frsrdg · GP04RR3 · 2002-01-01 00:00:00 — Dessa län har också ett stort antal ansökningar och en hög andel bland kommunerna i länet som sökt stöd. som , och är överrepresenterade i förhållande till ansökningarna. Andra län som t.ex. har däremot en hög andel ansökningar, men en betydligt lägre andel av stödet. Tabell 4.3 Kommuner fördelade efter län och stöd Antal kommuner Andel av samtliga sökande kommuner (%) Andel kommuner i länet som sökt stöd (%) Andel av stödet (%) Stöd per innevånare (kronor) 2 1,9 7,7 0,0 0 2 1,9 33,3 0,4 27 2 1,9 22,2 0,4 31 5 4,7 38,5 1,2 61 4 3,7 30,8 0,0 0 4 3,7 33,3 1,5 134 1 0,9 20,0 5,9 828 5 4,7 15,2 1,8 34 2 1,9 33,3 0,0 0 18 16,8 36,7 7,5 106 11 10,3 68,8 15,2 1165 8 7,5 66,6 11,0 854 4 3,7 36,4 3,1 260 8 7,5 53,3 4,1 307 5 4,7 50,0 6,0 456 6 5,6 85,7 14,7 1247 2 1,9 25,0 7,3 1179 8 7,5 53,3 3,9 322 10 9,3 71,4 16,0 1310 Summa 107 100,0 - 100,0 - Det är också möjligt att dela upp kommunerna efter kommungruppskod. Den baseras på folkmängd, läge, tätortsgrad, invånare per km och näringsstruktur. Som framgår av Tabell 4.4 avviker de sökande kommunerna även här från kommunsektorn som helhet. Den största gruppen är industrikommuner. Andra stora grupper är övriga mindre kommuner och glesbygdskommuner. av stödet har gått till dessa tre kommungrupper. Även medelstora städer och övriga större kommuner har fått en förhållandevis stor del av stödet. Landsbygdskommuner är däremot klart underrepresenterade. Tabell 4.4 Kommuner fördelade efter kommungruppskod Kommunsektorn Samtliga sökande kommuner Andel av stödet Storstad 1,0 0,0 0,0 Förortskommun 12,6 2,8 0,4 Större stad 9,0 1,9 0,0 Medelstor stad 13,8 9,3 14,1 Industrikommun 18,3 28,0 31,2 Landsbygdskommun 10,4 11,2 1,4 Glesbygdskommun 10,0 15,9 16,5 Övrig större kommun 10,7 7,5 15,2 Övrig mindre kommun 14,2 23,4 21,2 Summa 100,0 100,0 100,0 Skatteunderlag, befolkningsförändringar m.m. Kommuner som sökt stöd har i huvudsak lägre skatteunderlag, högre skattesats och högre arbetslöshet än genomsnittskommunen. Det finns dock betydande skillnader mellan kommuner som fått bifall och avslag. Kommuner som fått bifall av Bostadsdelegationen har ett lägre skatteunderlag än de som fått avslag, men en högre skattesats. Bifallskommunerna har dock en högre arbetslöshet än avslagskommunerna. Regeringens beslut uppvisar i huvudsak samma mönster. De kommuner som fått avslag och inte överlämnats till någon delegation har dock högre skatteunderlag, lägre skattesats och lägre arbetslöshet än övriga kommuner som fått bifall eller avslag. En viktig variabel är hur befolkningen utvecklats i de sökande kommunerna. Som framgår av Tabell 4.5 har befolkningen ökat svagt i riket . Samtliga kommungrupper som ansökt om stöd uppvisar dock en negativ utveckling och kan därmed sägas uppfylla ett av de strukturella krav som regeringen ställt. Endast 5 kommuner uppvisar en positiv befolkningsutveckling (varav en fått bifall). Det föreligger också relativt betydande skillnader mellan kommuner som fått bifall respektive avslag. Kommuner som fått bifall har en markant sämre befolkningsutveckling än de kommuner som fått avslag. Förhållandet gäller oberoende av vilket organ som handlagt ärendet. Tabell 4.5 Skatteunderlag, skattesats, arbetslöshet och befolkningsförändring Skatteunderlag (kronor per innevånare) Skattesats (kronor) Arbetslöshet plus åtgärder (procent av befolkning ) Befolkningsminskning () Kommunsektorn 1049 20,6 7,5 0,3 Samtliga sökande kommuner 1003 21,2 8,4 -3,1 Bifall av Bostadsdelegationen (BD) 970 21,8 9,8 -4,4 Avslag av BD 983 21,0 7,6 -2,6 Bifall av regeringen (efter förslag från Kommundelegationen, KD) 963 22,0 10,1 -5,0 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 1010 21,4 8,2 -2,8 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 987 22,0 9,8 -4,8 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) 1109 20,4 7,7 -2,7 Finansiella nyckeltal I avsnittet presenteras ett antal vanligt förekommande finansiella nyckeltal som ger en uppfattning om kommunernas