frsrdg · GP04RR10 · 2002-01-01 00:00:00 — Utskottet hade inga invändningar mot att en bolagisering av produktions- och uppdragsverksamheten påbörjades i enlighet med regeringens förslag. Utskottet konstaterade även att det förelåg en bred enighet om att ytterligare verksamhetsgrenar borde bolagiseras. Detta borde dock ske först sedan man sett resultatet av den förordade reformen (bet. 1993/94:BoU19). Den organisationsutredning som regeringen tillsatte efter beslut att omorganisera Lantmäteriet föreslog, utöver tillkomsten av ett fastighetsekonomiskt bolag, att ett bolag borde bildas för förlagsverksamhet och kartografisk uppdragsverksamhet (dir. 1994:100 och 1994:145). Den socialdemokratiska regeringen som tillträdde efter valet menade att en bolagisering av förlagsverksamhet och kartografisk uppdragsverksamhet inte borde genomföras vid den aktuella tidpunkten. Motiven var bl.a. att verksamheten hade infrastrukturell karaktär. syner-gieffekter mellan basproduktion och vidareförädling samt betydelsen av en över landet väl förgrenad verksamhet som argument. Svårigheter att dra gränsen mellan en kvarstående uppdragsverksamhet och ett bolag anfördes också som argument mot en bolagisering. Regeringen ansåg även att Lantmäteriets resurser måste prioriteras mot genomförandet av den nya organisa tionen och att en eventuell bolagisering kunde vänta tills den nya myndigheten har stabiliserat sig. framhöll dock att beslutet om att bolagisera förlagsverksamheten och den kartografiska verksamheten låg fast. Utskottet ansåg emellertid, liksom regeringen, att detta inte borde ske förrän den nya sammanslagna myndigheten hade stabiliserat sina verksamhetsformer och övergången till digitala databaser hade kommit längre (prop. 1994/95:166, bet. 1994/95:BoU17). Lantmäteriets utredning om fortsatt bolagisering I regleringsbrevet fick Lantmäteriet i uppdrag att lämna förslag till hur den kartografiska uppdragsverksamheten, den fristående förlagsverksamheten samt övrig verksamhet inom landskapsinformationsområdet borde bedrivas på . I uppdraget ingick bl.a. att närmare analysera förutsättningarna för en bolagisering av Lantmäteriets produktions- och uppdragsverksamhet (Statsliggaren, 1996). Lantmäteriet ansåg att den fristående kartverksamheten och den kartografiska verksamheten vid Kartcentrum inte borde bolagiseras. Lantmäteriet menade att det inte var möjligt att ange en framtida tidpunkt för när detta skulle kunna ske. Vidare framhöll man att den produktions- och uppdragsverksamhet som bedrevs inom övriga delar av Metria saknade grundläggande förutsättningar för en bolagisering. Lantmäteriet ansåg även att en bolagisering av hela eller delar av Metria kunde medföra försämrade möjligheter för myndigheten att uppnå målen med en bred användning av landskapsinformation (, 1996a). Uppdragsverksamhet och myndighetsuppgifter i Lantmäteriet Lantmäteriet är uppdelat i tre divisioner, bl.a. för att man ska kunna upprätthålla en organisatorisk åtskillnad mellan uppdragsverksamhet och myndighetsuppgifter i enlighet med statsmakternas riktlinjer. Avgiftsfinansierad myndighetsutövning förekommer i form av förrättningsverksamhet inom Fastighetsbildningsdivisionen (F-divisionen). I anslutning till myndighetsutövningen får lantmäterimyndigheterna även erbjuda avgiftsfinansierade tjänster i form av s.k. lokal myndighetsservice (se den utförliga organisationsskissen i bilaga 1). Avgiftsfinansierad uppdrags- och produktionsverksamhet bedrivs inom divisionen Metria. Metrias verksamhet omfattar produktion, förädling och försäljning av geografisk information och fastighetsinformation. Vidare ägnar sig Metria bl.a. åt mätning och kartläggning liksom flygbildstjänster och fjärranalys. Förutom F-divisionen och Metria finns divisionen för landskaps- och fastighetsdata (LF-data). LF-datas verksamhet är i huvudsak anslagsfinansierad och innefattar bl.a. beställning av produktion och förvaltning av landskaps- och fastighetsdata. Kopplingarna till F-divisionen finns