frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — JO tog del av Länsrättens i län dom , mål nr 6547-98. I ett beslut anförde JO följande. En underårig får inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon annan som har vårdnaden om honom. Detta följer av 25 § första stycket socialtjänstlagen (1980:620), SoL. får, enligt paragrafens andra stycke, inte lämna ett sådant medgivande utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. Av tredje stycket följer att ett medgivande i fråga om adoption av ett utländskt barn får lämnas endast om den eller de som vill adoptera har tillfredsställande kunskaper om barn och deras behov och har blivit informerade om den planerade adoptionens innebörd. Makarna . har i sin anmälan bl.a. vänt sig mot att socialnämndens utredning inte är "positiv" och att den därmed skulle lägga hinder i vägen för dem att få adoptera trots att länsrätten lämnat dem ett medgivande att ta emot ett adopterat barn. Det finns inga uttryckliga bestämmelser om vad en sådan utredning som avses i 25 § andra stycket SoL skall innehålla. Utredningen bör dock vara så utförlig att den kan ligga till grund för en bedömning om barnet kan beredas den behövliga omsorgen i hemmet. Utredningen skall i förlängningen också kunna tjäna som information för den som har hand om och företräder barnet i dess ursprungsland. Vid sina ställningstaganden i ett ärende angående medgivande skall socialnämnden i första hand beakta barnets intressen. Hänsyn till de tilltänkta adoptivföräldrarna får självfallet inte gå före hänsynen till barnet. Att göra en hemutredning med anledning av en ansökan om medgivande i fråga om adoption är därför en grannlaga uppgift som kräver stor inlevelseförmåga och erfarenhet från utredaren. Utredningen måste vara objektiv och uttryck eller syftningar som kan misstolkas bör självfallet undvikas. I förevarande ärende har angivits i remissvaret att utredningen är gjord av två mycket erfarna handläggare och att den är utförd enligt gängse praxis. Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta detta och finner inte skäl att närmare uppehålla mig vid frågan om den aktuella utredningens innehåll i och för sig. Jag noterar dock att utredarnas bedömning i ärendet ingår i utredningen under rubriken . Detta föranleder mig att påpeka följande. Beslut om medgivande enligt 25 § SoL att få ta emot ett barn för adoption fattas, som ovan anförts, av socialnämnden. Om ett medgivande inte lämnas kan nämndens beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det är emellertid alltid barnets företrädare i dess ursprungsland som i sista hand beslutar om ett barn skall placeras hos de sökande. Att ett medgivande enligt 25 § SoL har lämnats är därför ingen garanti för att de sökande kommer att få ett adoptivbarn. Till grund för ursprungslandets ställningstagande ligger bl.a. hemutredningen. Om det framgår av utredningen att utredaren har föreslagit att ett medgivande inte skall lämnas kan det av detta skäl uppstå svårigheter för de sökande att få adoptera även om nämnden eller domstolen lämnat dem ett medgivande. I dessa fall kan alltså utredarens förslag till beslut få större betydelse än nämndens ställningstagande eller domstolens avgörande. I samband med regeringens förslag till ratificering av konvention om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, , uttalade regeringen bl.a. att socialnämnderna och domstolarna vid prövningen av sökandes lämplighet att adoptera ett barn kan få ledning i den handbok som utarbetats av för internationella adoptionsfrågor, (prop. 1996/97:91 s. 53). I anges, i fråga om hemutredningen, att en sammanfattning av utredningen skall göras där bl.a. de skäl skall beskrivas som talar för och emot att de sökande får det medgivande de anhållit om. Vidare anges att utredarens förslag till beslut av socialnämnden inte bör skrivas i själva utredningen utan på ett särskilt blad. Detta för att ett negativt förslag inte skall