frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — anförde i ett remissvar bl.a. följande. Taraki L. har varit sjukskriven av en privatpraktiserande N. pga ryggbesvär. Taoufik L. sjukskrevs av samma läkare , även han pga ryggbesvär. inkom ansökan om ekonomiskt bistånd för juni. Båda ma-karna hade då läkarintyg utfärdade av doktor . Taraki L. var sjuk-skriven tom och Taoufik L. tom . Handläggaren drog ärendet i arbets-gruppen och man enades om följande förfarande: skickade handläggaren ett brev till makarna och uppmanade dem att vända sig till husläkarmottagningen för fortsatt sjukskrivning. I samma brev informerades makarna om att förutsättningen för att ekono-miskt bistånd skulle utgå för juni var att de kunde uppvisa besökstider på husläkarmottagningen. Anledningen till att makarna uppmanades att vända sig till husläkarmottagningen i var dels att har ett väl-fungerande samarbete med dem och kan vid behov snabbt ordna treparts-samtal där man diskuterar patientens behov av rehabilitering och dylikt. Dels berodde kravet på att . inte skrivit rehabiliteringsförslag på läka-rintygen trots Taraki L:s långa sjukskrivningsperiod och Taoufik L:s åter-kommande besvär. Ovannämnda skäl till kravet på läkarbyte presentera-des för Taraki L. per telefon. inkom makarna med uppgifter om bokade tider på husläkar-mottagningen hos . Taraki hade fått och Taoufik . Ekonomiskt bistånd för juni utbetalades . Ansökan om ekonomiskt bistånd för juli inkom . Taraki L. hade till ansökan bifogat kopior på läkarintyg utfärdade av . Enligt intygen var båda sjukskrivna för perioderna 990519-990831 respektive 990601-990831. skickade handläggaren ett brev till makarna och påminde om att eventuella läkarintyg skulle vara utfärdade av läkaren på husläkarmottag-ningen. faxade från husläkarmottagningen ett läkarintyg för Taraki L. hade sjukskrivit Taraki som . Taoufik L. kom inte in med ett nytt läkarintyg och ansö-kan om bistånd för juli avslogs . Makarna kände sig ankla-gade för fusk med läkarintygen och Taraki L. gjorde en anmälan till JO. Vidtagna åtgärder efter anmälan Ansökan om ekonomiskt bistånd för augusti inkom . Ma-karna kallades till ett besök den 29/7 men de kom inte och hörde inte av sig. De erbjöds en ny tid den 3/8 men kom inte. Den 5/8 och den 12/8 begärde handläggaren kompletterande uppgifter per brev. Eftersom makarna inte be-svarade breven avslogs ansökan om bistånd för augusti den 20/8. Efter av-slagsbeslutet fick meddelanden om obetalda hyror respektive elräkningar. Makarna erbjöds återigen en besökstid den 26/8 och båda kom. Under besöket diskuterades makarnas situation samt varför man från social-tjänstens sida hade ställt kravet att makarna skulle vända sig till husläkar-mottagningen. Orsaken till detta var inte att ifrågasätta makarnas sjukdom och besvär utan att få till stånd ett samarbete med läkaren och diskutera eventuella rehabiliteringsåtgärder. Under besöket informerades makarna om att de har rätt att välja läkare och att i första hand borde ha fått till stånd ett trepartssamtal med . och makarna. Makarna gav ett med-givande till att kontakta . och väntar nu på svar på reha-biliteringsförfrågningar. Under besöket diskuterades också hur olyckligt det var att kravet presenterades per brev och telefon. Det hade varit bättre att kalla makarna till ett besök och diskutera deras situation mer ingå-ende för att undvika missförstånd. Detta skedde dock inte pga hög arbets-belastning och tidsbrist. Enligt överenskommelse med makarna ska de nu komma på regelbundna besök innan ansökningar handläggs. Efter besöket har makarna beviljats bistånd både för . har delansvaret för att personer med långa eller täta sjuk-skrivningsperioder rehabiliteras och kommer ut på arbetsmarknaden alternativt kan erhålla sjukbidrag/-pension. Detta är speciellt viktigt med per-soner som inte har rätt till sjukpenning. Hade makarna haft rätt till sjukpen-ning skulle ha väckt frågan om rehabilitering och even-tu-ellt begärt