frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — JO har tidigare i olika sammanhang prövat frågan om tillsyn. (JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s. 234 och 1997/98 s. 364). Dessa ärenden har dock inte gällt den fråga som är aktuell här, nämligen Social-styrelsens kritikrätt på ett område där disciplinär påföljd inte är möjlig. Av förar-betena till dåvarande åliggandelagen framgår som redovisats ovan att områ-det för So-cialsty-relsens tillsyn över hälso- och sjukvården numera har en vidare omfatt-ning än det område inom vil-ket disciplinpåföljd kan åläggas. Någon närmare redo-görelse för hur långt denna tillsynsfunktion sträcker sig lämnas inte i förarbetena. Det synes dock klart att den omständigheten att disciplinär prövning ej är möjlig, inte ute-sluter att Social-styrelsen på annat sätt kan vidta åtgär-der, t.ex. genom att uttala kritik, mot en legitimerad yrkesutövare. Det kan sålunda ligga inom ramen för tillsyns-funktion att granska intyg och andra utlåtanden som legitimerade yrkesutövare utfärdar på grundval av sin yrkeskunskap och, vid behov, påtala att innehållet i intyget enligt styrelsens uppfattning inte står i överensstämmelse med styrelsens föreskrifter. Gransk-ningen måste dock rimligen begränsas till ansvarsområde att vara högsta tillsynsorgan för hälso- och sjukvården. inställning i förevarande ärende grundas på att B.E. är legitime-rad psykolog och därigenom enligt 1 § åliggande-lagen hänförs till hälso- och sjukvårdsperso-nalen. Av 1 och 2 §§ tillsynslagen följer därmed att B.E. i denna egen-skap står under tillsyn. Av utredningen framgår att B.E. är docent i psykologi. Det får antas att hans med-verkan i rättegångarna har sin grund i hans särskilda kunskaper inom detta ämnes-om-råde. Han har också undertecknat yttrandena som bl.a. leg. psyko-log. Hans åtgärder som sakkunnig kan således falla inom ramen för hans legitimation som psykolog. Från synpunkt är det självfallet av vikt att legiti-merad personal följer styrelsens föreskrifter inte bara i sådana situationer där en överträdelse kan angripas disciplinärt. De rättsvårdande myndigheterna har också behov av de le-gitimerade yrkesutövarnas sakkunskap inom olika fackom-råden och måste kunna lita på att innehållet i av-givna utlåtanden motsvarar de krav Social-styrelsen upp-ställer genom sina före-skrifter på området. För erhållande av legitimation som psykolog krävs enligt 3 kap. 2 § LYHS avlagd psy-kologexamen samt praktisk tjänstgöring i enlighet med Socialstyrel-sens föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1996:13) om legitimation som psyko-log. Av Socialstyrel-sens föreskrifter och allmänna råd framgår att praktiktjänstgö-ringen till en del bör avse övrigt psykologarbete som t.ex. psykologisk utredning avseende grupper och organisationer. Motsvarande bestämmelser gällde i allt vä-sentligt 1978 då B.E. erhöll legitimation som psykolog (förordning [1978:341] om legi-timation av psykolog, kungörelse om legiti-mation av psyko-loger [SOSFS (M) 1978:45] och föreskrifter om praktisk tjänst-göring för psykologlegitimation (PTP) [SOSFS (M) 1978:52]). Den legitimerade psykologen förutsätts således kunna vara verksam inom ett mycket vitt fält. Anknytningen till begreppet hälso- och sjukvård blir därmed också mindre klar. Viss verksamhet faller helt naturligt in under begreppet. Sam-tidigt är det uppenbart att det finns verksamhets-områden för psykologer som inte kan hänföras till hälso- och sjukvård och som därför faller utanför tillsyn. Det torde också vara så att det finns en "gråzon" där det inte med någon säkerhet kan fast-ställas om verksamheten omfattas av tillsynen eller ej. har för egen del hävdat att hans åtgärd att utfärda de aktuella ytt-randena inte är hänförlig till hälso- och sjukvård, och han har utförligt argumente-rat för denna ståndpunkt. Hans invändningar saknar inte fog. De frågor som be-handlats inom B.E:s sakkunniguppdrag, analys och granskning av för-undersöknings-material, ligger