frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — Handläggaren har per brev in-formerat henne om att ärendet kommer att överlämnas till advokat för att fortsätta att driva hävandet av äkta mannens faderskap i tingsrätten. har för kännedom fått kopior av de brev som skickats till modern. En anledning till att utredning inte har inletts förrän är att de tjänstemän som G.N. har haft kontakt med på socialförvalt-ningen inte har uppfattat att han är tveksam till om han är C:s biolo-giska far. Han har uppgett att familjerätten handlagt ärendet felaktigt och att C. saknar juridisk far vilket har emotsagts av kontroller med folkbok-föringsregistret som har visat att G.N. är registrerad som C:s far. Han har inte heller önskat att skulle ta kontakt med C:s mor i ärendet. I övervägandena i samband med att G.N. kontaktat familjerät-ten har också vägts in att han först , i samband med återkrav för utgivet underhållsstöd, har kontaktat familjerätten, trots att mo-derns äktenskapsskillnad blev klar . yttrade sig över remissvaret. Kammarrätten i anförde i sin dom (mål nr 8687-1997) angående G.N:s återbetalningsskyldighet för underhållsstöd enligt lagen (1996:1030) om underhållsstöd (USL) avseende C. bl.a. följande. Av bekräftelse daterad framgår att godkännande från mannen i äktenskapet saknas. Hävandet av faderskapspresumtionen har, såvitt utredningen visar, därför inte skett på föreskrivet sätt. Kammarrätten finner under sådana förhållanden att någon återbetalningsskyldighet inte kan åläggas G.N. på grundval av bekräftelsen. Frågan är då om G.N:s uppgift att han är far till C. kan föranleda att han, trots att faderskapspresumtionen enligt 1 kap. 1 § inte hävts, ändå kan åläggas återbetalningsskyldighet. Enligt 22 § andra stycket USL kan en man åläggas återbetalningsskyldighet, trots att faderskapet inte är fastställt, om det pågår ett mål om fastställande av faderskap till ett barn och det finns sannolika skäl för att den instämde är far till barnet. Någon talan om hävande av faderskapspresumtion eller fastställande av faderskap är, såvitt framkommit, inte väckt. Kammarrätten finner att förutsättningar för att ålägga G.N. återbetalningsskyldighet på denna grund inte föreligger. - Det förhållandet att han är registrerad som far i folkbokföringsregistret föranleder ingen annan bedömning. JO tog del av journalanteckningarna avseende tiden efter det att remissvaret upprättades. Enligt journalanteckning hade förvaltningen erhållit följande besked från den advokat som konsulterats: Advokaten kan inte driva ärendet i tingsrätt; en stämningsansökan skulle avvisas av tingsrätten. I nuvarande situation är inte socialnämnden barnets företrädare. Även om modern skulle ha medverkat skulle man inte kunnat skicka in en stämningsansökan "då situationen i folkbokföringen rent faktiskt är korrekt". Eventuellt kan vårdnadshavarna själva agera och försöka få tingsrätten att ta upp ärendet. Av en journalanteckning framgår att ärendet avslutades med motiveringen att nämnden inte kunde agera mer i saken. I ett beslut anförde JO följande. Om modern är gift vid barnets födelse skall, enligt 1 kap. 1 § (FB), mannen i äktenskapet anses som barnets far. Av 2 § samma kapitel framgår att faderskapspresumtionen kan hävas antingen genom rättens förklaring att annan man är barnets far (första stycket) eller genom att mannen i äktenskapet godkänner annan mans bekräftelse att han är barnets far (andra stycket). Om modern inte är gift vid barnets födelse fastställs, enligt 1 kap. 3 § FB, faderskapet genom bekräftelse eller dom. I 1 kap. 4 § FB föreskrivs bl.a. att bekräftelsen skall skriftligen godkännas av socialnämnden och modern. skriftligen att han är far till barnet . godkändes faderskapsbekräftelsen av modern , som då var sambo med G.N., och socialnämnden. hade nämnden - såvitt utredningen visar - ingen uppgift om att T.M. var gift med en annan man när C. föddes. Det finns därför inte anledning att rikta kritik mot att nämnden godkände G.N:s bekräftelse