frsrdg · GP04RR10 · 2002-01-01 00:00:00 — Vid behandlingen av revisorernas skrivelse ansåg att regeringen borde uppmärksamma behovet av tydliga förutsättningar för tillsynen, förbättra uppföljningen av tillsynsverksamheten samt se till att förut-sättningarna för tillsyn beaktas vid omorganisationer eller ändrade an-svars-förhållanden (förslag 1994/95:RR9, bet. 1994/95:KU27). I den förvaltningspolitiska propositionen framförde regeringen att man delade de synpunkter som i förarbetena hade framkommit angående vikten av en ändamålsenligt utformad tillsyn. Vidare ansåg man att en generell översyn av den statliga tillsynen borde genomföras och menade att översynen borde göra det möjligt att lägga fast vissa riktlinjer för den statliga tillsynen. kommenterade inte tillsynsfrågorna närmare i sitt betänkande (prop. 1997/98:136, bet. 1997/98:KU31). Statens tillsyn över verksamhet i kommuner och landsting har sedermera utretts inom ramen för (dir. 1997:81). Här betonades bl.a. vikten av att tillsynsmyndigheterna redovisar avvägningen mellan olika typer av kontrollerande och stödjande insatser (SOU 1998:105). Regeringen har vidare tillsatt en utredning som ska se över den statliga tillsynen (dir. 2000:62). Utredningen ska avlämna ett delbetänkande . Lantmäteriet har ansvar för tillsynen av den kommunala lantmäteriverksamheten. Tillsynsansvaret utövas av enheten för planering och juridik vid de gemensamma koncernfunktionerna. Enligt Lantmäteriets arbetsordning är myndighetens chefsjurist huvudansvarig för tillsynen (interna regelsamling, LMVIR 1999:1). Även tillsynen av de statliga lantmäterimyndigheterna vilar på Lantmäteriets chefsjurist. Denna tillsyn bygger företrädesvis på råd och stöd och innefattar inga tillsynsbesök av den karaktär som genomförs hos de kommunala lantmäterimyndigheterna. En viss uppföljning görs av ärenden där sakägare har framfört synpunkter på lantmäterimyndigheternas handläggning. I regleringsbrevet gav regeringen i uppdrag att i samråd med bl.a. göra en utvärdering av Lantmäteriets tillsyns- och stödverksamhet. Uppdraget innefattade en analys av behov, syfte, inriktning och omfattning (Statsliggaren, 1997). Av utvärderingen framgick att Lantmäteriets tillsynsverksamhet gentemot både statliga och kommunala myndigheter bedrevs med betoning på råd och stöd och att denna inriktning även borde gälla framgent. konstaterade man att tillsyn i betydelsen uppsökande kontrollverksamhet endast förekom i ytterst marginell omfattning, men att denna inte kunde undvaras då den kan bidra till att eventuella missförhållanden som inte framkommer på annat sätt uppdagas. Nämnas bör att Lantmäteriets rådgivnings- och stödverksamhet erhöll ett mycket gott omdöme från de intressenter som tillfrågats under utvärderingsarbetet (Lantmäteriet, 1997b). I Lantmäteriets förslag till regelfändringar förs ett resonemang om tillsynens framtida organisation. Lantmäteriet konstaterade att tillsynsbegreppet kunde anses bestå dels av formell tillsyn, dels av det stöd och den rådgivning som ges av F-divisionens centrala resurser. Den formella tillsynen består av två moment. Det är dels formell tillsyn av hur förrättningsverksamheten bedrivs av de enskilda förrättningslantmätarna, dels en tillsyn av ekonomi, kompetens och organisation hos främst de kommunala lantmäterimyndigheterna. Rent praktiskt har den formella tillsynen bestått av insamlande av statistikuppgifter, inspektionsbesök med åtföljande rapporter samt viss seminarieverksamhet (, 2000b). Den lokala myndighetsservice som kommunerna utför i anslutning till förrättningsärendena berörs endast i den mån den aktualiseras av en lantmäterimyndighet vid tillsynsbesök Lantmäteriet menade i förslaget till regeländringar att det fanns två alternativ för den framtida tillsynen. Antingen kunde den avskaffas eller ligga kvar under Lantmäteriet. I det första fallet skulle tillsynen ersättas med egenkontroll och ordinarie revisionsverksamhet. Lantmäteriet förespråkade emellertid att tillsynen låg