frsrdg · GP04RR9 · 2002-01-01 00:00:00 — som Föreningen kultur och näringsliv menar att det företag som går in som sponsor i verksamheten kan komma att kräva motprestationer som minst motsvarar sponsringens värde. Vad parterna överenskommit och förväntas bidra med framgår i regel av ett avtal. Det finns ingen tillförlitlig statistik som belyser sponsringens omfattning och utveckling. Enligt är sponsring en relativt ny företeelse. Den professionella sponsringen som ett inslag i marknadsföringen slog igenom på allvar gynnsamma ekonomiska klimat. Traditionellt har sponsring varit förknippad med idrott och fortfarande har idrottssponsringen störst omfattning. har sponsring av kultur blivit en vanligare företeelse. Enligt () uppskattas de totala svenska investeringarna 2000 till . uppskattar att idrotts-sponsringen står för av det totala beloppet, kultursponsringen för och sponsring till socia-la/humanitära ändamål för . TV och radio får av de totala investeringarna i sponsring. går vardera till festivaler, miljö samt till forskning och utbildning. Hur stor del av den totala sponsringen som riktas till myndigheter och övrig statlig verksamhet finns det inga uppgifter om. I och med att de offentliga anslagen till kulturen minskat och institutionerna har krav på sig att nå nya målgrupper och fler besökare, har företrädare för kulturinstitutioner börjat vända sig till näringslivet med ansökningar om sponsorsamarbete. Föreningen kultur och näringsliv har noterat ett ökat intresse för kultursponsring . Enligt föreningens rapport i beräknas ca 320 svenska kulturinstitutioner ha tagit emot någon form av sponsring under . Det sammanlagda värdet av sponsring till kulturinstitutionerna uppskattas uppgå till , av vilket i form av pengar och i form av varor och tjänster. Det största området för sponsring är musik/opera () följt av kulturminnesvård inklusive museer (). De största kulturinstitutionerna, med en omsättning överstigande , tar emot sammanlagt av den totala kultursponsringen. insamlar statistik över kulturinstitutionernas intäkter. I den enkät som tillställs institutionerna frågas även om intäkter av sponsring. I svarsformuläret ges dock inga anvisningar om vad lägger i begreppet sponsring. Utifrån en jämförelse med de uppgifter som framkommit i granskningen anges troligen främst sponsring i kontanta medel. Enligt statistik hade samtliga museer och konsthallar sponsorintäkter om nära , vilket motsvarar av de totala intäkterna. Centralmuseerna hade 11,4 miljoner i sponsorintäkter. Detta motsvarar av centralmuseernas totala intäkter med en variation om mellan museerna. Uttalanden och regelsystem kring sponsring Det finns inget särskilt regelverk kring sponsring. Finansieringsformen har heller inte behandlats ingående av regeringen i t.ex. en särproposition. I det följande redovisas vad riksdag och regering har uttalat i frågor om sponsring med relevans för denna granskning samt de författningsregler som kan vara vägledande. Regler för myndigheters finansiering hör också hit, men redovisas separat i kapitel 4. Allmänna riktlinjer för sponsring Frågan kring allmänna riktlinjer och principer för sponsring av offentlig verksamhet behandlades i . I en motion till (1996/97:K519) anförs att det råder en stor osäkerhet hos statliga myndigheter och verk om vilka principer som bör tillämpas vid sponsring. Motionären menar att regeringen bör medverka till att det klargörs dels till vilka slags verksamheter det är tänkbart att ta emot bidrag, dels från vilka givare det är tänkbart att ta emot bidrag. I betänkande (bet. 1996/97:KU24) anser utskottet att resultatet av Förvaltningspolitiska kommissionens arbete bör avvaktas. I betänkandet från kommissionen (SOU 1997:57 s. 63) berörs mycket kort myndigheters samverkan med aktörer utanför statsförvaltningen. Kommissionen menar att myndigheters samarbete med andra aktörer såsom t.ex. företag varken är nytt eller främmande. Förvaltningspolitiken bör ägna stort intresse åt