således långt från vad som med vanligt språkbruk kan anses hän-förligt till hälso- och sjukvård. Det har inte, såvitt framgått av utred-ningen, på något sätt varit fråga om att bedöma enskilds hälso-tillstånd, utan B.E:s åtgärder har avsett analyser av textmaterial och uttalanden om tro-värdighet och liknande frågor. Lagstiftning och förarbeten ger som jag redan anfört inte ledning i fråga om tillsy-nens tillämpning i detta fall. Vad som framkommit ger mig emellertid för egen del anledning ifråga-sätta om So-cialstyrelsens tillsyn kan anses omfatta aktuella åtgär-der enbart på den grunden att B.E. har legitimation som psykolog. So-cialstyrelsen synes, av formule-ringen i skrivelsen till B.E., inte heller för egen del ha varit helt övertygad om til-lämpligheten av styrelsens föreskrifter SOSFS 1981:25 på de aktuella yttrandena. har inte heller i sitt remissvar till JO utvecklat varför styrelsen varit behörig i detta ärende, utan bara uttalat att så är det. Även om jag ställer mig tveksam till age-rande, anser jag mig dock på grund av den osäker-het som råder på området och som kan ge utrymme för skilda tolkningar inte ha tillräckligt underlag för att kriti-sera för att den aktualiserat ett tillsynsärende. Vad som fram-kommit ger mig emellertid anledning att överlämna en kopia av mitt beslut i detta ärende till Regeringskans-liet, för kännedom. har även klagat över att han inte beretts tillfälle att yttra sig innan Social-styrelsen kritiserade honom. Som framhållit har en sådan kritik emellertid ingen egentlig rättsverkan mot den enskilde. Socialstyrel-sens åt-gärd i form av ett kritiskt uttalande utgör således inte myndighetsutövning mot enskild. Härav följer att skyldigheten i förvaltningslagen om kommuni-ce-ring inte är obli-gatorisk. JO har emellertid i olika sammanhang framhållit att det ändå kan vara lämpligt att i en situation som denna bereda den enskilde tillfälle att ta del av utredningsmate-rialet. Den enskilde får härmed kunskap om att myndigheten utreder saken och kan även framföra sina synpunkter. Remissvaret hit ger närmast intryck av att B.E. var ovetande om att granskade hans utlåtanden. I detta fall hade det emellertid varit befogat att bereda B.E. möjlighet att ar-gumentera inte minst i frågan angående behörighet. Jag är på denna punkt kritisk till hur handlagt ärendet. har vidare klagat över att inte preciserat eller gjort begripligt vari påstådda brister i yttrandena skulle bestått. har inte närmare bemött detta i sitt remissvar. En hänvisning till hovrättens formulering där rätten bedömer bevisvärdet av B.E:s yttranden kan knappast vara tillräckligt. Den om-ständigheten att hovrätten för sin del funnit yttrandena sakna bevisvärde för det aktuella brottmålet, kan inte heller med automatik tas till intäkt för att de även strider mot bestämmelserna i 1981:25. Även på denna punkt anser jag mig ha an-ledning kritisera . i övrigt anfört ger inte anledning till något särskilt uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. Med den kritik som uttalats avslutas ären-det. Stöd och service till vissa funktionshindrade Fråga om tillämpningen av bestämmelsen om tillståndsplikt i 23 § första stycket lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk-tions-hindrade (LSS) vid insatser enligt 9 § 9 LSS (Dnr 3592-1999) Av 9 § 9 lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) följer att en funktionshindrad som tillhör lagens personkrets har rätt till bl.a. bostad med sär-skild service för vuxna. I insatsen ingår också, enligt 9 c § (före 9 b §) LSS, omvårdnad, fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter. Det åligger varje kommun att svara för dessa insatser. Enligt 17 § första stycket LSS får emel-lertid en kommun med bibehållet ansvar sluta avtal med någon annan om att till-handa--hålla insatser enligt lagen. I 23 och 24 §§ LSS finns det bestäm-melser om enskild verksamhet. Enligt 23 § första stycket får en enskild person inte utan tillstånd av