frsrdg · GP04RS1 · 2002-01-01 00:00:00 — Ändringar av vissa ekonomiska villkor för ledamöter och företrädare i Sammanfattning I detta ärende lämnar riksdagsstyrelsen förslag till ändringar i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen) och i lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i (företrädarlagen). beslutade att ge riksdagsstyrelsen i uppdrag att skyndsamt utreda förslag om ändrat ersättningssystem för riksdagsledamöternas sjukvårdsförmåner. I föreliggande förslag lämnas riksdagsstyrelsens överväganden i frågan. Förslaget innebär att ersättningar som betalas till ledamöterna för deras sjukvårdskostnader, dvs. för bl.a. läkarbesök och läkemedel, i huvudsak tas bort. Vid särskilda skäl föreslås att en riksdagsledamot efter prövning av riksdagsförvaltningen skall kunna få ersättning för kostnader för insatser i rehabiliterande syfte. Förslaget i övrigt rör inkomstgarantier, egenpensionsförmåner och efterlevandeskydd för ledamöter och företrädare i . Förslaget innebär att efterlevandeskyddet efter den som är riksdagsledamot eller företrädare i efter fyllda förstärks. Förslaget innehåller även två ändringar som i princip utgör följdändringar till tidigare gjorda ändringar i ersättningslagen och företrädarlagen. Den ena ändringen avser att säkerställa att en riksdagsledamot eller företrädare som får sjukpension inte kommer i ett sämre läge på grund av samordning än vad som gäller enligt reglerna om sjukpension i pensionsavtalet för statstjänstemän (PA-91). Den andra ändringen innebär att arvode till ordförande och vice ordförande i skall ingå vid beräkning av underlag för såväl egenpensionsförmåner som inkomstgaranti, både enligt ersättningslagen och enligt företrädarlagen. Förslaget innehåller dessutom förtydligande av begreppet tid i ersättnings-lagen vid beräkning av tjänstgöringstid i . 1 Riksdagsstyrelsens förslag till riksdagsbeslut 5 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter 6 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i 10 3 Ärendet och dess beredning 12 3.2 Vissa övriga frågor 12 4 Riksdagsstyrelsens överväganden 14 4.1 Sjukvårdsförmåner till ledamöter 14 4.1.1.1 Gällande ordning 14 4.1.1.3 Hälso- och sjukvård för anställda 14 4.1.1.3.1 Kollektivavtal för anställda 14 4.1.1.3.2 Gällande bestämmelser i övrigt för anställda 16 4.1.1.3.2.1 Definitionen hälso- och sjukvård 16 4.1.1.3.2.2 Arbetsmiljö och företagshälsovård 16 4.1.1.6 Avtal om företagshälsovård och sjukvård 19 4.1.1.7 Årliga kostnader m.m. 19 4.1.2.2 Ersättning för sjukvårdskostnader 19 4.1.2.3 Arbetsmiljö och företagshälsovård 20 4.1.2.6 Förslag till utformning av ny bestämmelse 21 4.2 Inkomstgaranti och egenpensionsförmåner 22 4.2.2 Arvoden i som underlag för beräkning av inkomstgaranti och egenpensionsförmåner 23 4.2.3.2 Gällande ordning 25 4.2.3.3 Förslag om samordning 25 4.2.4 Tjänstgöringstid enligt ersättningslagen 26 4.3.1 Gällande ordning 27 4.3.2 Förstärkt skydd för efterlevande till riksdagsledamöter eller företrädare i som fyllt 27 4.4 Ikraftträdande m.m. 29 1 Riksdagsstyrelsens förslag till riksdagsbeslut Riksdagsstyrelsen föreslår att antar förslaget till 1. lag om ändring i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter, 2. lag om ändring i lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i . I detta beslut har förutom talmannen deltagit: , Per , , , , , , och . 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter dels att 9 kap. 6 §, 11 kap. 3 §, 13 kap. 7 och 8 §§ samt 15 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att punkt 1 i övergångsbestämmelserna till lagen (1997:1067) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 kap. 6 § Sjukpension skall minskas med sådan ersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, annan författning eller kollektivavtal som avser samma inkomstbortfall. Betalas ej hel sjukpension, minskas avdraget i motsvarande mån. Sjukpension skall på ett underlag för egenpensionsförmåner upp till 7,5 basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring minskas med sådan ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring som avser samma inkomstbortfall. Betalas ej hel sjukpension, minskas avdraget i motsvarande mån. 11 kap. 3 § Efterlevandepensionen betalas från och med månaden efter dödsfallet, dock längst till den tidpunkt då den avlidne ledamoten skulle ha fyllt . Om ledamoten avgått med ålderspension efter fyllda betalas efterlevandepension längst räknat från avgången. Efterlevandepensionen betalas från och med månaden efter dödsfallet. Om ledamoten avgått före fyllda betalas efterlevandepension längst till den tidpunkt då den avlidne skulle ha fyllt . Detsamma gäller om ledamoten avgått med ålderspension då denne fyllde . Om ledamoten avgått med ålderspension efter fyllda betalas efterlevandepension längst räknat från avgången. 