kvar vid myndigheten. Man förordade emellertid en förändring av tillsynens organisatoriska inplacering. Förslaget var att tillsynen skulle läggas på en särskild, organisatoriskt avskild funktion. I Lantmäteriets verksamhetsplan framgick endast att verksamheten och dess former avseende bl.a. tillsynsansvaret över lantmäterimyndigheterna hade etablerats vid den enhet som utövar tillsynen (Lantmäteriet, 1999c). Något närmare mål för tillsynsverksamheten angavs inte. I verksamhetsplanen konstateras endast att tillsynen organisatoriskt är knuten till chefsjuristen och till enheten för planering och juridik (Lantmäteriet, 2000j). Lantmäteriets tillsynsverksamhet finansieras genom anslag. I figur 4.1 redovisas tillsynskostnadernas utveckling inom enheten för planering och juridik, dvs. den enhet som ansvarar för den formella tillsynen. Vissa kostnader för formell tillsyn redovisas också av divisionen för landskaps- och fastighetsdata. Dessa kostnader utgör dock en del av LF-datas kostnader för stöd och rådgivning och den formella tillsynens kostnader särredovisas således inte. Källa: Uppgifter från Lantmäteriet (bearbetning) De kommunala lantmäterimyndigheternas uppfattning om tillsynen genomförde Lantmäteriet tillsynsbesök vid tolv av de kommunala lantmäterimyndigheterna. I revisorernas enkät ombads dessa att ange hur man uppfattade nyttan av tillsynsbesöket. Betygsskalan sträckte sig mellan ett och sju, där värdet ett motsvarade "mycket liten nytta" och värdet sju "mycket stor nytta". Medelvärdet för de avgivna betygen blev 2,2. Ingen av myndigheterna gav ett högre betyg än fyra när det gäller nyttan av tillsynsbesöket. I sitt tillsynsbegrepp inkluderar Lantmäteriet den rådgivningsservice som tillhandahålls av F-divisionens centrala resurser. I revisorernas enkät ombads de kommunala lantmäterimyndigheterna att ange hur omfattande kontakter man har med F-divisionen i samt den nytta man ansåg sig ha av dessa kontakter. Omfattningen bedömdes på en sjugradig skala där värdet ett innebar "obefintliga kontakter" medan värdet sju betydde att kontakterna var "mycket omfattande". Medelvärdet för de kommunala lantmäterimyndigheternas bedömning av omfattning på kontakterna med Lantmäteriets F-division i blev 2,8. Det högsta värde som angavs var sju medan det lägsta var ett. Den nytta som de kommunala lantmäterimyndigheterna ansåg sig ha av kontakterna angavs även den på en sjugradig skala mellan ytterlighetsvärdena "mycket liten nytta" och "mycket stor nytta". Medelvärdet blev här 4,5. Variationsvidden i datamängden var relativt stor, vilket bl.a. illustreras av att båda de två ytterlighetsvärdena fanns angivna bland enkäterna. Lantmäteriets ansvar för samordning och utveckling av fastighetsbildningsverksamheten Regeringen förutsatte i förslaget till förändrat huvudmannaskap att även skulle ha ett samordnings- och utvecklingsansvar för fastighetsbildningsverksamheten (prop. 1995/96:78). Detta samordnings- och utvecklingsansvar kan anses innefatta flera olika aktiviteter. Det kan handla om att det statliga lantmäteriet anordnar seminarier och konferenser som är öppna för anställda vid de kommunala lantmäterimyndigheterna samt den fortbildningsverksamhet som bedrivs i Lantmäteriets regi. Samordnings- och utvecklingsansvaret sammanfaller därmed till viss del med Lantmäteriets breda definition av tillsynsbegreppet. Fortbildningen inom F-divisionen har präglats av utbildningsinsatser med anknytning till den nya handläggningsmodellen (se nästa kapitel). Kurser har även anordnats för externa deltagare, däribland anställda vid de kommunala lantmäterimyndigheterna. I enkäten till de kommunala lantmäterimyndigheterna frågade revisorerna vad man ansåg om den del av Lantmäteriets fortbildning som är öppen för anställda vid de kommunala lantmäterimyndigheterna. I tabell 4.2 sammanfattas resultatet av de kommunala lantmäterimyndigheternas svar. I samtliga fall har sjugradiga skalor angivits. I tabellens första kolumn anges frågans tema samt, inom