av faderskapet. Frågan i ärendet gäller nämndens agerande efter det att den av G.N. underrättats om att T.M. var gift med F.P. för sonen C:s födelse. G.N:s - såvitt framkommit - oemotsagda uppfattning är att han är biologisk far till C. G.N:s faderskapsbekräftelse saknar emellertid F.P:s godkännande. Det ankommer ytterst på allmän domstol att lösa den konflikt som här uppstått mellan faderskapspresumtionen å ena sidan och faderskapsbekräftelsen å den andra. Som JO bör jag i princip inte föregripa en sådan eventuell prövning. I 2 kap. 9 § första stycket FB stadgas att om en viss man enligt 1 kap. 1 § FB skall anses som far till ett barn som står under någons vårdnad och barnet har hemvist i , skall socialnämnden, om vårdnadshavaren eller någon av vårdnadshavarna eller mannen begär det och det är lämpligt, utreda om någon annan man kan vara far till barnet. Enligt lagtexten är sålunda kretsen av de personer som av socialnämnden kan påkalla en utredning ganska snäv och omfattar t.ex. inte annan man än den som modern var gift med vid barnets födelse. I förarbetena till bestämmelsen har emellertid förutsatts att nämnden utan stöd av särskild bestämmelse skulle kunna medverka vid utredning om faderskapet till barn som fötts under äktenskap, när nämnden med hänsyn till barnets bästa och övriga omständigheter finner skäl därtill. Enligt förarbetsuttalandena kan nämnden inleda utredning på begäran av andra personer än de som uppräknas i lagtexten. Nämnden kan också företa utredning på eget initiativ (se prop. 1975/76:170 s. 305 f. och 321). Förhållandena får i förevarande fall, när G.N. meddelat att T.M. var gift för C:s födelse, anses ha varit sådana att det ankommit på socialförvaltningen att inleda en utredning rörande faderskapsfrågan. Situationen har varit mycket speciell och jag har förståelse för att socialförvaltningen åtminstone till en början ställde sig frågande till sin roll i samman Förvaltningen borde rimligen ha vänt sig till juridisk expertis för att få råd om de olika handlingsalternativ som fanns. Av utredningen framgår att det dröjde innan advokat kontaktades. Den tiden framstår som för lång. Kammarrättens i dom, som redogjorts för ovan, illustrerar vilka följder oklarheten rörande faderskapet kan få. Att det råder osäkerhet rörande en så viktig fråga är självfallet inte tillfredsställande. Nämnden fungerar i viss utsträckning som ställföreträdare för barn. I mål om fastställande av faderskap förs barnets talan av nämnden och/eller modern (3 kap. 5 § FB). När det gäller mål om hävande av faderskapspresumtionen får nämnden däremot inte föra barnets talan. I sådana mål förs underårigt barns talan av förmyndare eller god man när sådan enligt 11 kap. skall förordnas (3 kap. 4 § FB). att det ligger i barnets intresse att talan om hävande av faderskapspresumtionen väcks skall nämnden hos överförmyndaren anmäla behov av att god man förordnas för barnet (42 § socialtjänstförordningen [1981:750]). Den gode mannen kan sedan väcka talan för barnet. En talan om hävande av faderskapspresumtionen kan, enligt 3 kap. 13 § FB, förenas med en talan om fastställande av faderskap. Det framstår som angeläget att skapa full klarhet rörande faderskapet för C. Såvitt framgår av utredningen har inte C:s mor velat medverka för att utreda saken och G.N. har inte heller väckt talan i frågan. Nämnden har inte behörighet att för egen del eller som företrädare för C. väcka talan om hävande av faderskapspresumtionen. Det kan därför finnas anledning för nämnden att göra anmälan till överförmyndaren om att C. eventuellt har behov av god man. Jag utgår från att nämnden tar ställning till den frågan med anledning av vad som kommit fram i ärendet här. Passiv handläggning av ett ärende angående fastställande av faderskap (Dnr 2475-1999) Vid inspektion av familjerättsgruppen vid i kommun , JO:s dnr 1398-1999, uppmärksammades bl.a. ett icke avslutat ärende rörande fastställande av faderskap för A., född . Av handlingarna i ärendet angående