följa med utredningen i de fall socialnämnden ändå beslutat lämna sitt medgivande (Internationella adoptioner, , reviderad utgåva s. 56). Det finns enligt min mening mycket som talar för att en utredning bör utformas i enlighet med i detta avseende. Makarna . har vidare anfört att de trots sin begäran inte fick ta del av det material i ärendet som låg till grund för utredningen samt att de först sedan en advokat framställt samma begäran fick besked om att materialet då hade förstörts. Jag finner inte anledning att anta annat än att de handlingar som åsyftas, i enlighet med vad som anförts i remissvaret, utgjort arbetsmaterial och således inte allmänna handlingar. Någon rätt för makarna . att ta del av handlingarna enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet synes därför inte ha förelegat. En part har emellertid enligt 16 § förvaltningslagen (1986:223) rätt att, med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100), ta del av uppgifter som tillförts ett ärende om ärendet avser myndighetsutövning mot enskild. En begäran om att få ta del av handlingar eller uppgifter hos en myndighet måste under alla förhållanden leda till någon form av ställningstagande från myndighetens sida, oavsett om materialet i fråga kan lämnas ut eller inte. Utredningen ger vid handen att makarna J:s egen begäran om att få ta del av utredningsmaterialet inte föranledde någon åtgärd från förvaltningens sida. Detta är givetvis otillfredsställande. I denna del kan nämnden inte undgå kritik. I samband med en tvist angående vårdnad om barn anordnade socialförvaltningen s.k. samarbetssamtal. Fråga om den som hade lett samtalen kunde lämna synpunkter på vårdnadsfrågan i en skrivelse till domstolen efter en begäran av den ena parten (Dnr 556-2000) var tidigare gift med C.R. och de har barn tillsammans. Efter deras skilsmässa var vårdnaden om barnen gemensam. ansökte senare om ensam vårdnad om barnen och tingsrätten förordnade i det målet om att samarbetssamtal skulle äga rum mellan S.R. Samarbetssamtalen, vilka hölls av familje-terapeuten vid Maria-Gamla stans stadsdelsförvaltning i , ledde emellertid inte till enighet mellan parterna utan målet återupptogs. Förutom de fyra samtal som fördes inom ramen för de av tingsrätten beslutade samarbetssamtalen hade parterna ytterligare fem samtal hos . Vid förberedelse i företedde C.R:s ombud ett yttrande som hade skrivit på begäran av C.R. I yttrandet redovisade vad som förekommit under samtalen. I en anmälan till JO klagade . på agerande att på begäran av C.R. Han anförde att han anser att handlat på ett felaktigt sätt genom att yttra sig på det sätt som han gjort. Därutöver har han gjort gällande att brutit mot sin tystnadsplikt genom att i yttrandet redo-göra för vad som förekommit under de samtal som parterna fört hos honom. Anmälan remitterades till Maria-Gamla stans stadsdelsnämnd i för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett av stadsdelsdirektören och tf chefen för barn- och ungdomsavdelningen upprättat tjänsteutlåtande, vari anfördes bl.a. följande. Samarbetssamtal erbjuds föräldrar som tvistar om vårdnad/umgänge (FB 6 kap. 18 §). Tingsrätten kan uppdra åt socialnämnd att föra sådana samtal. Social-tjänsten bedömer själv i vilken form samtalen skall ordnas samt om-fattningen och inriktningen av samtalen, samt val av sekretessform - samtal under socialtjänst-sekretess (7 kap. 4 § 1 st) eller familjerådgivningssekretess (7 kap. 4 § 2 st). I nu aktuellt ärende har samtalen förts under socialtjänst-sek-retess. , familjeterapeut vid Barn- och ungdomsavdelningen, stadsdelsförvaltning, har i en tvist om vårdnad m.m. fört dels frivilliga samtal (fem gånger) med föräldrarna, dels samarbetssamtal på uppdrag av tingsrätten (fyra gånger). En redovisning av samarbetssamtalen har skickats till tingsrätten . Det konstaterades att parterna inte kunnat enas och att fortsatta samtal har bedömts som meningslösa. Inför en muntlig förhandling