formerna och effekterna av samverkan med det omgivande samhället. Kommissionen menar dock att det inte är fruktbart att försöka stärka allmänintresset genom att dra upp snäva gränser för statens samverkan med andra aktörer. Frågan om sponsring berörs inte. Otydligt bemyndigande från regeringen om sponsring Om det av myndigheternas regleringsbrev framgår att graden av extern finansiering ska öka menar () att den typen av formulering normalt brukar tolkas som att myndigheten ska öka sin fakturering för tjänster som exempelvis utbildnings- och konsulttjänster eller andra produkter. Av årliga rapport (RRV 1998:33) under avsnittet framgår att verket uppmärksammat att vissa myndigheters verksamhet i allt större utsträckning finansieras av sponsorer. RRV framför vidare att vissa kulturinstitutioner som Kungliga dramatiska teatern och har inskrivet i regleringsbrev att de har som mål att finna andra kompletterande finansieringskällor, men att regleringsbreven till myndigheterna inom inte har denna formulering. RRV föreslog att regeringen i regleringsbrev eller andra regeringsbeslut skulle ta ställning till och klargöra i vilken omfattning som myndigheter får finansiera verksamheten via andra kompletterande finansieringskällor, som exempelvis sponsring. Något förtydligande av myndigheternas regleringsbrev i den riktning som RRV föreslagit har inte skett. Förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen ska enligt regeringsformen (1974:152) 1 kap. 9 § iaktta sak-lig-het och opartiskhet i sin verksamhet. I en handledning om bidrag och donationer (RRV 1998:8) framhålls att avtal om sponsring endast bör ingås efter tillstånd från regeringen, eftersom det i normalfallet inte kan anses förenligt med myndighetsutövning. refererar till ett beslut från Justitiekanslern () som tog upp frågan om sponsring. Ärendet (dnr ) gällde sponsring av bilar inom försvaret och . Justitiekanslern menar att sponsring, där en privat aktör ställer medel till förfogande i utbyte mot en motprestation, principiellt står i strid med grunderna för hur den offentliga verksamheten är tänkt att bedrivas och finansieras. JK pekar bl.a. på risken för jävsliknande förhållanden. Redan det förhållande att allmänheten kan misstänka att otillbörliga hänsyn kan komma att tas är till skada för verksamheten. hade sponsringen enligt JK haft goda syften och omfattningen varit ringa varför JK inte fann anledning att vidta andra åtgärder än det uttalande som gjorts. Sponsring behandlas inte uttryckligen i regeringens proposition om Kulturpolitik (prop. 1996/97:3), men under avsnittet om och Operan nämns kulturinstitutionernas möjligheter till samverkan med näringslivet. I samband med diskussionen om biljettpriser förtjänar det att nämnas att nationalscenerna begagnar sig av andra möjligheter att finansiera sin verksamhet utöver statsanslagen. Samarbetsprojekt med andra kulturinstitutioner och med företag är exempel på detta. Regeringen är positiv till detta och ser det som en möjlighet för institutionerna att finansiera sådant som normalt inte ryms inom ramen för statsanslagen, exempelvis gästspel från utlandet och utlandsturnéer. På en fråga om kultursponsring (fråga 1998/99:514) svarar kulturminister följande . Som framhållits för i olika sammanhang har regeringen i grunden ingenting emot att företag med ett genuint intresse för våra kulturinstitutioner också stöder dem ekonomiskt. Detta är tvärtom självfallet positivt. bör man vara medveten om att en alltför omfattande sponsring från företagens sida kan få konsekvenser, t.ex. när det gäller konstnärligt oberoende eller alltför höga krav på motprestationer. Det är min och regeringens uppfattning att statliga kulturinstitutioner bör ha en till övervägande del offentlig finansiering. har vid de fyra senaste riksmötena behandlat motioner som efterlyser regler för kultursponsring. Utskottet har inte förordat någon särskild reglering av sponsring. Det bör ligga i institutionernas eget intresse att