bet · GP01LU16 · 2002-03-05 00:00:00 — Säkerheten skallställas innan resorna marknadsförs och gälla för ettbelopp som Kammarkollegiet bestämmer med hänsyn tillreseverksamhetens art och omfattning.Beloppet skall uppgå till förarrangörer av paketresor och för återförsäljare avpaketresor som anordnas utanför . För övrigaåterförsäljare av paketresor skall beloppet uppgåtill . Beloppen har varit oförändradesedan lagens tillkomst . Om det föreliggersärskilda skäl får Kammarkollegiet fastställasäkerheten till ett lägre belopp eller helt eftergekravet på säkerhet. Säkerheten skall, om inteKammarkollegiet medger annat, bestå av enbetalningsutfästelse, utfärdad av bank ellerförsäkringsbolag, som fullgörs vid anfordran.De resor som omfattas av resegarantilagen ärpaketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor.För att utgöra en paketresa måste ett arrangemanginnehålla minst två av följande moment nämligen 1.transport, 2. inkvartering eller 3. en annanturisttjänst som utgör en väsentlig del avarrangemanget, men som inte är direkt knuten tilltransport eller inkvartering. Som ytterligarevillkor gäller att arrangemanget skall vara minst 24timmar eller inbegripa övernattning samt attarrangemanget skall säljas eller marknadsföras tillett gemensamt pris. Begreppet paketresa kan såledesinnefatta även arrangemang som inte innehåller enresa, exempelvis inkvartering i förening med enturisttjänst.Kammarkollegiet har, i fråga om företag somarrangerar paketresor utan transportmoment, gjortett undantag från huvudprincipen att säkerhetenskall vara individuell för varje företag ochgodtagit gemensamma, schablonmässigt beräknadesäkerheter, utställda av vissabranschorganisationer. Säkerhetens storlek bestäms isådana fall på så sätt att den minst skall täcka denhögsta enskilda månadsomsättningen hos ett företagsom omfattas av den gemensamma säkerheten.Bestämmelser på EU-nivå om resegarantier finns irådets direktiv /314/EEG av ompaketresor, semesterpaket och andrapaketarrangemang, det s.k. paketresedirektivet.Direktivet är genomfört i svensk rätt genom bl.a.resegarantilagen och paketreselagen. För närvarandepågår överväganden inom kommissionen inför eneventuell översyn av direktivet.MotionenI motion 2001/02:L293 av och (båda c) erinras om att resegarantilagenäven är tillämplig på små reseföretag som arrangerarpaket där kunden ordnar resan själv, exempelvis medegen bil eller med utnyttjande av kollektivtrafik.För dessa företag innebär, anförs det i motionen,resegarantilagens krav på ställande av säkerhet attkapital binds upp i onödan, i stället för att kunnaanvändas till att utveckla verksamheten.Motionärerna begär ett tillkännagivande som går utpå att resegarantilagen bör bli föremål för enöversyn med inriktningen att olika regler skallgälla för olika typer av reseföretag.Utskottets ställningstagandeRegeringen tillkallade en särskildutredare med uppgift att utvärderaresegarantisystemet, att analysera om systemet börändras och, om så var fallet, lämna förslag till nylagstiftning på området (dir. 1998:78). Utredarenredovisade sitt uppdrag ibetänkandet (SOU 1999:140) Ett nyttresegarantisystem. Regeringen har aviserat enproposition i ämnet till senare delen av mars 2002.Enligt utskottets mening bör den aviseradepropositionen inte föregripas genom något särskiltuttalande från sida. Utskottet föreslårdärför att motion 2001/02:L293 skall avslås.NätverksförsäljningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande somrör s.k. nätverksförsäljning. Utskottethänvisar till pågående arbete inom EU. Jämförreservation nr 8 (kd).Allmän bakgrundMed nätverksförsäljning, eller multi level marketing(MLM), avses ett sätt att organiseradirektförsäljning av varor och tjänster som innebäratt