frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — Jag finner inte skäl att utreda detta ytterligare. Av kommunstyrelsens remissyttrande kan dock utläsas att justeringsmannens protokolls-anteckning sakna-des i den version av protokollet som arbetsutskottet sände till kommunstyrelsen. Denna anmärkning skulle givetvis ha funnits med i handlingen. En nämnds krav på särskild bevisning för beviljande av dispens från kommunens renhållningsordning har ansetts oförenligt med förvaltningsrättsliga principer om bevisprövning (Dnr 4100-1999) I en anmälan till JO framförde klagomål mot Gatu- och rädd-nings--nämnden i kommun och uppgav följande. Hans hustru äger en fastighet i kommun och hade ansökt om dispens enligt 36 § i kommunens renhållningsordning från kravet på sop- och latrinhämt-ning. Ansökan hade avslagits. För att bevilja sådan dispens i de fall då en fastighets-ägare haft dispens uppställer kommunen ett krav på att denne genom att redovisa uppsagda avtal avseende t.ex. el och telefon skall styrka att fastigheten är obebodd. I anmälan kritiserade nämndens krav på särskild bevisning för att bevilja dispens och ifrågasatte också värdet av denna bevisning. Han framförde även andra klagomål mot kommun m.fl. Av till anmälan fogade handlingar framgick bl.a. följande. I en skrivelse från i kommun rubricerad "Beträffande dis-pens från sophämtning på grund av obebodd fastighet " och undertecknad av renhållningschefen redogjordes för förutsättningarna för beviljande av dispens. I skrivelsen angavs bl.a. att fastighetsägare ombads "att redovisa styrkta skäl till att fastigheten även kommer att vara obebodd, t.ex. att el- och teleabonnemang är uppsagda eller liknande, för att dispens skall kunna erhållas". hade för sin hustrus räkning ansökt om dispens på en av kommun upprättad förtryckt blankett benämnd "Intyg obebodd fas Han intygade i ansökan att fastig-heten inte skulle utnyttjas . I en skrivelse framförde att ansökan var ofullständig och hänvisade till vad som hade anförts i den av tidigare utsända skrivelsen. Vidare angavs att om komplettering inte hade kommit in senast ett angivet datum skulle ansökan komma att avslås. Genom delegationsbeslut avslog nämnden ansökan med motiveringen att den var ofullständig. Anmälan remitterades till i kommun bl.a. beträffande vad hade anfört avseende det krav för beviljande av dispens från renhållningsordningen som nämnden uppställt genom att fastighetsägare på särskilt sätt skulle styrka att fastigheten skulle komma att vara obebodd. beslutade att som svar på remissen endast meddela att dispens för obebyggd fastighet hade beviljats för enligt gatu- och räddningsnämndens beslut § 244 samt att nämnden enligt samma beslut uppdragit till att se över rutinerna för kontroll av dispenser. Eftersom gatu- och räddningsnämnden sålunda inte hade yttrat sig i det avseende som angavs i remissen beslutade JO om förnyad remiss till nämnden. I ett beslutat yttrande anförde gatu- och räddningsnämnden följande (bilagan utesluten här). 1) Gatu- och räddningsnämndens arbetsutskott beslutade om ytterligare kontroll av de som haft dispens . Sedan beslutet togs har tagit över abonnentregistren i egen regi. Detta har gjort det möjligt att förbättra rutinerna för kontroll av dis-pens utan att kräva in bevis på att el-abonnemang har sagts upp eller liknande. Därför gäller inte dessa rutiner längre. Nuvarande rutiner bi-läggs detta protokoll. I beslut anförde JO följande. Nämndens krav på särskild bevisning Jag vill inledningsvis klargöra att granskningen i denna del enbart har tagit sikte på principiella frågor beträffande gatu- och räddningsnämndens krav på att fastighetsägare skulle förebringa särskilda handlingar för att styrka att en fastig-het skulle komma att vara obebodd. har genom två remisser upp-manats att yttra sig över klagomål avseende det av nämnden tillämpade kravet på särskild bevisning. Trots detta kan jag konstatera att nämn-den