ekonomiska ställning. Dessa har hämtats från kommunernas resultaträkningar, finansieringsanalyser och balansräkningar. I huvudsak rör det sig om nettokostnader, självfinansieringsgrad, resultat, soliditet och försäljning av anläggningskostnader. I Tabell 4.6 redovisas verksamhetens nettokostnader som andel av summan av skatteintäkter, generella statsbidrag och utjämning. Måttet visar om skatteintäkterna m.m. täcker in den löpande verksamheten. Tabell 4.6 visar att så inte är fallet för de sökande kommunerna och att läget är något sämre än för kommunsektorn som helhet. Det finns vissa, om än relativt små, skillnader mellan kommuner som fått bifall respektive fått avslag. Kommuner som fått bifall av Bostadsdelegationen har en något högre nettokostnadsandel än de kommuner som fått avslag. Skillnaderna är något större för de kommuner som hanterats av regeringen efter beredning av Kommundelegationen. De högsta nettokostnadsandelarna uppvisar kommuner som fått bifall av regeringen efter förslag från bägge delegationerna samt de kommuner som fått avslag av regeringen och inte överlämnats till någon delegation. Den höga nettokostnadsandelen i den senare gruppen är något förvånande. Tabell 4.6 Nettokostnader och självfinansieringsgrad Verksamhetens nettokostnader som andel av summan av skatteintäkter och statsbidrag Verksamhetens självfinansieringsgrad Kommunsektorn 101,0 23,0 Samtliga sökande kommuner 102,4 22,4 Bifall av BD 102,0 22,3 Avslag av BD 101,8 23,1 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) 103,3 20,3 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 100,6 23,0 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 103,8 21,3 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) 104,1 21,9 När det gäller självfinansieringsgraden, dvs. hur stor del av kostnaderna som finansieras med avgifter, hyror och specialdestinerade statsbidrag, förekommer inga stora skillnader. Kommuner som fått bifall av Bostadsdelegationen och efter förslag från Kommundelegationen har dock något lägre självfinansieringsgrad än de kommuner som fått avslag. De kommuner som fått avslag av regeringen och inte överlämnats till någon delegation har en relativt sett låg självfinansieringsgrad. I Tabell 4.7 redovisas två mått på kommunernas ekonomiska resultat. Det första är resultat exklusive extraordinära poster som andel av skatteintäkter och statsbidrag. Nyckeltalet beskriver resultat före extraordinära poster i förhållande till omsättningen och är en indikator på om kommunerna uppfyller balanskravet (dvs. innan det trädde i kraft). Som framgår av Tabell 4.7 visar samtliga sex kommungrupper ett negativt resultat och resultaten är sämre än för kommunsektorn som helhet. De kommuner som fått bifall uppvisar genomgående ett sämre resultat än de kommuner som fått avslag. Enda undantaget är lite förvånande kommuner som fått avslag av regeringen och inte överlämnats till någon delegation. Det andra resultatmåttet inkluderar extraordinära poster. De senare är kostnader eller intäkter som härrör sig från verksamheter som klart saknar samband med kommunens ordinarie verksamhet och som inte inträffar ofta eller regelbundet. Som framgår av Tabell 4.7 försämras resultatet så gott som genomgående, medan det förbättras för kommunsektorn som helhet. De ovan redovisade skillnaderna mellan bifalls- och avslagskommuner består dock. Den grupp kommuner som fått avslag av regeringen och inte överlämnats till någon delegation förbättrar emellertid sitt resultat relativt kraftigt. De medelvärden för resultatmåtten som redovisas i Tabell 4.7 rymmer dock vissa skillnader. Framför allt gäller det Bostadsdelegationen som har en relativt hög andel () bifallskommuner som uppvisar nollresultat eller ett positivt resultat före extraordinära poster. Andelen sjunker emellertid om hänsyn tas till extraordinära poster. Den är dock fortfarande högre än för regeringens bifall. Kommunernas ekonomiska ställning kan utläsas i balansräkningen. Det normala måttet är soliditet, som visar