frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — Om däremot någon anhörig förklarar sig villig att ta emot barnet måste det åligga nämnden att närmare utreda förutsättningarna för en sådan placering. Om flera anhöriga var för sig förklarar sig villiga att ta emot barnet bör denna skyldighet gälla i förhållande till var och en av dem. I fall fanns det släktingar på hennes avlidna moders sida som var villiga att fungera som familjehem för henne, nämligen hennes morfar och hennes två mostrar. Jag har vid min granskning av den utredning som gjorts av familjehemsutre-darna och inte kunnat dra annan slutsats än att nämnden de facto fullgjort sin skyldighet att utreda förutsättningarna för en place-ring av hos någon av dessa släktingar. Det kan därvid konstateras bl.a. att utredarna har gjort hembesök hos morfadern och hos den ena mostern. Utredarna har även haft enskilda samtal med de släktingar som haft önskemål om att bli familjehem för . Det förtjänar att framhållas att det härvidlag inte påvisades några missförhållanden av något slag och att placeringen av i ett externt familjehem grundades på helt andra överväganden. Genom nämndens beslut placerades , i enlighet med det förslag som förvaltningen avgett efter företagen utredning, i ett familjehem utanför släktingnätverket. Fadern, som är vårdnadshavare för , samtyckte till placeringen. I och med detta aktualiserades inte någon tillämpning av LVU. Det har självfallet varit en mycket grannlaga uppgift för nämnden att i detta fall försöka komma fram till ett beslut som så påtagligt har betydelse för hela framtid. JO är mycket återhållsam med att överpröva myndigheters bedömningar i olika sakfrågor. Jag finner inte skäl att här göra något avsteg från denna princip. Det finns dock anledning att framhålla att jag vid min granskning av ärendet inte har gjort några andra iakttagelser än att nämndens handläggning präglats av en vilja att komma fram till den lösning som kan antas vara bäst för . Fallet angående har varit uppmärksammat och har diskuterats utifrån olika aspekter. Det ligger i sakens natur att man kan anföra synpunkter på hur social-nämnden har handlat. Detta har visat sig inte minst genom det beslut som i län har meddelat i det tillsynsärende som inleddes i anledning av klagomål från släktingar på moderns sida. I beslutet har i flera avseenden riktat allvarlig kritik mot nämndens handläggning av ärendet. Mot bak-grund av de mycket svåra överväganden som är för handen i ett fall som det före-varande finner jag inte anledning att göra något särskilt uttalande med anledning av de klagomål som makarna har anfört mot handläggning av ären-det. Fråga bl.a. om val av familjehem för en tvåårig flicka vars mor hade dömts till ett långvarigt fängelsestraff och som efter att ha avtjänat straffet skulle utvisas ur landet med förbud utan tidsbegränsning att återvända hit. (Dnr 2734-2000) M., född , är dotter till tanzaniska medborgaren . kom tillsammans med M. till . greps och dömdes för grovt narkoti-kabrott till fängelse. I domen förordnades vidare att K.K. efter avtjänat straff skulle utvisas ur landet med förbud utan tidsbegränsning att återvända hit. har avtjänat huvuddelen av fängelsestraffet vid kriminalvårdsanstalten men är intagen på Färingsöanstalten på . M., som placerades i jourhem med stöd av socialtjänstlagen (1980:620), flyttades till ett familjehem i kommun. Hon har vistats där alltsedan dess. i kommun arbetsutskott beslutade att hos tingsrätten ansöka om att vårdnaden om M. skall överflyttas till familjehems-föräldrarna. I.C., som är fängelsepastor vid kriminalvårdsanstalten , klagade i en anmälan till JO i olika avseenden på hur socialförvaltningen i kommun hanterat ärendet rörande M. Han ifrågasatte bl.a. vilka överväganden som gjordes inför placeringen av M. i familjehemmet och anförde att förvaltningen inte i tillräcklig utsträckning informerat K.K. om de bindningar som kan komma att uppstå mellan M. och familjehemsföräldrarna och som mer eller mindre