förtroendeläkaren att granska läkarintygen. Eftersom makarna är O-klassade har trätt in istället för . Det är viktigt att respektera den enskildes självbestämmanderätt så långt det går. Vad gäller val av läkare har den enskilde rätt att välja och vid behov kan handläggaren inom begära klientens medgivande att kon-takta läkaren eller medverka vid trepartssamtal. I det aktuella fallet hade det varit bäst om makarna hade kallats på besök där man hade kunnat klargöra varför man önskade att makarna ska byta läkare eller be om medgivande att få medverka vid ett trepartssamtal med . Detta skedde dock inte pga handläggarens höga arbetsbelastning. Presenteras liknande krav per brev eller telefon kan det lätt uppstå missförstånd som kan leda till en kon-flikt mellan klienten och handläggaren. Om handläggaren och klienten träf-fas re-gelbundet är det lättare att bygga upp en samarbetsrelation och arbeta mer långsiktigt. Det blir också tydligare för klienten vilka krav som kommer att ställas på honom/henne inför nästkommande utbetalning. Vad gäller Taraki L:s an märkning på sena utbetalningar så har det hänt vid några till-fällen att beslutet har fattats omkring den 28 och utbetalningen har varit fa-miljen till-handa omkring den första eller den andra . Detta har be-rott på att man väntat på kompletterande uppgifter. När uppgifterna har in-kommit har beslutet fattats eller senast . Det är tidskrävande att samverka med eventuella andra inblandade såsom läkare och andra myndigheter och man vill därför gärna använda sig av dem som man har etablerat en kontakt med. Vi måste dock vara uppmärk-samma på att detta inte leder till integritetskränkningar och styr klientens självbestämmanderätt. har beslutat att from 1999 anställa fler personal som kan jobba med färre ärenden och får därmed en möjlighet till tätare träffar med klienter, snabbare handläggning samt förbättrad samverkan med andra aktörer. har man uppnått full bemanning och t.ex i det ak-tuella ärendet är det möjligt att erbjuda regelbundna tider och jobba mer långsiktigt och i samverkan med sjukvården. Taraki L. gavs tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar. JO inhämtade från stadsdelsförvaltningen vissa handlingar som belyste handläggningen av biståndsärendet . Vidare inlånades från Vårdcentralen i journalen beträffande Taraki L. I ett beslut anförde JO följande. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, rätt till bistånd av försörjning (för-sörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (an-nat bistånd) på de villkor som an-ges i 6 b-6 f §§ SoL. Försörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader för livsme-del, boende m.m. Rätten till försörjningsstöd är inte kravlös utan förutsätter att den som t.ex. saknar arbete står till arbetsmarkna-dens förfogande. Om någon på grund av sjukdom anser sig vara förhindrad att söka ett arbete för att bli självför-sörjande har nämnden naturligtvis rätt att begära att den enskilde förebringar läka-rintyg eller annan utredning som visar att han saknar förmåga att arbeta. I förevarande fall hade Taraki L. varit sjukskriven . Hon företedde ett läkarintyg om sjukskrivning. Omständigheterna var i och för sig sådana att det fanns skäl för nämnden att väcka frågan om möjlighet att genom olika åtgär-der hjälpa henne ut på arbetsmarknaden så att hon inte behövde vara beroende av socialbidrag för sin försörjning. Jag kan därför inte se något hinder mot att hand-läggaren önskade utreda om det var möjligt med någon form av rehabilitering. Motsvarande resonemang äger tillämpning på fall. Däremot ställer jag mig frågande till utformningen av det brev som sändes till makarna. Enligt brevet godkänner inte nämnden intyg av läkare som inte är verksam vid vårdcentralen. Brevet syftade enligt nämndens remissvar till att få till stånd någon form av reha-bilitering. I sitt yttrande har nämnden anfört bl.a. att det hade varit bättre om för-valtningens förslag hade kunnat framföras vid