bl.a. genom att LF- data svarar för fastighetsregistret samt uppbyggnaden av den digitala registerkartan. LF-datas relation till Metria består företrädesvis av att LF-data beställer eller upphandlar produktion av geografiska data av Metria. Metria svarar på uppdrag av kunder för förädlingen av dessa data samt försäljningen av de förädlade produkterna i form av kartor m.m. Man kan även beskriva myndighetens organisation på andra sätt. Regeringen ställer krav på att Lantmäteriet ska redovisa sin verksamhet i två verksamhetsområden - fastighetsindelning och landskaps- och fastighetsinformation. Det är endast F-divisionen som verkar inom verksamhetsområdet fastighetsindelning medan såväl LF-data som Metria är verksamma inom verksamhetsområdet landskaps- och fastighetsinformation. Ett ytterligare sätt att beskriva Lantmäteriets verksamhet finns i myndighetens senaste verksamhetsplan. Som en del av beskrivningen av Lantmäteriets arbete med att införa ett kvalitets- och miljöledningssystem delas verksamheten in i ledningsprocesser, stödprocesser och kärnprocesser. Kärnprocesserna delas i sin tur in i konsulting, informationsförsörjning och fastighetsbildning. Noteras bör att samtliga tre divisioner är verksamma inom kärnprocessen informationsförsörjning (Lantmäteriet, 2000j). Avslutningsvis bör även nämnas att Lantmäteriet betonar betydelsen av att ha såväl myndighetsuppgifter som uppdragsverksamhet samlad inom en myndighet. Denna helhetssträvan, som ofta betecknas Lantmäteriets fyrklöver, innefattar fastighetsinformation, geografisk information, geografisk informationsteknik och fastighetsbildning (Lantmäteriet, 2001a). Synergieffekter och ökad effektivitet är ord som ofta nämns i dessa sammanhang. Statskontorets analyser av Lantmäteriets uppdragsverksamhet Bolagisering av Kartcentrum och Metria? Statskontoret genomförde en förstudie om förutsättningarna för att bolagisera sådan verksamhet som bedrivs på uppdragsbasis i konkurrens med andra. Bland de verksamheter som studerades återfanns Kartcentrum (affärsområde inom Metria) samt Metria (Statskontoret, 1998). Med utgångspunkt i åtta kriterier för att en bolagisering ska anses vara lämplig fann Statskontoret att Kartcentrums verksamhet var av tillräcklig storlek, att verksamheten inte primärt styrs av politiska uppgifter och mål och att verksamheten inte var beroende av direkta anslagsmedel. Därutöver konstaterade man att verksamheten inte innebar myndighetsutövning samt att sambanden med övrig verksamhet inom Lantmäteriet inte var så starka att de skulle förhindra en bolagisering. Däremot ansåg Statskontoret att det s.k. konkurrenskriteriet borde utredas närmare, och man ansåg sig inte kunna bedöma om kriteriet om affärsmässig mognad var uppfyllt. Vidare ansåg man att försvarets behov av kartmaterial, sekretessfrågor, utvecklingen av digitala databaser samt Lantmäteriets beställarkompetens var områden som behövde uppmärksammas innan en bolagisering av Kartcentrum var möjlig. Statskontorets genomgång av förutsättningarna för en bolagisering av Metria visade att verksamheten var tillräckligt omfattande för att bolagiseras. Dessutom styrdes den inte primärt av politiska uppgifter och mål, var inte beroende av direkta anslagsmedel och innebar inte myndighetsutövning. Statskontoret hade svårare att uttala sig om Metrias och Lantmäteriets gemensamma resurser och menade att Metrias affärsmässiga mognad kunde ifrågasättas. Förstudien resulterade emellertid inte i något uppdrag att närmare utreda en bolagisering av hela eller delar av Metria. Däremot fick Statskontoret i uppdrag att analysera de konkurrensproblem som förknippas med statlig kommersiell och konkurrensutsatt verksamhet. Resultatet av det uppdraget redovisas i nästa avsnitt. Lantmäteriet som en "högriskmyndighet" ur ett konkurrensperspektiv Statskontoret har på regeringens uppdrag kartlagt och analyserat de konkurrensproblem som förknippas med statlig kommersiell och konkurrensutsatt verksamhet (Statskontoret, 