frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — I remissvaret hänvisade kronofogdemyndigheten till ett yttrande av enhetschefen samt två PM upprättade av kro-noinspektören . Sedan hade yttrat sig över vad krono-fogdemyndigheten anfört kompletterade kronofogdemyndigheten på JO:s anmodan remissvaret. Av remis-svaren framgår bl.a. följande. Vid telefonsamtalet mellan och . att förrättningen skulle skjutas upp till . Han angav emellertid inte något skäl för sin begäran. Det saknades därför grund för att utan sökandens - Skånebo - med-givande bevilja anstånd. om att kronofogdemyndigheten inte kunde lämna något anstånd och hänvisade honom att vända sig till sökanden. uppgav att han skulle kon-takta sökanden. gav inte M.B. något löfte om att återkomma i frågan om anstånd. kontaktade sökanden och fick då uppgift om att inget anstånd var aktu-ellt. Avhysningen skedde i enlighet med de rutiner som normalt tillämpas av krono-fogdemyndigheten. Förutom och ytterligare en person från kronofog-demyndigheten var en representant från Skånebo närva-rande. var mycket upprörd över situationen och menade att krono-fogdemyn-digheten var skyldig att lämna anstånd med avhysningen så att makarna själva skulle hinna flytta. Han ville trots kronofogdemyndighetens upprepade för-sök att förklara inte förstå att anstånd inte kunde medges. I sitt beslut gjorde JO Pennlöv följande bedömning av kro-no-fog-de-myn-dig-he-tens hantering av frågan om anstånd. Av utredningen framgår att M.B. vid telefonsamtalet med framförde önskemål om anstånd med avhysningen. Det råder dock delade meningar om huruvida han angav några skäl för sin anstånds-begäran och om vad svarade. Helt klart är dock att M.B:s begäran om anstånd resulterade i att fattade ett beslut i frågan. Det är innehållet i detta beslut som makarna . och är oeniga om. Beslutet har, såvitt framgår av handling-arna, inte på något sätt dokumenterats i akten. Oavsett om M.B. medgavs anstånd eller om han förvägrades det borde kronofogdemyndigheten ha antecknat beslutet. I det ena fallet rör det sig nämligen om ett beslut som påverkar möjlig-heten att verkställa avhysningen och i det andra fallet om ett överklagbart av-slagsbeslut, varom mera nedan. För sin underlåtenhet i detta avseende förtjänar kronofogde-myndigheten kritik. Eftersom ytterligare utredning sannolikt inte skulle bringa klarhet i vad svarade M.B. går jag inte vidare i utredningen i den delen. Med anledning av de uppgifter själv har lämnat om sitt agerande med anledning av telefonsamtalet vill jag dock anföra följande. har uppgivit att hon inte medgav M.B. något anstånd och att - som det får förstås - skälet till det var att ett sådant inte lagligen kunde ges utan sökandens medgi-vande, eftersom M.B. inte angivit något skäl för sin begäran. Avhysning är för den enskilde som regel en mycket ingri-pande åtgärd. Lag-stift-ningen innehåller därför regler som skall skydda den som skall avhysas. Enligt 16 kap. 3 § utsöknings-balken (UB) skall en avhys-ning genomföras så att skälig hän-syn tas till såväl sökandens intresse som svaran-dens sociala situation. Av 4 § samma kapitel följer att kronofogdemyndig-heten om det behövs med hänsyn till svarandens situation kan medge visst anstånd med avhysningen. Eftersom avhys-ning, som sagts, är en ingripande åtgärd, anser jag att kronofogdemyndig-heten vid en begäran om anstånd, där inga skäl anges, bör efterhöra vad svaranden har för skäl för sin begäran. Utan sådana upp-gifter kan kronofogdemyndigheten inte bedöma om anstånd skall ges eller inte. Därtill kommer att ett avslagsbeslut skall motiveras. Ett beslut att vägra anstånd med avhysning kan i enlighet med huvudregeln i UB överklagas (se Utsökning & indrivning, RSV 1996, s. Med hänsyn härtill bör ett beslut av kronofogdemyndigheten att vägra anstånd med avhysning vara skrift-ligt (jfr JO 1990/91 s. 412, särskilt s. 417). Frågan om huruvida anstånd borde ha medgivits lämpar sig inte för JO att