frsrdg · GP04RR10 · 2002-01-01 00:00:00 — KT framhåller att lantmäteri är en komplex teknisk, juridisk och ekonomisk verksamhet som har olika roller men är en mycket smal del av det svenska samhället. Det innebär att rollerna är svåra att renodla organisatoriskt eller att det blir orimligt dyrt att särskilja samverkande delar. På den kommunala sidan pågår en sådan renodling på kommunernas egna initiativ genom en omfattande benchmarking där verksamheten delas upp och entydiga nyckeltal definieras. T-kartor framhåller att affärer bygger på nätverk och att Lantmäteriets interna samarbete ger en oacceptabel fördel för all affärsverksamhet som fyrklövern [det samlade statliga Lantmäteriet] ägnar sig åt. Kunden går in i lokaler som är gemensamma och kan omöjligt särskilja en speciell division inom verksamheten. Den allvarligaste konsekvensen av detta är att det inte finns någon myndighet kvar utan snarare en konkurrent med stora öron och många munnar att mätta. T-kartor menar att Lantmäteriets mål med att få bli affärsverk är att kunna bedriva affärer i monopolistisk ställning. ST-lantmäteri menar att då det bedrivs omfattande uppdragsverksamhet inom divisionen för landskaps- och fastighetsdata är det viktigt med en gemensam marknadsplan och försäljningsorganisation samt ett gemensamt kundperspektiv för att hålla ihop all uppdragsverksamhet och avgiftsfinansierad verksamhet. menar att Lantmäteriet sätter konkurrensen ur spel inom området GIS-programvaror och därtill hörande tjänster och produkter i anslutning till kartprodukter. Man ifrågasätter också om Lantmäteriet har rätt att sälja, utveckla och förmedla datorprogram, liksom över hur denna verksamhet finansieras. Särredovisning av konkurrensutsatt verksamhet I rapporten föreslår revisorerna att regeringen fullföljer sina utfästelser om ett uppdrag till att analysera hur krav på särredovisning av konkurrensutsatt kommersiell verksamhet kan utformas. Lantmäteriet ser fram emot att får regeringens uppdrag att utföra den utlovade analysen rörande krav på särredovisning. Lantmäteriet framhåller dock att myndighetens ekonomiska redovisning är utformad i enlighet med statsmakternas krav och innebär att uppdragsverksamheten - liksom andra verksamheter - går att särskilja ekonomiskt. Redovisningen skulle emellertid kunna göras tydligare om de av Lantmäteriet framförda förslagen till regeländringar genomfördes. Statskontoret instämmer i att bör få det aviserade uppdraget om en analys av möjligheterna till särredovisning av konkurrensutsatt verksamhet. Myndigheten motiverar detta bl.a. med att uppdelningen av myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet är ett problem även på vissa andra myndigheter. () anser att innan ställning tas till en eventuell särredovisning av kommersiell konkurrensutsatt verksamhet bör förutsättningarna för en sådan särredovisning i statliga myndigheter utredas. En tänkbar frågeställning skulle då kunna vara om det överhuvudtaget är möjligt att på ett rimligt sätt dela på verksamheterna så att det är invändningsfritt från både rättssäkerhets- och konkurrenssynpunkt. stöder revi-sorernas krav på en tydligare särredovisning av Lantmäteriets verksamhet. framhåller verket att bestämmelser om krav på myndigheter att särredovisa den verksamhet som myndigheten bedriver i konkurrens normalt är en otillräcklig åtgärd från konkurrenssynpunkt. Det är i princip omöjligt att fördela gemensamma kostnader (samkostnader) som kan vara administrations-, lokal- och kapitalkostnader på olika verksamheter eller produktområden så att fördel-ningen blir korrekt utifrån faktisk resursanvändning. I fallet med myndigheter som bedriver verksamhet på en konkurrensmarknad torde det i många fall krävas, utöver särskilda regler om att denna verksamhet ska särredovisas, en rad åtgärder som rör bl.a. organisationen av de olika verksamheterna för att få en väl fungerande konkurrens på området. I rapporten föreslår revisorerna att regeringen redovisar sin syn på en bolagisering