distributionen sker genom ett nätverk avoberoende direktsäljare. Från nätverksförsäljningbör skiljas s.k. pyramidförsäljning, som ärförbjuden enligt lotterilagen (1994:1000).I finns inte någon särskildlagstiftning som gäller förhållandet mellandirektsäljare och företag. Däremot är lagen(2000:274) om distansavtal och hemförsäljningtillämplig på vissa former av nätverksförsäljningnär det gäller förhållandet mellan säljare ochkonsument.Inom Europafederationen fördirekthandelsföreningar (FEDSA) har man fastställtetiska regler för direktförsäljning tillkonsumenter. I de etiska reglerna finns bl.a. reglerom direktsäljarens uppträdande mot konsumenter,ånger- och returrätt, garantier, värvning av kunder.FEDSA har även fastställt etiska regler vad gällerförhållandet mellan direktsäljare och företag,mellan olika direktsäljare och mellan olika företag.Dessa etiska regler innehåller bl.a. regler ominformation, avgifter och upphörande av avtal.MotionenI motion 2000/01:L708 av ()anförs att det är viktigt att ett nytt regelverk omnätverksförsäljning inte bygger in hinder i den friahandel som utgör basen för all näringsverksamhet.Enligt motionären bör ett framtida regelverk påområdet ta hänsyn till vissa i motionen närmareangivna kriterier, bl.a. att en distributör skallkunna avsluta ett avtalsförhållande utanuppsägningstid, att ångerfrist och returrättsäkerställs, att viss inkomst eller löfte om inkomstinte förespeglas, att regelverket inte blir alltfördetaljerat och att det harmoniseras med framtidalagstiftning på området inom EU. Motionären begärett tillkännagivande om behovet av ett regelverk förnätverksförsäljning (yrkande 1) och att en sådanlagstiftning bör ta hänsyn till de i motionennärmare angivna kriterierna (yrkande 2).Pågående arbeteSom redovisas i motionen har den rättsligaregleringen av nätverksförsäljning under senare åruppmärksammats på såväl nordisk som europeisk nivå.År 1998 påbörjades inom kommissionen en revideringav hemförsäljningsdirektivet. Som ett led i dettaarbete lades fram rapporten todoor selling Pyramid selling Multi levelmarketing, som utarbetats av en forskargrupp påkommissionens uppdrag. I rapporten diskuteras bl.a.huruvida hemförsäljningsdirektivet bör samordnas meddistansavtalsdirektivet och om det bör införassärskilda regler i direktivet förnätverksförsäljning.Vidare bör nämnas att en arbetsgrupp inom ramenför presenteratrapporten og Multi-level Marketing(TemaNord 2000:509). I rapporten behandlas olikakonsumenträttsliga problem som kan vara förknippademed nätverksförsäljning ochgränsdragningsproblematiken mellan sådan försäljningoch pyramidförsäljning.Nätverksförsäljning har även aktualiserats i dengrönbok om den framtida konsumentpolitiken som ladesfram av kommissionen , KOM (2001) 531.I grönboken nämns nätverksförsäljning som ettexempel på ett rättsområde där regleringen i höggrad skiftar mellan medlemsländerna vilket, enligtgrönboken, påverkar möjligheterna att bedrivagränsöverskridande nätverksförsäljning negativt.Utskottets ställningstagandeI avvaktan av resultatet av det pågående arbetet påEU-nivå är utskottet inte berett att förorda någotuttalande från sida vad gäller behovetoch den närmare utformningen av den i motionenefterfrågade lagstiftningen. Motion 2000/01:L708 bördärför avslås.Diskriminering av konsumenterUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden med krav pååtgärder mot diskriminering vidfastighetsförmedling och vid kreditprövning.Utskottet hänvisar till pågåendeutredningsarbete och till att motionsspörsmålenhar uppmärksammats av berörda myndigheter.Jämför reservation nr 9 (v).Allmän bakgrundInom straffrätten finns i 16 kap. 9 § brottsbalkenen bestämmelse som direkt riktar sig mot olika typerav diskriminering. Enligt