inte skada sitt anseende genom att ingå olämpliga sponsoravtal (bet. 1999/2000:KrU9). har inte behandlat något motionsyrkande som tagit upp frågan om sponsring inom högskolan. Däremot har sponsring inom grund- och gymnasieskolan varit uppe till behandling i utbildningsutskottet /97. I en motion (1996/97:N254) begärs att en utredning tillsätts om sponsring av skolor och läromedel. I motionen framhålls att det är viktigt att skolan står fri från olika ekonomiska intressen. Angående sponsring av läromedel och reklaminslag i läromedel anförs i en motion (1997/98:Ub272) att regeringen bör följa utvecklingen när det gäller sponsrade läromedel och vidta åtgärder för att minska mängden av sådana läromedel. avstyrkte båda motionerna och anförde att det är skolhuvudmännen som har ansvar för att undervisningen bedrivs så att de mål och bestämmelser som styr skolan uppfylls. I detta ansvar ligger bl.a. att eleverna får de läromedel som behövs. I läroplanernas krav på saklighet och allsidighet i skolans undervisning finns inte utrymme för skolhuvudmännen att enbart använda sig av sponsrade läromedel (bet. 1996/97:UbU7 och bet. 1997/98:UbU9). Sponsring av t.ex. läromedel förekommer i ökad utsträckning på grund- och gymnasieskolorna enligt en rapport från Nordiska konsumentsektor. I tre motioner till (motion 2000/01:Ub270, 2000/01:Ub273 och 2000/01:Ub328) anförs att marknadsföringslagen bör skärpas i syfte att begränsa skolsponsringen. I motion 2000/01:Ub273 föreslås dessutom att begär att regeringen uppdrar åt att i samverkan med ta fram etiska riktlinjer och råd för sponsring av skolor. Utskottet avstyrkte motionerna med samma motivering som tidigare anförts. Därutöver menar utskottet att ansvaret för att utforma etiska riktlinjer för skolsponsring är en fråga för kommunerna (bet. 2000/01:UbU13). Företagens avdragsrätt för sponsring Skattelagstiftningen saknar direkta regler om avdrag för sponsringskostnader men innehåller en uttrycklig regel om att gåvor inte är avdragsgilla. (Se 9 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229).) Utgifter för sponsring kan dock ibland dras av som driftkostnad i näringsverksamhet enligt reglerna i 16 kap. inkomstskattelagen. Ett grundläggande krav är att sponsorn erhåller en motprestation som kan verka resultatfrämjande. I princip kan företagens kostnader för sponsring hänföras till antingen reklamkostnad, representationskostnad, personalkostnad, kostnad för forskning och utveckling eller till icke avdragsgill gåva. En sponsring helt utan motprestation från mottagaren anses som gåva och gåvor är inte avdragsgilla. Motprestationens värde måste även stå i rimlig proportion till betalningen för att kostnaderna för sponsringen inte helt eller delvis ska hänföras till gåva. Varje del i ett paket med motprestationer bedöms var för sig och hänförs till olika kostnadsslag. Detta är nödvändigt eftersom olika avdragsregler gäller för olika kostnadsslag. Vad som är en rimlig motprestation får skattemyndigheterna avgöra från fall till fall. En dom i Regeringsrätten (mål nr. 2677-1998) som rör & sponsring av Operan har fått stor uppmärksamhet. () yrkar att & inte ska medges avdrag för sponsorbidragen om till Operan. Värdet av avtalade motprestationer i form av reklam och marknadsföring står inte i någon rimlig proportion till bidragens storlek, menar RSV. & anför bl.a. att kultursponsring är en marknadsföringsåtgärd som till sitt syfte inte skiljer sig från andra marknadsföringsformer. Företaget menar att dess egna utvärderingar visar att erhållna motprestationer väl motsvarar värdet av vad bolaget betalat enligt avtalet med . Regeringsrätten valde i sin dom att betrakta omkring hälften av & totala sponsringsersättning till Operan som avdragsgill. Regeringsrätten ansåg inte att Operans motprestationer stod i full relation till & investering. Enligt företrädare för intresseorganisationerna och Föreningen kultur och näringsliv är domen ett hot mot näringslivets fortsatta