2000a). Statskontoret identifierade olika kategorier av konkurrensproblem som kan hänföras till att offentliga aktörer är verksamma på konkurrensutsatta marknader. Med utgångspunkt i dessa konkurrensproblem formulerade man kriterier för att identifiera statliga aktörer där risken för konkurrenspåverkan ansågs särskilt stor. Av Statskontorets kartläggning av 119 myndigheter framgick att fyra uppfyllde samtliga dessa kriterier och därför betecknades som "högriskmyndigheter" ur ett konkurrensperspektiv. En av dessa myndigheter var Lantmäteriet. Delvis som en följd av denna iakttagelse valde Statskontoret att göra en djupare analys av marknaden för geografisk information (Statskontoret, 2000b). Statskontorets iakttagelser av Lantmäteriets roll på marknaden för geografisk information och de konkurrensproblem som kan kopplas till Lantmäteriets agerande sammanfattades på följande sätt: Lantmäteriets kombinerade uppdrags- och myndighetsroll ger myndigheten en "billig" försäljningskanal som kan medföra fördelar i uppdragsverksamheten. Kostnaden för att nå kunder blir mindre än för privata aktörer. Lantmäteriet är en dominerade aktör på marknaden. Jämfört med privata aktörer som bedriver MBK-verksamhet ansågs Lantmäteriet vara cirka 20 gånger större. Lantmäteriets marknadsandel på den totala konkurrensutsatta MBK-marknaden uppskattades till . Många offentliga aktörer direktupphandlar Lantmäteriet av slentrian eller för att det betraktas som riskfritt att anlita en offentlig myndighet. Marknaden för privata aktörer minskar därmed. Lantmäteriet har tillgång till strategisk infrastruktur. Lantmäteriet förvaltar digital landskapsinformation som har insamlats inom ramen för sin monopolverksamhet. Privata aktörer får köpa denna information från Lantmäteriet. Lantmäteriet har fleråriga avtal med många kommuner. Detta kan leda till en begränsad konkurrens. Lantmäteriets verksamhetsområden är oklart avgränsade. Lantmäteriet bedriver eller visar ett starkt intresse för att etablera sig på den fastighetsekonomiska marknaden. Vilket innebär att man skulle konkurrera med den fastighetsekonomiska verksamhet som bröts ut ur Lantmäteriet vid omorganisationen och som sedermera privatiserades med motivet att den kunde vara förtroendeskadlig för myndighetsutövningen. Lantmäteriet har ensamrätt till viss grundinformation från andra myndigheter. Detta gäller bl.a. taxeringsinformation från . Lantmäteriet är både anslagsfinansierat och bedriver verksamhet i monopolställning. Detta medför risk för korssubventionering. Lantmäteriet är både beställare och utförare av MBK-tjänster. Risk finns att förfrågningsunderlag anpassas till utförarenheten inom Lantmäteriet (Metria). Rollfördelningen mellan myndigheten och konsulten är oklar. Iakttagelserna utmynnade i följande rekommendationer: Lantmäteriets uppdragsverksamhet bör avskiljas såväl organisatoriskt som ekonomiskt från myndighetsutövningen. En uppdelning i divisioner anses inte vara tillräckligt ur konkurrenssynpunkt. De båda verksamheterna bör även skiljas rent fysiskt. Statskontoret förordade en bolagisering av uppdragsverksamheten. Metria bör inte ha ensamrätt till geografisk information och inte heller till databaser från andra myndigheter. All uppdragsverksamhet inom Lantmäteriet bör upphandlas i konkurrens. Gränsdragningen mot sådan fastighetsekonomisk verksamhet som Lantmäteriet inte ska ägna sig åt bör tydliggöras. I sammanhanget kan nämnas att har behandlat flera ärenden där kritik har framförs mot att Lantmäteriet på olika sätt utnyttjar sin ensamställning för att skapa marknadsmässiga fördelar i vidareförädlingsledet. Enligt är huvudproblemet att gränssnittet mellan den giska infrastrukturen i form av geografiska grunddata och fastighetsdata och den konkurrensutsatta verksamheten i vidareförädlingsledet inte är helt klar. uppmärksammade också problemet med att Metria har en skyddad sektor i form av uppdrag från Lantmäteriet som inte upphandlas i konkurrens (SOU 2000:117). Lantmäteriet ställde