i tingsrätten begärde C.R. för-tydliganden och en bedömning av de samtal som genomförts. Odelby har i skrivelse till henne lämnat en samlad bedömning av de nio samtal han genomfört. Vid den muntliga förhandlingen begärde S.R. att skrivelsen skulle lämnas utan avseende, då Odelby ytt-rat sig till förmån för en part. Den klagande S.R. anser vidare, att Odelby brustit mot tyst-nadsplikten. Den klagande anser att han fått veta, att det som sägs under samarbetssamtalen skulle stanna mellan de närvarande. Odelby redovisar, att han till föräldrarna klargjort skillnaden mellan de fem frivilliga samtalen och de fyra samtalen som ägt rum på uppdrag av tingsrätten. Den klagande hänvisar i sin anmälan till ett beslut hos JO dnr 3280/1993. Följande avsnitt ur beslutet anser förvaltningen har relevans för detta ärende: Familjerådgivningssekretess torde kunna gälla också för vad som före-kommer vid samarbetssamtal vid socialförvaltningen, även om det inte be-drivs inom en själv-ständig verksamhetsgren. När domstol förordnat om sam-arbetssamtal utan sam-band med begäran om vårdnadsutredning, torde sam-talsledare därför inte utan vi-dare till domstolen få lämna redogörelse för vad som förekommit (se JO:s ämbets-berättelse 1994/95 s 506) . . Vilken sek-retess som gäller måste bedömas med hänsyn till bl a samtalens inriktning och syfte, formerna för samtalen och huruvida de kan ses som en del av eller ett led i annat ärende hos förvaltningen. De samtal som förts inom stadsdelsförvaltningen har förts under social-tjänst-sekretess. Förvaltningen har dock i sin redovisning till tingsrätten över begärda samtal varit ytterst restriktiv. har dock handlat felaktigt då han på begäran av C.R. skickat bedömningar direkt till henne och dess-utom inkluderat samtliga nio samtal. Han skulle dels inte ha yttrat sig till förmån för den ena parten och dels ha skickat eventuella be-dömningar en-dast på begäran av tingsrätten. Förvaltningen anser dock att även C.R. borde ha ställt sin begäran om förtydliganden direkt till tingsrätten. har förklarat att tema och innehåll i de nio samtal han fört med C.R. varit så lika, att han inte insåg att han redovi-sade något som inte låg inom ramen för de fyra samtalen begärda av rätten. Av de hand-lingar som föreligger i målet kan konstateras att samtliga berörda har bar-nens intresse och bästa för ögonen. Föräldrarna har haft svårigheter att komma till en gemen-sam ståndpunkt under samtalen, men har ändå enats kring beslut om t ex umgänge och boende för barnen. har skrivit sitt brev till C.R. mot bakgrunden att han ansett det viktigt att förhållanden som kommit under samtalen kunde få en lösning för att barnens situation inte skulle försämras. Förvaltningen anser sammanfattningsvis att fel av det slag som begåtts i detta ärende inte får förekomma och avser att se över rutiner för ärendehan-teringen. Förvaltningen kommer även att diskutera valet av sekretess med anledning av JO:s striktare bedömningar. Information och utbildning om bestämmelser om sekretess ska ske regelbundet. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. JO hade tillgång till yttrande . I ett beslut anförde JO följande. Enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100), SekrL, gäller inom sekretess för upp-gift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. I bestämmel-sens andra stycke anges att sekretess gäller inom familjerådgivning för uppgift som enskild har lämnat i förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen. Denna senare bestämmelse innehåller inte något s.k. skade-rekvisit. Den sekretess som gäller inom familjerådgivning är alltså starkare än den som eljest gäller inom . I förevarande ärende är bl.a. fråga om s.k. socialtjänstsekretess eller familjeråd-givningssekretess gäller för uppgifter som lämnas i samband med samarbets-sam-tal. I ett beslut , dnr 3280-1993, uttalade JO bl.a. att frågan om "vilken sekretess som gäller måste bedömas med hänsyn till