13 kap 7 § Underlaget för beräkning av inkomstgaranti utgörs av följande arvoden som betalas vid avgångstillfället: 1. ledamotsarvodet enligt 3 kap. 1 §, 2. tilläggsarvode enligt 3 kap. 2 §, 3. arvoden för månad till riksdagsledamot enligt 1 § 1-4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Underlaget för beräkning av inkomstgaranti utgörs av följande arvoden som betalas vid avgångstillfället: 1. ledamotsarvodet enligt 3 kap. 1 §, 2. tilläggsarvode enligt 3 kap. 2 §, 3. arvoden för månad till riksdagsledamot enligt 1 § 1-4 och 8 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. 8 § Inkomstgarantin betalas för månad under det första garantiåret av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 bas- belopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp. För tid därefter betalas inkomstgaranti med följande andelar av garantiunderlaget i förhållande till ledamotens tid i av den del av garantiunderlagen som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 11 men ej , Inkomstgarantin betalas för månad under det första garantiåret av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 bas- belopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp. För tid därefter betalas inkomstgaranti med följande andelar av garantiunderlaget i förhållande till ledamotens sammanlagda tid i av den del av garantiunderlagen som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 11 men ej , Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 10 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 9 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 8 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 10 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 9 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 8 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 7 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 6 men ej . av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 7 men ej , av den del av garantiunderlaget som inte överstiger 1,67 basbelopp och av den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 basbelopp efter minst 6 men ej . Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 15 kap. En riksdagsledamot har rätt till sjukvårdsförmåner motsvarande dem som tillkommer arbetstagare hos . Om det finns särskilda skäl kan en riksdagsledamot efter prövning av riksdagsförvaltningen få ersättning för kostnader för insatser i rehabiliteringssyfte. Denna lag träder i kraft . Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 7 kap. 3 § 3 i sin nya lydelse tillämpas dock för tid . Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 13 kap. 7 § i sin nya lydelse tillämpas dock för tid Bestämmelsen i 15 kap. 2 § skall tillämpas på framställningar om ersättningar som görs efter ikraftträdandet. 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i att 3 kap. 4 §, 5 kap. 6 §, 7 kap. 3 § och 9 kap. 7 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 4 § För den som har varit både företrädare och riksdagsledamot utgörs det pensionsgrundande arvodet av 1. företrädararvode enligt 2 kap. 2 § denna lag och riksdagsarvode enligt 3 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter, 2. tilläggsarvode enligt 3 kap. 2 § sistnämnda lag, 3. arvoden enligt 1 § 1-4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. För den som har varit både företrädare och riksdagsledamot utgörs det pensionsgrundande arvodet av 1. företrädararvode enligt 2 kap. 2 § denna lag och riksdagsarvode enligt 3 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter, 2. tilläggsarvode enligt 3 kap. 2 § sistnämnda lag, 3. arvoden enligt 1 § 1-4 och 8 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. 