hur stor del av tillgångarna som finansierats med egna medel. De kommuner som ansökt om stöd har en betydligt lägre soliditet än kommunsektorn som helhet (Tabell 4.7). Det förekommer även stora skillnader mellan kommuner som fått bifall respektive avslag. Kommuner som fått bifall av Bostadsdelegationen och regeringen (efter förslag från Kommundelegationen) har en påtagligt lägre soliditet (och negativ) än avslagskommunerna. Undantaget är kommuner som fått bifall av regeringen efter förslag från de bägge delegationerna. Den gruppen uppvisar den högsta soliditeten. Tabell 4.7 Resultat och soliditet Resultat före extraordinära poster som andel av summan av skatteintäkter och statsbidrag Resultat efter extraordinära poster som andel av summan av skatteintäkter och statsbidrag Soliditet (inklusive alla pensionsåtaganden) Kommunsektorn -1,0 1,0 21,0 Samtliga sökande kommuner -3,3 -3,8 3,2 Bifall av BD -3,4 (29) -10,2 (12) -6,4 Avslag av BD -2,5 (24) -3,0 (29) 5,0 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) -4,2 (9) -9,0 (5) -8,8 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) -1,6 (27) -2,8 (32) 8,0 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) -4,7 (8) -4,5 (8) 8,9 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) -4,4 (7) 0,1 (13) 4,4 När det gäller resultaten finns det skäl att närmare analysera de ärenden som beretts av Kommundelegationen. Delegationen har haft till uppgift att bereda ärenden om huruvida ett ekonomiskt stöd ska ges till vissa kommuner för åtgärder i syfte att nå ekonomisk balans. Ett viktigt mått är då naturligtvis vilket budgetunderskott som förväntas uppstå 2002. har gjort en sammanställning över förväntade resultat 2002. Den avser dels kommunernas egna bedömningar, dels delegationens bedömning. Det föreligger betydande skillnader mellan de bägge prognoserna eller uppskattningarna (Tabell 4.8). Enligt kommunernas egna bedömningar förväntas av kommunerna uppvisa underskott 2002. Det genomsnittliga resultatet är dock negativt och uppgår till -per innevånare. Kommundelegationens bedömning pekar dock på att av kommunerna kommer att ha ett underskott 2002. Detta leder till ett förväntat underskott på -per innevånare. Kommundelegationen bedömer således att både budgetunderskott och antal kommuner med underskott kommer att vara betydligt större än vad kommunerna själva räknar med. Kommundelegationens mer negativa bedömning får framför allt genomslag för de kommuner som fått bifall efter förslag från delegationen. I dessa kommuner kommer resultaten att kraftigt försämras jämfört med kommunernas egna bedömningar. I de kommuner som fått avslag efter förslag från delegationen sker dock ingen nämnvärd resultatförsämring. Kommunernas egna bedömningar pekar inte på några större skillnader mellan de tre grupperna i Tabell 4.8. Enligt Kommundelegationen (2000) är en rimlig orsak till diskrepansen mellan delegationens framskrivningar och kommunernas ekonomiska planer att kommunerna ofta lagt in besparingskrav i planen utan att dessa konkretiserats genom politiska beslut. En annan orsak är att de sökande ofta har, enligt delegationens bedömning, gjort en alltför optimistisk befolkningsprognos. Tabell 4.8 Resultat enligt kommunerna och enligt Kommundelegationen Resultat enligt kommunen Resultat enligt Kommundelegationen Bifall av regeringen (efter förslag från KD) -12 -2229 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 153 -16 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) -297 -2470 Samtliga -12 -1377 (2000a) har genomfört en enkät till kommunerna där de bedömer sina möjligheter att klara balanskraven 2000 och 2001. Undersökningen genomfördes innan regeringen fattade beslut om bidrag. I av kommunerna görs bedömningen att kraven på ekonomisk balans inte uppfylls 2000. Det är dock av kommunerna som definitivt anger att de ej klarar balanskravet (anger att de troligen inte klarar balanskravet). anger av kommunerna att de inte kommer att klara balanskravet. bedömer att de definitivt