denna bestämmelse är detstraffbart för en näringsidkare att i sin verksamhetdiskriminera någon på grund av hans ras, hudfärg,nationella eller etniska ursprung, trosbekännelseeller på grund av homosexuell läggning genom attinte gå honom till handa på de villkor somnäringsidkaren tillämpar i förhållande till andra.Utöver diskrimineringslagstiftningen inomarbetslivet saknas i svensk rätt särskildcivilrättslig lagstiftning mot diskriminering.Regeringen tillkallade en särskildutredare med uppgift att göra en översyn avbestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 §brottsbalken (dir. 1999:49). Utredningen antognamnet diskrimineringsutredning. Iuppdraget ingick bl.a. att ta ställning till ochbelysa skälen för respektive emot en straffrättsligreglering respektive annan slags reglering medförbud mot diskriminering. Genom tilläggsdirektivden begränsades uppdraget till attendast bestå i att övergripande redovisautredningens resultat och ställningstagande i defrågor uppdraget avsett och lämna förslag tillinriktning på det fortsatta arbetet på området (dir.2001:14). Uppdraget redovisades ibetänkandet (SOU 2001:39) Ett effektivtdiskrimineringsförbud. Utredningen förespråkar ibetänkandet bl.a. att det straffrättsligadiskrimineringsförbudet skall ersättas med ettcivilrättsligt förbud mot diskriminering.Genom regeringsbeslut den 31 januari 2002tillkallades en parlamentarisk utredning med uppdragatt bl.a. överväga en gemensam lagstiftning motdiskriminering som omfattar alla eller flertaletdiskrimineringsgrunder och samhällsområden och attöverväga om det finns skäl att ersättastraffbestämmelsen i 16 kap. 9 § BrB med någon annantyp av reglering (dir. 2002:11). Uppdraget skallredovisas senast den 1 december 2004.Genom Amsterdamfördraget, som trädde i kraft den 1maj 1999, infördes en ny artikel 13 i EG-fördragetsom ger rådet befogenhet att, inom ramen för debefogenheter fördraget ger gemenskapen, vidtalämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering pågrund av kön, ras, etniskt ursprung, religion ellerövertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuellläggning. Med stöd av denna artikel beslutade rådetden ett direktiv om genomförande avprincipen om likabehandling av personer oavsettderas ras eller etniska ursprung (2000/43/EG). Rådetbeslutade vidare ett direktivom inrättande av en allmän ram för likabehandling iarbetslivet (2000/78/EG). Utöver nu nämnda direktivantog rådet även en handlingsplan motdiskriminering för åren 20012006.Regeringen tillkallade en särskildutredare med uppgift att lämna förslag till hurdirektiven skall genomföras i svensk rätt,(dir. 2000:106).Uppdraget skall redovisas senast i juli 2002.Diskriminering vid fastighetsförmedlingDen trädde en ny fastighetsmäklarlag(1995:400) i kraft. Lagen, som ersatte lagi ämnet, syftar i första hand till att förstärkaskyddet för enskilda som anlitar fastighetsmäklareoch är, på samma sätt som den gamla lagen,tvingande.Fastighetsmäklarlagen innehåller fleracivilrättsliga regler som tar sikte på hur enfastighetsmäklare skall utföra sittförmedlingsuppdrag. Den grundsyn som genomsyrarflera av dessa regler är att mäklaren skall uppträdasom en i princip opartisk mellanman, som både köpareoch säljare skall kunna ha förtroende för. Enligt 12§ gäller en grundläggande skyldighet förfastighetsmäklare att utföra sitt uppdragomsorgsfullt och att i allt iaktta godfastighetsmäklarsed. Fastighetsmäklaren skall därvidtillvarata både säljarens och köparens intresse.Innebörden av begreppet god fastighetsmäklarsedär, i likhet med vad som gällde tidigare enligt 1984års fastighetsmäklarlag, inte definierad i lagen. Avförarbetena till såväl lag som gällandefastighetsmäklarlag framgår dock att man vidtolkningen av begreppet