5 kap. 6 § Sjukpensionen skall minskas med sådan ersättning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, annan författning eller kollektivavtal som avser samma inkomstbortfall. Betalas ej hel sjukpension, minskas avdraget i motsvarande mån. Sjukpensionen skall på ett underlag för egenpensionsförmåner upp till 7,5 basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring minskas med sådan ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring som avser samma inkomstbortfall. Betalas ej hel sjukpension, minskas avdraget i motsvarande mån. Har en företrädare eller en riksdagsledamot som varit företrädare fått sjukpension från skall sjukpension som lämnas enligt denna lag reduceras i motsvarande mån. Reducering skall endast göras när sjukpensionen från avser samma sjukperiod. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 kap. Efterlevandepensionen betalas från och med månaden efter dödsfallet, dock längst till den tidpunkt då den avlidne företrädaren eller riksdagsledamoten skulle ha fyllt . Om företrädaren eller riks-dagsledamoten avgått med ål-derspen-sion efter fyllda , betalas efterlevandepension längst räknat från avgången. Efterlevandepensionen betalas från och med månaden efter dödsfallet. Om företrädaren eller riksdagsledamoten avgått före fyllda betalas efterlevandepension längst till den tidpunkt då den avlidne skulle ha fyllt . Detsamma gäller om företrädaren eller riksdagsledamoten avgått med ål-der-spension då denne fyllde . Om företrädaren eller riksdagsledamoten avgått med ålderspension efter fyllda , betalas efterlevandepension längst räknat från avgången. 9 kap. 7 § Underlaget för beräkning av inkomstgarantin utgörs av följande arvoden som betalas vid avgångstillfället 1. företrädararvode enligt 2 kap. 2 § denna lag eller ledamotsarvode enligt 3 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter, 2. tilläggsarvode enligt 3 kap. 2 § sistnämnda lag och 3. arvoden för månad till riksdagsledamot enligt 1 § 1-4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Underlaget för beräkning av inkomstgarantin utgörs av följande arvoden som betalas vid avgångstillfället 1. företrädararvode enligt 2 kap. 2 § denna lag eller ledamotsarvode enligt 3 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter, 2. tilläggsarvode enligt 3 kap. 2 § sistnämnda lag och 3. arvoden för månad till riksdagsledamot enligt 1 § 1-4 och 8 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 3 kap. 4 § och 9 kap. 7 § i sin nya lydelse tillämpas dock för tid . 3 Ärendet och dess beredning beslutade , med anledning av två motioner, att ge riksdagsstyrelsen i uppdrag att skyndsamt utreda förslag om ändrat ersättningssystem för riksdagsledamöternas sjukvårdsförmåner (2000/01:KU1, prot. I motion 2000/01:K294 av Carlinge Wisberg m.fl. (v) hade föreslagits att riksdagsledamöternas läkemedelsförmån skall avskaffas. Riksdagsledamöterna jämställs med personal när det gäller läkemedelsersättning. Motionärerna ansåg att det inte finns ett naturligt samband mellan ledamöterna och tjänstemännen i detta avseende. Genom läkemedelsförmånerna undgår riksdagsledamöterna att vidkännas effekterna av de egna besluten inom detta område. Det är inte heller sannolikt att riksdagsledamöterna avstått något löneutrymme för läkemedelsförmånen. Motionärerna ansåg därför att förmånen bör avskaffas. Om det trots allt finns ett behov av kollektiv lösning av ledamöternas läkemedelskostnader, kan en medicinfond bildas. I motion 2000/01:K376 av m.fl. (mp) hade föreslagits att ersättningen för riksdagsledamöternas sjukvårds- och läkemedelskostnader avskaffas. Enligt motionärerna är det besvärande för riksdagsledamöterna, som själva har fria läkemedel och subventionerad läkarvård, att fatta beslut om kostnadsökningar för ekonomiskt svaga grupper. Av rättviseskäl och med tanke på de märkbara löneökningar som riksdagsledamöterna har fått bör dessa förmåner avskaffas, anser motionärerna. Med anledning av motionerna anförde följande i sitt betänkande 2000/01:KU1 (s. 25). Utskottet har förståelse för de tankegångar som förs fram i motionerna. Den exakta utformningen av ett beslut om ändringar i ersättningssystemet bör av praktiska skäl övervägas närmare. Enligt utskottets mening bör en sådan utredning skyndsamt genomföras. Detta bör riksdagsstyrelsen med anledning av motionerna K376 (mp) och K294 (v) ges till känna. 