uttala sig om. I en sådan fråga kan nämligen olika bedömningar göras utan att någon av dem behöver vara fel i rättsligt hänseende. JO brukar inte uttala sig i sådana be-dömningsfrågor. Kommunice-ring i ett ärende om återkallelse av serverings-tillstånd. Fristen för ytt-ran-de över ett mindre tillskott till utredningen (Dnr 645-1999) I en hos i kommun upprättad hand-ling föreslogs socialutskottet besluta att återkalla serveringstillståndet för M. A:s Restaurang och Bar, varvid hänvisades till dels 7 kap. 19 § första och tredje punkterna samt 6 kap. 2 § och 7 kap. 7 § alkohol-lagen (1994:1738), dels att till-ståndshavaren upprepat brustit i sina skyldigheter mot det allmänna och i fråga om kraven på ordning och nykterhet vid servering. Handlingen innehöll i övrigt en redogörelse för utredning i ärendet jämte utreda-rens över-vägan-den. Så-lun-da läm-na-des uppgifter om den tillsyn som förekommit i fallet och vad som in-häm-tats från skatte-, kronofogde- och polismyndigheterna. Härvidlag angavs att upp-gif-terna tidigare kommunicerats utom de som framkommit vid tele-fon-samtal med dessa myndigheter t.o.m. . En tidigare handling, av , rubricerad Delgivning innehöll följande. Vid samtal informerade , som tillståndsmyndighet, om följande: # Pågående utredning beträffande ev tillståndsåtgärd kommer att behandlas av socialutskottet . # fram till och med ovanstående sammanträde kommer till-ståndsmyndigheten att följa ärendet beträffande servering av alkohol (6 kap 2 § alkohollagen) samt tillståndshavarens skyl-digheter avseende avgifter till det allmänna (7 kap 7 § alkohollagen). Ovanstående handläggning av ärendet kommer att ske med anledning av Ert svar på kommunice-ring. För kännedom medelas att ärendet har diskuterats med, tillsynsmyndig-heten, Söder-manland. R. B.E. Tagit del av ovanstående muntligt samt skriftligt I ett meddelande från "" i kommunen till M.A. den 10 feb-ruari 1999 an-fördes följande. Förvaltningslagens § 17 föreskriver att Ni ska få ta del av (se och läsa) den bi-lagda utredningen som avser Ert serveringstillstånd vid - - - , innan beslut fattas. Beslut kommer att fattas av socialnämndens utskott vid sammanträde vilket Ni tidiga-re informerats om. Om Ni har synpunkter på utredningen och/eller avser att närvara på sam-man-träde, ombedes Ni kon-takta handläggare för att erhålla tid och plats. Skriftliga synpunkter på utredningen skall ha inkommit till förvaltningen eller att Ni begär företräde på socialnämndens utskott. Enligt anteckning och underskrift på ett exemplar av detta meddelande tog M.A. del av detta och handlingen med utredningen m.m. beslutade att meddela tillståndshavaren var-ning, på de grunder som angetts i tjänstemannaförslaget med tillägget att utskottet bedömde att åtgärder vidtagits för att rätta till missförhållandena. - Enligt uppgif-ter från Länsrätten i hade beslutet inte överklagats. anmälde i en skrivelse av handläggning-en av återkallelseärendet ("kommunens procedur") och uppgav därvid bl.a. följan-de. anmoda-des per telefon att på kommunens kansli av-hämta en skrivel-se i ärendet. Att han då "tagit del" av en utredning "på ett 10-tal sidor" innebar inte att han därmed förstått innehållet. "Ärendet ska av-göras i kom-munal nämnd en arbetsdag efter att [M.A.] Det inses lätt att sak-ligt svaro-mål ej kan presteras inom angiven tidsfrist." Efter remiss inkom socialnämnden med den utredning, ur vilken ovan-ståen-de bak-grundsuppgifter till stor del hämtats. Nämnden förklarade därjämte samman-fatt-ningsvis bl.a. att inga fel i kommunens procedur skett samt anförde närmare följan-de. Anledningen till att socialutskottet ändrade utredarens förslag till beslut var att M.A. med ombud under sammanträdet visade bl a kvitton på be-tal-da skatter och avgifter. Varning meddelas med anledning av att det fort-faran-de bedömdes föreligga problem enl 6 kap 2 § alkohollagen. Av anmälan framkommer att M.A. alldeles riktigt tog del av utred-ning-en daterad , . Där framkom att beslut skulle fattas av socialnämndens utskott vid sammanträde samt att M.A. kunde inkomma med skriftliga synpunkter eller begära före-träde vid sammanträde. Företräde vid sammanträdet begärdes. Utredningen som behandlades av social-utskottet har tidigare kommunicerats med sökande. [informerades M.A. om] hur ärendet fortsättningsvis skulle behandlas. Anledningen till att ärendet inte togs upp vid sammanträde i decem-ber då kommuniceringen egentligen var klar och ärendet behandlats så att det skulle kunna tas upp var att tillsynsmyndigheten bedömde att det kunde gå ytterligare då M.A. kunde visa att alkohollagens bestämmelser uppfylldes. Innan detta beslut om förlängd tid togs diskutera-des ärendet med tillsynsmyndigheten - - - delgavs detta muntligen samt skriftligen - - - Vid den muntliga delgivningen [kontrollerades] mycket noga att M.A. förstod vad det hela gällde samt att M.A. valde att ha ytterligare två personal med sig. ringde [handläggaren] upp M.A. och undrade om han hade möjlighet att ta del av utredningen som han till största del hade sett tidigare samt det som han inte hade sett torde ha vetskap om då det är upp-gifter som rör betalning av avgifter - - - [Handläggaren] undrade om M.A. kunde komma till förvaltningen och hämta utredningen. undrade om han kunde komma strax före sammanträde vilket [handläggaren] avrådde ifrån. kunde inte komma utan sa att han skulle komma . framkom att M.A. hade uppfattat att han kunde komma vilket i och för sig hade varit möjligt men då [hand-läggaren] hade överenskommit att handlingarna skulle ligga i stora reception samt att det inte kunde ligga där då det rörde sekretessuppgifter bedömde handläggaren att det var skäl att lämna ner uppgifterna som det skulle hämtas. P g a kommunikations-missen kom M.A. och frågade efter handling-arna som då med anledning av ovanstående ej var nerlämnade. [Handlägga-ren] pratade med M.A. varvid framkom att kommunika-tio-nen inte hade fungerat och [handläggaren] bad om ursäkt och undrade om M.A. sa att det var möj-ligt och [handläggaren] lämnade ner handlingarna till kommun-husets stora reception. yttrade sig över vad socialnämnden sålunda tillfört JO:s ären-de och anförde då bl.a. att nämndförvaltningens förslag till beslut hade kommit överraskande för M.A., eftersom denne ansåg sig ha undanröjt grunderna för åtgärd enligt alkohollagen. Det var därför viktigt att han bereddes skäligt rådrum, i synnerhet som myndigheten var medveten om att han behövde biträde att föra sin talan. I ett beslut anförde JO följande. Rättslig reglering och bedömning I 14 respektive 17 §§ förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs väsentligen följande beträf-fande muntlig handläggning och kommunicering. Vill en sökande, klagande eller annan part lämna uppgifter muntligt i ett ärende som avser myn-dig-hetsutövning mot någon enskild, skall han få till-fälle till det, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. I andra fall bestämmer myndigheten om handläggningen skall vara muntlig. Myndigheten skall särskilt beakta att muntlig handläggning kan underlätta för enskilda att ha med den att göra. Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått till-fälle att yttra sig över den, om ären-det avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett 1. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga, 2. om ärendet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, be-tygs-sättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart och det inte är fråga om prövning i högre instans efter över-klagande, 3. om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet, eller 4. om avgörandet inte kan uppskjutas. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligt, genom van-ligt brev, genom delgiv-ning eller på något annat sätt. Meddelandet till M.A. tyder, med sin uttryckliga hän-visning till förvaltningslagens bestämmelser om kommunicering, på att myn-dig-heten av-såg att uppfylla dessa även med avseende på de då aktuella ytterligare uppgifterna i ärendet, vilket avsåg myndighetsutövning mot en enskild. Meddelandet är något oklart och kan föranleda uppfattningen att det enda tillfället för M.A. att yttra sig muntligt skulle vara så sent som det sammanträde vid vilket ärendet avsågs bli avgjort. Eftersom ett yttrande kan tillföra ut-red-ningen något i sak, bör det emellertid ingå i det material som vederbörande hand-läg-ga-res förslag till beslut grundas på. Detta förutsätter att tid avsätts för handläg-ga-rens bearbet-ning av nytt material och bedömning av dess inverkan på ärendets av-göran-de. Tillståndshavarens möjlighet att skriftligen yttra sig begränsades till en tidrymd av icke fullt från meddelandets datum, och en lördag-söndag in-gick. För-valtningslagen anger inte närmare vilken tid som krävs, annat än genom vad som följer av åtgärdens natur; den tid för att "få tillfälle att yttra sig" som ges kan inte inskränkas utan att den vid någon gräns inte längre räcker till för ändamålet. Då upphör åtgärderna för kommunicering att vara meningsfulla. För att med någon precisering ange en norm kan, med anslutning till en bestäm-mel-se om frister i mål i allmän domstol, sägas att parten skall få skäligt rådrum att yttra sig (32 kap. 1 § ; se även bl.a. och , Nya för-valtningslagen med kommentarer, 5 u. 1999, s. 175). måste i allmänhet anses som en alltför kort frist i ett ärende av detta slag, även om myndig-hetens underrättelse förutsätts nå parten dagen efter expe-die-ran-det. (I förarbeten, SOU 1968:27 s. 163, till den ursprungliga förvaltnings-lagen förekommer uppgif-ten "anges ofta som minimitid", oberoende av ärendets art. JO har i ett i ämbetsberättelsen 1988/89 s. 333 redovisat fall, där ärendet bedömdes brådskan-de, ansett en svarsfrist för kort men en frist med hänsyn till omständigheterna godtagbar.) I de flesta fall torde en avsevärt be-hövas, i synnerhet om parten behöver anlita bi-träde eller ombud. Frågan blir härefter huruvida det rådde särskilda förhål-lan-den i ärendet, vilka kunde motivera avsteg från det normala, beträffande fristen eller kommunicering över huvud taget. Enligt avsikter inom nämnden var ärendet färdigt att av-göras. Huruvida det var riktigt är en bedömningsfråga som det nu inte ankommer på mig att uttala mig om. Det fortsatta förloppet är emellertid att bedöma med ut-gångspunkt i att man hos nämnden i den månaden bestämde sig för att tiden för dess granskning skulle förlängas och att ärendet således skulle avgöras . Denna tid bestämdes med angivande av dagen för avgörandet - inte genom att direkt ange slutdag för granskningen. Enligt en undantagsregel i 17 § förvaltningslagen behöver kommunicering inte ske, om uppgifterna i fråga saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga. Tillståndshavaren hade i förevarande fall kom-municerats tidigare beträffande uppgifter av samma slag som de senast in-häm-tade. Han fick därmed antas ha fått klart för sig att sådana förhållanden som uppgifterna gällde (av-seen-de bl.a. betalning av skatter) hade betydelse för tillstån-det även fortsättnings-vis. Detta talar i någon mån för att en ytterligare kommuni-ce-ring inte behövdes. Emellertid kunde man hos nämnden, såvitt avser skatte-betal-ning o.d., inte bortse från risken att inhämtade uppgifter inte var fullständiga eller att något missförstånd eller fel hade inverkat vid uppgiftsöverföringen. Och polismyndighetens uppgifter gällde inte siffror ur register e.d. utan iakttagelser som förenats med bedömningar. Med hänsyn härtill har jag svårt att se att ytterligare kommunicering skulle ha varit uppenbart obehövlig. Vad jag nu berört får dock anses vara av beskaffenhet att inverka för yttrande som bör ges. En annan undantagsregel medger att kommunicering underlåts om avgörandet inte kan uppskjutas. Härvidlag har uppgetts att nämnden avsåg att avgöra ären-det an-given dag . Det har däremot inte framkommit att det