i remissyttrandena inte har berört varken grunderna för eller lämplig-heten av detta krav. Av det senare remissyttran-det framgår att nämnden inte längre tillämpar det särskilda beviskravet. Ytt--randet ger emellertid intrycket av att skälet därtill är att nämndens rutiner rörande dispensärenden har förbättrats och att nämnden därför anser att det inte längre finns något behov av ett särskilt krav på bevisning. Inom förvaltningsrätten liksom inom rättsordningen i övrigt gäller principen om fri bevisföring. Den innebär att en part i ett mål eller ett ärende är fri att åberopa olika slag av bevisning till stöd för sin sak. Undantag härifrån gäller endast om det av en specialförfatt-ning framgår att en omständighet endast kan styrkas på visst sätt -- med ett visst bevismedel. Principen om fri bevis-föring kompletteras av principen om fri bevisvär-dering; myn-dig-heterna får vid prövningen fritt bedöma värdet av den framlagda bevisningen. De nu nämnda principerna brukar med ett gemensamt namn kallas den fria bevispröv-ningens princip (se bl.a. Ragnemalm, Förvaltningsprocess-rättens grunder, 7 u. s. 75 f.). Det av gatu- och räddningsnämnden tillämpade kravet på viss bevisning har inte haft stöd i någon författning. Det särskilda beviskravet har föranlett att prövningen blivit alltför begränsad; att en fastighetsägare inte kan förebringa handlingar som visar att el- och tele-fonabonne-mang eller liknande har sagts upp utesluter inte att fastighetsägaren på annat sätt kan göra sannolikt att fastigheten kommer att vara obebodd. Nämndens rutiner för prövning av dispens-ärenden har således enligt min mening inte varit förenliga med principerna för bevisprövning inom förvaltnings-rätten. Offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet Socialtjänst samt hälso- och sjukvård Kritik mot socialtjänstemän som utan samtycke från klienten tagit kontakt med anhöriga till denne för att diskutera klientens personliga förhållanden (Dnr 4523-1999) I en anmälan till JO framförde (fingerat namn) klagomål mot tjänste-män vid i angående sekretessbrott m.m. Hon anförde därvid bl.a. följande. Socialtjänstinspektören och social-sekreterarna vid bostadssociala gruppen (BOS-gruppen) jämte 1:e socialsekreteraren och socialsekreteraren vid Selånger har brutit mot tystnadsplikten. Tjänste-männen hade besökt 22-årige son och hans sambo och talat om henne. Samtalet fortsatte därefter på . hade talat med far i telefon vid ett flertal tillfällen . Han hade också ringt till en läkare vid och frågat vilka kontakter hon hade där. anförde därutöver att tjänstemännen även i övrigt hade uppträtt olämp-ligt och att hon på grund härav hade känt sig djupt kränkt och för-nedrad. Inledningsvis infordrades personakten avseende . Därefter anmodades i att inkomma med utredning och yttrande över det som anfördes i anmälan. I ett remissvar anförde socialnämnden bl.a. följande. /- - -/ hävdar att brott mot sekretessen har skett i tre olika sammanhang: i samband med ett be-sök hos hennes 22-årige son , vid upprepade telefonsamtal som haft med hennes far samt vid ett telefonsamtal som haft med en läkare vid sjukhus. hävdar dessutom att hon haft svårt att prata med tjänste-männen, att hon fått "direkta oförskämdheter kastade rakt i ansiktet" och därför känt sig kränkt och förnedrad. /- - -/ Eftersom boende i jourlägenhet endast ska vara tillfälligt och eftersom vägrade betala några hyror och heller inte medverkade till att försöka finna en lösning på sin boendesituation blev BOS-gruppens hand-läggare tvungna att söka andra lösningar. Den som bor i en möblerad jour-lägenhet saknar besittningsskydd och det skulle därför ha varit möjligt att helt enkelt byta lås i lägenheten. Detta valde man dock att inte göra utan tog i stället kontakt med kvinnans 22-årige son för att be honom prata med sin mor och för att försöka få henne att förstå läget. Det var och som hade dessa kontakter med sonen. Telefonkontak-terna