3.2 Vissa övriga frågor Dåvarande fann vid en uppföljning av de ettåriga inkomstgarantier som betalats ut till riksdagsledamöter som avgick efter valet behov av en översyn av bl.a. rutinerna kring utbetalningarna av garantierna (förvaltningskontorets PM av , dnr 7249-3416-99/00). På förslag av förvaltningskontoret gav dåvarande förvaltningsstyrelsen därför riksdagsförvaltningen i uppdrag att genomföra en sådan översyn (förvaltningsstyrelsens protokoll nr 7 1999/2000). Under arbetet med inkomstgarantins rapporteringssystem har vissa frågor uppmärksammats där lagändringar krävs. För det första ingår inte arvoden som betalas ut för uppdrag i som underlag för beräkning av inkomstgaranti och såvitt gäller företrädare i inte heller för beräkning av egenpension. För det andra förekommer brister i bestämmelserna om samordning av sjukpension. Vissa otydligheter har också noterats såvitt gäller utformningen av bestämmelsen om den tid i som ledamoten får tillgodoräkna sig vid beräkningen av inkomstgarantin. Även behov av förstärkt efterlevandeskydd till riksdagsledamöter och företrädare i som fyllt har konstaterats. I det följande lämnar riksdagsstyrelsen förslag i dessa frågor. 4.1 Sjukvårdsförmåner till ledamöter Enligt 15 kap. 2 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (i det följande benämnd ersättningslagen) har en riksdagsledamot rätt till sjukvårdsförmåner motsvarande dem som tillkommer arbetstagare hos . I sammanhanget bör även tilläggas att det i 3 kap. 3 § ersättningslagen stadgas följande. "Att ledamotsarvode och tilläggsarvode anses som inkomst av anställning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och lagen (1991:1047) om sjuklön. Ledamot skall därvid anses om arbetstagare." Bestämmelsen om sjukvårdsförmåner tillkom genom ett riksdagsbeslut . Enligt en etablerad praxis hade riksdagsledamöter erbjudits företagshälsovård i ungefär samma omfattning som riksdagsförvaltningen i sin egenskap av arbetsgivare är skyldig att tillhandahålla anställda. Denna praxis konfirmerades 1989 (förs. 1988/89:27, KU 1988/89:31, rskr. Några särskilda regler om företagshälsovård infördes inte i ersättningslagen. I en reservation (fp och mp) till utskottsbetänkandet framhölls att ledamöternas sjukvårdsförmåner inte borde jämställas med de anställdas hälso- och sjukvårdsförmåner utan i första hand med de förmåner som gäller för arbetare, tjänstemän och pensionärer ute i samhället. 4.1.1.3 Hälso- och sjukvård för anställda För anställda finns regler om ersättning för sjukvårdskostnader i kollektivavtal. Regler i övrigt på området finns i bl.a. lagen (1962:381) om allmän försäkring och i arbetsmiljölagen (1977:1160). 4.1.1.3.1 Kollektivavtal för anställda I Allmänt löne- och förmånsavtal för och dess myndigheter () regleras anställdas rätt till ersättning för sjukvårdskostnader. Dessa stämmer i allt väsentligt överens med vad som gäller för det statliga området i övrigt enligt kollektivavtal ALFA (Allmänt löne- och förmånsavtal, cirk.2001:A8). Ersättning kan utges enligt följande förutsättningar och med angivna belopp. Läkarvård, tandvård och psykologbehandling Kostnader för läkarvård, tandvård i form av oralkirurgisk behandling samt psykologbehandling ersätts med högst per besök. ( undersökning och behandling som vid sjukdom ges av den som är behörig att utöva läkaryrket i samt ( utfärdande av sådant läkarintyg (läkarutlåtande) som arbetsgivaren infordrar. Med oralkirurgisk behandling avses behandling som utförs på sjukhus eller vid odontologisk fakultet. Med psykologbehandling avses behandling som, efter remiss av läkare, ges av legitimerad psykiater, legitimerad psykolog eller legitimerad psykoterapeut. Kostnader för sjukgymnastisk behandling ersätts med högst per besök. Sjukhusvård ersätts med högst för varje vårddag. Kostnader för sådana receptbelagda läkemedel som enligt lag omfattas av högkostnadsskydd ersätts. Apotekskort/högkostnadskort m.m. En förutsättning för att kostnader skall ersättas är att registrering i förekommande fall har skett i ett apotekskort för läkemedel eller högkostnadskort för sjukvård. Rätten till ersättning är förfallen om arbetstagaren inte har begärt ersättning hos arbetsgivaren senast efter den dag då han hade utgiften. Om det finns särskilda skäl kan arbetsgivaren lämna ersättning för vård utöver vad som ovan angivits. I allmänna råd för tillämpningen av avtalet lämnas följande kommentar till stadgandet om särskilda skäl. Särskilda skäl att medge ersättning utöver avtalet kan finnas exempelvis när arbetsgivaren anser det angeläget från verksamhetssynpunkt att en arbetstagare med ryggbesvär snabbt kan återgå i arbete och detta förutsätter att arbetstagaren får behandling hos en kiropraktor (motsvarande) eller att en arbetstagare får ersättning för taxiresor till och från arbetsplatsen utöver sådan ersättning från . Särskilda skäl att medge ersättning utöver avtalet kan vidare finnas exempelvis när en arbetstagare genomgår behandling vid , dock endast i den mån kostnaden motsvarar kostnaden för behandling hos sjukgymnast (se 5 §). 