sig kritiskt till Statskontorets analys. Utöver flera synpunkter på Statskontorets iakttagelser konstaterade man följande om Statskontorets rekommendationer (( ((Lantmäteriet, 2000d): uppdragsverksamhet och produktion av databaser är organisatoriskt åtskilda , fördelning av gemensamma kostnader sker efter bestämda fördelningsnycklar, personal delas inte mellan Metria och övriga divisioner, Metria har aldrig haft ensamrätt på några databaser, om gränsdragningen mot den bolagiserade fastighetsekonomiska verksamheten uppfattas som oklar kan den behöva göras tydligare. Statskontorets rapport utgjorde en del av förarbetena till den konkurrenspolitiska propositionen (prop. 1999/2000:140). I propositionen angav regeringen att () skulle få i uppdrag att analysera hur krav på särredovisning av kommersiell konkurrensutsatt verksamhet kan utformas och vilka konsekvenser ett sådant förslag kan få för berörda myndigheter. Analysen skulle ta sin utgångspunkt i erfarenheterna från verksamhet och slutsatserna i Statskontorets rapport. Enligt uppgift från ESV har regeringen emellertid ännu inte beslutat om något uppdrag med den aktuella inriktningen. Metrias verksamhet och resultat Lantmäteriets kommersiella verksamhet bedrivs alltså inom affärsdivisionen Metria. Metrias övergripande mål är att sprida geografisk information och fastighetsinformation samt geografisk informationsteknik. Divisionens affärsidé lyder: "Metria - kvalitet, kompetens och kapacitet. Vi samlar in, bearbetar och hjälper dig att använda geografisk information. Vi ger dig effektivitet" (Lantmäteriet, 2000j). Det främsta målet för Metrias verksamhet är emellertid att åstadkomma ett säkert plusresultat. Man betonar i verksamhetsplanen att alla uppdrag måste vara lönsamma (Lantmäteriet, 2000j). I lyfts Lantmäteriet fram som en statlig myndighet med "betydande försäljning av extern uppdragsverksamhet" (SOU 2000:117, s. 27). Metria har sedan sin tillkomst gått med förlust (se figur 3.1). Enligt 23 § kapitalförsörjningsförordningen (1996:1188) ska underskott i avgiftsfinansierad verksamhet balanseras . Om detta inte sker ska myn digheten lämna förslag till regeringen hur underskottet ska täckas. Enligt uppgift från har Lantmäteriet inte lämnat något samlat sådant förslag. Mot bakgrund av detta ställde regeringen i regleringsbrevet krav på att Lantmäteriet ska redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa ekonomisk balans i uppdragsverksamheten. I delårsrapporten ska Lantmäteriet även presentera en plan för hur över- respektive underskott inom avgiftssystemen ska hanteras (Statsliggaren, 2001). Källa: Lantmäteriets årsredovisningar (bearbetning) Ett liknande regeringsuppdrag redovisade Lantmäteriet i mitten av 1999. Detta uppdrag innebar bl.a. att man skulle redovisa de åtgärder som hade vidtagits för att uppnå full kostnadstäckning i uppdragsverksamheten. Av redovisningen framgick bl.a. att Metrias personal- och lokalkostnader hade minskats och att en mer affärsorienterad organisation hade införts. Dessutom visade redovisningen att Metria hade haft svårt att hävda sig mot internationella aktörer på flera av de områden där konkurrensupphandlingen hade utvidgats (, 1999d). Redovisningen fungerade sedan som underlag för resultatdialogen. intryck var att Lantmäteriet hade kontroll över situationen, och inga vidare åtgärder ansågs vara nödvändiga. prövning av Metrias verksamhet anmäldes Lantmäteriet till för brott mot . Enligt den klagande åtnjuter Metria fördelar som är att jämställa med subventioner (Europeiska kommissionen, 1999a). kommissionens frågor framförde att Metria är en organisatoriskt åtskild division inom Lantmäteriet med separat resultaträkning och som bl.a. utför vissa uppdrag på beställning från divisionen LF-data och åt lantmäterimyndigheterna i länen. De gemensamma kostnader som uppkommer inom Lantmäteriet fördelas på det resultatområde inom vilket enheten arbetar. Av promemoria framkom vidare att Lantmäteriet och Metria inte utför några