av hela eller delar av Metria för , att regeringen redovisar för hur man har för avsikt att hantera den ekonomiska situationen inom Lantmäteriets uppdragsdivision Metria, att det som grund för en bedömning av Lantmäteriets framtida organisation genomförs en genomgripande objektiv analys av Metrias agerande och position på marknaden för geografisk information. Lantmäteriet menar att frågan om en begränsad bolagisering av Metria är aktuell. Tvärtom har Lantmäteriet konstaterat det stora värde som ligger i att hålla samman Lantmäteriets olika verksamheter. När regeringen tar ställning till det förslag till vissa regeländringar som Lantmäteriet har framfört kan det, enligt Lantmäteriet, vara lämpligt att redogöra för synen på bolagiseringsfrågan. Lantmäteriet konstaterar vidare att Metrias ekonomiska resultat under gångna år har varit otillfredsställande. Lantmäteriet anser att den negativa utvecklingen numera har vänts. Resultatet för visar att Metrias verksamhet är lönsam. Lantmäteriet har informerat om vilka förändringar i verksamheten som gjorts, och i anslutning till delårsrapporten lämnat en särskild redogörelse för arbetet med att uppnå ekonomisk balans. Statskontoret har tidigare konstaterat att nuvarande or-ganisationsform ställer orimliga krav för att myndigheten inte ska agera på ett sätt som leder till att konkurrens-situationen på marknaden snedvrids. Till det kan läggas att den även ställer höga krav på styrning av myndigheten. Statskontoret anser därför att Lantmäteriets uppdragsverksamhet inom Metria och de regionala lantmäterimyndigheterna bör bolagiseras. Innan en sådan bolagisering sker är det, enligt Statskontoret, viktigt att uppdelningen mellan myndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet förtydligas i enlighet med revisorernas rapport. har inga synpunkter på förslagen om bolagisering av Metria. menar att Lantmäteriets blandning av myndighetsuppgifter, service och uppdragsverksamhet inte är lätt att hantera med nu gällande syn på hur statliga företag ska konkurrera, särskilt inte när huvuduppgiften har varit att nå ekonomisk balans. instämmer i att på nytt bör ta ställning i frågan om en bolagisering av Metria. En analys av Metrias agerande och position på marknaden för geografisk information bör vara en viktig del av underlaget för ett sådant ställningstagande. vill särskilt betona vikten av att Metria bolagiseras. anser att i de fall myndigheter bedriver närings-verksamhet bör myndighetsuppgifterna avskiljas organisatoriskt och redovisningsmäs-sigt från den konkurrensutsatta verksamheten. Vidare betonar vikten av att det inte kvar-står sådana direkta eller indirekta kopplingar mellan myndighetens och det föreslagna bolagets olika verk-samheter som kan medföra andra konkurrensförutsättningar för bolaget än för övriga aktörer på marknaden. välkomnar en bolagisering av verksamheten oavsett vem som sedan blir majoritetsägare till bolaget. En privatisering anses också möjlig. Cartesia menar att en bolagisering av Metria är det enda framkomliga sättet att skapa förutsättningar för en sund marknad inom området geografisk information. T-kartor framhåller att all affärsverksamhet ska bolagiseras och i full konkurrens tävla om alla de uppdrag som myndigheten upphandlar. Bolaget bör privatiseras och inte samlokaliseras med myndigheten. ST-lantmäteri anser att en bolagisering av Lantmäteriet som helhet eller i delar inte kan komma i fråga förrän ett helhetsgrepp har tagits beträffande all lantmäteriverksamhet, både statlig och . Lantmäteriet framhåller att man av flera skäl har reducerat sitt lokalutnyttjande. På varje etableringsort har det gällt att hitta det ekonomiskt och funktionellt mest fördelaktiga lokalalternativet. Som revisorerna påpekar har detta bl.a. inneburit lokalisering på samma våningsplan och gemensamt utnyttjande av olika servicefunktioner. Detta har varit ett led i strävan att dra nytta av den rationalitet som ligger i det förenade Lantmäteriet, men med bibehållen