvårdande åtgärder. remissvar har bekräftat att platssituationen vid landets kriminalvårdsanstalter och häkten är ansträngd. Jag har tidigare i olika ärenden uttryckt förhoppningar om att åtgärder som vidtagit och planerat för att komma till rätta med från - tid till annan - besvärliga beläggningssituationer skulle kunna förbättra förhållandena. Jag saknar anledning att betvivla att nämnda åtgärder lett till vissa förbättringar. Den nuvarande situationen, som på vissa håll får betraktas som mycket ansträngd, visar emellertid på nödvändigheten av ytterligare åtgärder. I sitt remissvar har redogjort bl.a. för planerade resurstillskott till häktesverksamheten, planer på en ny kriminalvårdsmyndighet, den nya placerarorganisationen och slopandet av anstalternas indelning i olika säkerhetsklasser. Åtgärderna framstår som ändamålsenliga i den nuvarande situationen. Vissa av dem, kanske de viktigaste, kommer emellertid inte att kunna bli verklighet . De innebär därför ingen lösning på problemen för t.ex. häktade som tvingas att vistas i s.k. fylleceller eller häktade som får vänta månader i häkte efter en verkställbar dom. Jag förutsätter därför att samtliga tänkbara åtgärder vidtas som kan leda till förbättringar inte bara på lång sikt utan även på kort sikt. beläggning på anstalter och häkten förefaller vara olika i olika delar av landet. Detta har fått till följd att tidsödande och kostnadskrävande transporter förekommer i stor omfattning, vilket ytterligare minskar personalens tidsutrymme för egentlig kriminalvård. Vidare är risken uppenbar att såväl den totala överbeläggningen som den ojämna häktes- och anstaltsbeläggningen får till följd att intagna placeras i mera sluten anstalt och med mera begränsade möjligheter till anpassningsbefrämjande aktiviteter än som är sakligt motiverat. Detta är vare sig humant eller till gagn för en återanpassning av den intagne. Det är således enligt min mening viktigt att inte i alltför hög grad låta sig styras av ett ensidigt ekonomiskt tänkande. I ett större antal anmälningar klagade intagna på på att möjligheten till gemensam vistelse hade blivit kraftigt inskränkt trots att det inte förelåg några restriktioner. Chefen för myndigheten bekräftade vid telefonsamtal att det på grund av bristande resurser hade blivit nödvändigt med begränsningar av gemensamheten mellan intagna. I mina beslut i de aktuella ärendena anförde jag följande. Enligt 3 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall en häktad ges tillfälle till gemensam vistelse med en eller flera andra häktade, om inte någon av de i bestämmelsen angivna undantagen är för handen. Av bestämmelsen framgår att undantag kan göras, i huvudsak endast om det föreligger fara från säkerhetssynpunkt, t.ex. när en intagen är påverkad av droger eller när det bedöms föreligga fara för våld mellan de häktade. Nämnda bestämmelse fick sin lydelse genom en lagändring som trädde i kraft , se proposition 1997/98:104. Ändringen genomfördes för att skapa en mer human utformning av häktesverksamheten, se a. sid. 56, och ingick som en del i en större översyn av häkteslagen. Det är därför inte acceptabelt om möjligheten till gemensam vistelse inskränks eller t.o.m. omöjliggörs p.g.a. bristande resurser. I besluten förklarade jag att jag skulle komma att ägna frågan särskild uppmärksamhet vid min tillsyn på kriminalvårdsområdet och översände kopior av besluten och anmälningarna till för kännedom Vid mina besök på häkten har det framkommit att problemet med inskränkningar i möjligheterna till gemensamhet mellan intagna till följd av bristande resurser är av generell natur. Det är enligt min mening uppenbart att lagstiftningen om gemensamhet mellan häktade blir innehållslös om det saknas erforderliga resurser. Jag är medveten om att det av andra skäl, t.ex. klientelets sammansättning, ibland kan vara svårt att låta intagna vistas tillsammans. Sådana svårigheter - som också delvis är betingade av platsbristen på häktena - får dock inte tas till intäkt för att inte så långt möjligt tillämpa reglerna om möjlighet till gemenskap. har i remissvaret redogjort för vilka kontakter som förekommit med domstolsväsendet i syfte att