omöj-liggör för M. att återvända till tillsammans med sin mor när modern avtjänat sitt straff. anförde vidare att förvaltningen inte agerat tillräck-ligt tydligt för att få umgänget mellan K.K. och M. att fungera och att förvalt-ningen, bl.a. beroende på språksvårigheter, brustit i sin skyldighet att hålla K.K. informerad i fråga om angelägenheter som rört M. Anmälan remitterades till i kommun för utredning och yttrande. I remissen angavs att utredningen skulle belysa även vilka överväganden som gjordes vid placeringen av M. i det ifrågavarande familjehemmet och hur nämnden verkat för att bl.a. upprätthålla M:s kontakt med sin mor. Nämndens individutskott överlämnade som sitt remis svar en av 1:e socialsekreteraren och socialsekreteraren upprättad tjänsteskrivelse, vari anfördes bl.a. följande. kom till tillsammans med sin dotter ., född , på turistvisum. Hon greps på och dömdes för narkotikabrott till fängelse samt utvisning på livstid. pla-cerades tillsammans med dottern . på Färingsöanstalten i kommun varvid socialförvaltningen fick kontakt. Situationen för M. som var blev ohållbar. uppgav att hon har fyra barn som bor i , . uppgav att hon hade dubbel bo-sättning dels i Bukoba , dels i . Någon kontakt med M:s bi-ologiska pappa fanns inte och ingen annan släkting kunde ta hand om dottern, enligt K.K. försökte genom om-fattande kon-takter med ambassaden i i få kontakt med eventuella släk-tingar men dessa efterforskningar ledde ingenstans. placerades M. via Klingsta spädbarnshem i ett jour-hem i , enligt 6 § SOL. Jourhemmet besökte K.K. på Kronobergs-häktet tillsammans med M. dömdes till fängelse för narkoti-kabrott och livstids utvisning hade socialförvaltningen att ta ställning till en långsiktig planering för M. K.K. önskade att M. skulle placeras i då inga anhöriga, enligt henne, fanns i eller som kunde ta hand om M. Mamman önskade att familje-hemmet skulle vara intresserat av af-rikansk kultur och att hon regelbundet fick träffa dottern. placerades M. i ett familjehem i kommun. Familjen hade tidigare erfarenhet av familje-hemsplace-ringar och behandlingsarbete. De var intresserade av afrikansk kultur och hade flera afrikanska vänner. K.K.s intention var att M. skulle följa med henne till efter avtjänat fängelsestraff. Socialförvalt-ningen hade i det läget ingen annan uppfattning än mamman. Familjehemmet var väl införstått i vårdplaneringen som innebar att M. skulle ha en regelbunden kontakt med sin biologiska mamma samt att den övergripande planeringen var att M. skulle återvända med sin mamma till sitt hemland. ville försöka lära sig svenska och M. skulle uppmuntras att lära sig swahili genom att familjehemmets vänner kunde swahili. Familjehemmet besökte K.K. på till-sammans med M. K.K. överflyttades till kriminalvårdsanstal-ten Hinseberg 1994. beviljades inte permissioner. Familjehemmet tillsammans med M. besökte mamman på Hinseberg . Ett familjehem som ut-retts och bodde närmare Hinseberg blev inte god-känt. Familjehemmets långa resväg för umgänget mellan mamma och dotter fick till följd att familjehemmet ibland övernattade på hotell i för att slippa åka fram och tillbaka . Det innebar att K.K. ibland fick besök av sin dotter i rad. Umgängesresorna ändrades till en gång p g a avståndet, vilket K.K. var inför-stådd med och accepterade. fungerade umgänget regelbundet cirka en gång . uppstod konflikter vid besöken hos K.K. på Hinseberg p g a att M. föredrog att sitta hos familjehemsmamman samt omkring M:s kläd-sel. reagerade med att bli ledsen och arg. Dessa kon-flikter reddes dock alltid ut innan familjehemsmamman och M. läm-nade K.K.