åtskillnad mellan de olika verksamheternas ekonomi och personella resurser. Det är således från användarnas och skattebetalarnas synpunkt samt av miljöskäl önskvärt med den av revisorerna ifrågasatta samlokaliseringen. Statskontoret framhåller att för att få en tydlig gräns mellan myndighets-uppgifter och uppdragsverksamhet kan det behövas en fysisk uppdel-ning av verksamheterna. I rapporten föreslår revisorerna att förekomsten av lokal myndighetsservice inom Lantmäteriet bör utredas. Lantmäteriet framhåller att regeringen har givit exempel på vad som ansågs falla inom den tillåtna ramen, men inte närmare preciserat innebörden i begreppet. Enligt Lantmäteriets uppfattning innebär den lokala myndighetsservicen inte någon risk för att förtroendet för förrättningsverksamheten rubbas. Lantmäteriet är emellertid uppmärksamt på att sådan verksamhet som inte har ett samband med förrättningsverksamheten, ska insorteras i uppdragsverksamheten. instämmer i att betydelsen av begreppet lokal myndighetsservice bör definieras i enlighet med revisorernas förslag. noterar att revisorerna påpekar att det förekommer lokal myndighetsservice utan direkt koppling till förrättnings- eller fastighetsregistreringsverksamheten genom avtal mellan och Lantmäteriet. menar att det finns en direkt koppling till förrättningsverksamheten i de fall har förvärvat mark i exempelvis ett planerat naturreservatet. I dessa ärenden kan Lantmäteriet samordna utstakningen av fastighetsgräns och reservatsgräns. En annan viktig del i samarbetet är det gemensamma behovet av att förbättra kvaliteten i redovis ningen av skyddad natur i Lantmäteriets s.k. planregister och naturvårdsregister. Lantmäterimyndigheterna i och i betonar att den lokala myndighetsservicen har betydelse för att upprätthålla länets kontorsnät. Man menar att de länsvisa lantmäterimyndigheterna har den kunskap och lokalkännedom som efterfrågas av de lokala användarna. Kommunerna i de berörda länen har också uttalat önskemål om att både fastighetsbildning samt tekniska och fastighetsrättsliga tjänster utföras vid de lokala lantmäterikontoren. Vidare menar de två myndigheterna att då villkoren för lantmäteriverksamheten är så olika i landet torde det också vara svårt att ge en tydlig men ändå flexibel definition av myndighetsservicen. Lantmäterimyndigheterna i anser vidare att synergieffekterna är av värde i en verksamhet med små marginaler. framhåller att det är svårt att tala om att man inte kan hjälpa till att lösa bygdens problem av principiella skäl, särskilt då ingen annan som kan utföra dessa tjänster finns att tillgå. Så som den lokala myndighetsservicen har bedrivits i anser lantmäterimyndigheten att det inte finns behov av en utredning för att förtydliga gränsdragningen mellan denna och myndighetsutövningen. i framhåller betydelsen av de lokala kontoren för samutnyttjande av myndighetens kompetens såväl inom teknikområdet som inom det fastighetsrättsliga området och för de kommunala stadsingenjörsuppgifterna. Kommunerna i länet ansåg sig inte kunna godta en organisation som innebar långa avstånd till ett bemannat lantmäterikontor. Detta bl.a. för att det ofta finns behov av ett personligt sammanträffande med myndigheten och för att det ofta behövs lokal sakkunskap för att klarlägga rådande fastighetsförhållanden. Vidare menar myndigheten att det är mycket tveksamt om det går att upprätthålla någon konkurrens inom området lokal myndighetsservice i . Tvärtom är det så att en rimlig service- och prisnivå för sakägare och kunder kan erbjudas just genom en nära integration mellan resurser för fastighetsbildning och myndighetsservice. Lantmäteriet konstaterar att revisorernas kartläggning visar att samarbetet med de kommunala lantmäterimyndigheterna har utvecklats positivt och att de små kommunerna anser att Lantmäteriets servicenivå är tillfredsställande. Lantmäteriet uppfattar detta som ett tecken på att verksamheten har rätt inriktning. Lantmäteriet konstaterar vidare att revisorerna