A. framgick sammanfattningvis följande. Modern hade uppgivit namnet på den man som hon ansåg vara far till barnet men hon ville inte medverka till att faderskapet fastställdes. Mannen i fråga var tveksam till faderskapet och önskade en blodprovsutredning. Han flyttade eller 1993 till men lämnade ett blodprov. Modern meddelade att hon inte avsåg att låta ta blodprov på sig och barnet. Därefter finns anteckningar i akten om telefonkontakt eller besök vid sju tillfällen. I kommun handlades de familjerättsliga ärendena vid en kommun-gemensam verksamhet, familjerättsgruppen. Familjerättssekreterarnas hand-läggning har skett med stöd av delegation från vederbörande kommundels- i ärendet angående A. var i kommun. JO beslutade att inhämta utredning och yttrande rörande handläggningen av faderskapsärendet från i kommun. Nämnden skulle i yttrandet särskilt redovisa sin syn , om nämnden med större kraft borde ha verkat för att alla be-rörda skulle lämna blodprov för fastställande av faderskapet och om nämnden kontinuerligt följer upp de faderskapsärenden som nämnden svarar för. Nämnden överlämnade följande remissvar. I kommun handläggs det familjerättsliga arbetet vid en kommunge-mensam verksamhet, familjerättsgruppen. Med stöd av delegation från kommundelsnämnden har familjerättssekreterarna att besluta om godkän-nande av faderskapsbekräftelser. Till nämnden anmäls kontinuerligt de beslut om godkännande som fattats. Det är också nämnden som beslutar om nedläggning av faderskapsutred-ning, då de besluten inte går att delegera till tjänsteman. Någon övrig uppföljning av familjerättens enskilda ärenden görs ej av nämnden. Nämnden kommer med anledning av frågan om uppföljning att begära att de faderskapsutredningar som ej avslutats framgent skall rapporte-ras till nämnden. Beträffande faderskapsutredningen rörande A. hänvisas till handläggarens redogörelse av ärendets handläggning. Till remissvaret fogades en redogörelse som hade upprättats av familjerättssekreteraren . Av redogörelsen framgick att modern hade uppgett namnet på den man som var far till barnet men att modern inte velat medverka till att faderskapet fastställdes. redogjorde även närmare för bakgrunden till moderns vägran och anförde vidare följande. Mannen ifråga var tveksam till om han var far till barnet och önskade en blodprovsutredning. Modern sade då, , inget om att hon inte var villig att låta ta blodprov på sig och barnet. Det visade sig senare att mannen flyttat till och min kontakt med ho-nom skedde genom ambassaden. Han hade låtit ta blodprov på sig innan han lämnade och var angelägen att få veta svaret på blodprovsundersök-ningen. Modern fick flera påminnelser att hon skulle se till att blodprov blev taget från henne och barnet. Hon hade olika förklaringar till att det dröjde. Pojken hade haft en långdragen förkylning. En del andra hinder hade också upp-stått. När jag krävde besked av modern om hon verkligen ville ta blodprov, fick jag veta att hon inte tänkte ställa upp på detta. meddelade jag att modern förklarat att hon inte skulle låta ta blodprov på sig och barnet. Det innebar att ärendet inte kunde fullföljas. Mannen informerades genom ambassaden. Min fortsatta kontakt med modern har mestadels skett per telefon. Modern har känt sig nöjd med att ha ensam ansvaret för A. Hon är förvissad om att det skulle uppstått en rad konflikter, inte minst för pojken om pappan och hans släkt varit delaktig i A:s uppfostran. Vi har också pratat om när A. kommer med frågor om sin pappa. Modern är medveten om att hon måste kunna ge svar. Jag har också berättat för henne att har det hänt, att jag blivit uppringd av vuxna ungdomar, som undrat vad det beror på att faderskapet i deras fall inte blivit fastställt. Jag ser det som ett personligt värde för A. att faderskapet blir fastställt och det har jag försökt förklara för modern. Hon har svårt att helt dela min upp-fattning, men kan i viss mån hålla med. lever hon och A. under trygga och lugna förhållanden. Modern menar