med kvin-nans far skedde i samma syfte, men här var det fadern själv som tog den första kontakten, därefter ringde honom vid ytter-ligare ett tillfälle. har däremot inte haft nå-gon kontakt med vare sig sonen eller fadern. Detsamma gäller de båda handläggarna i distrikt , och . Inte heller sonens och faderns ansträngningar gav något resultat. Social-tjänsten anmälde därför ärendet till överförmyndarnämnden och hade via telefon samråd med en läkare vid . Sjukvårdspersonal gjorde även ett hembesök som blev resultatlöst eftersom tack-ade nej till hjälpinsatser från psykiatrin. lämnade jourlägenheten utan att meddela sig och har därefter inte känt till var hon vistats. Av redogörelsen framgår att i praktiken ockuperade jourlägenhet och väg-rade varje form av samverkan för att hitta en lösning på sin boendesituation. Hon uppträdde dess-utom hotfullt och ag-gressivt vid de sammanträffanden som bostadssociala gruppens handläggare hade med henne. Ett av hoten bedömdes f.ö. så allvarligt att en polisanmälan har gjorts. Kontakterna med son och far var direkt föranledda av kvinnans aggressiva attityd till handläggarna och hennes vägran att med-verka till en lösning av sin bostadssituation. BOS-grup-pens uppdrag i detta fall är närmast att likna vid en hyresvärds uppgift gentemot en hyresgäst och innehållet i samtalen har styrts av detta; samtalen har hållits på en strikt saklig nivå och endast berört de frågor som varit nödvändiga att beröra för att lösa den akuta boendeproblematiken. Bo-stadssociala gruppens handläg-gare har heller inte haft sådan kännedom om person-liga förhål-landen eller medicinska status att man haft integritetskränkande information att avslöja. De kontakter som togs med såväl sonen, fadern och bedömdes aldrig vara till men för . säger också i sin anmälan att hon känner sig djupt kränkt av social-tjänstens bemötande, att tjänstemännen varit oförskämda, inkompetenta och med sina attityder visat att de uppfattat henne som miss-bru-kare, kriminell och psykiskt sjuk. På detta kan svaras att ingen av handläg-garna med-vetet har givit uttryck för uppfattningen att vare sig skulle vara miss-brukare eller krimi-nell. Däremot har man ifrågasatt hennes psykiska hälso-tillstånd och på olika sätt försökt förmå henne att medverka till en för-ändring av både sina sociala och medicinska förhållan-den. I beslut anförde JO följande. Enligt huvudregeln i 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon ho-nom närstående lider men. Sekretesskyddet gäller såväl gentemot enskild som annan myndighet. Det är den enskildes subjektiva uppfattning som utgör ut-gångs-punkten för bedömningen av om men föreligger eller inte. Därför kan även upp-gifter som för flertalet framstår som harmlösa omfattas av sekretess. Den aktuella bestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skade-rekvisit, vilket i hu-vud-sak innebär att uppgifter om enskilds personliga förhållanden inte kan lämnas ut utan den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som sekre-tesslagen hänvisar till. I förevarande sammanhang finns det anledning att nämna ett sådant undantag i 1 kap. 5 § sekretess--lagen, nämligen att sekretess inte utgör hinder mot att uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den ut-lämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Som framgår av det ovanstående gäller sekretessbestämmelsen i 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen social-tjänst. I tredje stycket samma lagrum anges bl.a. att med socialtjänst förstås verk-samhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd. I före-varande fall innefattas självfallet i begreppet den verksamhet som bedrivs av i Selånger. När det gäller BOS-gruppen framgår av remissvaret att nämnden anser att gruppens uppdrag i förevarande fall är att likna vid en hyresvärds uppgift gen-temot en hyresgäst. Det är emellertid uppenbart att BOS-gruppens verksamhet är att hänföra till