inte har granskat hur rationellt det är med förrättningsverksamhet i egen regi i kommuner med förhållandevis ringa verksamhet. menar att det är principiellt otillfredsställande att en kommun innehar två, ibland tre, roller - fastighetsägarens (sakägarens), planmyndighetens och fastighetsbildarens. revisorernas påpekande att det finns en rollkonflikt i förhållandet mellan de två sistnämnda rollerna. menar att då kommunerna har det s.k. planmonopolet vore en rent statlig organisation på fastighetsbildningens område att föredra. tillstyrker de förslag som lämnas för att bl.a. stärka rättssäkerheten inom de kommunala lantmäterimyndigheternas myndighetsutövning. i kommun framhåller att kommunerna genom (PBL) och har fått en mycket grannlaga myndighetsuppgift med krav på stor kompetens och opartiskhet. De kommunala lantmäterimyndigheternas kompetens i bl.a. fastighetsrättsliga, fastighetsekonomiska och civilrättsliga frågor bidrar till en rättssäker myndighetsutövning. Revisorernas slutsats i rapporten är därför, enligt i kommun, synnerligen märklig. i är inte oroad för konkurrens från kommunala lantmäterimyndigheter, men det skulle förenkla debatten - även för kommunerna - om kriterierna för inrättandet var entydiga och publicerade i författning. i tillstyrker revisorernas förslag vad avser kommunala lantmäterimyndigheter. De kommunala lantmäterimyndigheterna i och menar att den fortsatta utveckling av svenskt lantmäteri måste ske i nära samverkan mellan kommunalt och statligt lantmäteri. Ett exempel på sådan samverkan är det ramavtal som tecknades mellan och . Lagen om kommunala lantmäterimyndigheter har också givit den statliga och kommunala förrättningsverksamheten tydliga och stabila spelregler för att i samverkan åstadkomma en rättssäker och effektiv fastighetsbildning. De två lantmäterimyndigheterna anser inte att det av rapporten kan utläsas om revisorerna har funnit att verksamheten vid någon lantmäterimyndighet skulle strida mot de regler som finns för verksamheten. Då revisorerna inte har kunnat belägga rättssäkerhetsproblem i lantmäteriverksamhet ifrågasätter lantmäterimyndigheten starkt flera av de förslag som gäller de kommunala lantmäterimyndigheterna. tolkar inte det som redovisas i rapporten som ett principiellt ifrågasättande av beslut om inrättande av kommunala lantmäterimyndigheter. Förbundet menar att rapporten visar att utvecklingen av den kommunala lantmäteriverksamheten nu i stort sker i enlighet med bostadsutskottets uttalanden och de diskussioner som fördes mellan utskottet och inför reformen. anser att förutsättningar för ett långsiktigt rättssäkert och ändamålsenligt "svenskt lantmäteri" är mycket goda. Såväl gällande regelverk som den långtgående samverkan mellan Lantmäteriet och kommunerna som har inletts är här viktiga hörnstenar. Förbundet anser att denna positiva utveckling bör följas och uppmuntras av statsmakterna och inte försvåras genom osäkerhet om de framtida förutsättningarna. De teoretiska rättssäkerhetsresonemang som förs fram i rapporten som skäl till utredningar och förändringar saknar, såvitt kan bedöma, tydlig substans i verkligheten. () anser att statligt och kommunalt lantmäteri just nu utvecklas på ett tillfredsställande sätt såväl i respektive verksamhet som i förmågan till samspel med varandra. KT ser därför inte att staten behöver avsätta utredningsresurser när det gäller organisation och ansvarsfördelning inom lantmäteriområdet. Viss begränsad ömsesidig irritation mellan statligt och kommunalt lantmäteri kan visserligen fortfarande förekomma, t.ex. vad gäller hanteringen av s.k. storkunder inom fastighetsbildningen. Problemen är dock förhållandevis små och inte värre än att de kan lösas i den dialog som förs inom ramen för samverkansformen "svenskt lantmäteri". KT avstyrker därför med största kraft revisorernas förslag om förändringar i lagen om kommunala lantmäterimyndigheter. KT menar att motiven till förslagen saknar grund i de iakttagelser revisorerna redovisar i