uppnå samordningsvinster avseende transporter av häktade. Redogörelsen föranleder endast en erinran från min sida om vikten av att kriminalvården på olika sätt försöker öka domarnas förståelse för önskemålen om bättre samarbete gällande förhandlingstransporterna. Det är också angeläget med information om de negativa konsekvenserna för de häktade som följer av att personalresurserna inte i större utsträckning kan användas för kriminalvårdande åtgärder. Sammanfattningsvis anser jag att förhållandena vid landets häkten och anstalter är ägnade att i flera avseenden inge oro. Detta gäller inte minst mot bakgrund av de betydande resursminskningar som förekommit . Omständigheterna motiverar att en kopia av beslutet överlämnas till justitieutskott, respektive . Förhållandena för sexualbrottsdömda inom kriminalvården (Dnr 1069-2001) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. Vid min inspektion av samtalade jag bl.a. med representanter för förtroenderådet vid avdelningen för sexualbrottsdömda. I inspektionsprotokollet antecknades bl.a. följande som de intagna anförde. Utslussningen av de sexual-brottsdömda fungerar inte. av denna kategori intagna sitter hela sin straff-tid i Norrtäljeanstalten, som är en sluten anstalt. Många av dessa intagna är grund-placerade i gamla "klass-III" och skulle normalt ganska snabbt placeras i en öppen anstalt, men måste sitta kvar betydligt slutnare p.g.a. att kriminalvården inte kan "garan-tera -deras säkerhet". De får då inte samma möjligheter till utevistelser som andra intagna har. De får t.ex. inte frigång och deras permissioner är betydligt restriktivare än de skulle behöva vara. De intagna som har blivit bedömda vid riksmottagningen i Kumla får en helt annan och betydligt strängare bedömning när de kommer till Norrtäljeanstalten. Många av de sexualbrottsdömda som sitter i Norrtäljeanstalten kommer från . En placering på är därför inte något bra alternativ. Skogomeanstalten är dessutom mer inriktad på psykvård, vilket inte passar alla intagna i denna kategori. Några intagna har "slussats ut" från till anstalten , men där blandas de sexualbrottsdömda med andra intagna, vilket inte alla klarar av. I protokollet från inspektionen antecknades vidare följande som kriminalvårdschefen anförde i saken. Han instämmer i att det är ett problem att de sexualbrottsdömda blir kvar i anstalten p.g.a. att kriminalvården inte kan garantera deras säkerhet i gamla "klass III"- och "klass IV"-anstalter. Norrtäljeanstalten hade tidigare ett bra samarbete med anstalten , som dock inte längre har några platser för sexualbrottsdömda. Det pågår ett visst samarbete med anstalten . Norrtäljeanstalten följer "klass II-regelsystemet", även om många av de sexual-brottsdömda borde kunna få gå ut tidigare. Anstalten saknar rent faktiskt möjligheter till lättnader för denna kategori intagna. Han önskar någon form av klarläggande om anstalten har möjlighet att tillåta fler utevistelser m.m. för denna grupp. Med anledning av vad som framkommit om de aktuella förhållandena beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende företa en utredning i saken. Mot bakgrund av uppgifterna i inspektionsprotokollet om anstaltsplacering av sexualbrottsdömda anmodades att lämna upplysningar och yttrande i saken. anförde genom överdirektören följande. utarbetade ett handlingsprogram/policydokument för behandlingen av sexualbrottsdömda . Placeringen av målgruppen koncentrerades då till ett tiotal anstalter i landet, varav sex slutna (, , och samt och ) och fyra öppna (Viskan, , och ). Vid nämnda anstalter startade uppbyggnad av obligatoriska s.k. informations- och motivationsprogram (Kriminalvårdens Krav och Råd för brotts- och missbruksrelatertade program). För de slutna enheterna avsattes även resurser för frivillig behandling med psykoterapi. Verksamheten vid de öppna anstalterna, nu reducerade till Viskan och , inriktades på informations- och motivationsprogram för dömda med korta strafftider och för dem som varit placerade på sluten anstalt men av någon anledning inte genomgått de obligatoriska programmen. Utslussningen från de slutna anstalterna för sexualbrottsdömda skall i likhet med övrig