tjänster gemensamt och att prissättningen inom Metria bygger på självkostnadsprincipen. Det stora flertalet av avgifterna fastställs av efter samråd med . Prissättningen angavs vara oberoende av om kunden är extern eller intern (, 1999). Kommissionen nöjde sig emellertid inte med detta svar. Bland annat anförde man uppgifter från den klagande som menade att Metria vid minst ett tillfälle hade angivit att man inte ämnade ta ut förvaltningskostnader för en kartdatabas i det fall Metria valdes som leverantör (Europeiska kommissionen, 1999b). Vidare angav kommissionen att Metria vid samma tillfälle uppgivit att man hade för avsikt att genomföra uppdraget tillsammans med lantmäterimyndigheten i länet. Kommissionen ville även ha närmare information om huruvida Lantmäteriet lämnade anbud för Metrias räkning, om anbud lämnades gemensamt samt hur kostnaderna i det senare fallet hade fördelats mellan parterna. Kommissionen undrade även hur Metrias verksamhet skulle finansieras om divisionen skulle uppvisa dåliga eller rent av negativa resultat. I sitt svar framhöll att fallet med "uteblivna förvaltningskostnader" hade beskrivits felaktigt och att kommissionen därmed dragit felaktiga slutsatser. Metria hade haft för avsikt att ta ut förvaltningskostnader. Vidare framkom att Metria och lantmäterimyndigheterna enligt gällande bestämmelser inte ska lämna gemensamma anbud. I de fall detta har hänt är det ett avsteg från gällande ordning. Lantmäterimyndigheterna kan dock anlita Metria som underleverantör. Som svar på frågan om hur ett svagt resultat skulle hanteras inom Metria anförde departementet att den långsiktiga självkostnaden i avgiftsfinansierad verksamhet ska täckas enligt avgiftsförordningen. Vidare angav man att Metria budgeterar en verksamhet på en sådan nivå att en långsiktig verksamhet tryggas (, 1999). Kommissionen har ännu inte tagit ställning i ärendet. I regeringens förslag till en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten m.m. angavs att viss lokalt utförd upp-dragsverksamhet av karaktären myndighetsservice borde kunna bedrivas inom det statliga lantmäteriets lokala myndighetsorganisation. Denna verksamhet skulle ha en naturlig koppling till förrättnings- och fastighetsregistreringsverksamhet. Som exempel på sådana uppgifter nämndes upprättande av fastighetsplan och nybyggnadskarta, utförande av lägeskontroll, ajourhållning av primärkar-ta, utförande av fastighetsutredningar och upprättande av fastighetsägar-förteckningar samt viss annan fastighetsrättslig service (prop. 1993/94:214). I Lantmäteriets föreskrifter för avgiftssättning (15 §) har man listat det man betecknar "Lantmäteriets fastighetsrättsliga service, rådgivning och stöd samt frågor om fastighetsinformation". Listan består av ca 40 olika verksamheter inklusive exempelvis översiktsplane- och detaljplanearbete, bildande av bostadsrättsföreningar och bokvård (, LMVFS 1999:3). Enligt uppgift från Lantmäteriet räknas även centralt bedriven utbildning och försäljning av handböcker till myndighetsservicen. svarade den lokala myndighetsservicen för (ca ) av Lantmäteriets uppdragsintäkter (, 2000a). Lantmäteriet anser att den lokala myndighetsservicen är en förutsättning för att kunna behålla ett lokalt kontorsnät och är av stor betydelse för servicen till kommuner och enskilda i glesbygd (Lantmäteriet 1998a). Även refererar detta argument. framhåller dock att det sällan finns några närmare underlag som stöder uppfattningen (SOU 2000:117). I propositionen som låg till grund för omorganisationen angav regeringen att man hade för avsikt att i Lantmäteriets instruktion avgränsa den lokala myndighetsservicen "så att förutsättningarna blir klarlagda bl.a. för olika aktörer på marknaden" (prop. 1993/94:214, s. 33). Något sådant klarläggande har emellertid inte gjorts. I Lantmäteriets verksamhetsplanering framkommer att den lokala myndighetsservicen ska utvecklas ytterligare. Satsningar ska göras mot kommunerna, som är den största kundgruppen, men även