sin rapport eller i annan känd dokumentation. ST-lantmäteri anser att då lantmäteriverksamheten är av infrastrukturell karaktär bör den vara statlig. anser att Lantmäteriets uppdrag som kartproducent och inom området fastighetsbildning innebär att mindre och medelstora kommuner inte agerar utan verkets samverkan eller samtycke. Metria blir i detta läge en given leverantör av allehanda tillbehör och tjänster till kommuner och andra kundkategorier med behov inom kartområdet. De kommunala lantmäterimyndigheternas verksamhetsomfattning I rapporten föreslår revisorerna att regeringen undersöker omfattningen av den verksamhet som bedrivs vid de kommunala lantmäterimyndigheterna. menar att om de statliga lantmäterimyndigheterna tar över handläggningen av alla förrättningsärenden där kommunen är sakägare (se nedan) kommer en följdeffekt att bli att verksamhetsomfattningen hos många av kommunerna blir så liten att den inte uppfyller lagens krav. i anser att de kommunala lantmäterimyndigheterna måste vara större än vad nuvarande regler kräver. Kravet på en viss minsta omsättning (), måste höjas till för att ge underlag för en minimibemanning. För detta talar också den pågående lagutvecklingen som utvidgar kompetensområdet för lantmäteriförrättningar. IT-verktyg kan inte ersätta lärande och uppföljning. De fastighetsrättsliga frågorna i lantmäteriförrättningar kräver dessutom kollegialt samråd för att uppnå enhetlighet i besluten. På små myndigheter med endast ett par förrättningslantmätare är det emellertid svårt att uppnå den kritiska kunskapsmassa som krävs. Inom den statliga organisationen finns en uppföljning i linjeorganisationen av fackmän som saknas hos motsvarande kommunala myndigheter. Revisorernas förslag om förstärkt tillsyn kan inte ersätta den uppföljning som en professionell arbetsgivare kan uppnå. Lantmäterimyndigheterna i och samt avstyrker förslaget. En analys bör i stället ske inom ramen för den ordinarie tillsynsverksamheten. Myndigheterna anser vidare att det inte har visats att kommunala lantmäterimyndigheter skulle brista i kompetens och verksamhetsomfattning eller ha lägre kompetens än statliga lantmäterimyndigheter. Dessutom hänvisar man till det system för kvalitetsuppföljning inom fastighetsbildningen som har tagits fram i samverkan mellan . Detta kommer, enligt , att mer kontinuerligt kunna ge besked om eventuella brister och deras samband med verksamhetsvolymen. De kommunala lantmäterimyndigheternas organisatoriska inplacering I rapporten föreslår revisorerna att regeringen tar initiativ till en analys av de rättssäkerhetsproblem som kan förknippas med att kommunala lantmäterimyndigheter placeras under byggnadsförvaltning eller byggnadsnämnd eller motsvarande. Lantmäteriet menar att reglerna för inplaceringen av lantmäterimyndigheterna i den kommunala organisationen är fullt tillfredsställande vad gäller rättssäkerheten. stöder revi-sorernas förslag. Lantmäterimyndigheterna i och menar att hur reglerna om organisatorisk inplacering efterlevs är en tillsynsfråga. Då några rättssäkerhetsproblem med nu gällande regler inte har kunnat påvisas avstyrks förslaget till förändring. i framhåller att integreringen av planverksamheten med verksamheten vid lantmäterimyndighet har varit ett motiv för att kommunala lantmäterimyndigheter skulle kunna inrättas. Myndigheten anser därför att det är tveksamt om detta hot mot rättssäkerheten kan undanröjas med organisatoriska ändringar. i vill framhålla vikten av att de kommunala lantmäterimyndigheterna tydligt åtskiljs från de övriga kommunala förvaltningarna. har mycket svårt att förstå hur revisorerna kan se den vanliga organisatoriska placeringen av lantmäterimyndighet under (motsv.) som ett rättssäkerhetsproblem. Att tidigt föra in fastighetsrättslig kompetens i planprocessen, underlätta plangenomförandet samt säkra att besluten hos de olika myndigheterna för plan- och byggfrågor respektive fastighetsbildning samordnas är ju huvudmotiven till att inrätta en