sponsringsengagemang. Båda föreningarna befarar att sponsring kommer att minska om företagen inte är säkra på att kostnaderna blir avdragsgilla. Kraven på tydligare skatteregler kring sponsring är en fråga som båda föreningarna driver gentemot regering och riksdag. I en motion (1996/97:Sk357) till yrkas att regeringen ska analysera frågan om avdragsrätt för sponsring och återkomma till med förslag på ändringar som bidrar till att den osäkerhet som kan råda på sponsormarknaden undanröjs. avstyrkte motionen med motiveringen att avdragsrätt för sponsorverksamhet bör följa de grundläggande principerna för avdragsrätt för driftkostnader i näringsverksamhet och att en särskild regel om avdragsrätt för sponsorverksamhet därmed inte bör införas. Utgifter för sponsring kan i vissa fall vara avdragsgilla som driftkostnader med hänsyn till det reklamvärde och goodwillvärde som sponsorverksamheten kan innebära för ett företag. En grundläggande förutsättning är då, enligt utskottet, att sponsorn får en motprestation som står i rimlig proportion till insatsen. Utan motprestation betraktas bidraget som gåva, vilket inte medger avdragsrätt (bet. 1996/97:SkU13, rskr. 1996/97:133). Motioner som efterlyser tydligare avdragsregler för kultursponsring har fått en liknande behandling och avstyrkts med samma motivering (bet. 1998/99:SkU11, bet. 1999/2000:SkU14). ansåg det inte vara motiverat med en särskild avdragsrätt för kultursponsring. Finansministern har i en interpellationsdebatt (svar på interpellation 2000/01:69 om avdragsregler för sponsring) uttalat bl.a. att det knappast är möjligt att i ett sådant fall som sponsring precisera avdragsrätten genom detaljreglering. Finansministern sade sig inte heller vara beredd att utvidga avdragsrätten genom att införa en avdragsrätt för gåvor. I en interpellationsdebatt (svar på interpellation 2000/01:380 om avdragsrätt för kultursponsring) vidhåller finansministern sin tidigare ståndpunkt att inte precisera avdragsrätten för sponsring eller att införa några detaljerade anvisningar. Sponsring och lagen om offentlig upphandling Eftersom sponsring kan ses som en affärstransaktion mellan en myndighet och ett företag kan lagen (1992:1528) om offentlig upphandling vara aktuell i vissa fall. Lagen om offentlig upphandling () reglerar i det närmaste all offentlig upphandling, vilket innebär att alla upphandlande enheter - kom-muner, landsting, statliga myndigheter och vissa av deras bolag, stiftelser m.fl. - ska följa lagen vid anskaffning, köp, hyra, leasing m.m. av varor, tjänster och byggentreprenader. Bestämmelserna är olika för upphandling över respektive under vissa tröskelvärden och beroende på vilken typ av upphandling det gäller. Upphandlingar över tröskelvärdena styrs av EG:s upphandlingsdirektiv. Lagens grundläggande principer och tillämpning Vissa grundläggande gemenskapsrättsliga principer ska efterlevas vid all offentlig upphandling. Dessa är principerna om ickediskriminering, likabehandling, transparens (öppenhet och förutsebarhet), proportionalitet och ömsesidigt erkännande. All upphandling enligt ska göras affärsmässigt och med utnyttjande av tillgänglig konkurrens. Anbudsgivare, anbudssökande och anbud ska behandlas utan ovidkommande hänsyn, dvs. Den upphandlande enheten ska i förväg uppskatta värdet av varje upphandling för att fastställa de s.k. tröskelvärdena. Tröskelvärdena för varor och tjänster är . För statliga myndigheter, vilka omfattas av avtal GPA, gäller ett belopp om . Tröskelvärdet beräknas normalt för hela avtalets löptid. En upphandling får inte delas upp i syfte att underskrida tröskelvärdet. En upphandlande enhet får inte vända sig direkt till endast en leverantör utom i få, särskilt angivna situationer. Endast om upphandlingens värde är lågt eller om det finns synnerliga skäl, såsom synnerlig brådska orsakad av omständigheter som inte har kunnat förutses och inte heller beror på enheten, kan en s.k. direktupphandling ske utan krav på formaliserat