frsrdg · GP04JO1 · 2002-01-01 00:00:00 — En bedömning av en automatisk koppling mellan ett grovt brott och förlust av vårdnad görs bäst i tingsrätten. En sådan bedömning borde kunna initie-ras på andra sätt än genom en framställan från socialnämnden. Hur en så-dan be-dömning skall komma till stånd är oklart. Tveksamt om en sådan bedömning måste ske via omvägen att socialnämnden gör en framställan enbart på denna grund. I en dom i ett liknande ärende har länsrätten i , , gjort en bedömning som får tolkas som att en överflyttning av vård-naden inte med automatik kan ske endast på grundval av ett grovt brott. Det är möjligt att en mer djupgående analys av det nuvarande rätts-läget behöver göras på central nivå. har tolkat § 22 SoL så att denna, i synnerhet genom se-naste skärpningen av texten, skall stärka föräldrars, släkts och närståendes ställning vid samhällsvård. Att detta alltid skall övervägas, men att para-grafen måste ta hänsyn till barnets bästa enligt § 1 SoL och att den inte har någon övergri-pande roll i förhållande till frivillighet enligt § 6. Skrivningen i § 22 med ordval som överväga och undersöka tolkar social-nämnden så att formella familjehemsutredningar kring tilltänkta släkting-hem inte med automatik måste göras. Nämnden anser att det är en annor-lunda process att överväga och undersöka möjligheter av en släk-tingplacering. I regeringens proposition 96/97:124 uttrycks detta just som ett krav att i första hand utreda möjligheterna att placera barnet i det natur-liga nät-verket. Med hänsyn till en helhetsbedömning i det aktuella ärendet anser socialnämnden att en rimlig avvägning har gjorts utifrån lagens krav. Tre huvudsakliga skäl för avsteg från huvudregeln om släktingplacering an-ser socialnämnden föreligga: * Det finns flera konkurrerande släktinghem och en placering i någondera nätverket riskerar att försämra flickans viktiga kontakter med alla släk-tingar. * En placering i ett familjehem utanför släktingnätverken kan på ett bättre sätt ge flickan en balanserad uppväxt där hon med tilltagande ålder själv kan skapa sig en bild av sin livssituation utan direkt eller indirekt påver-kan av släktingars uppfattning av traumat. * Faderns synpunkter som vårdnadshavare kan inte helt bortses från. I den tidigare nämnda länsrättsdomen i har detta ytterligare under-strukits. i kritik mot socialnämndens i handläggning har åberopats i målet, men genom länsrättsdomen uppen-barligen inte vunnit gehör. Avslutningsvis vill socialnämnden framhålla att nämnden anser sig ha ar-betat med flickans bästa för ögonen i hela handläggningsprocessen. Att den slutli-ga familjehemsplaceringen skett utanför släktingnätverket beror definitivt inte på att socialnämnden inte varit medveten om paragrafen och dess innebörd, utan på ett noga övervägt ställningstagande. JO inhämtade yttrande från angående styrelsens syn på tillämpningen av 22 § fjärde stycket SoL, särskilt i fall där vårdnadshavaren motsätter sig en anhörigplacering. I ett yttrande som beslutades av tf. överdirektören , anförde följande. Enligt 25 § första stycket SoL får en underårig inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon annan som har vårdna-den om honom. Som ett medgivande anses socialnämndens beslut att bere-da den underårige vård i ett visst familjehem. får inte lämna medgivande enligt första stycket utan att förhållandena i det en-skilda hem-met och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. Det finns inga uttryckliga bestämmelser som reglerar vad en familje-hemsut-redning skall innehålla. Viss vägledning ges emellertid genom 26 § SoL. Av bestämmelsen framgår att den unge skall kunna garanteras en god vård och fostran i hemmet och i övrigt goda uppväxtförhållanden. För att kunna garantera det krävs en mycket god kännedom om barnets särskilda behov och förutsättningar samt de omständigheter som gjort det nödvän-digt att placera barnet i ett familjehem. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att utredningen bör belysa om de blivande vårdarna utgör en för den unge lämplig familjesammansätt-ning och om det föreligger goda förhållanden för den unge både i det nya hem-met och i dess omgivning. Således krävs även en fördjupad kunskap om familjehemsföräldrarnas vilja och förmåga att ge barnet behövlig om-sorg och att tillgodose särskilda behov hos barnet. Utredningen bör mynna ut i en bedömning av familjehemsföräldrarnas förutsättningar att uppfylla bar-nets behov (se prop. 1989/90:28 s 128 f.). Enligt 22 § tredje stycket SoL bör vården utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. Svensk lag har valt att inte lämna något försteg för en placering hos bar-nets släktingar. Emellertid understryks i förarbetena att de vägledande princi-perna i socialtjänstlagstiftningen, kontinuitetsprincipen, bör tolkas så att nämnden inte förbiser möjligheten att hitta en bra placering i barnets natur-liga nätverk. bör i varje enskilt fall i första hand utreda möjligheten att placera barnet i det naturliga nätverket. framstår det även som naturligt att placera barnet hos en person som har en släktrelation. Det betyder också att man regelmässigt bör undersöka släktens möjligheter att stödja bar net även om det placeras i ett "främmande" familjehem. En pla-cering i släkten eller nätverket utesluter emellertid inte kravet på att det tänkta familjehemmet skall utredas och godkännas på liknande sätt som ett "främmande" familjehem (se prop. 1996/97:124 s. 114 och 1996/97:SoUl8 s. 84). ändrades bestämmelsen i 22 § fjärde stycket SoL från att bör överväga till skall överväga om barnet kan placeras hos släktingar eller andra närstående. Det var med anledning av prop. 1997/98:102 om en strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i m.m. som lade fram förslaget till ändring. Utskottet anförde bl.a. att en ytterligare betoning bör göras av vikten av att i första hand överväger huruvida placeringen kan ske hos släktingar eller närstående. Utskottet erinrade emellertid sam-ti-digt om vad som stadgas i lagrummet, nämligen att barnets bästa alltid skall beaktas vid placering. Utskottet vidhöll också uppfattningen att om perso-nerna i barnets närhet inte kan tillförsäkra barnet god vård skall pla-ceringen givetvis inte ske där utan i ett annat familjehem (se 1998/99:SoU6). Ett grunddrag i socialtjänstlagstiftningen är att vård och behandling skall ske i frivilliga former och i samråd med dem det berör så långt detta är möjligt. insatser skall bygga på respekt för människors in-tegritet och självbestämmanderätt. Nämndens insatser för den enskilde skall utformas tillsammans med honom. Detta gäller även vård av barn och unga. har ett ansvar för att de som behöver beredas vård utanför det egna hemmet tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller bo-ende och principerna om flexibilitet, kontinuitet och närhet skall därvid tillämpas. Detta gäller även vid placering av barn och unga. De krav som lagen ställer i fråga om samhörighet och kontakt med hem-miljön handlar inte bara om geografisk närhet. Språkliga och kulturella skillnader i synsätt och bakgrund kan skapa väl så stora avstånd mellan människor. Att sådana skillnader beaktas och att man väljer ett hem som kan samarbeta med barnets biologiska föräldrar är av största betydelse vid alla placeringar. Det innebär att personal måste vara lyhörd för föräldrarnas egna önskemål utan att för den skull göra avkall på den professionella bedömningen av vad som är ett lämpligt hem för det en-skilda barnet. Vid val av familjehem skall nämnden enligt 22 § fjärde stycket SoL över-väga om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. De generella reglerna om att barnets bästa skall tillgodoses, att barnet skall få upprätthålla kontakterna och att barnet skall få god vård och fostran skall vara vägledande även vid placering hos släktingar. Inför