-. hade M., som då var , lättare att hantera situationen med två mammor i rummet. Vid ett besök hos K.K. på Hinseberg blev K.K. arg på sin dotter och skällde på henne. M. blev ledsen och var mycket uppriven. Familjehemsmamman hjälpte mam-man och M. att bli sams innan M. visade tecken på att må dåligt framförallt på kväl-lar och nätter . reagerade M. med att sova dåligt inför besöken hos mamman och uttalade till familjehemsföräldrarna att hon inte ville åka. Fa-miljehemmet vände sig till PBU, för att få hjälp med M:s bete-ende. skulle familjehemmet och M. besöka K.K. Kvällen innan fick M. ett sammanbrott. Hon blev paniksla-gen, hörde röster och såg spöken, enligt fa-miljehemsföräldrarna. Dagen efter åkte familjehemsmamman med M. i bil till men tvingades att vända på vägen då M. klagade på magont, mådde dåligt och kräktes. PBU rekommenderade att M. behövde knyta an till familjehemmet ordentligt och känna trygghet innan besöken med K.K. Detta delgavs K.K. vid ett möte på Hinseberg tillsammans med familjehemssekreterare samt tolk. Hon var ledsen men förstod att dottern inte mådde bra och accepterade ett uppehåll i umgänget med dottern av . M:s beteende accelererade . Hon hade ång-estattacker och var tröstlös. En inläggning på dis-kute-rades men kom ej till stånd på grund av platsbrist. PBU re-kommenderade familjehemmet att söka läkarkontakt på för M., som blev ordinerad lugnande medicin för att kunna sova. hade familjehemmet kontakt med K.K. per telefon och med brev för att informera om hur M. mådde. träffade psykolog på PBU M. ett antal gånger för att utreda hur hon mådde. informerades via tolk om att detta skedde. Hon uttalade stor frustration över att ej få träffa sin dotter. K.K:s kontaktperson på Hinsebergs fängelse bedömde att K.K. skulle komma att få permission och att umgänget på så sätt ska kunna un-derlättas om mor och dotter kunde träffas utanför fängelset. Socialförvalt-ningen genom handläggande socialsekreterare undersökte möjligheten av att K.K. förflyttades till en anstalt närmare . Enligt kriminalvården var detta inte möjligt p g a straffets längd. på Hinseberg och hon informerades om att M. inte mådde bra och att umgänge mel-lan K.K. och dottern inte var möjligt att genomföra. sade sig förstå att M. hade det svårt p g a lojalitetskonflikten men att hon ville träffa sin flicka och oro-ade sig för hur det skulle lösas för M. när hon skulle friges. Hon funderade över vilket som skulle vara den bästa lösningen för M. Hon kände sig am-bivalent till om dottern skulle vara kvar i eller ej. sov M. dåligt och hade tankar om att hon skulle dö, enligt fa-miljehemsföräldrarna. hade hon stark ångest och fick medicin för att kunna sova. började M. i en grupp för familjehemsplacerade barn på . Hon började så smått att bearbeta och må bättre. om M:s situation av socialsekreterare och samt tolk. Kriminalvården be-dömde att det nu var möjligt med permissioner för K.K. för umgänge med dottern. uttalade att hon misstänkte att familjehemmet inte ville att umgänget skulle komma till stånd. Socialsekreteraren informerade K.K. om att det under dåvarande omständigheter inte var möjligt att tvinga M. till umgänge. gjordes ett försök att M. skulle träffa sin mamma i en lägenhet i . Detta för att underlätta umgänget genom byte av miljö. M. mådde bättre efter samtalen i barngruppen som avslutats. M. ville själv helst åka och träffa mamman på fängelset. När tidpunkten för umgänget närmade sig fick hon panikattacker, sömnproblem och ville inte leva. Um-gänget kom inte till stånd och skälet klargjordes ordent-ligt av socialsekrete-raren för K.K. samt även genom att personalen på hjälpte till att förklara situationen. Familjehemmet hade återigen tagit kontakt med PBU för att få handledning i den uppkomna situationen. PBU poängterade vikten av att M:s behov bäst kunde tillgodoses genom att trygga henne i att få stanna i familjehemmet då hon knutit an till dem. Vid ett möte , då även prästen på Hinseberg I.C. deltog, pratade socialförvaltningen med K.K. genom tolk om att PBU hade gjort bedömningen om att M. bör tryggas i att få stanna hos familjehemmet och att umgänge inte kan komma till stånd förrän M. känner sig trygg. Kritik riktades då mot att K.K. inte varit delaktig i ut-redningen och att hennes åsikter inte kommit till tals. Med anledning av denna kritik beslutades att skriva en remiss till , barnpsykiatriska avdelningen