utslussning ske till öppen anstalt nära hemorten. Tanken är att en eventuell påbörjad psykoterapi skall kunna fortsätta på hemorten i samband med permission. I de fall den dömde på grund av brottet inte kunnat vistas på en ordinär öppen anstalt finns möjlighet att bli placerad på de nämnda öppna anstalterna som har verksamhet för sexualbrottsdömda. Kriminalvården har och drabbats av en kvalitetsförsämring till följd av minskade resurser även avseende de nu aktuella områdena. Våra ambitioner och idéer har inte kunnat genomföras. Detta har inneburit att några intagna har drabbats på så sätt att de t.ex. inte fått deltaga i adekvat programverksamhet. Kriminalvården har i budgetunderlaget 2000 och gett uttryck för hur kvalitetsförsämringarna påverkar verksamheten och visat på behovet av resursförstärkningar. Kriminalvården har trots denna resursbrist tillsatt en arbetsgrupp vilken fick i uppdrag att göra en översyn av placeringen av intagna dömda för sexualbrott. Gruppen har inkommit med ett förslag, Sexualbrottsdömda män i anstalt, , - - -. Enligt förslaget bör verksamheten för sexualbrottsdömda koncentreras till fyra enheter i landet som var och en består av en sluten och en öppen del. Anstalterna som föreslås är /Viskan, /Asptuna eller Storboda, /Smälteryd och . Av remissvar framgår att kriminalvården har drabbats av kvalitetsförsämringar till följd av minskade resurser och att dessa lett till försämrade förhållanden även för gruppen sexualbrottsdömda. Den i remissvaret nämnda rapporten, Sexualbrottsdömda män i anstalt, visar bl.a. att behovet av slutna men framför allt öppna platser för denna kategori intagna är särskilt stort i . Risken är enligt min mening uppenbar att bristen på adekvata anstaltsplatser får till följd att intagna placeras i mera sluten anstalt och med mera begränsade möjligheter till anpassningsbefrämjande aktiviteter än som är sakligt motiverat. Detta är vare sig humant eller till gagn för en återanpass-ning av den intagne. Arbetsgruppens förslag till kriminalvårdens fortsatta verksamhet för sexualbrottsdömda män i anstalt och frivård innefattar bl.a. 50 nya platser till . De föreslagna åtgärderna, som i och för sig framstår som ändamålsenliga, torde inte kunna leda till några beaktansvärda resultat . De innebär därför ingen lösning på t.ex. problemen med utslussning av sexualbrottsdömda till öppna anstalter som förefaller att råda särskilt i . Jag förutsätter därför att åtgärder vidtas som kan leda till förbättringar inte bara på lång sikt utan även på kort sikt. Jag har i ett beslut (dnr 801-2001) uttalat mig angående beläggningssituationen i allmänhet inom kriminalvården. I beslutet anförde jag sammanfattningsvis att förhållandena vid landets häkten och anstalter är ägnade att i flera avseenden inge oro och att detta inte minst gäller mot bakgrund av de betydande resursminskningar som förekommit . De problem för sexual-brottsdömda som framkommit i detta beslut utgör ytterligare exempel på resultatet av den beläggningsproblematik som råder inom kriminalvården. Omständigheterna motiverar att en kopia av även detta beslut överlämnas till justitieutskott respektive . En kronofogdemyndighet har underlåtit att fatta beslut med anledning av en begäran om anstånd med avhysning (Dnr 776-2000) I en anmälan till JO kritiserade - såsom ombud för M. och T.B. - i för dess agerande i samband med att makarna . avhystes från sin lägenhet. Han anförde i huvud-sak följande. Efter ansökan av Skånebo avhystes M. och T.B. från sin lägenhet . Makarna . var dock helt oförberedda på att avhysningen skulle ske . När kronofogdemyndighetens personal anlände var T.B. inte påklädd och M.B. inte ens hemma. Paret . hade nämligen en överenskom-melse med på krono-fogdemyn-digheten om att avhysningen skulle ske först . hade lovat att ringa om det inte var i sin ord-ning att förrättningen hölls . Hon hörde dock aldrig av sig. JO lånade in och granskade kronofogdemyndighetens akt rörande avhysningen av M. och T.B. Därefter remitterades ärendet till kronofogdemyndigheten i för yttrande. (regionkronodirektören ) framförde som sin uppfattning att målet handlagts i enlighet med gällande regler och föreskrifter.