den förändrade lydelsen av 22 § SoL som genomfördes framhölls att fått stark kritik för att inte vara tillräckligt lyhörd för möjligheterna att placera barn hos släktingar. Detta trots att forskning visat att sådana placeringar kan vara att föredra om placeringen ses ur ett livsperspektiv. Lagstiftaren ansåg emellertid inte att det var möj-ligt att slå fast en princip som innebär att släktingplaceringar eller andra placeringar i barnets nätverk alltid skall prövas i första hand. En så-dan pla-cering innebär inte några garantier för att just detta hem kan tillför-säkra barnet en god vård (se prop. 96/97:124 s. 114). När det blir aktuellt att placera ett barn utanför det egna hemmet måste vår-den planeras utifrån det enskilda barnets behov av stöd, hjälp och skydd. Barnets behov måste kunna tillgodoses såväl på kort som på lång sikt. En vårdplan måste utarbetas som redovisar den vård som social-nämnden anser vara nödvändig. Det är sedan barnets vårdnadshavare och den unge själv när han fyllt , som har att ta ställning till den planerade vården och lämna samtycke till vården. Lämnas samtycke till den plane-rade vården innebär det som regel att vården kan ges i frivilliga former. Det är viktigt att påpeka att samtycket skall avse hela den planerade vår-den. Det kan före-komma att en vårdnadshavare endast samtycker till viss form av placering, t.ex. i ett hem för vård eller boende, men inte till place-ring av barnet i fa-miljehem. En annan begränsning i samtycket kan vara att endast ett visst familjehem accepteras, t.ex. hos en nära anhörig. Situatio-nen kan också vara det omvända, dvs. att samtycke lämnas till alla hem utom det som nämnden förslagit (jfr RÅ 82 2:74). Den vård som kan anses vara den be-hövliga för den unge kan naturligtvis utformas på olika sätt. Nämnden får i varje enskilt fall bedöma om det begränsade samtycket kan anses ge till-räckligt utrymme för att kunna garantera den behövliga vården. Om så inte är fallet bör ansökan om vård med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) göras. Lagen kan även vara tillämp-lig då vårdnadshavaren trots lämnat samtycke kan befaras in-gripa i vården på ett för den unge störande sätt så att den behövliga vården inte kan ges (jfr RÅ 1987 ref 97). Att släktingplaceringar skulle ha ett ovillkorligt försteg framför andra fa-miljehem går inte att utläsa vare sig av lagtext eller av förarbeten. Tvärtom har socialutskottet uttalat att om ett barn inte kan tillförsäkras god vård i ett närståendehem, skall placeringen inte ske där utan i ett annat hem. Det åligger alltid socialnämnden att överväga en placering i ett släkting-hem eller annat närstående hem. Frågan är vad detta ansvar innebär. Socialsty-relsen kan konstatera att på denna punkt skiljer sig praxis åt. Det är inte alltid så att en sådan utredning inleds. Redan på grundval av förhandsinformation om familjen och barnet samt den speciel-la situationen kan underlag finnas för att göra en bedömning av hemmets lämplighet. Vid sådana bedömningar är det även av betydelse att beakta den forskning och de erfarenheter som finns om barns sätt att reagera och hantera den speci-ella situationen. De krav som kan ställas inför en place-ring av ett barn är att tillräckligt underlag finns för att ta ställning till var barnets behov av vård, stöd och hjälp bäst tillgodoses. Sammanfattningsvis anser att vid val av lämpligt familje-hem måste principen om barnets bästa gälla. Denna princip skall gälla även vid överväganden om släktingplacering. Detta förutsätter att det finns en god kännedom om familjen och barnet. Här ställs stora krav på utreda-ren, inte minst vad gäller kunskaper om barnets förutsättningar och behov. Om inte vårdnadshavaren samtycker till hela den erforderliga vården, in-klusive förslag på familjehem, måste en prövning göras om förutsättningar finns för att tillämpa LVU. Detsamma gäller när vårdnadshavaren enbart går