frsrdg · GP04RS1 · 2002-01-01 00:00:00 — Dessutom finns en kompletterande efterlevandepension (12 kap. ersättningslagen och 8 kap. företrädarlagen) som är varaktig och kan betalas efter den som vid sin död var ledamot av eller företrädare i eller berättigad till ålderspension eller sjukpension enligt ersättningslagen eller företrädarlagen. En förutsättning är att underlaget för egenpensionsförmåner överstiger 7,5 basbelopp. För att kompletterande efterlevandepension skall betalas ut till efterlevande make måste äktenskapet eller samboförhållandet ha ingåtts senast den dag ledamoten fyllt . Till barn betalas kompletterande efterlevandepension ut t.o.m. den månad då barnet fyller . För den f.d. riksdagsledamoten eller företrädaren i som har inkomstgaranti, men inte är berättigad till ålderspension, finns särskilda regler för efterlevandeskydd (13 kap. 13-17 §§ ersättningslagen och 9 kap. 13-17 §§ företrädarlagen). Detta omfattar främst efterlevande barn men kan vid särskilda omständigheter beviljas även efterlevande make. 4.3.2 Förstärkt skydd för efterlevande till riksdagsledamöter eller företrädare i som fyllt I fråga om den efterlevandepension som regleras i 11 kap. 1 § ersättningslagen och 7 kap. 3 § företrädarlagen gäller att den betalas ut från dödsfallet, dock längst till dess att den avlidne skulle ha fyllt . Har riksdagsledamoten eller företrädaren avgått med ålderspension efter fyllda betalas efterlevandepension räknat från avgången. Det innebär att längden på den period under vilken efterlevandepension betalas ut efter en ledamot som avgått med ålderspension efter fyllda beror på hur nära avgången som dödsfallet inträffar. Bestämmelserna har införts efter förebild i den pensionsplan som gäller för arbetstagare hos staten m.fl. (PA-91). Genom dödsfallet upphör arvodet, sjukpensionen eller ålderspensionen att betalas ut. Syftet med efterlevandepensionen är att kompensera den efterlevande maken liksom den avlidnes barn för en del av den inkomsten. Någon behovsprövning görs inte enligt de aktuella lagarna. Efterlevandepension betalas ut till samtliga berättigade med högst 1,2 basbelopp för en efterlevande och för varje berättigad efterlevande därutöver med ett belopp motsvarande ett halvt basbelopp, att fördelas mellan samtliga efterlevande enligt särskilda bestämmelser. Om en riksdagsledamot som är skulle avlida och efterlämna endast make, skulle efterlevandepensionen bli , vilket skulle betalas ut med 1/12 för som återstår av 2001. Statistik över åldersfördelningen bland ledamöterna visar att antal ledamöter har varierat från fyra till arton ledamöter vid valen . Vid valet var tio ledamöter , medan tjugonio ledamöter var . De gällande bestämmelserna om efterlevandeskydd utgår i och för sig ifrån att riksdagsledamöter eller företrädare i kan inneha uppdrag också efter fyllda - och att en efterlevande make eller maka därigenom kan ha behov av efterlevandepension. Som framgår av nuvarande bestämmelser betalas efterlevandepensionen ut enligt huvudregeln längst till dess den avlidne skulle ha fyllt . Dock gäller att om ledamoten avgått från sitt uppdrag med pension efter fyllda , t.ex. , och därefter avlider, skall femårsperioden beräknas från tidpunkten för avgången. Det innebär alltså ett genombrott av den annars gällande 70-årsgränsen. Någon motsvarande genombrottsregel finns emellertid inte vad gäller den som vid dödsfallet innehar uppdrag som ledamot eller företrädare och har fyllt . Efter t.ex. den som är riksdagsledamot när han eller hon avlider betalas inte någon efterlevandepension ut, förutom kompletterande efterlevandepension. Enligt riksdagsstyrelsens mening kan en sådan ordning ifrågasättas. Behovet hos de närstående av efterlevandepension får enligt styrelsens mening anses vara lika stort efter den som var riksdagsledamot som efter den som gått i pension efter fyllda ; behovet av efterlevandepension får anses vara lika stort oavsett om den avlidne uppbar arvode eller ålderspension från . Det är enligt riksdagsstyrelsens mening också rimligt att göra ett genombrott i 70-årsbegränsningen i de fall dödsfallet inträffar under pågående tjänstgöring. Mot denna bakgrund anser riksdagsstyrelsen att efterlevandepension skall betalas ut efter den riksdagsledamot eller företrädare i som avlider, oavsett ålder. En sådan ändring kan komma att medföra vissa merkostnader, vilka dock bedöms rymmas inom beslutade ramar för ledamöternas pensioner och inkomstgarantier. Ändringar