inte kommer att uppfylla balanskravet (14 kommuner). enkätundersökning förefaller således ge en mer positiv bild än Kommundelegationens prognoser. En undersökning av KommunAktuellt (2000) visar på liknande resultat (undersökningen genomfördes efter Kommundelegationens förslag). Enligt denna undersökning räknar 25 kommuner med att inte klara balanskravet . är var femte kommun tveksam till om de klarar ekonomisk balans. anger dock endast tre respektive två kommuner att de definitivt inte kommer att klara balanskravet. Det är också möjligt att utifrån finansiella nyckeltal försöka att analysera om kommunerna vidtagit åtgärder för att rationalisera eller krympa verksamheten, åtminstone till den del sådana åtgärder är synliga i resultat- eller balansräkningen. En väg är att analysera hur verksamhetens kostnader har utvecklats. Måttet innehåller huvuddelen av kommunernas löpande externa kostnader, t.ex. löner, hyror och inköp av varor och tjänster. Det kan ses som en indikator på om kommunerna vidtagit besparingar. Ett huvudintryck är att kostnadsutvecklingen i de kommuner som sökt stöd åtminstone inte varit högre än för kommunsektorn som helhet. Det är snarare en tendens att kostnaderna ökat i något lägre takt. Det är dock inte möjligt att spåra några påtagliga skillnader mellan kommuner som fått stöd och kommuner som fått avslag. Kommuner som fått bifall har således inte i någon högre grad än avslagskommuner genomfört besparingar som fått synliga effekter i resultaträkningen. Tabell 4.9 Förändring av verksamhetens kostnader 1996, 1997, 1998 och 1999 Verksamhetens kostnader 1996 1997 19981 1999 Kommunsektorn 7,6 2,6 13,3 5,1 Samtliga sökande kommuner 6,8 2,2 10,4 4,5 Bifall av BD 7,2 1,2 11,6 3,7 Avslag av BD 6,4 2,4 9,2 5,5 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) 8,4 1,3 9,3 3,4 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 5,9 4,0 11,2 4,8 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 6,5 0,1 10,0 4,3 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) 5,7 2,6 10,5 4,7 1 1998 är ej jämförbart med övriga år eftersom redovisningen lades . En annan väg är att analysera om det skett försäljningar av anläggningstillgångar. Det skulle kunna vara en indikator på om kommunerna sett över balansräkningen och t.ex. sålt bolag för att amortera ned skuldbördan. Som framgår av Tabell 4.10 förefaller kommuner som ansökt om stöd att i lägre utsträckning ha sålt anläggningstillgångar än kommunsektorn som Vad gäller ärenden som handlagts av Bostadsdelegationen och beretts av Kommundelegationen föreligger inga större skillnader mellan kommuner som fått bifall respektive avslag. Kommuner som fått avslag av regeringen efter förslag från Kommundelegationen har dock i något högre utsträckning sålt anläggningstillgångar än de kommuner som fått bifall. förefaller emellertid inte dessa kommuner ha genomfört några markanta utförsäljningar. Den låga aktiviteten kan också bero på att kommunerna saknar tillgångar som går att omsätta på en marknad. Den största utförsäljningen har skett av kommuner som fått bifall efter förslag från bägge delegationerna. Även kommuner som fått avslag av regeringen och inte överlämnats till någon delegation har relativt stora utförsäljningar. Tabell 4.10 Försäljning av anläggningstillgångar 1998 och 1999 Försäljning av anläggningstillgångar i förhållande till skatteintäkter och statsbidrag 1998 1999 Kommunsektorn 2,0 7,0 Bifall av BD 0,6 0,2 Avslag av BD 0,9 0,2 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) 0,4 0,1 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 0,4 2,2 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 3,9 7,2 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) 1,7 5,6 Nyckeltal för verksamheten Det är också väsentligt att i detta sammanhang försöka analysera omfattningen av den verksamhet som bedrivs i de olika kommungrupperna. En sådan analys kan ge en indikation på ambitionsnivå, effektivitet och utrymme för besparingar. Det ger dessutom en möjlighet att