lantmäterimyndighet. Särredovisning av de kommunala lantmäterimyndigheternas kostnader och intäkter I rapporten föreslår revisorerna att det i lagen (1995:1393) om lantmäterimyndighet införs krav på ekonomisk särredovisning av de kommunala lantmäterimyndigheternas verksamhet. Lantmäteriet och tillstyrker revisorernas förslag. Tekniska högskolan menar att det finns synergifördelar mellan planering och fastighetsbildning i allmänhet, vilket svårigheterna att särredovisa verksamheterna tyder på. är det även här fråga om att rättssäkerhet och legitimitet riskeras. anser inte att några kommunala lantmäterimyndigheters svårigheter att särredovisa sitt ekonomiska resultat kan ses som en allvarlig rättssäkerhetsfråga. i vill framhålla vikten av att de kommunala lantmäterimyndigheterna åläggs ekonomisk särredovisning av verksamheten. i kommun menar att de kommunala lantmäterimyndigheternas ekonomiska redovisning inte sätts i högsäte då de inte ingår i någon affärsmässig konstellation där man ställer krav liknande dem som gäller för det privata näringslivet. Överlämnande av ärenden där kommunerna är sakägare Lantmäteriet anser att dagens ordning för överlämnade av ärenden inte är tillfredsställande. Det finns därför skäl att se över dessa regler. I rapporten föreslår revisorerna att det i lagen (1995:1393) om lantmäterimyndighet införs krav på att de kommunala lantmäterimyndigheterna ska informera om möjligheten att överlämna ärenden där kommunen är sakägare till statlig lantmäterimyndighet. tillstyrker förslaget och har inget att invända mot förslaget. () samt Lantmäterimyndigheterna i och kommuner menar att kravet på att information ska ges till sakägarna om möjligheten att överlämna vissa ärenden till statliga lantmäterimyndigheter redan finns. I förarbetet till lag om lantmäterimyndighet anges att kommunala lantmäterimyndigheter bör ha skyldighet att lämna sådan information samt upplysa om innebörden av ett överlämnande. i kommun framhåller dessutom att tillsynsmyndigheten särskilt har poängterat detta i en promemoria. Upplysningsskyldigheten torde regelmässigt fullgöras av de kommunala lantmäterimyndigheterna, exempelvis genom en upplysning på bekräftelsen av inkommen ansökan. KT menar också att såvitt känt har inte tillsynsmyndigheten anmärkt på att denna information inte hanteras korrekt. I rapporten föreslår revisorerna att regeringen analyserar för- och nackdelar med att låta den statliga lantmäterimyndigheten i berört län handlägga samtliga förrättnings-ärenden där kommuner är sakägare. och tingsrätter anser att förslaget är särskilt angeläget. Man menar att det är uppenbart att en lantmäterimyndighet inte bör handlägga förrättningar där kommunen är sakägare. Lantmäterimyndigheterna i och avstyrker förslaget om en analys medan är helt emot tanken att låta den statliga lantmäterimyndigheten i berört län handlägga samtliga förrättningsärenden där kommunen är sakägare. Dessa tre remissinstanser menar att det inte har framkommit några nya motiv att utöka överlämnandemöjligheten. Myndigheten i menar att tanken om överlämnande av samtliga ärenden där kommunen är sakägare har avvisats i tidigare lagstiftningsarbete. Lantmäterimyndigheterna i och kommun samt framhåller dessutom att en mycket stor del av förrättningarna sker med stöd av avtal mellan sakägarna. Myndigheten i framhåller att i de fall avtal saknas är det främst i förrättningar där stora och välinformerade sakägare förekommer. Överlämnande av samtliga ovan nämnda ärenden skulle innebära en återgång till dubbelt huvudmannaskap. och () menar vidare att med den stora andel dessa ärenden normalt utgör skulle ett sådant system radikalt förändra förutsättningarna för den organisationsmodell som gäller. KT menar att för att de kommunala lantmäterimyndigheterna även fortsättningsvis ska kunna bedriva en verksamhet med hög rättssäkerhet krävs att myndigheten kontinuerligt hanterar alla typer av ärenden. Undantagen från regeln om handläggning I rapporten föreslår revisorerna