i första hand får sökavägledning i vad som allmänt anses som god sed iaffärsförhållanden, etiska regler som tillämpas avde etablerade mäklarorganisationerna,riktlinjeöverenskommelser mellan ochmärklarorganisationer, organisationernasrekommendationer till sina medlemmar samträttspraxis (prop. 1983/84:16 s. 36 f, prop.1994/95:14 s. 40 f).Tanja Linderborg m.fl. (v) anför i motion2000/01:L703 att fastighetsmäklarlagen inte erbjudernågon lämplig lösning för att förhindra attfastighetsmäklare diskriminerar en person på grundav ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung,kön och sexuell läggning. Motionärerna anser att detär uppenbart att diskriminering inomfastighetsmäklarbranschen strider mot godfastighetsmäklarsed. Det kan därför, anförs det imotionen, finnas skäl att överväga att ändra 12 §fastighetsmäklarlagen på så sätt att rekvisitet godfastighetsmäklarsed kompletteras med ettdiskrimineringsförbud. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet med det anförda.Enligt vad utskottet har inhämtat harmotionsspörsmålet uppmärksammats av bådeDiskrimineringsombudsmannen ochFastighetsmäklarnämnden, som tagit initiativtill överläggningar i frågan medmäklarorganisationerna. Dessa överläggningar har,enligt uppgift, lett fram till att det inom två avde större mäklarorganisationerna nu föreliggerförslag om att införa förbud mot diskriminering iorganisationernas etiska regler. Avsikten är attförslagen skall behandlas av respektiveorganisations beslutande organ senare under våren2002.Som behandlats inledningsvis i detta avsnitt pågårockså ett brett upplagt utredningsarbete som liggerväl i linje med den frågeställning som tas upp imotionen.Mot bakgrund av vad som har redovisats saknasenligt utskottets mening skäl för att förnärvarande vidta någon åtgärd med anledning avmotion 2000/01:L703. Utskottet föreslår därför attmotionen skall avslås.Diskriminering vid kreditprövningI konsumentkreditlagen (1992:830) finns bestämmelserom krediter som är avsedda huvudsakligen för enskiltbruk och som lämnas eller erbjuds en konsument av ennäringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet.Lagen saknar ett uttryckligt krav på attkreditprövning skall ske vid lämnande av kredit.Enligt 5 § skall dock näringsidkaren i sittförhållande till konsumenten iaktta godkreditgivningssed och därvid ta till varakonsumentens intresse med tillbörlig omsorg. Avförarbetena till lagen framgår att i detta liggernormalt att göra en seriös kreditprövning innankredit lämnas (prop. 1991/92:83, bet. LU28).Av Allmänna råd om krediter ikonsumentförhållanden (FFFS 2000:2) framgår bl.a.att kreditprövning skall göras även om säkerhetställs, att prövningen skall syfta till attuppskatta kredittagarens framtida betalningsförmåga,att sedvanlig kreditupplysning bör inhämtas och attbedömningen av sökandens återbetalningsförmåga börgöras utifrån dennes inkomster, tillgångar, utgifteroch skuldförhållanden.I riktlinjer för tillämpningen avkonsumentkreditlagen (KOVFS 2001:4) anges attkreditprövningen skall anpassas efteromständigheterna i varje enskilt ärende. Denkreditsökandes ekonomiska förutsättningar kan,enligt vad som anförs i riktlinjerna, normaltbedömas utifrån inkomst, skuldsättning,borgensåtaganden och regelbundna större utgifter förbostad, hushåll och liknande.Bestämmelser om kreditupplysning finns ikreditupplysningslagen (1973:1173). Enligt 6 § dennalag får vissa känsliga uppgifter, bl.a. om en per-sons ras och etniska ursprung, inte behandlas ikreditupplysningsverksamhet.I motion 2000/01:L713 av m.fl. (v)kritiseras den kreditprövning som förekommer inomTelia. Enligt motionärernas uppfattning innebärTelias krav på presumtiva kunder i fråga omkreditvärdighet, vistelsetid i landet, nationalitetoch ställande av säkerhet att det i praktiken äromöjligt för exempelvis utomnordiska flyktingar somnyligen fått uppehållstillstånd att skaffa etttelefonabonnemang. Motionärerna anser att regeringenantingen bör utnyttja sitt ägarinflytande i att ändra bolagets rutiner för kreditprövningeller överväga lagändringar som förhindrar indirektdiskriminering av invandrare som vill tecknatelefonabonnemang. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet med det anförda.Enligt vad utskottet har erfarit harDiskrimineringsombudsmannen tagit initiativtill överläggningar med angående formerna förbolagets kreditprövning vid tecknande avmobiltelefonabonnemang. Därtill kommer att ocksådetta motionsspörsmål innefattas i det pågåendeutredningsarbetet i fråga om den framtidautformningen av diskrimineringslagstiftningen.Utskottet kan inte se någonanledning för att vidta någon åtgärd medanledning av motion 2000/01:L713 och föreslår därföratt motionen skall avslås.BorgensåtagandenUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på en översyn avlagstiftningen rörande borgensåtaganden böravslås. Utskottet förutsätter att regeringenverkar för att berörda myndigheter följerfrågan och vidtar de åtgärder som kan visasig erforderliga. Jämför reservation nr 10(v).Gällande rättMed ett borgensåtagande avses ett löfte av en ellerflera personer att betala en skuld för någon annanom denne inte fullgör sina skyldigheter motkreditgivaren. Borgen kan även ingås till säkerhetför fullgörande av en annan prestation än betalningav en kredit.Grundläggande bestämmelser om borgen finns i 10kap. 812 §§ handelsbalken. Borgen förekommer i tvåhuvudformer, proprieborgen och enkel borgen. Vidproprieborgen kan fordringsägaren enligt 10 kap. 9 §handelsbalken kräva vem han eller honvill av borgensmännen eller låntagaren. Av 10 kap. 8§ handelsbalken framgår att enkel borgen innebär attborgensmannen blir betalningsskyldig först sedan mankunnat konstatera att låntagaren inte kan fullgörasina förpliktelser. Borgensåtagandet kan varaobegränsat till beloppet och således avselåntagarens samtliga skulder. Det kan också varabegränsat på olika sätt. Ofta ingås borgen för enoch samma skuld av flera borgensmän. Dessa svarardärvid, enligt 10 kap. 11 § handelsbalken,solidariskt för skulden. Utöver bestämmelserna i 10kap. handelsbalken har reglerna om borgen i huvudsakutvecklats genom praxis.I 2 kap. 13 § bankrörelselagen (1987:617)föreskrivs att kredit inte får lämnas i bankrörelseannat än mot betryggande säkerhet i fast eller lösegendom eller i form av borgen. Bestämmelseninfördes till följd av Kreugerkraschen. År1984 infördes i samma bestämmelse en möjlighet förbankerna att avstå från säkerhet om den kan ansesobehövlig eller om det annars föreligger särskildaskäl för det (prop. 1983/84:146, bet. NU 1983/84:33,rskr. 365).I huvudsak motsvarande bestämmelser finns bl.a. i3 kap. 6 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse.I fråga om ställande av säkerhet för fullgörande avandra avtal än kreditavtal som omfattas avbankrörelselagen, exempelvis hyresavtal och avtal omtelefonabonnemang, finns inga särskilda bestämmelsersom reglerar under vilka förutsättningar borgenskall eller får krävas.MotionenCarina () anför i motion 2000/01:L710 attborgensinstitutet visserligen fyller en viktigfunktion för personer som behöver kredit. Samtidigtförekommer det, anförs det i motionen, attbostadsföretag, telefonbolag och banker utnyttjarmöjligheten att kräva borgen på ett, enligtmotionärens uppfattning, oacceptabelt sätt sominnebär att kreditrisken flyttas över frånkreditgivaren till låntagarens släkt och vänner. Imotionen begärs ett tillkännagivande om attlagstiftningen rörande borgensåtaganden bör sesöver.Utskottets