t.ex. analysera om det finns något samband mellan en kommuns ekonomiska ställning och omfattningen av den verksamhet som bedrivs. Inledningsvis kan det finnas anledning att analysera hur de sökande kommunerna tar del av det statliga utjämningssystemet för kommuner. En sådan analys kan ge en indikation på om kommunerna redan kompenseras för en ogynnsam kostnadsstruktur. Utjämningssystemet består av inkomstutjämning och kostnadsutjämning. I inkomstutjämningen sker det en utjämning av skatteinkomster mellan kommunerna. De som har en skattekraft som är lägre än genomsnittet för riket får ett bidrag från staten, medan de som har en skattekraft som är högre än riksgenomsnittet får betala en avgift till staten. Den andra delen i utjämningssystemet, kostnadsutjämningen, utjämnar för opåverkbara kostnader. I kostnadsutjämningen beräknas en standardkostnad för varje verksamhet (16 verksamheter och kostnadsslag) i kronor per innevånare. Kostnadsutjämningen tar inte hänsyn till kommunernas faktiska kostnader. Standardkostnaden är den kostnad som kommunen skulle ha om den bedrev verksamheten vid en genomsnittlig avgifts-, ambitions- och effektivitetsnivå och med hänsyn till de egna strukturella faktorerna enligt kostnadsutjämningen. Standardkostnaden kan sägas spegla strukturella kostnadsskillnader, dvs. sådana kostnader som kommunerna inte själva kan påverka. Summan av standardkostnaderna för alla delmodeller kallas för kommunens strukturkostnad. Om strukturkostnaden är högre än genomsnittet för riket får kommunen ett bidrag motsvarande skillnaden gentemot riksgenomsnittet och vice versa. Som framgår av Tabell 4.11 har de kommuner som sökt stöd en betydligt högre andel som får bidrag från kostnadsutjämningen än kommunsektorn som helhet. Det gäller, om än inte lika påtagligt, även inkomstutjämningen. Det förekommer också relativt stora skillnader mellan kommuner som fått bifall respektive avslag. Kommuner som fått bifall av Bostadsdelegationen har en betydligt större andel som uppbär bidrag i kostnadsutjämningen än avslagskommunerna. De kommuner som behandlats av regeringen efter förslag från Kommundelegationen uppvisar ett liknande mönster. Kommuner som beretts av båda delegationerna uppvisar dock en mycket hög andel som får bidrag i kostnadsutjämningen. Förvånande nog betalar också en hög andel av dessa kommuner avgift till inkomstutjämningen. Kommuner som fått avslag av regeringen och inte beretts av någon delegation har däremot en lägre andel som uppbär bidrag i bägge utjämningssystemen. Tabell 4.11 Kommuner som betalar avgift till kostnadsutjämningen och inkomst-utjämningen Kostnadsutjämningen Inkomstutjämningen Avgift Bidrag Avgift Bidrag Kommunsektorn 66,8 33,2 21,1 78,9 Samtliga sökande kommuner 52,6 47,4 14,8 85,2 Bifall av BD 50,0 50,0 12,5 87,5 Avslag av BD 63,2 36,8 13,2 86,8 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) 45,5 54,5 9,1 90,9 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 59,1 40,9 9,1 90,9 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 21,4 78,6 21,4 78,6 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) 60,0 40,0 33,3 66,7 Den ovan redovisade bilden blir än mer tydlig om vi betraktar vilka faktiska bidrag kommunerna får i de bägge utjämningssystemen. Som framgår av Tabell 4.12 har kommuner som fått bifall betydligt högre ersättningsnivå än avslagskommunerna. Exempelvis får kommuner som fått bifall av regeringen efter förslag från Kommundelegationen ett bidrag på per innevånare från kostnadsutjämningen, medan kommuner som fått avslag får betala en avgift på per innevånare. Sammanfattningsvis förefaller det vara en hög andel kommuner som får bidrag från kostnadsutjämningen som både sökt och framför allt fått stöd, med andra ord i hög grad kommuner som redan kompenseras för en ogynnsam kostnadsstruktur. Speciellt tycks detta gälla bifall från regeringen. Tabell 4.12 Faktiska bidrag eller avgifter i utjämningssystemen Bidrag från kostnadsutjämningen Bidrag från inkomstutjämningen Netto i