att det är viktigare för pojken än att ha en far som till varje pris kommer att kräva sin "rätt". Hon är osäker på om fadern skulle acceptera att pojken växer upp hos henne. Det är fadern och hans familj, som bestämmer över barnet och var det skall bo. Moderns oro över vad som kan hända A. om faderskapet blir fastställt måste givetvis tas på allvar. Om ärendet läggs ner arkiveras det. Nämnden har då ingen skyldighet att ta initiativ till ytterligare kontakt. Det blir mamman eller barnet självt som får ta initiativ till om utredningen skall tas upp på nytt. Jag har velat hålla utredningen öppen och har med jämna mellanrum haft kontakt med modern. Min erfarenhet är att när ett barn kommer med så person-liga frågor, som gäller vem som är deras far, så får det oftast modern att tänka till igen. Det är ett personligt värde för A., att han får veta vem som är hans far. Det modern och jag nu kommit överens om är att vi tillsammans skall gå ige-nom det jag har skrivit och om det är något ytterligare hon vill tillägga. Det är med tanke på A. om han själv vill läsa i sin faderskapsakt. Modern håller fast vid att faderskapet inte skall fastställas och jag kommer att föreslå Nämnden att faderskapsutredningen läggs ner jml 2 kap. 7 § För-äldrabalken. Modern är informerad om att hon kan begära att faderskapsutredningen tas upp på nytt. Min bedömning är att jag i barnets intresse gjort det som varit möjligt för att påverka modern att medverka till blodprovsundersökning för att faderskapet skall kunna fastställas. JO inhämtade och tog del av Sociala utskottets i beslut , § 75, genom vilket utredningen om faderskapet för A. lades ned. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 2 kap. 1 § (FB) har socialnämnden en skyldighet att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs, om barnet har hemvist i . Av detta följer att socialnämnden inte är bunden av moderns ståndpunkt. Även om hon inte vill medverka skall faderskapet fastställas. 6 § FB framgår att nämnden bör verka för att blodundersökning äger rum beträffande modern, barnet och den som kan vara fader till barnet, om denne begär det. Nämnden har emellertid inte några tvångsmedel till sitt förfogande. Nämnden kan, som företrädare för barnet, väcka talan om fastställande av faderskap (3 kap. 5 § FB). I ett mål om fastställande av faderskap kan rätten på yrkande av någon av parterna eller när det annars behövs förordna om blodundersökning (1 § lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap). Av 2 § samma lag framgår att rätten vid vite kan förelägga den som avses med ett förordnande om blodundersökning enligt 1 § att med intyg av behörig sakkunnig visa att sådant blodprov som behövs för blodundersökning har tagits. Enligt 2 a § kan rätten, om inte ett föreläggande om vite har iakttagits, i stället för att förelägga nytt vite förordna om biträde av polismyndighet för att undersökningen skall komma till stånd. I 2 kap. 8 § andra stycket FB sägs att en utredning om faderskap bör bedrivas skyndsamt och att utredningen skall vara slutförd från barnets födelse om inte särskilda skäl föranleder annat. Som exempel på sådana omständigheter som kan vara skäl för att ettårstiden överskrids nämns i förarbetena till bestämmelsen att socialnämnden har haft stora svårigheter att få tag i aktuella män eller att medicinsk utredning har dragit ut (prop. Enligt 2 kap. 7 § FB får socialnämnden lägga ned en påbörjad utredning om faderskapet, om det visar sig omöjligt att få erforderliga upplysningar för bedömning av faderskapsfrågan, framstår som utsiktslöst att försöka få faderskapet fastställt av domstol, har lämnats samtycke av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt 4 kap. 5 a § till adoption av barnet, eller av särskilda skäl finns anledning att anta att fortsatt utredning eller rättegång skulle vara till men för barnet eller utsätta modern för påfrestningar som innebär fara för hennes psykiska hälsa. I förevarande fall har handläggningen av faderskapsärendet