social-tjänst i sekretesslagens mening. Gruppen är organiserad under socialnämnden och verksamheten synes innebära bl.a. att bostads-lösa personer får hjälp av socialnämnden i akuta situationer. De till JO anmälda tjänstemännen om-fattas alltså av sekretessen enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen. Enligt socialnämnden var det endast och som hade vissa kontakter med son. Jag har inte funnit skäl att betvivla denna uppgift. Syftet med deras kontakt var, enligt remissvaret, att få hjälp av sonen att förklara läget för och få henne att förstå detta. Även om syftet var vällovligt utgår jag från att samtalet med sonen inte var möjligt att föra utan att röja sekretessbelagda upp-gifter om personliga förhållanden, fram-för allt rörande hennes bostads-förhål-landen. Det har inte framkommit att hade lämnat samtycke till kontakten. Tvärtom framgår det att tidigare hade förklarat för social-sekreteraren att hon inte ville att sonen skulle informeras om hennes situation (journalanteckning i person-akten ). Vidare antecknades att inte fick lämna ut några uppgifter om henne. Även om det inte finns något som tyder på att och skulle ha känt till inställning i den delen, kan det inte ha stått klart att uppgifter om personliga förhål-landen kunde röjas för sonen utan samtycke från henne. Det saknar därvid betydelse att det, enligt socialnämndens uppfattning, inte var fråga om integritets-kränkande uppgifter. Det förelåg således sekretess gentemot son. Enligt vad som har framkommit i utred-ningen hos JO fanns det inte någon laglig förutsättning att ändå kontakta och lämna uppgifter till honom. Enligt remissvaret hade kontakt med far samma syfte som kontakten med sonen. Av remissvaret framgår att det var fadern som tog den första kontakten och att hade ett telefonsamtal med honom. Även denna kontakt måste ha föran-lett upplysningar från till fadern om personliga för-hållanden. Jag gör här samma bedömning som beträffande kontakten med och uppgifterna till sonen. Av remissvaret följer att hade kontakt med en läkare vid för samråd och att sjukvårdspersonal genomförde ett hem-besök hos . Hembesöket ledde dock inte till någon åtgärd eftersom hon avböjde frivil-liga insatser. Av journalanteckningarna framgår att hade varit i kon-takt med psykiatrin , bl.a. efter uttryckliga begäran () och för bedömning om det förelåg förutsättningar för psykiatrisk tvångsvård (). I en situation där det kan vara aktuellt med psykiatrisk tvångsvård har social-tjänsten viss möjlighet att med stöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen och i vissa nöd-situationer vidare-befordra upp-gifter till psykiatrin utan den enskildes samtycke (se t.ex. prop. 1981/82:186 s. 46). Mot bakgrund av det anförda, och då inte närmare har angett när sekretess-brottet skulle ha skett, ger utredningen inte under-lag för någon kritik i denna del. Av remissvaret framgår det att har varit i kontakt med överförmyndar--nämnden. Av 42 § andra stycket socialtjänstförordningen (1981:750) följer bl.a. att socialnämnden skall anmäla till överförmyndaren om den finner att god man eller förvaltare bör förordnas för någon. I den situationen får följaktligen sekretessen ge vika i den mån uppgifterna behövs som underlag till en sådan anmälan. I övrigt vill jag tillägga följande. Inom socialtjänstlagstiftningen finns det en grund-läggande princip om helhetssyn. Helhetssynen avser flera dimensioner, bl.a. att skall beakta den enskildes totala sociala situation. Med hänsyn härtill har jag självfallet inte någon invändning mot tjänstemännens försök att motivera att medverka till en förändring av hennes sociala och medicinska situation. Det är emellertid en svår balansgång mellan respekten för den enskildes integritet å ena sidan och försöken att motivera för vård å andra sidan. Jag förutsätter att såväl socialnämnden som tjänstemännen är medvetna om att en tjänsteman vid en myndighet skall uppträda oklanderligt