parentes, ytterlighetsvärdenas benämning. Tabell 4.2 De kommunala lantmäterimyndigheternas uppfattning om Lantmäteriets fortbildningsutbud Genomsnittsvärde Fortbildningens omfattning (helt otillräcklig-fullt tillräcklig) 3,9 Fortbildningens kvalitet (mycket låg kvalitet-mycket hög kvalitet 5,7 Fortbildningens prisvärdhet (inte alls prisvärd-mycket prisvärd) 4,4 Hur vanligt det är att de kommunala lantmäterimyndigheterna avstår från fortbildningsaktiviteter på grund av att dessa är för dyra (mycket ovanligt-mycket vanligt) 3,2 Källa: Revisorernas enkät till kommunala lantmäterimyndigheter De kommunala lantmäterimyndigheterna gavs även möjlighet att ange hur man uppfattade omfattningen av Lantmäteriets samordningsinsatser. På en sjugradig skala mellan ytterlighetsvärdena "obefintliga" och "mycket omfattande" blev genomsnittsvärdet 3,1. På frågan om omfattningen av samordningsinsatserna uppfattades som tillräcklig blev genomsnittsvärdet 3,5. Även här var skalan sjugradig med ytterlighetsvärdena "helt otillräckliga" och "fullt tillräckliga". En annan aspekt på samordning gäller det krav på tekniskt informationssystem som måste vara uppfyllt för att en lantmäterimyndighet ska få inrättas. Systemen ska "få en sådan teknisk standard som säkerställer det informationsutbyte mellan stat och kommun som behövs inom lantmäteriområdet" (2 § 5 lagen [1995:1393] om lantmäterimyndighet). De kommunala lantmäterimyndigheterna har fått betygsätta hur de anser att överföringen av geografiska data fungerar mellan myndighetens informa tionssystem och det statliga lantmäteriets informationssystem. På en sjugradig skala mellan ytterlighetsvärdena "inte alls bra" och "mycket bra" blev genomsnittsvärdet 3,7. Spridningen i materialet var relativt stor. Detta illustreras bl.a. av att hela sju av myndigheterna gav överföringsmöjligheterna betyget ett medan tre gav betyget sju. Lantmäteriet gör ingen analys av den tekniska överföringskapaciteten vid sina tillsynsbesök vid de kommunala lantmäterimyndigheterna. Konkurrens eller samverkan? Kontakterna mellan de kommunala och de statliga lantmäterimyndigheterna Ett motiv bakom översynen av huvudmannaskapet var att relationen mellan kommunala och statliga lantmäterimyndigheter präglades av splittring och intressemotsättningar. De kommunala lantmäterimyndigheterna fick i enkäten också frågan om deras kontakter med de statliga lantmäterimyndigheterna i respektive län. I tabell 4.3 sammanfattas resultatet av de kommunala lantmäterimyndigheternas svar. I samtliga fall har sjugradiga skalor använts. Tabell 4.3: De kommunala lantmäterimyndigheternas uppfattning om kontakterna med de statliga lantmäterimyndigheterna i länen Genomsnittsvärde Kontakternas omfattning (obefintliga-mycket omfattande) 4,1 Kontakternas nytta för den kommunala lantmäterimyndigheten (mycket liten-mycket stor) 4,4 Hur stort är, enligt de kommunala lantmäterimyndigheterna, det statliga lantmäteriets intresse av att överta lantmäteriverksamheten i kommunen? (mycket litet-mycket stort) 4,5 Källa: Revisorernas enkät till kommunala lantmäterimyndigheter Kontakternas omfattning tycks vara störst mellan lantmäterimyndigheterna i . Båda de kommunala lantmäterimyndigheterna i detta län anger värden högre än fem. Även de kommunala lantmäterimyndigheterna i , , och län (en myndighet i respektive län) anger värden högre än fem. De sex kommunala lantmäterimyndigheterna i län anger genomgående värden lika med eller större än fyra. Noteras bör att fyra av fem myndigheter i anger ett lågt värde (två) och fem av sju av myndigheterna i anger värden under fyra. Kontakternas omfattning samvarierar positivt med den nytta man upplever i kontakterna. Omfattande kontakter sammanhänger såldes med ett positivt utbyte av kontakterna. När det gäller de kommunala lantmäterimyndigheternas uppfattning om Lantmäteriets eventuella intresse för att överta de kommunala myndigheternas verksamhet anger fyra myndigheter värdet ett, dvs. att Lantmäteriets intresse för ett