yrkesmässigt bedriva sådan verksamhet som avses i 9 § 6-10 LSS. I en anmälan hem-ställde S.K. bl.a. att JO skulle granska om i tillämpade bestämmelsen i 23 § första stycket LSS på ett korrekt sätt. Den huvud-fråga som uppkom i anledning av anmälan var hur bestämmelsen skall tillämpas när en kommun, vad gäller en gruppbostad eller liknande, själv står för bostäder och eventuellt gemensamma lokaler men - med stöd av 17 § första stycket LSS - över--låter driften i övrigt till ett privat-rättsligt subjekt. Enligt S.K. ansåg Läns-styrelsen i att det i ett sådant fall inte skulle föreligga tillståndsplikt för det privaträttsliga subjektet. I sin anmälan begärde S.K. även JO:s yttrande i vissa andra frågor som rörde verksamheten enligt LSS. Inledningsvis inhämtades per telefon upplysningar från utredaren vid och enhetschefen vid i . Visst skriftligt material inhämtades från . Därefter anmodades i att inkomma med utredning och yttrande. , genom länsöverdirektören , avgav följande remissvar. S.K., , har begärt att JO - utom annat - granskar Läns-styrelsens i myndig-hetsutövning vad gäller tillsyn av särskild service enligt 23 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Till stöd för sin anmälan har han åberopat bl.a. följande: Hans son bor i gruppbostad enligt LSS. Kommunen valde att 1997 anlita entreprenör för den särskilda servicen vid grupp-bostaden. Enligt information som S.K. fått ska entreprenören vara godkänd av innan entreprenadverksamheten får påbörjas. hade uttalat att till-stånd inte behövdes för ent-reprenad. JO har begärt att yttrar sig över sin tillämpning av 23 § LSS när det gäller frågan om en enskild utförare av en entreprenad har tillståndsplikt enligt detta lagrum. Enligt 23 § LSS får en enskild person inte utan tillstånd av yrkesmässigt bedriva bl.a. bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna. har i bifogad promemoria (här utelämnad, JO:s anm.) redovisat den rättsliga bak-grunden till frågan om en enskild utförare av en entreprenad har till-ståndsplikt enligt 23 § LSS. I promemorian redovisas de uttalanden i olika lagstiftningsärenden som måste beaktas och vägas samman i denna fråga. Av innehållet i promemorian kan konstateras att det allteftersom organisa-tionsförändringar genom-förts i kommunerna med ett ökande inslag av privata initiativ inom vård och omsorg har behov upp-stått att ge uttryckligt lagstöd för och precisera den rätt kommuner och landsting har att överlämna vården av en angelägenhet till ett privaträttsligt subjekt. Som fram-går av uttalandena i förarbetena är det en förutsättning för ett överläm-nande att tillämplig special-lagstiftning inte inne-håller inskränkande bestäm-melser. Genomgående för resonemangen har dock varit att vissa drift-former som inte innefattar myndighetsutövning har kunnat lämnas ut på entreprenad och att kom-munen har kvar huvudmannaskapet för verksamhe-ter som lämnats ut på entreprenad. Regeringen har i prop. 1996/97:124 uttalat att någon tillståndsgivning inte erfordras för sådan entreprenadsverksamhet som kommunen har ansvar för enligt 6 kap 7 § kommunallagen. Enligt mening torde det stå klart att det är endast sådana privata verksamheter som är helt självständiga gentemot kommunen som omfattas av tillståndstvånget enligt 23 § LSS. har haft att ta ställning till frågan om enskild verksam-het där huvudmanna-skapet tydligt legat kvar hos kommunen varit tillstånds-pliktig eller ej. har då funnit att sådan entreprenadverksamhet inte fordrade tillstånd enligt bestämmelserna i 23 § LSS. anser att detta ställningstagande har stöd i åberopade lagrum och förarbeten. vill understryka att denna tolkning inte påverkar det tillsyns-ansvar en länsstyrelse har enligt 26 § LSS. Enligt detta lagrum har läns-styrelsen inom länet tillsyn över verksamhet enligt LSS och får då inspek-tera verksamheten. Verksamhet som drivs på entreprenad utgör då en del av den kommunala verksamheten och ska givetvis inspekteras. kan avslutningsvis konstatera att