mot allmänheten. Det som har anfört i den delen föranleder inte något vidare uttalande från min sida. Av det anförda framgår att och , trots sekretess, har kontaktat och lämnat uppgifter till far och son. Det har emel-lertid inte framkommit annat än att syftet med kontakterna har varit att finna en lösning på den akuta bostadsfrågan. Jag finner inte skäl att vidta någon ytter-ligare åtgärd i saken, utan nöjer mig med den kritik som följer av det anförda. Kritik mot en vård- och servicenämnd angående utlämnande av namn-uppgifter på vissa personer med pågående bi-ståndsinsatser i form av hemtjänst till PRO (Dnr 258-2000) I en anmälan till JO ifrågasatte T.A. om sekretesslagens (1980:100) bestämmelser medgav att en kommun till en representant för PRO lämnade ut uppgifter om namn, adress och telefonnummer beträffande personer med pågående biståndsinsats i form av hemtjänst. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick bl.a. följande. T.A:s och E.A:s son, som är handikappad, hade erhållit brev från PRO med en förfrågan om han ville medverka i PRO:s "Syneförrättning 99", en urvalsundersökning av hem-tjänsten för äldre i . Varken T.A., E.A. eller deras son hade samtyckt till att uppgifter om sonen fick lämnas ut till PRO. i anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i T.A:s och E.A:s anmälan till JO. Nämnden beslutade att anta ett yttrande från kommunjuristen som sitt eget remissvar. I remissvaret anfördes huvudsakligen följande (hänvisning till bilagor har här utelämnats). Vid kontakt med ordföranden i i framkommer följande: i omfattande 980.000 medlemmar i landet har gjort en lands-omfattande undersökning omfattande samtliga kommuner beträffande hur vård och omsorgen fungerar i . Innan undersökningen startade har kontakter skett med Svenska kommun-förbun-det. Därefter har riksorganisationen begärt hjälp från lokal-organisationen samorga-nisation i vid ge-nomförandet av undersökningen. har i ca 1.700 med-lemmar. Ordföranden i i har kontaktat vård- och serviceförvaltningen samt mottagit en förteckning över slumpvis utvalda 150 personer som erhåller hemtjänst från kommunen. har vid tillfället undertecknat ett sekretess-bevis. Den aktuella listan har härefter endast ordför-anden haft tillgång till. De aktuella personerna har kon-taktats via brev och för-utsättningen för att delta i undersökningen var att medgivande inhämtats från var och en. menar att sekretesslagen har hanterats på ett korrekt sätt och därvid åberopas särskilt 1 kap 6 § samt 14 kap 9 och 10 §§. har även behandlat en likartad fråga i JO 1982/83 sid 238. Om JO finner att sekretesslagen ej har hanterats på ett korrekt sätt är själv-fallet vård- och serviceförvaltningen beredd att tillmötesgå de bedömningar justitie-ombudsmannen kan göra. Till remissvaret hade fogats kopior på PRO:s anvisningar inför "syneförätt-ningen", PRO:s samorganisation brev till de utvalda hemtjänsttagarna jämte frågeformulär samt en handling undertecknad av ordföranden med förbehåll om sekretess. yttrade sig över remissvaret. JO tog del av kommunens handlingar i saken, bl.a. PRO:s skrivelse, adresserad till landets samtliga kommuner, med en begäran om hjälp från kom-munen angående urvalsförfarandet. En kopia av PRO:s skrivelse fogas som bilaga till detta beslut (utelämnas här). I beslut anförde JO följande. Enligt huvudregeln i 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Uppgift om att en viss person erhåller bistånd i form av t.ex. hem-tjänst är en sådan uppgift om enskilds personliga förhållanden som typiskt sett omfattas av sekretessbestämmelsen. Lagrummet innehåller ett s.k. omvänt skade-rekvisit, vilket i huvud-sak innebär att uppgifter om enskilds personliga förhållanden inte kan lämnas ut utan den en-skildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som sekretesslagen hän-visar till. I förevarande sammanhang finns det anledning att även nämna bestäm-melserna om förebehåll