mot större kunder inom förrättningsverksamheten (Lantmäteriet, 2000j). Relationerna mellan F-divisionen och Metria beträffande den lokala myndighetsservicen regleras genom en särskild överenskommelse. Överenskommelsen innehåller en handlingsplan för att "ta ny marknad". Medlet för detta är att de båda divisionerna gemensamt tar fram marknadsplaner för respektive chefsområde/region (se även avsnitt 3.7.1 nedan). De uppdrag som samverkansarbetet genererar ska enligt överenskommelsen fördelas mellan divisionerna. Vidare ska man "aktivt förmedla affärsuppslag till varandra" och "gemensamt skapa förutsättningar för att stärka Lantmäteriet i storstadsområdena" (Lantmäteriet, 2000f). Den lokala myndighetsservicen behandlas även i ett samverkansavtal mellan Lantmäteriet och . Där framgår att Lantmäteriet utför viss fastighetsrättslig service i samband med inrättande av områdesskydd för naturvårdsändamål. Insatserna betecknas som en del av "den fastighetssrättsliga uppdragsverksamheten inom [F-]divisionen" och anses således falla inom ramen för begreppet lokal myndighetsservice (och Lantmäteriet, 1999). Enligt uppgift från Lantmäteriet genomförs dessa uppdrag även i kommuner med lantmäterimyndighet. Några utvecklingstendenser med betydelse för relationen mellan uppdragsverksamhet och myndighetsuppgifter Gemensam marknadsplan och försäljningsorganisation samt ett gemensamt kundperspektiv Lantmäteriet har en gemensam marknadsplan. Marknadsplanen har utarbetats av Lantmäteriets marknadsnät med representanter från marknads- och försäljningssidan vid de tre divisionerna. Marknadsplanen ligger bl.a. till grund för en gemensam säljplan samt för lantmäterimyndigheternas aktivitetsplaner. Marknadsplanen är sekretessbelagd (Lantmäteriet, 2000i). Samarbetet inom marknadsnätverket resulterade även i ett förslag om att inrätta en gemensam försäljningsorganisation som skulle placeras som ett affärsområde inom Metria. Den nya försäljningsorganisationen förväntades "bli[r] smidig och effektiv vilket beräknas bidra till att Lantmäteriet får såväl större marknadsandelar som högre intäkter". Tanken var att man skulle sköta Metrias och LF-datas försäljning mot slutkund, men inte mot vidareförädlare och återförsäljare. Man menade att om Metria både skulle teckna avtal med vidareförädlare och ha egen följdproduktion kunde misstankar väckas om bristande konkurrensneutralitet och att Lantmäteriets egen följdproduktion subventionerades (Lantmäteriet, 2000b). Som en del av de gemensamma koncernfunktionerna finns en enhet för marknad och information. Enheten ansvarar bl.a. för att åstadkomma en för myndigheten gemensam kundanalys, marknadsplan samt marknadsbearbetning. genomförs bl.a. en större marknadsföringskampanj, som blir gemensam för hela Lantmäteriet (Lantmäteriet, 2000j). Lantmäteriets marknadsorientering kännetecknas också av ett gemensamt kundperspektiv. Enligt det interna strategidokumentet ser Lantmäteriet alla uppdragsgivare som kunder (, 1998). Detta gäller oavsett om det handlar om kommersiella uppdrag eller avgiftsfinansierad myndighetsutövning. Över huvud taget genomsyras Lantmäteriets språkbruk när det gäller förhållandet mellan myndigheten och dess omvärld av begrepp som för tanken till affärsorienterad verksamhet. Lantmäteriets fastighetsbildningsdivision finns genom de 21 lantmäterimyndigheterna representerad på ett 90-tal orter i . Affärsdivisionen Metria har också ett lokalt kontorsnät med representation på ett 45-tal platser. I takt med fortsatt rationalisering av verksamheten och minskad bemanning inom såväl Metria som F-divisionen har man sett över lokalkostnaderna. Som ett resultat av detta har graden av samlokalisering ökat mellan Metrias och F-divisionens verksamheter. Lokaler har lämnats och verksamheten bedrivs i ökad utsträckning i en gemensam byggnad. I fall då man redan delat byggnad har de båda divisionernas verksamhet koncentrerats inom befintliga gemensamma lokaler genom exempelvis samlokalisering på ett våningsplan.