utjämningssystemet Kommunsektorn 153 1252 1457 Samtliga sökande kommuner 122 853 1246 Bifall av BD 247 1442 2027 Avslag av BD -93 1249 1212 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) 901 1607 2825 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) -266 718 607 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 1144 1095 3096 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) -120 -1267 -751 Strukturkostnader och utbudsnivå Kommunernas kostnader per innevånare varierar som framgått ovan bland annat beroende på strukturella kostnadsskillnader som gör att behovet av, eller kostnaderna för, kommunala verksamheter är högre eller lägre än riksgenomsnittet. Strukturella kostnader är sådana kostnader som beror på faktorer som kommunerna själva inte kan påverka, t.ex. åldersstrukturen, innevånarnas sociala bakgrund och den geografiska strukturen. Att rakt av jämföra en kommuns kostnader med en annans utan att ta hänsyn till varje kommuns strukturella faktorer ger en begränsad indikation på om en kommun är "dyr" eller inte. Ett bättre mått på om en kommun är "dyr" eller inte är att jämföra kommunens faktiska nettokostnader i olika verksamheter med kommunens standardkostnad enligt skatteutjämningssystemet. Kostnadsutjämningen ska utjämna strukturella kostnadsskillnader. Systemet ska däremot inte utjämna för de kostnadsskillnader som beror på skillnader i ambitionsnivå, effektivitet eller avgifter. har utvecklat ett index som ger en indikation på om en kommun har högre eller lägre kostnader än de som motiveras av den egna strukturen enligt det statliga utjämningssystemet. Om kommunen har ett index större än 100 innebär det att kommunen har högre kostnader än vad som motiveras av kommunens strukturella förutsättningar. Skillnaden kan bero på att kommunen bedriver verksamheten till en annan ambitions- eller effektivitetsnivå än riksgenomsnittet. Det kan naturligtvis också bero på strukturella faktorer som inte beaktas eller fångas upp i utjämningssystemet. I Tabell 4.13 redovisas kostnader för barnomsorg, grundskola, gymnasieskola och äldreomsorg. Rent allmänt tycks de sökande kommunerna ha högre kostnader än vad som motiveras av kommunernas strukturella förutsättningar. Som framgår föreligger det relativt stora skillnader mellan kommuner som fått bifall respektive avslag. Kommuner som fått bifall av Bostadsdelegationen förefaller bedriva verksamheten på en högre kostnadsnivå än de kommuner som fått avslag, åtminstone vad gäller gymnasieskola och äldreomsorg. Kostnaderna för grundskola är likartade, medan de är något lägre för barnomsorg. Sammantaget har dock bifallskommuner högre kostnader än avslagskommuner. Mönstret är, med ett undantag, ännu tydligare vad gäller de ärenden som beslutats av regeringen. Kommuner som fått bifall av regeringen efter förslag från Kommundelegationen uppvisar ett högre kostnadsläge än de som fått avslag på förslag från delegationen. Kommuner som fått bifall efter förslag från bägge delegationerna förefaller uppvisa den högsta kostnadsnivån. De kommuner som fått avslag och inte överlämnats till någon delegation uppvisar däremot den lägsta kostnadsnivån. Tabell 4.13 Utbudsnivå och kostnader jämfört med strukturkostnader 1999 Barnomsorg Grundskola Gymnasieskola Äldreomsorg Utbudsnivå Kommunsektorn 100 100 100 100 100 Samtliga sökande kommuner 103 100 108 103 101 Bifall av BD 102 98 111 109 101 Avslag av BD 105 99 105 99 98 Bifall av regeringen (efter förslag från KD) 103 100 109 113 103 Avslag från regeringen (efter förslag från KD) 98 102 108 106 102 Bifall av regeringen (efter förslag från BD och KD) 112 103 111 107 104 Avslag från regeringen (ej överlämnade till delegation) 97 101 105 95 100 Det är också möjligt att redovisa ett mått eller index på kommunernas utbudsnivå, eller den kommunala servicen. Måttet anger i huvudsak hur stor del av målgrupperna som utnyttjar servicen inom olika verksamhetsområden (t.ex. andel innevånare i särskilt boende). Alla kommunala verksamheter ingår inte i modellen.