med följande frågor: Går det att få till stånd ett umgänge mellan mamma och dotter och hur ska detta ske? Hur mår M. psykiskt av den situation hon befinner sig i? Hur tillgodoses M:s behov i kontakten och i umgänget med mamman? Hur ser anknytningen ut? per brev och telefon information om M. och hennes vardag. Utredningen gjordes av och re-sulterade i bilagda svar där man konstaterade att en vårdnadsöverflyttning till familjehemmet rekommenderas. Se bilaga avseende läkarintyg . (Bilagan här utelämnad; JO:s anm.) flyttades till underlätta um-gänget med sin dotter. M. har träffat mamman och reage-rade mycket negativt då hon fick veta att mamman befann sig på . Hon kände sig rädd och ville inte träffa mamman. Till situa-tionen hör att M:s skola ligger i nära anslutning till Färingsöanstalten. i samband med att familjehemmet ansökte om främ-lingspass för M. visade det sig på skattemyndigheten att K.K. inte är regist-rerad som vårdnadshavare. Detta utreds genom skattemyn-digheten. I I.C:s skrivelse framgår att undertecknad, inte har delgett K.K. material från PBU. Detta material har muntligen redo-visats med tolk vid besök på Hinseberg. Samtal med K.K. personligen har alltid förts tillsammans med tolk utom då tolk uteblev. Vid mötet blev det känt för socialförvaltningen att restrik-tionerna kring K.K:s permission hade lättats och att det var möjligt för henne att göra besök utanför fängelset i frågor rörande umgänget med dot-tern. Detta har varit omöjligt. Av denna anledning har det varit svårt att föreslå en fungerande kontakt med PBU eller barnpsykiatrisk klinik. Familjehemmets inställning har, under de år som M. varit placerad, va-rit att det är viktigt att upprätthålla en god kontakt med K.K. och har in-formerat henne med brev och telefonsamtal för att tala om hur M. mår även då de inte träffades. Familjehemmet och K.K. hade en varm och tät kontakt och K.K. har sagt att fa-miljehemmet var som hen-nes egen familj. Allteftersom M. har mått allt sämre och umgänge inte har kunnat ske har också kontakten försämrats på det sätt att K.K. känner en stor frustration av att inte träffa sin dotter. Breven som handlar om dop och svenskt medborgarskap för M. som I.C. omnämner i sin skrivelse har familjehemmet skickat utan sam-råd med handläggaren. hade familjehemmet planer på att fara utomlands och då M. inte klarar av att bo hos någon annan måste hon följa med dem. De försökte få K.K., att skriva på främlingspass men K.K. tjänstens intentioner har från början varit att det ska vara en konti-nuerlig kontakt mellan mor och barn. Även familjehemmet var inställt på detta. På grund av händelserna som började då M. börjar må psy-kiskt dåligt har den ursprungliga planeringen inte kunnat föl-jas. I den situa-tion som råder mår alla parter dåligt. har satt barnets bästa i främsta rummet vilket styrks av sjukhu-sets utlåtande. yttrade sig över nämndens remissvar. I ett beslut anförde JO följande. JO skall enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet normalt inte utreda händelser eller förhållanden som ligger om det inte finns särskilda skäl för det. Familjehemsplaceringen av M. ägde rum . Jag har emellertid funnit särskilda skäl föreligga att med frångående av huvudregeln utvidga min granskning till att avse även socialnämndens val av familjehem för M. och hur nämnden verkat för ett väl fungerande umgänge mellan M. och hennes mor. efter det att K.K. hade gripits vistades M. hos sin mor på kriminalvårdsanstalten i kommun. När detta inte längre var möjligt hade socialnämnden att ordna för M:s omvårdnad. Det är en grannlaga uppgift för att föran-stalta om hur ett barn skall tas om hand som dess förälder avtjänar ett långt fängelsestraff, inte minst när föräldern efter verkställigheten skall utvisas ur landet. ställs här inför stora svårigheter när det gäller att planera barnets framtid och det är i huvudsak två alternativa möjligheter som där-vid står till buds. En möjlighet är att i samråd med föräldern låta någon släkting eller annan