bl.a. sam-talens inriktning och syfte, formerna för samtalen och huruvida de kan ses som en del av eller ett led i annat ärende hos förvaltningen". Frågan om sek-retess vid samarbets-samtal har därefter varit föremål för vissa överväganden vid ändringar av socialtjänstlagen (1980:620), SoL. Regeringen uttalade därvid bl.a. följande i frågan (prop. 1997/98:7 s. 96 f.). Samarbetssamtal är inriktade på barnet, inte vuxenrelationerna, och syftar i första hand till att skapa enighet i frågor om vårdnad och umgänge (se 6 kap. 18 § första stycket och 12 a § första stycket social-tjänstlagen). Samarbetssamtalet fungerar närmast som ett led i en utredning eller innefattar en medling mellan parterna i praktiska frågor. Då föreligger inte samma behov av långtgående sekretess. Regeringen anser mot bakgrund av det anförda att sekretessen även fort-sättningsvis bör bero på samtalets karaktär (jfr JO:s uttalande i beslut , se betänkandet s. 135 f. /omnämnt ovan JO:s anm./). Har samtalet karaktär av familjerådgivning bör den strängare familjerådgiv-ningssekretessen gälla, medan det i andra fall är tillräckligt med s.k. social-tjänstsekretess. Självfallet är det viktigt att det före samtalen klargörs vilken inriktning samtalen skall ha och vad som är syftet med dem. Det är också av vikt att föräldrarna informeras om att samtalens karaktär är avgörande för vilken sekretess som gäller. Det kan således konstateras att för det fall det rör sig om renodlade samarbetssamtal och inte om familjerådgivning bör den vanliga socialtjänstsekretessen gälla för samtalen. Enligt nämnden har också de samarbetssamtal som S.R. fört hos skett under sådan sekretess. Detsamma har enligt nämnden varit fallet såvitt avser de ytterligare fem samtal som S.R. fört hos denne. Vad som kommit fram här ger mig inte anledning att dra någon annan slutsats. Som angetts i de ovan redovisade förarbetsuttalandena är det emellertid av grundläggande betydelse att föräldrarna informeras om under vilken sekretess som samtalen förs. har i det avseendet gjort gällande att uppgett att "det som sägs här stannar mellan dessa väggar". Det har inte helt kunnat klarläg-gas vad som förevarit i denna del. Jag vill emellertid rent allmänt på-minna om att det inte är acceptabelt att en tjänsteman utlovar att sekretess skall gälla om så inte är fallet. Lika klandervärt är det naturligtvis om en tjänsteman oriktigt utlovar ett strängare sekretesskydd än vad som är tillämpligt i den aktuella situationen. Även om utredningen inte har gett belägg för att kritisera för att han utlämnat uppgifter i strid med bestämmelserna om familjerådgivningssekretess är hans handlande inte fritt från invändningar. har ett övergripande ansvar för att familjer och enskilda får råd, stöd och annat bistånd i den omfattning som de behöver, se 5 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL. Nämnden har ett särskilt ansvar för att bistå föräldrar vid motsättningar dem emellan i frågor rörande vårdnad om och umgänge med barn, 12 a § SoL. skall i sådana fall, med utgångspunkt från barnets bästa, i första hand verka för att föräldrarna själva kan lösa tvistefrågorna. Vilka åtgärder som skall vidta i olika situationer kan inte anges generellt utan får bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Jag har tidigare haft anledning att uttala mig i frågor rörande såväl lagligheten som lämpligheten av att enskilda tjänstemän inom utfärdar yttranden på begäran av enskild part att företes i mål och ärenden rörande vårdnad och umgänge med barn, se JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 329 f. Jag anförde därvid bl.a. följande beträffande intyg av ifrågavarande slag. I finns regler om hur tingsrätten kan inhämta uppgifter från innan domstolen fattar beslut om vårdnad eller umgänge. Det bör noteras att sådana yttranden till domstol som avges av socialnämnden, eller av en tjänsteman efter nämndens delegation, som huvudregel skall kommuniceras med