ett möte med makarna i stället för i ett brev eftersom det senare alternativet innebär påtagliga risker för miss-förstånd. Nämnden har förklarat sig väl införstådd med att den enskilde har rätt att välja den läkare som skall behandla honom. Kravet på ett intyg från vårdcentralen kan dock inte enbart göras till en fråga om en olycklig formulering i brevet. därvid särskilt peka på att makarna L:s ansökan om bistånd för juli månad avslogs i ett beslut . Som skäl för beslutet anfördes följande. Hemställan om försörjningsstöd §6b SOL samt läkarvård 6g§ SOL för juli av-slås då sökande inte kan anses medverka till utredningen genom att . ej inkommit med läkarintyg från Vårdcentralen och han inte är ar-betssökande. Enligt intentionerna i Socialtjänstlagen /SOL/ skall man aktivt medverka till att förändra sin situation så att familjen blir självförsör-jande. Det har inte skett i detta fall och därför avslås ansökan om socialbi-drag. I och för sig kan det förhålla sig så att förvaltningen har ett väl fungerande samarbete med vårdcentralen rörande rehabilitering m.m. Detta får dock inte medföra att förvaltningen inte är lyhörd för klientens önskemål om vilken läkare han eller hon önskar bli behandlad av. Det naturliga hade därför varit att handläggaren efter samtycke från makarna . vänt sig till deras läkare . för att diskutera vilka rehabi-literingsåtgärder som kunde bli aktuella. Det ankommer på förvalt-ningen att utarbeta sådana rutiner att den har möjlighet att samarbeta med olika läkare. I ett beslut omprövade nämnden enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223) avslagsbeslutet och beviljade makarna visst ekono-miskt bistånd. Mot den bakgrunden finns det inte skäl för mig att ytterligare uppehålla mig vid själva beslutet i sak. handläggning i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida. Vad som kommit fram föranleder mig inte heller anta att det är påkallat med något ingripande från min sida när det gäller vårdcentralens bemötande av Taraki L. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) En pojke hade beretts vård enligt 2 § LVU. Fråga bl.a. om det fanns förutsättningar för fortsatt vård enligt LVU i samband med att vårdnaden om pojken flyttades från modern till fadern (Dnr 1144-1999) I en anmälan till JO framförde P.K., såsom ombud för L.W., klagomål mot i angående handläggningen av och agerandet i ett ärende enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) rörande L.W:s son K.A., född . När det gäller klagomålens närmare innehåll hänvisas till nedan återgivna remissvar som JO inhämtade från social-nämnden. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. antog ett tjänsteutlåtande såsom sitt eget remissvar. I remiss-varet anfördes huvudsakligen följande (hän-visningar till bilagor har ute-lämnats). är en drygt 10-årig pojke som bott med sin mamma som har fysiska och -psykiska besvär. Hans två äldre bröder är omhändertagna jml LVU och bor sedan späd ålder i familjehem. är omhändertagen jml LVU se-dan 961205 då han blev omhändertagen. Länsrätten fastställde det omedelbara omhändertagandet 961218. Efter ansökan från nämnden för-ordnade länsrätten i dom avkunnad 970122 att K.A. skulle beredas vård jämlikt § 1 och 2 LVU. Han placerades på barnhem vid omhändertagandet för att hans behov och faderns omsorgsförmåga skulle kunna utredas. beslutade 970623 att placera K.A. hos fadern jml § 11 LVU. Fadern har interimistisk vårdnad om K.A. efter beslut i Lunds Tingsrätt 970926. Ett slutgiltigt beslut i vårdnadsfrågan synes dröja eftersom modern överklagat tingsrättens dom av 990209 om att fadern ska ha ensam vårdnad. Fadern önskar inte längre att LVU-beslutet gentemot modern kvarstår. Han har för K.A:s räkning inte längre behov av detta stöd. kommer därför att föreslås att LVU-vården avslutas. Våra kommentarer till anmälan I första stycket under . nekats att få LVU:et beträffande sonen . upphävt samt även att överhuvudtaget överklaga eller få prövning av