med på en viss släktingplacering eller när han inte accepterar en sådan och nämn-den har en annan uppfattning. Det finns således inget ovillkorligt försteg för en släktingplacering. har att noga bedöma för- och nackde-lar med en sådan placering. har i sin tillsynsrapport behandlat frågan om en förälder, tilli-ka vårdnadshavare, som dödar den andra föräldern skall ha kvar sitt vård-nadsansvar. Svaret på den frågan är inte enkelt och det är tveksamt om det går att ge något generellt svar. Situationen ser olika ut i varje enskilt fall. Viktigt är att inte tappa bort vad som är bäst för barnet i det enskilda fallet. När händelser av detta slag inträffar ställs frågor om hur skall agera i vårdnadsfrågan och kunskaper söks om hur man bör handla. Denna typ av händelser är visserligen inte vanliga men sammantaget över en läng-re tidsperiod berör det flera barn på ett mycket omvälvande sätt. anser därför att det är angeläget att dessa fall kartläggs och att man bl.a. följer upp vilken typ av hem barnet placerats i och hur vård-nadsfrågan har lösts. Det är önskvärt att en sådan kartläggning görs i den aviserade översynen av vårdnadslagstiftningen. Där bör även tas ställning till om det, mot bakgrund av dessa fall, finns behov av att göra ändringar i vårdnadsbestämmelserna. Anmälarna gavs tillfälle att kommentera nämndens remissvar och yttrandet från . Det sistnämnda översändes för kännedom till i och till i län. Vid beslutet hade JO tillgång till bl.a. delar av den akt som upprättats i ärendet vid socialförvalt-ningen i och de beslut och domar som Länsrätten i län (mål nr 9727-1999) och Kammarrätten i (mål nr 1549-2000) meddelat i ärendet efter det att nämndens beslut om familje-hemsplacering överklagats för laglighetsprövning. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 12 § SoL skall socialnämnden bl.a. verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. skall enligt 22 § SoL sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Enligt bestämmelsens tredje stycke skall vården utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. I fjärde stycket anges att vid placering av barn skall i första hand övervägas om barnet kan tas om hand av någon anhörig eller annan närstående. Enligt 1 § SoL skall dock barnets bästa alltid beaktas. insatser beträffande barn och ungdomar bygger på samtycke från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar är dock nämnden skyldig att omhänderta barn och ungdomar för vård. Regler om sådana tvångsingripanden finns i LVU. gärning att beröva livet innebar för att hon förlorade sin mor. satte sig genom gärningen också ur stånd att svara för den faktiska omvårdnaden av . Därmed aktualiserades socialnämndens ansvar att sörja för att togs om hand på erforderligt sätt. De alternativ som därvid stod nämnden till buds var att antingen placera i familjehem eller att ansöka om vårdnadsöverflyttning. De regler som behandlar överflyttande av vårdnad i en situation som den förevarande återfinns i 6 kap. 7 § , FB. Enligt bestämmelsens första stycke skall rätten besluta om ändring i vårdnaden om en förälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling. I förarbeten till lagstiftningen anfördes bl.a. följande (prop. 1981/82:168 s. 68). I de flesta fall torde sålunda förevarande paragraf i praktiken aktualiseras bara när barnet har tagits om hand med stöd av LVU. En överflyttning av vårdnaden bör inte heller ske annat än om det finns någon annan lämplig person som är villig att utöva vårdnaden och som barnet har ett så gott förhållande till att barnet självt kan eller rimligen bör acceptera denne som vårdnadshavare. Det betyder att ett beslut om att skilja en förälder från vårdna-den om ett barn redan när förälderns olämplighet kommer till myndighetens kännedom i allmänhet kan meddelas bara om den andra föräldern är villig att ensam ta över ansvaret för barnet. I övriga fall torde det vara nödvän digt