hos nämnden pågått omkring . Det kan ofta finnas förklaringar till att utredningen inte kan avslutas inom den tid, , som anges i 2 kap. 8 § andra stycket FB. Ett skäl till att handläggningstiden blir lång kan vara att det finns flera män som kan vara far till barnet och att det kan vara svårt att få kontakt med dem. Det förekommer även att modern inte vill medverka i utredningen. Nämnden har då en viktig pedagogisk uppgift att för modern förklara hur angeläget det är att faderskapet fastställs och detta arbete måste självfallet tillåtas ta förhållandevis . När det gäller nämndens handläggning av ärendet rörande A. anser jag att ärendet har hanterats på ett alltför passivt sätt och att handläggningen därigenom har kommit att dra ut på ett oacceptabelt sätt. Jag vill härvid särskilt peka på följande. Av utredningen framgår att den man som modern utpekat som far till A. var tveksam till faderskapet och ville ha det bekräftat genom en blodprovs-undersökning. Han lämnade för egen del ett sådant prov. Det stod i var fall klart för handläggaren att varken modern eller A. skulle lämna något blodprov. Det har ankommit på handläggaren att försöka övertala modern att lämna blodprov från sig och barnet. Sådana övertalningsförsök har också förekommit. Att modern sannolikt inte skulle ändra sin inställning framgår av en journalanteckning då modern vid ett telefonsamtal med handläggaren förklarade att hon inte ville diskutera A:s far och att modern "känner sig nöjd över att hon vägrade låta ta blodprov på sig och A". Nästa journalanteckning är daterad , dvs . Av den framgår följande. Pratar med modern per telefon. Hon pratar gärna om A. Samtalet blir genast mera ansträngt när jag vill prata med henne om faderskapet. Jag har vid tidigare tillfällen förklarat för henne att A. har rätt till att få veta vem som är hans pappa. Den dagen kommer då A. frågar efter sin pappa. Modern säger, att hon tänker på det ibland och att måste kunna ge ett svar. Jag förklarar för modern varför jag varje gång frågar henne efter faderskapet. Min erfarenhet säger, att ett barn inte ska behöva ställas inför det faktum att mamma inte velat att faderskapet ska fastställas. Modern är tyst och säger sedan. Jag tror jag vet vad som är bäst för mitt barn. Jag talar om för modern att jag inte är beredd att lägga ner ärendet. Hon tycker det är OK att vi har kontakt. Som framgår av det sagda hade modern inom ramen för en rättegång kunnat åläggas att lämna blodprov från sig och A. Ytterst hade domstolen kunnat förordna om handräckning av polis för att få blodprov (se 2 a § lagen om blodundersökning m.m. vid utredning om faderskap). Mot den bakgrunden och de övriga uppgifter rörande faderskapet som nämnden hade tillgång till är det mycket som talar för att nämnden borde ha väckt talan angående faderskapet. Handläggaren borde därför, när det stod klart för henne att modern inte skulle medverka i utredningen, till nämnden ha hänskjutit frågan om ärendets vidare handläggning. Den omständigheten att nämnden inte i vart fall tog ställning till hur ärendet fortsättningsvis skulle hanteras är helt oacceptabelt. Om en faderskapsutredning inte har kunnat avslutas kan det vara lämpligt att ärendet föreläggs nämnden så att den får möjlighet att ta ställning till om fortsatt utredning är meningsfull eller om utredningen skall läggas ned eller överlämnas för rättslig prövning. Det är naturligtvis inte tillfredsställande att nämnden inte har haft några rutiner för uppföljning av faderskapsutredningar. Som framgått av remissyttrandet skall de faderskapsutredningar som inte har avslutats i fortsättningen rapporteras till nämnden. Jag finner därför inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid den saken. Efter det att JO begärt yttrande från kommundelsnämnden rörande hand-läggningen av faderskapsärendet beslutade nämnden att lägga ned faderskapsutredningen enligt 2 kap. 7 § FB. Skälet till nedläggningen synes ha varit moderns motstånd mot att faderskapet skulle