4.1.1.3.2 Gällande bestämmelser i övrigt för anställda Utöver vad som regleras i ovanstående avtal om rätt till ersättning för sjukvårdskostnader finns för arbetstagare lagregler som i sammanhanget bör belysas. Detta gäller bl.a. reglerna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lagen (1962:381) om allmän försäkring och om företagshälsovård i arbetsmiljölagen (1977:1160). I det följande lämnas en kort redogörelse över det aktuella regelverket. 4.1.1.3.2.1 Definitionen hälso- och sjukvård En definition av hälso- och sjukvård finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL. Med hälso- och sjukvård avses i HSL åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvård hör också sjuktransporter. Det är landstingen, och i vissa fall kommunerna, som har ansvaret för hälso- och sjukvården enligt HSL. 4.1.1.3.2.2 Arbetsmiljö och företagshälsovård Enligt bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) skall arbetsgivaren systematiskt planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön bl.a. uppfyller kraven i denna lag. Arbetsgivaren skall vidare se till att det i verksamheten finns på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet för fullgörande av de uppgifter som enligt denna lag och enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring vilar på honom. Arbetsgivaren skall vidare svara för att den företagshälsovård som arbetsförhållandena kräver finns att tillgå. I arbetsmiljölagen har i 3 kap. 2 b § genom SFS 1999:841 införts en definition av begreppet företagshälsovård. Med företagshälsovård avses enligt nämnda bestämmelse "en oberoende expertresurs inom områdena arbetsmiljö och rehabilitering. Företagshälsovården skall särskilt arbeta för att förebygga och undanröja hälsorisker på arbetsplatser samt ha kompetens att identifiera och beskriva samband mellan arbetsmiljö, organisation, produktivitet och hälsa". För arbetstagare konfirmeras arbetsgivarens skyldighet att tillhandahålla företagshälsovård för sina anställda i ett centralt samverkansavtal. Rehabilitering är ett samlingsbegrepp för alla åtgärder av medicinsk, psykologisk, social och arbetslivsinriktad art som skall hjälpa sjuka och skadade att återvinna bästa möjliga funktionsförmåga och förutsättningar för ett normalt liv. Olika parter svarar för olika områden vid rehabiliteringsinsatser. En arbetsgivare har enligt arbetsmiljölagen huvudansvaret för att arbetsplatsen har en god arbetsmiljö där risker för olycksfall och ohälsa förebyggs. I lagen och dess föreskrifter utvecklas vad som menas med en god arbetsmiljö och hur sådan skall uppnås. Det anses att en arbetsgivare är skyldig att vidta och bekosta sådana åtgärder som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten och som syftar till att en arbetstagare skall kunna vara kvar på arbetsplatsen. Det kan t.ex. vara fråga om rehabiliteringsåtgärder och anskaffning av tekniska hjälpmedel. Vilka åtgärder en arbetsgivare är skyldig att vidta beror på omständigheterna i varje enskilt fall. Arbetsmiljölagen och dess föreskrifter knyter an till bestämmelser om rehabilitering som finns i lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL. I 22 kap. AFL finns bestämmelser om rehabilitering och rehabiliteringsersättning. Häri stadgas bl.a. arbetsgivarens skyldigheter vid rehabilitering (arbetslivsinriktad rehabilitering). Bland annat fastslås att skall, om den försäkrade medger det, i arbetet med rehabilitering samverka med bl.a. hans eller hennes arbetsgivare. Av 22 kap. 2 § AFL framgår att rehabiliteringen skall syfta till att återge den som drabbats av sjukdom hans arbetsförmåga och förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Det kan bli aktuellt med rehabilitering t.ex. efter långvarig sjukdom, trafikolyckor, akuta sjukdomar t.ex. hjärtinfarkt eller hjärnblödning. Härtill kommer vissa regler som finns om sjukpenning vid förebyggande behandling (3 kap. 7 b § AFL), dvs. medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som syftar till att förebygga eller häva nedsättning av arbetsförmåga. Behandling skall förbättra eller motverka en försämring av sjukdomen i syfte att förhindra att personen inte kan arbeta eller får nedsatt arbetsförmåga.