att barnet har bott i ett fosterhem för att man skall kunna avgöra hur denna placering har utfallit. Av det sagda följer att en sådan åtgärd som att överflytta vårdnaden inte helt enkelt låter sig göras i fall där barnet ännu inte har placerats i familjehem och där den andra föräldern inte kan överta vårdnadsansvaret. Det kan däremot ofta vara befogat för nämnden att under ett senare skede, t.ex. efter det att en familjehemsplacering pågått och utfallit positivt, väcka frågan om att överflytta vårdnaden om barnet till familjehemsföräldrarna. Så kan vara fallet särskilt om föräldern är frihetsberövad och därför inte har möjlighet att aktivt ta tillvara barnets intressen. Frågan om vårdnadsöverflyttning har varit föremål för övervägande i betänkande Omhändertagen, SOU 2000:77. För det fall frågan om vårdnadsöverflyttning inte aktualiseras är den möjlighet som kvarstår för nämnden att placera barnet i familjehem. En sådan placering kan ske antingen som en frivillig placering enligt SoL eller med stöd av LVU. Det ligger i sakens natur att det finns skäl för socialnämnden att överväga behovet av att bereda barn vård enligt LVU i en situation som den förevarande. Om vårdnadshavaren medger de förslag om insatser för barnet som nämnden föreslår är emellertid utrymmet för att tillämpa LVU begränsat. har i det ovan nämnda betänkandet även tagit upp denna fråga. Utredningen fann dock inte skäl att föreslå någon ändring av lagstiftningen såvitt avsåg de fall där en för-älder berövat den andra föräldern livet utan ansåg att frågan om tillämpligheten av LVU måste besva-ras utifrån förhållandena i det enskilda fallet, betänkandet s. 87. Då såväl reglerna om vårdnadsöverflyttning som frågan om LVU:s tillämplighet i fall som det förevarande nu bereds inom finns det inte skäl för mig att här uppehålla mig ytterligare vid den saken. Det kan konstateras att nämnden i det inledande skedet av handläggningen valde att inte väcka talan om vårdnadsöverflyttning. I stället påbörjades arbetet med att ordna en familjehemsplacering åt . Nämndens agerande ger så långt inte anledning till någon kritik från min sida. Den utredning som jag har företagit har framför allt avsett frågan om hur nämnden utrett placeringen av och om nämnden utan godtagbara skäl har underlåtit att placera hos någon av hennes släktingar. Som angetts ovan stadgas numera i 22 § fjärde stycket SoL att vid placering av barn i första hand skall övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Bestämmelsen, som har tillkommit på initiativ av , var ursprungligen avfattad på så sätt att socialnämnden vid placering av barn i första hand borde överväga s.k. anhörigplacering. I samband med införan-det av fjärde stycket i lagrummet anförde (1996/97:SoU18 s. 84) bl.a. följande. Barnets bästa skall vara en ledstjärna i arbetet med barn. Svensk och ut-ländsk forskning visar att placeringar av barn hos släktingar kan vara att föredra om man ser placeringen ur ett livsperspektiv. Det är angeläget att i varje enskilt fall prövar att placera barnet i det naturliga nät-verket. Det finns dock inga garantier för att en sådan placering tillförsäkrar barnet god vård. Om personerna i barnets nätverk inte kan tillförsäkra bar-net en god vård skall placering givetvis inte ske där utan i ett annat familje-hem. I dessa fall bör utreda anhörigas och närståendes möjlig-heter att på andra sätt stödja barnet. Ordalydelsen i 22 § fjärde stycket SoL ändrades , även detta på initiativ av , från att anhörigplacering "bör" övervägas till att sådan placering "skall" övervägas. Enligt utskottsbetänkandet (1998/99:SoU6 s. 43) ville man ytterligare betona vikten av att i första hand överväger huruvida placeringen kan ske hos släktingar eller andra närstående. Frågan om vad som är barnets bästa låter sig inte enkelt besvaras utan är naturligtvis beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Det är inte självklart att de