skulle ha varit av sär-skild vikt att det skedde då eller över huvud taget vad skälet härtill var. Jag kan inte finna att det i lagens mening före-låg hinder för det upp-skov som en kom-mu-ni-cering medförde (jämför exemplifiering-en i och Malm-qvist, a.a. s. 182). I alla händelser har man hos nämnden intagit den ståndpunkten att kommunicering skulle äga rum även i det nu berörda slutskedet av handläggningen. (Nämndens påstående i yttrandet till JO "Utredningen som behandlades av social-utskottet har tidigare kommunicerats med sökande" är endast delvis sant och mot-sägs redan av vad som framgår på ett annat ställe däri.) Kommuniceringen hade då bort genomföras enligt huvudregeln, såsom denna enligt det ovan anförda är att förstå beträffande bl.a. fristen för ett yttrande. Om nämnden av någon anledning verkligen hade låst tidpunkten för avgörandet, skulle den föregående handläggningen ha anpassats härtill, så att den granskning som medförde uppgifter att kommunicera avslutades i så god tid dess-förinnan, att till-stånds-havaren kunde ges tillräcklig tid för att yttra sig över dem. - Som ovan be-rörts var uppgifterna av likartat slag som de tidigare kom-mu-nicerade. Även med beaktande härav finner jag att den i meddelandet angivna tiden för yttrande togs till för knappt. Att tillståndshava-ren inom tydli-gen lyckades framföra sådant som rentav ändrade för-slaget till beslut inverkar inte på denna bedömning. Fristen hade enligt min mening bort uppgå till åtminstone . Initiativärende mot en kammarrätt beträffande ett muntligt besked med anledning av ett inhibitionsyrkande (Dnr 1089-2001) upprättades en promemoria på ombudsmanna-expedition vari angavs bl.a. följande. I ett ärende hos JO (dnr 3981-2000) har en person anmält i . I anmälan framförs klago-mål rörande nämndens handläggning vid begäran om inhibition och överklagande av en dom av Läns-rätten i (mål nr 1161-00). Anmälan har remitterats till nämnden som avgett yttrande till JO. Anmälaren har därefter i en skrivelse kommenterat remiss-yttrandet. Ärendet har ännu inte avgjorts av JO. Ur handlingarna i akten anteck-nas följande. Nämnden hade i beslut avslagit en ansökan avseende en underårig om korttids-vistelse utanför det egna hemmet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions-hindrade, LSS. Genom dom biföll länsrätten den enskildes överklagande av nämn-dens beslut. I en skrivelse begärde nämnden inhibition av domen. Kammarrätten i , kammar-rätts-assessorn , kontaktade handläggaren hos nämnden per telefon . Han upplyste att det inte var någon brådska med ett inhibi-tions--yrkande så länge ställföreträdare för den enskilde inte hade begärt att de ifrågavarande medlen skulle betalas ut. Vid telefonsamtalet återtogs inhibitions-yrkandet muntligt och nämnden begärde anstånd med att utveckla sin talan i kammar-rätten. Nämnden återkallade sedan sitt inhibitions-yrkande skriftligen. Med anledning av att den enskildes ställföreträdare sedan begärde utbetalning av medlen kom nämnden in med ett nytt inhibitionsyrkande. Kammarrätten be-slutade att meddela prövningstillstånd i målet och att inhibera läns-rättens dom. Av 27 § LSS framgår att beslut i frågor som rör insatser för enskild enligt 9 § samma lag - vari innefattas korttidsvistelse utanför det egna hemmet - gäller . Länsrätten eller kammarrätten får dock förordna att dess beslut skall gälla först sedan det har vunnit laga kraft. Något sådant förordnande har inte meddelats av länsrätten i detta fall. Ett nytt ärende lades upp och JO beslutade att inhämta yttrande från Kammar-rätten i över vad som förekom vid telefonsamtal med nämnden . Yttrandet skulle avse lämpligheten och riktig-heten av de besked och upplysningar lämnade nämnden med anled-ning av nämndens inhibitionsyrkande. I yttrande anförde kammarrättsassessorn följande (bilagan utesluten här). Mitt telefonsamtal med föranledde en notering , se bilaga. Anledningen till samtalet var utformningen av