anbudsförfarande (6 kap. 2 § ). Det finns inga fastställda beloppsgränser för direktupphandling, utan den upphandlande enheten får för egen del fastställa den ex Enligt uppgift från () kan ett prisbasbelopp () för enstaka varor och tjänster vara ett lämpligt belopp för en normal upphandlande enhet. För enstaka kvalificerade konsulttjänster är två prisbasbelopp lämpligt. När myndigheten tagit ställning till om upphandling ska ske enligt ska myndigheten därefter besluta vilka regler och vilket upphandlingsförfarande som ska tillämpas. Även då direktupphandling övervägs bör om möjligt prisjämförelser göras. Om direktupphandling väljs ska skälen för detta finnas dokumenterade. Lagens tillämpning på sponsring Under förutsättning att det sker en tilldelning av offentliga kontrakt avseende anskaffning för myndighetens räkning, bör upphandling ske enligt . menar att en upphandling ska göras då två autonoma juridiska personer avser att sluta ett kontrakt som innehåller ett ömsesidigt förpliktigande, vilket gäller om t.ex. en myndighet har för avsikt att förbinda sig att anlita ett företag för sin anskaffning av varor eller tjänster. NOU menar att det i detta avseende inte finns några undantagsregler för sponsring. Vid den typ av affärstransaktion som sponsring representerar utgörs myndighetens betalning dock inte av pengar, utan av en annan form av motprestation. När myndigheten erhåller sponsring enbart genom kontanta medel menar nämnden att lagen inte är tillämpbar. Däremot råder oklarhet om huruvida kan tillämpas på sponsring som myndigheten får i form av varor och tjänster. Lagens tillämpning beror på hur sponsring ska definieras - om den ska ses som att myndigheten säljer annons- eller exponeringsplats eller om den ska ses som en anskaffning av varor och tjänster för myndighetens räkning. Försäljning av annonsplats omfattas inte av . Mot bakgrund av avtal om sponsring i samband med ordförandeskapet i EU (se nästa sida) framför NOU i en skrivelse till regeringen att frågor kring olika typer av sponsringsavtal bör bli föremål för ett klargörande. Nämnden anför att det är angeläget att samma tolkning råder inom hela Europeiska unionen. Den ståndpunkt NOU tar är att mottagaren av sponsring får ta emot ett resurstillskott som t.ex. möjliggör projekt som annars inte skulle kunna genomföras. Detta kan ske under förutsättning att annan lagstiftning eller lämplighetsöverväganden inte utgör hinder. Resurstillskottet ska dock normalt inte användas till att tilldela det sponsrande företaget ett kontrakt som behöver upphandlas enligt reglerna i . har i sin årliga revision av kulturmyndigheter som mottar sponsring gjort bedömningen att bör följas. RRV menar att den sponsrade myndigheten bör utnyttja de konkurrensfördelar som finns och göra jämförelser med andra företag som erbjuder likartade tjänster. Sponsring av det svenska ordförandeskapet i EU Det har blivit vanligt med sponsring av praktiska arrangemang i samband med ordförandeskapen i EU. Den har beslutat att nio företag och en organisation ska få sponsra det svenska ordförandeskapet i EU . Nationella officiella leverantörer har erbjudits att tillhandahålla varor eller tjänster för ett evenemang i samband med ett eller ett begränsat antal möten. Regeringens motiv är att ett sådant samarbete med näringslivet kan tillföra ett mervärde åt mötesverksamheten och dess kringaktiviteter och att det bör ses som en del av den Sverige- och exportfrämjande verksamhet som bedrivs i andra sammanhang. Av ett skriftlig svar från utrikesminister på en fråga (1999/2000:557) om privat sponsring av det svenska ordförandeskapet framgår följande: Regeringen har kommit fram till att ett sådant samarbete skulle kunna tillföra ett mervärde åt mötesverksamheten och dess kringaktiviteter även för svenskt vidkommande. Samarbetet med näringslivet bör ses som en del av den Sverigefrämjande och exportfrämjande verksamhet som bedrivs i andra sammanhang . Ordförandeskapet pågår och samarbetet är