föräldrarna innan det ges in till domstolen (se JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 309 f. och 1996/97 s. 297 f.). Om det aktuella ut-låtandet hade utgjort ett sådant yttrande hade det förelegat kommunikations-plikt. Skyldigheten att kommunicera yttranden har tillkommit för att bidra till en rättssäker handläggning. Om en socialnämnd, när tvist föreligger i allmän domstol angående vårdnad eller umgänge med barn, får vetskap om förhållanden som kan vara av bety-delse för prövningen kan nämnden underrätta domstolen härom även om domstolen inte har begärt något yttrande. Denna befogenhet torde kunna grundas på bestämmelsen i 42 § socialtjänstförordningen (1981:750), jfr JO:s beslut i ärende 3825-1996. Möjlig-heten att avge ett sådant yttrande kan emellertid inte tillkomma varje enskild tjänsteman vid en för-valtning utan måste vara en uppgift för nämnden eller den tjänste-man till vilken nämnden delegerat uppgiften. För yttranden av nu aktuellt slag föreligger kommuniceringsskyldighet i samma ut-sträckning som för yttranden som avges med stöd av på domstols begäran, se 54 § tredje stycket socialtjänstlagen (1980:620). Möjlig-heten att avge yttranden till domstol tillkommer således inte varje enskild tjänste-man vid en för-valtning utan är en uppgift för nämnden eller den eller de tjänste-män till vilka nämnden delegerat uppgiften. Ett sådant yttrande skall också, i enlighet med 54 § tredje stycket SoL, kommuniceras med de berörda. Såvitt framkommit föregicks upprättandet av yttrande inte av någon begäran från tingsrättens sida. I stället synes yttrandet ha tillkommit efter begäran från C.R. och det var också ställt till henne. Mot bakgrund av vad jag anfört om möj-ligheten för nämnden att självmant uppmärk-samma domstolen på förhållanden som kan vara av betydelse för prövningen kan det knappast föreligga något skäl att avge yttranden av ifrågavarande slag till nå-gon av parterna i målet. Jag har vidare kunnat konstatera att yttrandet, såvitt framkommit, inte kommunicerats med S.R. och att han inte heller tillställdes någon kopia av det innan det ingavs och åberopades vid förberedelsen i tingsrätten. Att förvaltningen handlat "bakom ryggen" på S.R. måste rimligen ha gett honom skäl att betvivla dess opartiskhet. Mot bakgrund av de viktiga uppgifter som social-tjänsten har vid en konflikt som den aktuella är det angeläget att tjänstemännen handlar på ett sådant sätt att en part i ärendet inte har anledning att miss-tänka att någon av dem tar ovidkommande hänsyn eller inte är objektiv. agerande att utfärda ytt-randet till C.R. utan att ha iakttagit de formella regler som gäller för yttran-den av ifrågavarande slag innebar en upp-enbar risk för att parterna eller någon av dem skulle förlora förtroendet för tjänstemän-nen vid förvalt-ningen. Detta kan ytterst leda till att förutsättningarna att, i det be-rörda barnets intresse, medverka till ett gott samarbetsklimat mellan föräldrarna äventyras. Sammanfattningsvis anser jag således att inte borde ha avlåtit yttrandet i fråga. Jag har noterat att nämnden i sitt yttrande till JO haft synpunkter på agerande och funnit det felaktigt i flera avseenden. Nämnden har även förklarat att rutinerna skall ses över för ärenden av ifrågavarande slag. Jag förutsätter att nämnden vid den översynen beaktar vad jag har anfört ovan. Fråga om socialnämnds ansvar för att faderskapet till ett barn klarläggs när det, efter att nämnden godkänt viss mans bekräftelse av faderskapet, kom fram att modern vid barnets födelse var gift med en annan man (Dnr 4418-1998) - som var sambo med T.M. - en bekräftelse av att han är far till C. Bekräftelsen godkändes skriftligen av T.M. och i kommun. dömde genom dom till äktenskapsskillnad mellan T.M. I domen antecknades att parterna ingått äktenskap med varandra i . familjerätten vid socialförvaltningen i kommun och meddelade att faderskapet till C. inte fastställts på ett juridiskt korrekt sätt