det i nu aktuell rättsfråga föreligger olika praxis vid rikets länsstyrelser. Frågan har också diskuterats under hand med . För att undan-röja den oklarhet som uppen-barligen råder kommer att hos Regeringen begära att det i LSS införs ett uttryckligt stadgande - med 69 § sista stycket social-tjänstlagen som förebild - att tillstånd inte behövs för sådan verksamhet som kommunen genom avtal enligt 17 § LSS överlämnat till enskild att utföra. anmodades att inkomma med yttrande över vad hade anfört. , genom överdirektören , avgav följande remissvar. Frågan gäller tillämpningen av 23 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktions-hindrade - LSS när insatser så som omvårdnad, fritids-verksamhet och kulturella aktiviteter genom entreprenad överlåtits till en enskild utförare. Enligt 23 § LSS får en enskild person inte utan tillstånd av yrkesmässigt bedriva sådan verksamhet som regleras i 9 § första stycket I paragrafens 9 punkt regleras insat-sen "bostad med särskild ser-vice för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad för vuxna". När det är fråga om en insats enligt 9 § 9 LSS krävs det enligt länsstyrel-sens mening inte tillstånd från myndigheten i de fall kommunen står för bostaden och lokalerna men omvårdnaden (9 b § LSS) jämte fritidsverk-samheten och de kulturella aktiviteterna (9 b § LSS) bedrivs i enskild verk-samhet på upp-drag av kommunen. delar inte uppfattning att det kan göras un-dantag från tillstånds-plik-ten i 23 § LSS. Är det fråga om insatser enligt 9 § 9 LSS dvs. bostad med särskild service för vuxna, krävs det tillstånd från . Detta gäller även i de fall kommunen står för bostaden och lo-kalerna men omvårdnaden jämte fritidsverksamheten och de kulturella akti-viteterna bedrivs i enskild verksamhet. Detta följer av 23 § LSS. Det kan konstateras att lagstiftaren vid utarbetandet av LSS inte berört situationen där en del av en insats enligt 9 § LSS bedrivs av entreprenör på uppdrag av kommunen. Det kan tyckas ligga nära till hands att söka väg-led-ning genom närliggande lagstiftning, exempelvis socialtjänstlagen (1980:620) - SoL på det sätt som har gjort. an-ser emellertid att mot bakgrund av att nu ifrågavarande bestämmelse är en del av samhällets kontroll och garanti för att möjliggöra och upprätthålla goda levnadsförhål-landen för vissa funktionshindrade krävs det en uttryck-lig bestäm-melse för att undantag från kravet om tillstånd enligt 23 § LSS skall kunna komma i fråga. Denna ståndpunkt stöds även av att LSS är en speciallag som ställer mer långtgående krav än de som återfinns i exempel-vis SoL. Sammanfattningsvis anser att i det fall undantag från kravet på tillstånd enligt 23 § LSS skall kunna komma i fråga krävs en direkt un-dantagsbestämmelse i lagen eller på annat sätt ett klart uttalande om att en undantagsmöjlighet finns. Då det inte finns någon sådan undan-tags-bestämmelse i LSS och eftersom det inte heller på annat sätt förts någon sådan diskussion i samband med tillkomsten av lagen kan inte dela uppfattning. inkom med följande yttrande över vad hade anfört. I tidigare yttrande i detta ärende har redovisats relevanta lag-ändringar och ut-talan-den i förarbeten om den rätt kommuner och landsting har att överlämna vården av en angelägenhet till ett privaträttsligt subjekt. När det gäller förarbetena till lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) har entreprenadfallen inte berörts varken när det gäller tillståndsplikten i 23 § eller den där-emot svarande straffbestäm-melsen i 28 §. Dessa stadganden och förfarandereglerna om tillstånd i för-ordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade har uppen-barligen ut-formats med motsvarande bestämmelser i socialtjänstlagen (1980:620) och socialtjänstförord-ningen (1981:750) som förebild. Dessa an-sågs enligt praxis inte gälla entreprenader. Enligt Läns-styrelsens mening har det därför varit nödvändigt att även vid bedömning om entreprenader på LSS-området är tillståndspliktiga beakta