fastställas. Man kan naturligtvis mot bakgrund av det sagda diskutera beslutets riktighet i sak. Jag har emellertid inte funnit skäl att göra något uttalande rörande nämndens beslut att lägga ned utredningen. Fråga om sökandens rätt att i ett biståndsärende få lämna uppgifter muntligt (Dnr 2445-2000) I en anmälan till JO framförde K.S. klagomål mot sociala omsorgsförvalt-ningen i angående handläggningen av en ansökan om ekonomiskt bistånd till reglering av en hyresskuld m.m. K.S. anförde bl.a. följande. Jag har i brev till sociala omsorgsförvaltningen bett bl.a. om ett besöks-datum där hos någon handläggare. I brev från omsorgsförvaltningen utlovades det mig en besökstid där för att diskutera inte bara en hyresskuld utan även andra ämnen. I ett brev dat. meddelas mig att "besökstid . blir ej aktuell". Se bilaga (återgiven nedan). Man har gjort en enkel beräkning av min eventuella rätt till hjälp med hyres-skulden efter de uppgifter jag lämnat på normblankett. Ett besök hos omsorgsförvaltningen har vägrats mig. Min hyresskuld måste ses i ett större sammanhang vilket jag hade för avsikt att diskutera med handläggare. Denna möjlighet har jag nu inte. Jag anser det var fel att neka mig besökstid hos handläggare och ber JO att undersöka saken. I det nämnda brevet från sociala omsorgsförvaltningens biståndsteam, daterat , lämnade förvaltningen följande besked. Ang Er ansökan om ekonomiskt bistånd till hyresskuld. Normberäkning är gjord enl bifogad kopia och visar ett överskott på . Detta gör att inget bistånd till skuld kan utgå utan Ni ombedes omgående göra upp en avbetalningsplan med hyresvärden eller kronofogdemyndigheten. An-sökan om bistånd till skulder/hyresskulder prövas enl §6g socialtjänstlagen och beslut enl denna paragraf går ej att överklaga med förvaltningsbesvär. I brev från mottagningsteamet anges att besökstid kommer att bokas men då vi inte har något utöver avslagsbeslutet att erbjuda blir detta ej aktuellt. Efter remiss anförde i i ett yttrande över anmälan följande. är en ensamstående sjukpensionär, som ansökte om hyresskuld . Vid genomgång av K.S. ekonomi framkom, att han minst har ett normöverskott på . Detta föranledde socialsekreteraren, besluta att avslå K.S. framställan med hänvisning till normöverskottet. informerade socialsekreteraren om möjligheten, att omgående kontakta hyresvärden för en avbetalningsplan. I detta läge ansågs ej motive-rat med en besökstid, vilket eventuellt kunde ha fördröjt en avbetalnings-plans upprättande. yttrade sig över remissvaret. JO tog del av det aktuella avslagsbeslutet, daterat . I ett beslut anförde JO bl.a. följande. Enligt 14 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) gäller följande. Vill en sökande, klagande eller annan part lämna uppgifter muntligt i ett ärende som avser myndig-hets-utövning mot någon enskild, skall han få tillfälle till det, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. Av 54 § socialtjänstlagen (1980:620) följer att bestämmelsen gäller när det är fråga om ärenden som rör bistånd enligt § social-tjänstlagen. Förevarande ärende hade inletts med en ansökan från K.S. om bistånd till reglering av en hyresskuld jämte omkostnader. Ärendet avsåg myndighets-utövning mot enskild. har till JO anfört att han i ett brev till förvalt-ningen bad om en besökstid. Denna uppgift har inte kommenterats i remissvaret, varför jag utgår från att den är korrekt. I sociala omsorgsförvaltningens skrivelse till K.S., daterad som avslags-beslutet, angavs att det inte skulle bli aktuellt med bokning av en besökstid på grund av att förvaltningen inte hade något annat än avslags-beslutet att erbjuda. I sociala omsorgsnämndens remissvar anges även att en besökstid eventuellt kunde ha fördröjt upprättande av en avbetalnings-plan. De av förvaltningen och nämnden åberopade omständigheterna är inte sådana att de inskränker parts rätt att lämna uppgifter muntligt. Bestämmelsen om möjlighet till muntlig handläggning är viktig för den enskildes rätts-säkerhet.