i detta avseende tänkt att avse insatser relaterade till möten och kringaktiviteter som genomförs i ordförandeskapets namn, vilket är en väl avgränsad verksamhet. Traditionen bjuder att sponsring genomförs med omsorg och bör inskränkas till att omfatta varor och tjänster. Det ska inte råda något tvivel om vem som verkligen är värd för ett möte. () har fått kritik för sitt sätt att sluta sponsoravtal med företagen utan att först göra en upphandling enligt . påbörjade därför en granskning av hur de sponsorer som UD tecknat avtal med hade valts ut. beslutade NOU att inte granska avtalen närmare (dnr 2000/0356-29) och hänvisar till nämndens skrivelse till regeringen (dnr 2001/0115-29). Se föregående sida. Former för finansiering av statliga myndigheter Sponsring utgör en av flera möjligheter att finansiera statlig verksamhet utöver anslag. Som finansieringsform är den däremot av statsmakterna varken definierad eller uttryckligen reglerad. De myndigheter som mottar sponsring måste dock hantera intäkter av sponsring i såväl verksamhetsplanering som redovisning. Sponsring bör därför ses mot bakgrund av myndigheternas möjligheter till alternativ finansiering. I detta kapitel görs en genomgång av myndigheternas verksamhetsintäkter som finns reglerade i lag eller förordning. Det gäller intäkter av anslag, avgifter och bidrag. Statliga myndigheter finansieras i huvudsak genom anslag. Möjligheterna att finansiera verksamheten med andra intäkter varierar stort mellan olika myndigheter och är beroende av verksamhetens karaktär, möjligheten att ta ut avgifter m.m. Intäktsbilden för de enskilda myndigheterna varierar dock mycket, vilket framgår av tabellen nedan. Det finns såväl myndigheter som är helt anslagsfinansierade som myndigheter som finansierar sin verksamhet nästan uteslutande med avgifter och ersättningar. För en fjärdedel av myndigheterna utgör anslagen av myndighetens verksamhetsintäkter. Hälften av myndigheterna har intäkter av anslag som uppgår till högst av de totala intäkterna. De allra flesta myndigheter har därmed en blandad finansiering av något slag. Myndigheters verksamhetsintäkter, 1999, procent Lägesmått Anslagens andel av myndighetens intäkter Avgifter och andra ersättningars andel av myndighetens intäkter Bidragens andel av myndighetens intäkter Lägsta värde 1:a kvartil Median 3:e kvartil Högsta värde Källa: , Statsredovisningen, egen bearbetning. Beräkningarna i tabellen ovan baseras på totalt 253 myndigheters verksamhetsintäkter . De fyra affärsverken samt omfattas ej. Utvecklingen av finansiering utöver anslag beslutade efter regeringens förslag budgetproposition om ett generellt besparingskrav på på samtliga myndigheters förvaltninganslag för perioden /96-1998 (prop. 1994/95:100, bet. 1994/95:FiU10, rskr. 1994/95:179). Ett mindre omfattande sparkrav ålades emellertid myndigheter som skulle få nya omfattande uppgifter vid ett EU-medlemskap, myndigheter som genomgått en större omstrukturering, myndigheter som var relativt nybildade och myndigheter vars verksamhet var utsatt för ett omfattande efterfrågetryck eller fått nya arbetsuppgifter. Mot denna bakgrund har granskat hur myndigheters finansiering och finansieringsbild har förändrats för de aktuella budgetåren. I granskningen följdes frågan om den kompletterande finansieringen upp. En av slutsatserna i rapporten är att övriga intäkter fått en ökad betydelse som andel av totala intäkter för många av de myndigheter som tilldelats lägre förvaltningsanslag . Många myndigheter med minskade förvaltningsanslag har genom detta fått en delvis förändrad finansieringsbild vilket enligt RRV:s bedömning kan komma att påverka myndigheternas agerande i vissa avseenden, t.ex. vad gäller planering och styrning. revisorer har försökt att med ESV:s hjälp få fram uppgifter som visar hur myndigheternas finansiering utöver anslag har utvecklats . Detta har dock inte varit möjligt att erhålla på grund av omläggningar av det statliga redovisningssystemet.