i hem-landet ta hand om barnet. Om en sådan lösning inte är möjlig eller lämplig måste barnet placeras i ett familjehem här i landet under förälderns straffverkställighet. Det förtjänar därvid att påpekas att det inte är möjligt att med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, placera barnet utomlands. Oavsett vilket alternativ som nämnden väljer inverkar det i stor utsträckning på barnets möjlighet till kontakt med föräldern. Om barnet tas om hand av någon närstående i hemlandet innebär det i praktiken ofta att kontakten mellan barnet och föräldern avbryts . Om barnet i stället vistas här i landet finns visserligen möjlighet till umgänge med föräldern under dennes straffverkställighet. I realiteten är emellertid möjligheten till en normal kontakt begränsad, bl.a. med hänsyn till de restriktioner som gäller inom kriminalvården för intagna som skall utvisas efter avtjänat straff, se KVVFS 2000:7. Dessa restriktioner ute-sluter i många fall ett annat umgänge än det som kan äga rum i de besöksutrym-men som finns tillgängliga på respektive kriminalvårdsanstalt. Om kontakten mellan föräldern och barnet varit bristfällig kan det självfallet uppstå svårigheter om föräldern vill ta med sig barnet tillbaka till hemlan-det vid utvisningen. Av utredningen framgår att socialförvaltningen hade kontakter med den svenska ambassaden i i Tanza-nia i syfte att få kontakt med eventuella släktingar till M. men att dessa efterforskningar inte gav något resultat. Jag har också kunnat konstatera att placeringen av M. skedde i en- lighet med K.K:s begäran och med beaktande av hennes önskemål att familje-hemsföräldrarna skulle vara intresserade av afrikansk kultur. Detta står väl i överensstämmelse med vad JO tidigare uttalat att man vid placering av barn bör ha som utgångspunkt att barnet skall få behålla kontakten med sitt kulturella ursprung, se JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 231 och 1998/99 s. 286. Förvaltningens agerande i denna del ger inte anledning till någon kritik från min sida. Umgänget mellan K.K. och M. synes efter placeringen ha fungerat så tillfredsställande som kan förväntas med beaktande av den förhandenvarande situationen. har emellertid umgänget mellan dem försämrats. Såvitt framkommit har detta mer eller mindre uteslutande haft sin grund i M:s sviktande psykiska hälsa. Det är självfallet mycket olyckligt att kon-takten mellan K.K. och M. försämrats i så väsentlig grad. Den gjorda utredningen ger emellertid inte något belägg för att kritisera förvaltningens handläggning av umgängesfrågan. Frågan om hur man skall komma till rätta med de problem som kan uppstå vid långvariga familjehemsplaceringar har varit föremål för övervägande i betänkande Omhändertagen Samhällets ansvar för utsatta barn och ungdomar (SOU 2000:77). Jag kommer att till mitt yttrande över betänkandet, dnr 3580-2000, foga en kopia av detta beslut för att ytterligare belysa de komplikatio-ner som kan uppkomma i dessa sammanhang. Det kan nämnas att och fick ett gemensamt uppdrag att se över förhållandena för barn vars föräldrar är intagna i häkte eller anstalt inom kriminalvården, vilket uppdrag utvidgades att även innefatta en översyn av familjehemmens roll för barn vars föräldrar är frihetsberövade. Uppdraget har redovisats i rapporten . anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller ytterligare ut-talande från min sida. Fråga om socialnämndens handläggning av ett ärende angående bistånd när den enskilde var psykiskt funktionshindrad och inte ville ha kontakt med (Dnr 23-1999) är född och bor hemma hos sin far, P.H., och sin styvmor. Enligt uppgift från S.H:s anhöriga var han psykiskt sjuk och bidrog därför inte till sin försörjning vilket ledde till att familjens ekonomi var ansträngd. Sedan anhöriga kontaktat socialnämnden bidrog den till S.H:s försörjning från /98. upplyste socialnämnden P.H. om att ärendet hade avslutats eftersom S.H. inte hade kommit till socialförvaltningen . hade skriftligen undanbett sig