detsamma. överklagade i skrivelse inkommen till länsrätten 970310 omhänder-tagandet. Referenten i målet på Kammarrätten uppgav vid telefonsamtal 970602 att ärendet låg hos dem i avvaktan på klarhet i frågan om vem som skulle vara ombud för L.W. eftersom hon hade begärt byte av advokat. Först 980420 fattade Kammarrätten i beslut att avskriva målet från vidare handlägg-ning. Kammarrättens motivering: "Sedan L.W. över-klagat länsrättens dom har förordnat, för tiden intill dess målet avgjorts genom dom eller beslut som vunnit laga kraft eller annat förordnas, att P.W. skall ha ensam vårdnad om sonen . har överklagat tings-- rättens beslut i Hovrätten över och men återkallat målet var-för Tingsrättens beslut står fast." "Beredande av vård enligt LVU får överklagas av den unges förälder enbart om denne är vårdnadshavare och barnet inte fyllt . Till följd av tings-rättens interimistiska förordnande är L.W. där-för inte längre behörig att föra talan angående vård enligt LVU beträffande sonen . Hennes överklagan kan därmed inte prövas av kammarrät-ten." "Regeringsrätten har i beslutat att inte meddela L.W. prövningstillstånd i mål om vård enligt lagen med särskilda bestäm-melser om vård av unga, i vilket mål Kammarrätten i meddelat beslut , mål nr 1491-1997. Kammarrättens avgörande står därför fast." Vår kommentar till detta är att L.W. synbarli-gen inte haft bråttom med att få länsrättens dom prövad i kammarrätten. Hennes agerande med att byta advokater har fördröjt processen så att kammarrätten inte hade möjlighet att fatta beslut i frågan medan hon var vårdnadshavare. uttalade i samband med att K.A. placerades hos sin pappa jml § 11 LVU att hon ville att K.A. skulle vara placerad där jml LVU så att P.W. mog-nade som pappa. nästa gång överklagade IFO--utskotts beslut att avslå hennes begäran om vårdens upphörande 980831 till länsrätten avslog länsrätten 981006 hennes överkla-gan med motiveringen att hon inte längre var behörig föra talan i ärendet då hon inte längre var vårdnadshavare. Kammarrätten beslutade 981105 att instämma i länsrättens bedömning och ändrade inte det överklagade beslutet. Regeringsrätten beslutade 990115 att inte meddela L.W. prövningstillstånd i målet om vård enligt lagen om vård med sär-skilda bestämmelser om vård av unga. Kammarrättens avgörande stod där-med fast. I samband med att P.W. blev interimistisk vårdnadshavare för K.A. kontaktade vi sociala enhet i för att få råd om huruvida LVU--domen riktad mot modern absolut skulle beslutas att upphöra i det läget eller om det kunde finnas grund för att det var kvar under en övergångstid. Den information vi fick från och var att man kunde låta LVU-beslutet upphöra eller att man kunde låta beslutet vara kvar till dess ett "permanent" beslut om att fa-dern skulle ha vårdnaden hade fattats av tings-rätten. Det fanns olika uppfatt-ningar om vad som var det rätta i detta. Vi fick även besked om att förut-sättningen för att låta LVU--beslutet fortsätta gälla var att fadern var positiv till detta, och att ifall han begärde vårdens upphörande skulle ärendet tas upp till prövning. Vi gjorde bedömningen att, mot bakgrund av förvaltningens mångåriga kontakter med L.W. låta LVU-beslutet bestå i avvaktan på en "permanent" vårdnadsdom. Skälet till detta har varit att vi såg det som en extra trygghet för K.A:s tillvaro hos fadern mot bakgrund av att modern sökte få till stånd gemensam vårdnad. Vi bedömde att gemensam vårdnad inte tillräckligt skulle trygga K.A:s situation. Processerna i tingsrätt har dragit ut på grund av att L.W. agerat för byte av ombud samt att hon överklagade det interimistiska beslutet till hovrätten. Hon drog sedan tillbaka denna över-klagan. har nu även överklagat tingsrättens beslut av 990209 i vårdnads-frågan till hovrätten varför tingsrättens dom ej vunnit laga kraft. Detta innebär att tiden för ett slutligt av-görande i vårdnadsfrågan dragit ut längre än vi förutsett. skriver vidare i sin anmälan, andra stycket, att: "pga sjukdom bad modern i ett senare skede om hjälp vilket resulterade i att barnet omhändertogs enligt LVU trots att modern själv, frivilligt föreslagit tillfällig vårdhjälp. Detta är inte överensstämmande med verkligheten. Modern hade, visade det sig under vår utredning, tidigare bett en person om hjälp att ta hand om K.A. tillfälligt men när denna person talade om för L.W. var tvungna att kontakta åter-tog modern sin begäran om hjälp. sedan omhändertogs akut hade modern inte framställt om någon hjälp, hon hade även uttalat till K.A:s dåvarande skola att det inte fanns någon hjälp att få. skriver vidare att modern inte gick med på att sonen skulle flyttas från den skola han ville gå i och som han efter LVU-domen även placerades i. Det är riktigt att det under länsrättsförhandlingen förekom en diskussion om vilken skola K.A. skulle gå i som en del i vårdplanen och att modern ej accepterade den delen. Den skola K.A. ville gå i är den skola han fick börja i efter flyttningen till fadern. omhändertogs hade han gått i tre skolor fast han bara gick i andra klass. Vid omhändertagandet hade vi inte tillräckliga kunskaper om faderns omsorgsförmåga. Detta skulle utre-das, vi kunde därför inte låta K.A. börja i den skola som låg närmast fa-derns bostad då vi inte visste om K.A. skulle kunna komma att flyttas till fadern. Denna skola låg dessutom från barnhemmet vilket hade gett K.A. skriver vidare att socialnämndens i samband med det omedelbara omhänder-tagandet beslöt om umgängesrestriktioner med modern. Beslut om umgängesrestriktioner jml § 14 LVU fattades inte förrän 970116 när man på Lunds Barnhem, där K.A. då var placerad sedan 961227, fann att moderns krav på kontakter med sonen var av den omfattningen att det hindrade K.A:s möjlighet att komma till ro på barnhemmet. Det var också tydligt att K.A. själv inte ville träffa sin mamma, eller tala med henne i telefon och att hon inte alls kunde respektera hans önskningar i detta. Från 970116 fram tills 980914 fanns moderns umgänge med K.A. reglerat jml § 14 LVU genom en rad olika beslut. Det är riktigt att beslut om umgängesrestriktioner jml § 14 LVU upphävts av 980914 efter att länsrätten i sitt beslut av skrivit att socialnämnden överskridit sina befogenheter genom att besluta om umgänget. (Modern hade begärt utökat umgänge och hade avslagit detta.) Länsrätten fann att de inte kunde ingå i en prövning av socialnämndens beslut att begränsa umgänget, och avskrev målet från vidare handläggning. skriver vidare i samma stycke att tingsrätten i hunnit meddela interimistiskt beslut där umgänget reglerades utgående från i tidigare rekommendation beslutad av 970623. Det är riktigt att Lunds Tingsrätt beslutade i sin muntliga förberedande för-handling 980811 att modern skulle ha umgänge med K.A. var tredje helg i enlighet med vårt beslut av 970623. Vårt beslut om omfattningen av um-gänget var grundat på den samlade bedömningen av BUP:s utredning om K.A., Lunds Barnhems utredning om K.A. samt av vår egen utredning och grundade sig på i vilken omfattning som K.A. kunde må bra av kon-takten med modern. Denna bedömning grundade sig således på ett gediget utred-ningsarbete. Det interimistiska beslutet om vårdnaden som hade fattats av tingsrätten 970926 innefattade ej något beslut om umgänget för modern. skriver vidare i samma stycke att tingsrätten i 990209 genom dom beslutat att frånta modern vårdnaden och överflytta densamma på fadern i enlighet med tidigare interimistiskt beslut och att domen har överklagats. Detta är riktigt. Men tingsrätten har också i denna dom beslutat om ett be-tydligt utvidgat umgänge för modern, till ett liknande "normalumgänge". säger i sammanfattningen av sin skrivelse att det är absurt och oförenligt med intentionen i lagstiftningen att upprätthålla ett LVU mot modern i en situation där barnet vårdas enligt LVU hos fadern och där inga umgängesrestriktioner mera föreligger. Han säger vidare att modern inte ges några rättsliga