i 14 kap. 9 § första stycket sekretess-lagen som har föl-jande lydelse. Finner myndighet att sådan risk för skada, men eller annan olägen-het, som enligt bestämmelse om sekretess utgör hinder att lämna uppgift till enskild, kan undan-röjas genom förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den, skall myndigheten uppställa sådant för-behåll när uppgiften lämnas till honom. Bakgrunden till och syftet med PRO:s undersökning av hemtjänst för äldre fram-går av den skrivelse från PRO som skickats till landets kommuner, bl.a. . PRO har i skrivelsen angett följande om urvalsför-fa-randet. PRO hemställer om hjälp från kommunen vid urvalsförfarandet samt att kommunen vidarebefordrar (min kursivering, JO:s anm.) PRO:s brev till de personer som blivit utvalda att ingå i undersökningen. Tillvägagångssättet vid urvalsdragningen m m redovisas i bilaga (här utelämnad, JO:s anm.). Lokala PRO-organisationer kommer därefter att ta kontakt med respektive kommun för en genomgång av materialet. Enligt PRO:s skrivelse skulle sålunda varje hemtjänsttagare få del av PRO:s brev och frågeformulär utan att PRO kände till deras identitet. valde emellertid ett annat tillvägagångssätt. Av utredningen framgår att kommunen gjorde ett slumpmässigt urval av hemtjänsttagare och därefter - utan kontakt med dem som valts ut - överlämnade uppgifter om deras namn, adress och telefon-nummer till , ord-förande i i . Förfarandet innebar att de utvalda hemtjänsttagarna saknade möjlighet att uttala sin mening om att uppgifterna om namn, adress och telefonnummer lämnades ut till PRO:s representant. Vidare under-lät kommunen att granska åldern på de hemtjänsttagare som ingick i under-laget för det slumpmässiga urvalet. Eftersom PRO särskilt hade angett att under-sökningen avsåg äldre hemtjänst-tagare borde en sådan granskning ha gjorts så att inte även andra hemtjänsttagare kom att ingå i urvalet. Nästa fråga är om de sekretesskyddade uppgifterna var av sådan natur att de kunde lämnas ut till PRO:s representant trots att samtycke från de berörda hemtjänsttagarna inte förelåg. Nämnden har i sitt remissvar hänvisat till ett JO-beslut redovisat i JO:s ämbets-berättelse 1982/83 s. 238. I beslutet behandlas tillämpningen av 1 kap. 5 § och 1 kap. 6 § sekretess-lagen. Enligt 1 kap. 5 § får en uppgift, oberoende av sekretess, lämnas ut om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Den situationen är inte för handen i förevarande fall. När det gäller 1 kap. 6 § sekretesslagen avser denna bl.a. sekretess för person som för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i en myndighets verksamhet och därvid fått kännedom om uppgiften. Såvitt framgår av utredningen har inte genomfört den aktuella undersökningen för det allmännas räkning. Han har inte heller deltagit i nämndens verksamhet. Den angivna sekretessbestämmelsen äger följaktligen inte tillämpning när det gäller sekretesskyddet för de uppgifter som lämnades till . I den proposition som låg till grund för sekretesslagen (prop. 1979/80:2, s. 181) anförde föredragande statsrådet att en adress-uppgift i regel inte var av så känslig natur att det kunde anses medföra men för den enskilde att den lämnades ut. Han anförde även att det i allmänhet inte skulle komma att gälla sekretess i ärenden om fördelning av pensionärsbostäder och dag-hemsplatser (barnomsorgen hänfördes då till , JO:s anm.). Vidare kan nämnas att Regerings--rätten i två rätts-fall (RÅ 1984 Ab 140 och RÅ 1990 not 253) - då barnomsorg var att hänföra till socialtjänst - fann att uppgifter om namn och adress på barn som erhöll barnomsorg i kommunen kunde lämnas ut utan hinder av bestäm-melserna i 7 kap. 4 § sekretesslagen. En biståndsinsats i form av hemtjänst bygger på en bedömning i varje enskilt fall och kan inte jämföras med uppgifter om fördelning av pensionärsbostäder och daghems-platser eller utlämnande av namn och adress på barn som får barnomsorg i en kom-mun.