eftersom T.M. för C:s födelse var gift med en annan man, F.P. I en anmälan till JO klagade . på i kommun för handläggningen av faderskapsärendet. Han anförde bl.a. att C. har en "felaktig juridisk far" men att socialnämnden inte har sett till att faderskapet har utretts och fastställts av domstol. Inledningsvis infordrades socialförvaltningens handlingar i ärendet. Därefter remitterades anmälan till i kommun för utredning och yttrande avseende vilka överväganden i frågan om fastställande av faderskapet för C. som nämnden gjort sedan den fick kännedom om att T.M. var gift vid C:s födelse. Nämnden överlämnade som remissvar ett av avdelningschefen och sektionschefen undertecknat yttrande vari anfördes följande. Såsom tidigare redovisats i familjerättens skrivelse av till JO fastställdes faderskapet för C.N. på sedvanligt sätt för sam-manboende föräldrar . , vårdas-sistent på familjerätten i . Han uppgav att han felaktigt fått en skuld till för utgivna underhåll. Han menade att han inte var juri-disk far till C. Kopia av faderskapsbekräftelse och personbevis skickades till honom 1997--12-12 för att visa att han var registrerad som far och vårdnadshavare. att kontakta familjerätten och hävda att han felaktigt fått en skuld till och att handlägg-ningen av faderskapsbekräftelsen på familjerätten varit felaktig. kontaktade därför per telefon socialkonsulent och redogjorde för omständigheterna i faderskapet för att få besked om, och i sådana fall hur, familjerätten skulle agera. Socialkonsulenten skulle undersöka vidare och återkomma med besked till familjerätten om faderskapet inte skulle vara giltigt. Då inget besked om detta lämnades skrev sektionschef ett brev till G.N. med samma besked som tidigare, dvs att G.N. i folkbokföringen är registre-rad som C:s far och att C. således inte saknar en juridisk far. att Kammarrätten i en dom fastställt att han inte var far till C. kontaktade kammarrätten och fick en kopia av kammarrättens dom av samt länsrättens dom av (bilaga 1 [här utelämnad; JO:s anmärkning]). I länsrättens dom befanns G.N. vara betalningsskyldig för utgivet underhållsstöd för C. medan kammarrätten fann att han inte var återbetalningsskyldig. Kopior av de båda domsluten skickades vidare till socialkonsulenten. kontaktade socialkonsulenten igen och diskuterade ärendet. Inget råd gavs att familjerätten skulle inleda utredning, däremot hänvisades till tingsrätten för rådgivning om ev. utredning och åtgärd. var registrerad som C:s far i folkbokföringsregist-ret vidtogs inga ytterligare åtgärder när en av handläg-garna på familjerätten diskuterade frågeställningar i ärendet med en notarie på . Rekommendationen från tingsrättsnotarie var att disku-tera ärendet vidare med kommunens egen jurist. I samband med samtalet med notarien skickades per fax dom om äktenskapsskillnad mellan modern och äkta mannen till familjerätten (bilaga 2 [här utelämnad; JO:s anmärkning]). De kontakter familjerätten tagit med olika instanser, social-konsulent och tingsrätt bl a för att få råd om, och i så fall hur, familjerätten skulle agera i ärendet, har inte kunnat ge några direktiv. Samtliga kontakter har endast och tydligt visat att ärendet är mycket ovanligt. fortsatte att kontakta tjänstemän på so-cialförvaltningen och hävda att familjerätten handlagt faderskapsutred-ningen vid C:s födelse felaktigt. , efter att polisen meddelat att G.N. tagit kontakt med dem i ärendet, beslöts att inleda utredning om faderskapet. Bedöm-ningen gjordes då att det var nödvändigt att ta kontakt med modern för att häva faderskapspresumtionen för den man hon var gift med vid barnets fö-delse, trots att detta inte fanns registrerat i svensk folkbokföring. Vad som har gjorts i ärendet har redovisats i familjerättens tidigare nämnda skrivelse - med bilagor - till JO. Sedan skrivelsen skickades till JO har modern uteblivit från ytterligare en besökstid och hon har inte heller på annat sätt tagit kontakt med familjerätten.