medel att i detta läge få LVU:et överklagat och omprö-vat och att hon befinner sig i ett rättsligt moment 22. Han säger vidare i detta stycke att socialnämnden i därigenom otillbörligt påverkat hennes möjligheter att försvara sitt föräldraskap. I sista stycket säger han vidare att vi agerat för att fadern skall försvåra barnets umgänge med modern. har föreslagits låta LVU-vården upphöra, ärendet kommer att behandlas vid samma sammanträde som detta yttrande. Frågan om det varit oförenligt med intentionerna i lagstiftningen får prövas av JO. Vår avsikt med att behålla LVU-beslutet så pass länge har varit att maximalt trygga K.A:s tillvaro hos fadern då vår bedömning har varit och är att modern inte åter bör få avgörande inflytande över honom. i har inte agerat för att fadern skall försvåra barnets umgänge med modern, men vi har mot bakgrund av bedömningarna i tidi-gare nämnda utredningar, av BUP, av Lunds Barnhem och av oss själva, tagit ställning för att begränsa umgänget till det som fattats beslut om av . Sedan är det tydligen så att K.A. inte alltid velat träffa sin mamma och då har inte fadern tvingat honom vilket vi ej motsatt oss. Dess-utom är det tydligen så att modern vid ett antal tillfällen inhiberat och velat flytta umgängeshelger med kort varsel och att detta lett till osäkerhet och förvirring för K.A. Av de till remissvaret fogade handlingarna framgick det att beslutade att LVU-vården av K.A. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. Kompletterande upplysningar inhämtades per telefon från 1:e social-sekreteraren . Vid ärendets avgörande hade JO tillgång till den aktuella personakten. I ett beslut anförde JO följande. När ett beslut har fattats om omhändertagande eller vård enligt LVU bestämmer socialnämnden enligt 11 § LVU hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas . Av denna socialnämndens allmänna befogenhet att besluta om barnets förhållanden följer att socialnämnden i princip bestämmer om alla besök hos den underårige. bör vid vårdens genomförande så långt det är möjligt samarbeta med föräldrarna och medverka till att kontakterna mellan föräldrarna och den unge upprätthålls. Om det är nöd-vändigt med hänsyn till ändamålet med vård enligt LVU får social-nämnden, enligt 14 § andra stycket 1 LVU, besluta hur den unges umgänge med föräldrar eller andra som har vårdnaden om honom skall utövas. Lagtexten är inte helt entydig. När det gäller en förälder som inte är vård-nadshavare och social-nämndens beslut innebär en inskränkning av dennes möjligheter att träffa barnet, har bestäm-melsen - i förarbetena och rättspraxis - be-gränsats till att avse de situationer då det före-ligger ett avtal eller ett domstols-avgörande angående umgänges--rätten och social-nämndens beslut inne-bär att den umgängesberättigade föräldern inte kan träffa barnet enligt den civilrättsligt gällande umgängesrätten (jfr RÅ 84 2:38, prop. 1979/80:1 del A s. 601 f., del B s. 380, prop. 1989/90:28 s. 115, se även SOU 2000:77, "Om-händer-tagen - Sam-hällets ansvar för utsatta barn och unga", s. 143 f. och s. 209 f.). Modern L.W:s umgänge med K.A. reglerades med stöd av 14 § andra stycket LVU 14 september 1998. förordnade i ett interimistiskt beslut att P.W. ensam skulle ha vårdnaden om K.A. Det fanns inte någon dom eller beslut från allmän domstol som reglerade um-gänget. Såvitt framkommit fanns det inte heller något avtal i detta hänseende. Det var följaktligen fel av att reglera umgänget med stöd av 14 § andra stycket LVU när P.W. hade blivit ensam vårdnadshavare. Däremot hade möj-lighet att reglera L.W:s besök hos K.A. i enlighet med den tidigare nämnda allmänna befogen-heten i 11 § LVU att bestämma om den unges förhål-landen. Vård skall, enligt 2 § LVU, beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt ut-nyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. När vård med stöd av LVU inte längre behövs, skall socialnämnden, enligt 21 § LVU, besluta att vården skall upphöra.