den allmänna kompetensregeln i kommunallagen som innebär rätt för en kommun eller ett landsting att i viss utsträckning använda sig av privaträttsliga organ för sin verksamhet. har i sitt tidigare yttrande åberopat förklarande uttalande i prop. 1996/97:124 om ändring i socialtjänstlagen att någon till-ståndsgivning inte erfordras för entreprenad-verksamhet som kommunen enligt kommunallagen har ansvar för. Detta uttalande har visserligen gjorts i ett lagstift-nings-ärende som rör ändringar i socialtjänstlagen, men det illust-rerar hur utvecklingen ställt krav på att reglerna för entreprenader i kommu-nal verksamhet har behövt förtydligas. Något uttalande från Regeringen i lagstiftningssammanhang att entreprenader på LSS-området ur tillstånds-synpunkt skulle skilja sig från den kommunalrättsliga huvudregeln att entreprenader inte är tillståndspliktiga, har Läns-styrelsen inte funnit. anser att en lagändring är nödvändig om entreprenader på LSS-området ska vara till-stånds-pliktiga. vidhåller sin tidigare redovisade inställning i detta ärende. Avslutningsvis vill upplysa att i skrivelse (se bilaga [här utelämnad, JO:s anm.]) till Regeringen föreslagit att ett förklarande tillägg görs till 23 § LSS med lydelsen: Tillstånd behövs inte för sådan verksamhet som kommunen genom avtal enligt 17 § första stycket har överlämnat till enskild att utföra. S.K. yttrade sig över utredningen. Han inkom även med komp-let-terande skrivelser i saken, bl.a. utdrag ur vissa handlingar på LSS-området som upp-rättats inom äldre- och handikappomsorgen i kommun. JO tog del av ett avtal mellan kommun och Vårdföretaget angående tillhandahållande av insatser enligt LSS, undertecknat . I beslut anförde JO följande. Överlämnande av utförande av en insats enligt LSS till ett privaträttsligt subjekt, m.m. Enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen kan förvaltningsuppgift överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse, registrerat trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar eller till enskild individ. Innefattar uppgiften myndighets-utövning, skall det ske med stöd av lag. När det gäller kommunala angelägenheter stadgas i 3 kap. 16 § kommunal-lagen (1991:900) att kommuner efter beslut av fullmäktige får lämna över vården av en sådan an-gelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte före-skrivits, till ett aktiebolag, ett handels-bolag, en ekonomisk förening, en ideell förening, en stiftelse eller en enskild individ. I bestämmelsens andra stycke finns en erinran om den ovan nämnda grundlags-bestäm-melsen. Av 3 kap. 19 § och 6 kap. 7 § kommunallagen följer att kommunen och ansvarig nämnd skall se till att kommunen har kvar sin möjlighet till insyn och kontroll av verk-samheten, även om en angelägenhet har överlämnats till ett privaträttsligt subjekt. Enligt huvudregeln i 2 § andra stycket LSS svarar varje kommun för insatser enligt 9 § 2-10 LSS, dvs. bl.a. insatsen "bostad med särskild service för vuxna". I den insatsen ingår omvårdnad, fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter (9 c § [före 9 b §] LSS). I 17 § första stycket LSS föreskrivs emel-lertid att en kommun med bi-behållet ansvar får sluta avtal med någon annan om att tillhandahålla insatser enligt lagen. Ansvaret för verksamheten ligger alltså i sådant fall kvar hos kommunen. I socialtjänstlagen (1980:620), SoL, finns det liknande bestämmelser som i LSS. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har, enligt 6 och 6 f §§ SoL, rätt till bistånd av socialnämnden bl.a. i form av bostad med särskild service. Kommunens uppgifter inom skall, enligt 4 § första stycket SoL, full-göras av den eller de nämnder som kommun-fullmäktige bestämmer. I 4 § tredje stycket SoL stadgas emellertid att en kommun får sluta avtal med någon annan om att utföra kommunens uppgifter inom social-tjänsten. Uppgifter som inne-fattar myn-dighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse över-lämnas till ett privaträttsligt subjekt. Tillståndsplikt för enskild verksamhet i LSS och SoL Enligt 23 § första stycket LSS får en enskild person inte utan tillstånd av läns-styrel-sen yrkes-mässigt bedriva sådan verksamhet som avses i 9 § 6-10 LSS, dvs. bl.a. "bostad med särskild service för vuxna". Tillstånd skall sökas hos läns-styrelsen i det län där verksamheten skall bedrivas. har rätt att inspektera verk-samheten. Om det råder något allvarligt missförhållande inom en enskild verksam-het, skall enligt 24 § LSS förelägga den som bedriver verksamheten att avhjälpa missförhållandet. Om före-läggande inte följs, får länssty-relsen åter-kalla tillståndet. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bedriver till-ståndspliktig yrkesmässig verksamhet utan tillstånd av döms, enligt 28 § LSS, till böter. I 7 § förordningen (1993:1090) om stöd och service till vissa funktionshindrade stadgas att en ansökan om tillstånd enligt 23 § LSS skall vara skriftlig och ange bl.a. vilken verksamhet som skall bedrivas, vem som skall bedriva verksamheten, hur verksamheten skall bedrivas och dess omfattning, för vilka personer verk-sam-heten är avsedd, hur verksamheten skall finansieras, vem som skall förestå verk-samheten samt personalen och dess utbildning. Bestämmelserna om tillståndsplikt svarar i huvudsak mot föreskrifterna i SoL om enskild verksamhet m.m. Enligt 69 § första stycket 2 SoL får inte ett privaträttsligt subjekt utan tillstånd bedriva verksamhet i form av bl.a. särskilda boendeformer motsvarande sådana som avses i 20 § andra stycket eller 21 § tredje stycket SoL. Enligt 69 § tredje stycket SoL behövs dock inte tillstånd för sådan verksamhet som kommunen genom avtal enligt 4 § tredje stycket SoL har över-lämnat till en enskild att utföra. Någon motsvarighet till den sist nämnda bestäm-melsen finns inte i LSS. Krävs tillstånd i den situation som anmälan avser? Frågan är om bestämmelsen om tillståndsplikt i 23 § första stycket LSS är till-lämplig när en kommun, såvitt avser en bostad med särskild service för vuxna enligt 9 § 9 LSS (t.ex. en gruppbostad), själv står för bostäder och eventuellt ge-mensamma lokaler men - med stöd av 17 § första stycket LSS - överlåter driften i övrigt till ett privat-rättsligt subjekt. anser att endast sådana privata verksamheter som är helt själv-stän-diga gent-emot kommunen omfattas av tillståndstvånget. Däremot krävs det, enligt , inte tillstånd för entreprenadverksamhet, dvs. i de fall en kommun har lämnat över driften till en enskild utförare men huvud-manna-skapet tydligt ligger kvar hos kommunen. Följaktligen anser att det inte behövs till-stånd i den ovan beskrivna situationen. har som stöd för sitt ställningstagande bl.a. åberopat uttalanden i för-arbetena till ändringar i den kommunal-rättsliga lagstiftningen och till den ovan nämnda bestämmelsen i 69 § tredje stycket SoL som medger undantag från till---ståndsplikt för kommunala entreprenader. Efter en samman-vägning av ut-talandena menar läns-styrelsen att den bestämmelsen skall ses som ett förtyd-ligande till vad som redan följer av den kommunal-rättsliga lagstift-ningen om entreprenadverk-sam-het. , som enligt 25 § LSS har den centrala tillsynen över verksamhet enligt LSS, har funnit att det krävs tillstånd av i den ifrågavarande situationen. anser sammanfattningsvis att i det fall undantag från kravet på tillstånd enligt 23 § LSS skall kunna komma i fråga krävs en direkt un-dantagsbestämmelse i lagen eller på annat sätt ett klart uttalande om att en undan-tagsmöjlighet finns. har hänvisat till att bestäm-melsen om tillstånd är en del av samhällets kontroll och garanti för att möjliggöra och upp-rätthålla goda levnadsförhål-landen för vissa funktionshindrade. Vidare har pekat på att LSS är en speciallag som ställer mer långtgående krav än de som återfinns i exempel-vis SoL. Det ligger nära till hands att behandla sådan verksamhet som avser särskilda bo-ende--former på samma sätt, oavsett om det är SoL eller LSS som tillämpas.