syften som ligger bakom bestämmelsen om anhörigplacering alltid gör sig gällande med lika styrka. I de flesta fall kan sannolikt enighet uppnås om att det är till fördel om barnet kan placeras hos släktingar eller andra närstående eftersom en sådan placering normalt innebär att barnet kan behålla det nätverk som redan finns omkring det. Barnet ges därigenom också större möjligheter att bibehålla kontak-ten med föräldrar och andra anhöriga. Det går emellertid inte att helt bortse ifrån att det finns fall där det kan befaras att en placering hos anhöriga kan medföra att barnets kontakter med andra närstående försvåras. Så kan vara fallet bl.a. om det föreligger konflikter mellan dessa grupper eller om förhållandet mellan dem annars är ansträngt. Rent allmänt kan det inte antas vara till fördel för ett barn att växa upp i en miljö som är fientligt inställd till barnets förälder. I de allra flesta fall är det i vart fall på lång sikt till förmån för barnet om någon kontakt kan upp-rätthållas med föräldern. Det är emellertid inte alltid så att kontakt och umgänge med föräldrarna eller någon av dem gagnar barnet. Skyldigheten att beakta barnets bästa innebär att socialnämnden i sin utredning måste planera vården utifrån det enskilda barnets behov av stöd, hjälp och skydd. I denna planering bör vårdnadshavaren inte ges något avgörande inflytande över barnets framtid utan i stället måste utgångspunkten vara att det är det enskilda barnets förhållanden och framtida behov som skall ligga till grund för socialnämndens bedömning av var barnet skall placeras. Först efter det att nämnden tagit ställning till vad som kan anses vara bäst för barnet aktualiseras frågan om barnets vårdnadshavare, och den unge själv när han fyllt , samtycker till den planerade vården. Lämnas samtycke till hela den erforderliga vården innebär det som regel att vården kan ges i frivilliga former. Först om vårdnadshavaren, eller i förekommande fall barnet själv, motsätter sig den planerade vården uppkommer fråga om att bereda barnet vård enligt LVU. Inledningsvis placerades hos sina farföräldrar. Vad som kommit fram i denna del föranleder inte något uttalande från min sida. I samband med att fadern därefter dömdes för mord på sin hustru hade nämnden att ordna en stadigvarande placering för . Därvid framfördes olika uppfattningar om var skulle placeras. Släktingar på moderns sida uttryckte önskemål om att flickan skulle placeras hos dem medan fadern och dennes anhöriga ansåg det vara lämpligast att flickan placerades i ett hem som inte hade någon anknytning till familjen. Vilka krav som ligger i nämndens skyldighet att överväga anhörigplacering anges inte närmare i lagtexten eller i förarbetena. Det kan emellertid konstateras att en sådan placering inte medför någon befrielse från kravet på att det tänkta familjehemmet skall utredas och godkännas på liknande sätt som ett "främmande" familjehem (se prop. 1996/97:124 s. 114 och socialutskottets betänkande 1996/97:-SoU18 s. 84). Av yttrande framgår att praxis skiljer sig åt i detta avseende och att det inte alltid är så att en familjehemsutredning inleds. En familjehemsutredning ger i och för sig en bra bild av hemmets möjlighet att ge barnet god vård. Det går emellertid inte att bortse från att det ofta ändå kan finnas underlag för att göra en tillfredsställande bedömning av lämpligheten att placera barnet i ett visst hem. I uttrycket överväga måste enligt min mening främst ligga att nämnden skall undersöka det befintliga nätverk som finns runt barnet för att utröna om det finns möjlighet att placera barnet inom den kretsen och i vad mån det finns intresse hos och möjlighet för någon i denna krets att ta emot barnet. För det fall nämnden kan konstatera att det inte finns någon i barnets nätverk som har möjlighet att ta emot barnet måste nämnden redan här anses ha fullgjort den skyldighet som ålagts den i 22 § fjärde stycket SoL.