föreslås i 11 kap. 3 § ersättningslagen och 7 kap. 3 § företrädarlagen. Utöver genombrottet av 70-årsgränsen för den som är aktiv ledamot efter fyllda föreslås inte några förändringar i bestämmelserna om efterlevandepension, dock att dessa omarbetats något till följd av förslaget. Detta innebär att 70-årsgränsen fortfarande gäller för efterlevandepension efter den riksdagsledamot eller företrädare i som avgått före fyllda . Enligt bestämmelsens andra mening gäller detta sålunda för den som avgått med sjukpension eller som vid dödsfallet var berättigad till ålderspen sion enligt de aktuella lagarna. Berättigad till ålderspension är enligt 8 kap. 1 § ersättningslagen och 4 kap. 1 § företrädarlagen den som varit ledamot eller företrädare i och vid avgången fyllt . Slutligen fångas, i tredje meningen, upp den som avgått med ålderspension då denne fyllde . Genombrottet av 70-årsgränsen för den som avgår med ålderspension efter fyllda kvarstår oförändrat i sista meningen. De föreslagna ändringarna i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) och i lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i (företrädarlagen) föreslås träda i kraft . De nya bestämmelserna om sjukvårdskostnader föreslås tillämpas på framställningar om ersättningar som görs efter ikraftträdandet. I ett hänseende finns det skäl för att tillämpa de ändrade bestämmelserna retroaktivt. Det gäller bestämmelserna om behandlingen av EU-nämndsarvoden till ordföranden och vice ordföranden vid beräkning av egenpensionsförmåner och inkomstgaranti. Underlaget för beräkning av egenpensionsförmånerna i 7 kap. ersättningslagen och i 3 kap. företrädarlagen beräknas med utgångspunkt i det pensionsgrundande arvodet för de kalenderår en ledamot innehaft uppdraget närmast före avgångsåret. Med hänsyn till att inrättades och att bestämmelserna om arvoden till ordföranden eller vice ordföranden har tillämpats borde i princip den föreslagna ändringen i 3 kap. 4 § företrädarlagen tillämpas från denna tidpunkt. Arvodesbestämmelserna överfördes emellertid från ersättningslagen till 1 § 8 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ med tillämpning fr.o.m. . Därtill kommer att företrädarlagen inte trädde i kraft förrän . Det innebär att ändringen i 3 kap. 4 § företrädarlagen i stället bör tillämpas fr.o.m. den sistnämnda tidpunkten. När hänvisningen till 1 § 8 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ infördes i 7 kap. 3 § 3 ersättningslagen föreskrevs inte att bestämmelsen, som trädde i kraft , skulle vara retroaktivt tillämplig (SFS 1997:1067). Det medför att den som erhållit arvoden som ordförande eller vice ordförande i före detta datum inte får tillgodoräkna sig dessa vid beräkning av underlaget för egenpensionsförmånerna enligt ersättningslagen. Ett sådant utfall torde inte ha avsetts när ändringen gjordes och framstår enligt riksdagsstyrelsens mening inte som rimligt. Övergångsbestämmelsen till lagen (1997:1067) om ändring i ersättningslagen bör därför ändras så att bestämmelsen i 7 kap. 3 § 3 nämnda lag med hänvisning till 1 § 8 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ tillämpas fr.o.m. . Underlaget för beräkning av inkomstgaranti enligt såväl 13 kap. 7 § ersättningslagen som 9 kap. 7 § företrädarlagen utgörs av arvoden som betalas vid avgångstillfället. Trots att behovet av en retroaktiv verkan för dessa ändringar därför skiljer sig från vad som gäller vid beräkning av egenpensionsförmånerna bör de ändå tillämpas retroaktivt från de tidpunkter då de enligt ovan fört resonemang borde ha trätt i kraft, respektive . Förslaget om ändrade sjukvårdsförmåner för ledamöter innebär en besparing på ca inklusive sociala avgifter. Vissa av förslagen som rör inkomstgaranti, egenpensionsförmån och efterlevandepension kan innebära en viss merkostnad. Detta gäller bl.a. förslaget som rör arvodet i som underlag för beräkning av inkomstgaranti och egenpensionsförmån samt förslaget om förstärkt skydd för efterlevande till riksdagsledamöter eller företrädare i som fyllt . Dessa merkostnader bedöms kunna rymmas inom beslutade ramar för ledamöternas pensioner och inkomstgarantier. Senaste lydelse 1997:1067. Allmänt löne- och förmånsavtal, ALFA, cirk.2001:A8 s. 152 2001/02:RS1 Sammanfattning 2001/02:RS1 Innehållsförteckning 2001/02:RS1 2 Lagtext 2 Lagtext 2001/02:RS1 3 Ärendet och dess beredning 2001/02:RS1 2001/02:RS1 4 Riksdagsstyrelsens överväganden 4 Riksdagsstyrelsens överväganden /02:RS1