handikappomsorgs-nämndens skrivelse . Såvitt jag nu kan minnas påpekade jag inledningsvis att det inte fanns ett uttryckligt över-kla-gan-de och att det vore bra om ett sådant kom in till kammarrätten även om det inte var nödvändigt. Skrivelsen hade registrerats som ett över-klagande och fick godtas som ett sådant. Vidare framhöll jag att några skäl inte angivits i skrivelsen. Jag hade inte närmare satt mig in i målet men noterat att sakfrågan rörde en engångsutbetalning om avseende kostnaden för en lägervistelse den 26 juni-den 3 juli 2000. Jag uppgav att en prövning av inhibitions-yrkandet skulle komma att grundas på tidigare handlingar eftersom ingenting nytt tillkommit i kammarr-ätten. ansåg jag att nämnden borde ges en chans att komma in med sina argument, vilket dock inte kunde ske om inhibitions-yrkandet kvarstod. Innebörden av det besked jag gav till var därför att nämnden hade att välja mellan en omedelbar prövning av inhibi-tions-yrkandet eller att ånyo begära en sådan prövning, antingen när nämnden utvecklat grunderna för sin talan eller , om T.E:s föräldrar, som fått kopia av nämndens skrivelse, krävde verkställighet av länsrättens dom. Närmare minne av hur jag formulerade mig har jag inte så här efteråt. Utfallet av samtalet framgår av min notering . Vid en eftergranskning har jag funnit att jag förfarit felaktigt i mitt försök att pragmatiskt lösa det dilemma som ett blankt inhibition-s-yrkande och en engångs-utbetalning kan innebära. Vid en mot-svarande situation skulle jag ha tagit upp inhibitionsfrågan till prövning direkt, varvid fått vägas in den omständigheten att saken rörde en engångsutbetalning för en insats i förfluten tid. Kammarrättspresidenten yttrade följande. Jag delar uppfattning att frågan om inhibition borde ha tagits upp till prövning direkt. Jag kommer att aktualisera frågan i domstolen så att en upprepning förhindras. JO anförde i beslut följande. De inledningsvis i detta beslut redovisade uppgifterna om besked till handläggaren hos nämnden med anledning av inhibitionsyrkandet härrör från en tjänsteanteckning som upprättats av en föredragande hos JO vid ett telefon-samtal med . I yttrandet till JO har , utifrån sin minnesbild av samtalet med handläggaren hos nämnden, gett en utförligare beskrivning av detta och innebörden av de besked han lämnade. Av yttrandet framgår att gav uttryck för att nämnden kunde vänta med att framställa sitt inhibitions-yrkande antingen till dess att nämnden utvecklat sin talan i målet eller , om företrädare för den enskilde begärde verk-ställig--het av länsrättens dom. Handläggaren hos nämnden tog uppenbarligen fasta på besked eftersom inhibitionsyrkandet återkallades muntligen vid samtalet varvid nämnden också begärde anstånd för att utveckla grunderna för sin talan. Det kan noteras att nämnden i sin skrivelse med begäran om inhibition framfört att nämnden skulle komplettera sin talan. Nämnden begärde i en skrivelse inhibition av läns-rättens dom, sedan den enskildes ställföreträdare begärt utbetalning av medlen. Handläggningen ger mig anledning att anmärka följande. Med hänsyn till att länsrättens dom gällde var ett inhibitionsyrkande från nämnden i samband med ett överklagande i princip en förutsättning för att nämnden skulle kunna anstå med verkställigheten av domen. Nämndens skrivelse hade godtagits som överklagande och det framställda inhibitionsyrkandet borde därför på sätt som kammarrätten gett uttryck för i sitt remissvar ha tagits upp till prövning direkt. besked vid telefon-samtalet om att nämnden kunde vänta med att framställa sitt inhibitionsyrkande gav således inte en korrekt bild av nämndens handlings-alternativ. Det inträffade ger mig också anledning att erinra om vikten av noggrannhet och dokumentation vid domstolens muntliga underhandskontakter med parter. Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet. Fråga om en länsrätts avgörande av mål innan den för klaganden beviljade anståndstiden löpt ut