övertagande har varit mycket litet. Sju myndigheter anger värdet sju, dvs. att intresset från Lantmäteriets sida att ta över verksamheten har varit mycket stort. Av dem som anger värdet sju ligger tre i . Samtliga myndigheter i (två stycken), (en) och län (en) anger värden högre än fem. Det finns vissa undantag från regeln att alla förrättningsärenden inom en kommun med egen lantmäterimyndighet ska handläggas av den kommunala myndigheten. Förrättningar som avser flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden och vissa större jord- och skogsbruksförrättningar ska överföras till den statliga lantmäterimyndigheten i länet. Detsamma gäller för förrättningar som av resurs- eller kompetensskäl inte bör handläggas av en lantmäterimyndighet. Enligt förarbetena skulle fördelningen av dessa "undantagsärenden" grundas på samråd och informella överenskommelser. Vidare angavs i författningskommentaren till den aktuella paragrafen, att "ledning för bestämmande av den närmare avgränsningen bör kunna hämtas i nuvarande praxis" (prop. 1995/96:78, s. 75). I medeltal har 1,8 ärenden av denna typ överlämnats . Liksom i de fall där kommunen är sakägare anger de större kommunerna värden betydligt under genomsnittet. I , och har i genomsnitt ett ärende överlämnats till den statliga myndigheten. Av de myndigheter som har svarat på frågan anger att det har förekommit skilda uppfattningar mellan den kommunala och den statliga lantmäterimyndigheten om hur fördelningen av ärenden ska göras. Bland dessa återfinns myndigheterna i de tre största kommunerna liksom ytterligare tre i län. av de kommunala lantmäterimyndigheterna anger att det inte har förekommit skilda uppfattningar medan övriga (två stycken) anger att det inte har förekommit några ärenden av det aktuella slaget. De ärendetyper som främst har resulterat i oenigheter är sådana som innefattar större förrättningskunder vilka inte sällan även omfattas av Lantmäteriets begrepp rikskunder. Sådana kunder är ofta myndigheter eller företag med exploaterings- eller bevarandeanknytning som exempelvis , , Många rikskunder anser det vara rationellt att kunna vända sig till en central myndighet med ansvar för fastighetsbildningsfrågor och därmed slippa agera gentemot flera kommunala lantmäterimyndigheter. är såväl de kommunala som de statliga lantmäterimyndigheterna vanligen intresserade av att hantera dessa "stora" förrättningskunder. Detta bidrar till att oenighet kan uppkomma om "rikskund-ärendena" faller in under de typer som ska handläggas av den statliga lantmäterimyndigheten. Reaktionerna från de kommunala lantmäterimyndigheterna har varit störst i de fall Lantmäteriet har träffat överenskommelser med rikskunder om att förrättningsansökningar ska inlämnas till de statliga lantmäterimyndigheterna. Enligt lagen om lantmäterimyndighet ska ansökan emellertid göras hos den kommunala lantmäterimyndigheten i de fall en sådan existerar. Det är sedan den kommunala myndigheten som avgör om ärendet omfattas av de ovan beskrivna undantagen och därför ska överlämnas till den statliga myndigheten. En av de kommunala lantmäterimyndigheternas uppfattning om överlämnandefrågorna och förekomsten av rikskunder illustreras av följande citat från ett enkätsvar: LMV gör allt för att hålla KLM [de kommunala lantmäterimyndigheterna] utanför myndighetsverksamheten. Man söker ständigt och helst i hemlighet att träffa s.k. storkundsavtal i syfte att manövrera ut KLM. Exempel på detta är avtal med kyrkan, , m.fl. har tagit upp frågan om en förändring av det kommunala tolkningsföreträdet när det gäller överlämnande av vissa ärenden. anser att "förrättningar från sakägare som arbetar på riks- eller regional nivå skall handläggas hos den statliga lantmäterimyndigheten" (, 1999 och 2000). I enkäten frågades om hur oenigheter kring överlämnande av ärenden har hanterats. Några av de kommunala lantmäterimyndigheterna anger att avtal har upprättats med de statliga lantmäterimyndigheterna om vilka ärenden som ska överlämnas. Andra