all kontakt med socialförvaltningen. Sedan anhöriga på nytt kontaktat socialförvaltningen beviljades S.H. Efter det att anhöriga till S.H. a. varför det ekonomiska biståndet hade upphört meddelade socialnämn per brev att den inte kunde göra mer i ärendet och att S.H. måste göra en ansökan om socialbidrag för att det skulle kunna utbetalas. beslut att inte längre betala ut bistånd överklagades av P.H. I en anmälan till JO klagade , som är son till P.H., på i . Klagomålen avsåg att nämnden underlåtit att vidarebefordra överklagandet till länsrätten, att överklagandet inte hade diarieförts och att nämnden upphört att betala ut bidrag till P.H. utan att något skriftligt besked med motivering hade givits. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade ett yttrande upprättat av enhetschefen vid socialförvaltningen som sitt remissvar. I yttrandet anfördes följande. ansökte anhöriga till S.H. om ekonomiskt stöd till försörjning med anledning av att S.H., som lider av psykisk sjukdom, bodde i föräldrahemmet och saknade inkomst. Hem-besök gjordes 961016 och då handläggaren sammanträffade med S.H:s fader och dennes hustru, som försörjt sonen. Hon uppfattade fadern , trots att ingen formell fullmakt förelåg, som ombud för S.H. Handläggaren gjorde bedömningen att det förelåg ett hjälpbehov och bevil-jade S.H. ekonomiskt bistånd första gången 961018, vilket utbetalades till fa-dern, då han skötte S.H:s ekonomiska angelägenheter. gjorde också bedömningen att han, under de omständigheter som rådde, gjorde det på ett för S.H. Handläggaren var dock helt klar över att den grundläggande orsaken till den uppkomna situationen, var S.H:s psykiska sjukdom. Han skulle troligen kunna få någon form av ersättning genom och socialbi-draget sågs som en lösning att hjälpa till i ett övergångsskede. För att få till stånd en kontakt med psykiatrisk sjukvård/försäkringskassa och få igång en ersättning från grundad på sjukdomen, var också handläggaren i kontakt med läkare på vårdcentralen. visade det sig att denne misslyckades att etablera någon kontakt med S.H. Utbetalningarna av socialbidrag pågick i obruten följd t o m 97/98. Förhoppningen från socialförvaltningens sida var att någon närstående un-der tiden skulle nå bättre framgång än myndighetspersoner, att motivera S.H. till att söka hjälp både ekonomiskt och i form av sjukvård. I samband med ett handläggarebyte på socialförvaltningen , skulle en uppföljning av ärendet göras och S.H. kallades till ett möte. Han kom ej till mötet, varför ärendet avslutades i brist på beslutsunderlag. Detta meddelades fadern . per telefon den 980112. I efterskott har emellertid bistånd utgått också för perioden 980116- -0315. Detta för att försöka koppla in en ny resurs som socialförvaltningen förfogar över och som arbetar med psykiskt sjuka. Även detta misslyckades. BEMÖTANDE AV DE PUNKTER K.B. BEGÄRT NÄRMARE GRANSKNING AV ANG. SOCIALNÄMNDENS I KOMMUNS AGERANDE ( Vägran att vidareförmedla P.H:s överklagan till Länsrätten i län. Överklagan inkom 980716. Enligt praxis tittade socialnämnden över ärendet för att ompröva beslutet och om möjligt ändra det i en för den sökande positiv riktning. Bl.a. träffade vi P.H. för att dis-kutera att han genom en fullmakt från sonen formellt skulle kunna bli om-bud för honom. oss att försöket att få S.H. att skriva på en fullmakt misslyckats. Beslutet om avslag kvarstod alltså, men genom ett beklagligt misstag skickades sedan överklagan ej vi-dare till länsrätten. Detta gjordes först 990104, efter det att K.B. varit i kontakt med socialförvaltningen. ( Underlåta att informera P.H. om att socialnämnden ej skickade överklagan vidare till länsrätten. Se föregående redogörelse! ( Inte diarieföra en överklagan med hänvisning till att denna berör en per-sonakt. Handlingar som hör till enskilds personakt behöver inte registreras, vilket framgår av 5 § sekretessförordningen (1980:657). ( Sluta betala ut ett bidrag såsom skedde 97/98 utan att avge ett skriftligt besked med motivering.