anger att man har ställts inför fullbordat faktum, dvs. att ärenden har handlagts av den statliga myndigheten utan den kommunala myndighetens vetskap eller att man har kunnat lösa frågan i samförstånd då ärenden av det aktuella slaget har dykt upp. Ramavtal 2000 och andra former för samverkan En uppfattning som framförs av flera av de kommunala lantmäterimyndigheter som revisorerna har varit i kontakt med är att samverkansklimatet med Lantmäteriet har förbättrats . Som exempel på detta lyfts flera gemensamma projekt och avtal fram. Lantmäteriet har exempelvis i samverkan med genomfört projektet 2000. Syftet med projektet var att skapa bättre tekniska, ekonomiska och organisatoriska förutsättningar för samverkan mellan olika producenter av grundläggande geografisk information. Projektet resulterade bl.a. i ett ramavtal mellan och Lantmäteriet som täcker in samverkansfrågor på en övergripande nivå (Ramavtal 2000). Bland de frågor som behandlades är roller och fortsatt samverkan, det delade huvudmannaskapet i fastighetsbildningen samt kommunernas ersättning för uppbyggnad och ajourhållning av nationella databaser. Beträffande det delade huvudmannaskapet framgår av avtalet bl.a. att "de kommunala och statliga lantmäterimyndigheterna [ska] samverka[r] för att ge kunderna/sakägarna en god service". Parterna var även överens om att den utveckling av fastighetsbildningsverksamheten som finansieras med statliga anslag ska komma de statliga och kommunala lantmäterimyndigheterna till del på samma villkor. Detta torde exempelvis omfatta hela eller delar av IT-stödet Trossen, som för övrigt med goda erfarenheter har prövats vid lantmäterimyndigheten i . I Ramavtal 2000 behandlades också frågor om en nationell digital registerkarta och ett förslag till gemensam datastandard som bl.a. underlättar överföring av data mellan det statliga och kommunala lantmäteriet; Gränssnitt 2000. I slutrapporten betecknades projektet 2000 som "en del i en komplex, fortfarande pågående, process som handlar om att öka förtroendet, förståelsen och det konkreta samarbetet mellan kommunalt och statligt lantmäteri" (Lantmäteriet och , 2000b, s. 13). Ett annat exempel på samverkan mellan kommunala och statliga lantmäterimyndigheter är det projekt om kvalitet i förrättningsarbetet som har nämnts (Lantmäteriet och , 2000c). Servicen i små kommuner I Lantmäteri- och inskrivningsutredningens betänkande betonades att de regionala lantmäterimyndigheternas rådgivningsverksamhet inom fastighets- och landskapsinformationsområdena samt inom det fastighetsrättsliga området var av största betydelse. Bland annat betonades det angelägna i att behoven i små och medelstora kommuner kunde tillgodoses (SOU 1993:99). Till grund för arbete låg bl.a. ett uttalande från bostadsutskottet om att utredningen utöver rättssäkerhetsfrågor skulle ge akt på frågor om lokal lantmäteriservice. framhölls de förväntade möjligheterna att bedriva en effektiv verksamhet med god service i de kommuner som inte har möjlighet att inrätta egen lantmäterimyndighet, företrädesvis mindre kommuner. Farhågor hade nämligen rests om att detta skulle kunna bli svårare när lantmäterimyndigheter inrättades i större kommuner och underlaget för den statliga verksamheten därmed minskade (SOU 1995:54). I Lantmäteriets redovisning av konsekvenserna av tillkomsten av kommunala lantmäterimyndigheter framhöll man att statlig lantmäteriservice för fastighetsbildning ur ett medborgar- och serviceperspektiv inte behöver finnas i kommuner som inrättar egen lantmäterimyndighet. Därför såg Lantmäteriet över kontorsstrukturen och beslutade lägga ned lantmäterikontoren i bl.a. , , och . Vidare menade man att det även inom områden med statligt huvudmannaskap måste övervägas om det är möjligt att bibehålla en så decentraliserad organisation som . Skälet skulle vara att underlaget för en kostnadseffektiv och rättssäker lantmäteriverksamhet blir för litet när en inte obetydlig del övergår till kommunala lantmäterimyndigheter (, 1997). revisorer har genom en brevenkät till ett slumpmässigt urval bestående av 50 av 100 minsta kommuner bl.a. undersökt deras uppfattning om Lantmäteriets service. Svarsprocenten uppgick till . Frågeformuläret återfinns i bilaga 4, och den statistiska bearbetningen av svaren redovisas i tabeller i bilaga 5. I de fall en bedömning av service eller kvalitet etc. har efterfrågats har sjugradiga skalor använts. Knappt hälften av kommunerna har köpt lantmäteritjänster i form av s.k. lokal myndighetsservice av lantmäterimyndigheten i länet. Cirka två tredjedelar av kommunerna anger att de har köpt lantmäteritjänster av Metria . Fjorton kommuner anger att de har anlitat såväl Metria som den regionala lantmäterimyndigheten för utförande av lantmäteritjänster. Fjorton andra kommuner anger att de har anlitat Metria, men inte de länsvisa lantmäterimyndigheterna. Handläggningstider och service i myndighetsutövningen I enkäten ställdes frågor om servicegrad och handläggningstider i fastighetsbildningsärenden där kommunen är sakägare. Av svaren framgår att de små kommunerna i genomsnitt anser att servicenivån i fastighetsbildningsärendena varken är bra eller dålig. menar man att den inte har förändrats . Man uppfattar heller inte att handläggningstiderna har förändrats (se tabell 1 i bilaga 5). Gles- eller landsbygdskommuner har en något mer positiv uppfattning om servicenivån och dess förändring än genomsnittet för hela urva Gles- och landsbygdskommunerna uppfattar också att handläggningstiderna har blivit kortare . Handläggningstider, service och kvalitet i Lantmäteriets uppdragsverksamhet Lantmäterimyndigheterna i länen avgör i vilken omfattning man vill tillhandahålla lokal myndighetsservice. På motsvarande sätt avgör Metria var man ska tillhandahålla MBK-tjänster. Lantmäteriet befarade att underlaget för en kost-nads-effektiv och rättssäker lantmäteriverksamhet riskerade att bli för litet när en inte obetydlig del övergick till kommunala lantmäterimyndigheter. En konsekvens av detta skulle kunna vara att man minskar utbudet av uppdragstjänster i små kommuner. Av svaren på revisorernas enkät kan man dock dra slutsatsen att de små kommuner som utnyttjat lokal myndighetsservice eller Metrias MBK-tjänster, inte anser att tillgången har försämrats (se tabell 2 i bilaga 5). Det bör dock beaktas att frågan om förändringar i utbudet inte har besvarats av de små kommuner som har angivit att de inte har utnyttjat dessa tjänster. Det är således inte uteslutet att de kommunerna har en mer negativ bild av utbudets förändring. Vidare kan man säkerhet slå fast att de hundra minsta kommunerna i genomsnitt uppfattar servicenivån och kvaliteten i den lokala myndighetsservicen som något bättre än det värde som ligger mitt emellan ytterlighetsvärdena "inte alls bra" och "mycket bra". Det går emellertid inte att dra några statistiskt säkra slutsatser om huruvida dessa kommuner anser att servicen har förbättrats eller försämrats . Däremot anser de att kvaliteten har förbättrats något (se tabell 3 i bilaga 5). Liksom för lantmäterimyndigheternas myndighetsservice anser de små kommunerna att såväl servicenivån som kvaliteten i Metrias MBK-tjänster i genomsnitt är bättre än det värde som ligger mitt emellan ytterlighetsvärdena "inte alls bra" och "mycket bra". Även när det gäller servicens och kvalitetens förändring hamnar dessa kommuners genomsnittsvärde närmare ytterlighetsvärdet "förbättrats avsevärt" än ytterlighetsvärdet "försämrats avsevärt" (se tabell 4 i bilaga 5). Revisorernas enkät visar att de kommunala lantmäterimyndigheterna vanligen är inplacerade under kommunernas byggnadsnämnd och byggnadsförvaltning eller motsvarande. Den direkta kopplingen till kommunens roll som markägare och/eller markexploatör förefaller därmed som regel vara svag. Svårigheterna för många av de kommunala lantmäterimyndigheterna att särredovisa sina intäkter och kostnader indikerar emellertid en betydande integration med den övriga kommunala förvaltningen.