ställningstagandeVad först gäller borgen vid tecknande av hyresavtalerinrar utskottet om att den som har gått i borgenför en hyresgäst har enligt 12 kap. 28 a §jordabalken rätt att säga upp sitt åtagande så attdet upphör . Bestämmelsen infördesgenom en lagändring som trädde i kraft den 1 juni1998 (prop. 1997/98:46, bet. BoU7).I den då aktuella propositionen diskuteradeshuruvida det över huvud taget borde vara tillåtetatt kräva borgen vid hyresavtal avseendehyreslägenheter. Regeringen kom fram till att dennamöjlighet borde behållas. Om en sådan möjlighet intefanns skulle nämligen, anfördes det i propositionen,vissa hyresgäster, särskilt unga eller hyresgästermed svag ekonomi, få betydande svårigheter atterhålla hyresbostad. Det var vidare, enligtregeringens bedömning, rimligt att en hyresvärd kanskaffa sig en särskild säkerhet för att en hyresgästfullgör sina skyldigheter, om det finns anledningatt ifrågasätta hyresgästens förmåga i dettahänseende. Regeringen var inte heller beredd attföreslå några inskränkningar i möjligheterna attkräva borgen. delade i sitt avriksdagen godkända betänkande 1997/98:BoU7regeringens uppfattning i frågan.Lagutskottet har, från sina utgångspunkter, intenågon annan uppfattning än den bostadsutskottetgivit uttryck för. Det nu sagda innebär dock inteatt utskottet ställer sig avvisande till dengrundläggande tanke som ligger bakom motionen,nämligen att borgen inte bör krävas slentrianmässigtoch inte i sådana fall där det inte föreliggernågot behov av det. Enligt utskottets mening saknasskäl för att ta initiativ till den avmotionären begärda översynen. Utskottet förutsätterdock att regeringen uppmärksammar frågan och verkarför att berörda myndigheter vidtar de åtgärder somkan anses erforderliga.Med det anförda föreslår utskottet att motion2000/01:L710 skall avslås.Konsumentskydd för tågresenärerUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på åtgärder föratt åstadkomma ett bättre konsumentskydd förtågresenärer bör avslås. Utskottet hänvisartill pågående utredningsarbete på området.MotionenI motion 2001/02:L340 av m.fl. (mp)anförs att det föreligger tydliga brister ikonsumentskyddet för tågresenärer, bl.a. vad gällerfrågor som ersättning vid förseningar, prissättning,reskomfort, tillgänglighet för funktionshindrade ochinformation. Det finns inte heller, ansermotionärerna, någon myndighet som ansvarar för attsystematiskt samla in, kartlägga och analyserakonsumentproblem som tågresenärer ställs inför. Imotionen begärs ett tillkännagivande om attKonsumentverket, i samarbete med Rikstrafiken, börges i uppdrag att se över situationen förresenärerna på den interregionala kollektivapersontrafiken.Pågående arbeteRegeringen tillkallade genom beslut den 31 maj 2001en särskild utredare med uppgift att göra en bredöversyn av organisationen och lagstiftningen inomjärnvägssektorn (dir. 2001:48). Utredningen harantagit namnet Utredningen om järnvägssektornsorganisation m.m. I uppdraget ingår bl.a. att medutgångspunkt i konsumentintresset analysera möjligautvecklingsvägar för såväl person- som godstrafikenpå järnväg. Utredaren skall också se övermyndighetsstrukturen inom järnvägssektorn och, motbakgrund av denna översyn, lämna förslag avseendesåväl den övergripande organisationen avmyndigheterna som ansvarsfördelningen dem emellan.Uppdraget skall slutredovisas senast den 15 mars2003.Som påpekas i motionen publiceradeRiksrevisionsverket (RRV) i juni 2001revisionsrapporten konsumentskydd förtågresenär myndigheterna saknarkonsumentperspektiv (RRV 2001:21). I rapportenkonstateras bl.a. att tågresenärerna ofta drabbas avvissa typproblem, exempelvis krångliga biljett- ochbokningssystem, inställda tåg, förseningar ochbristande samordning av tidtabeller, attkonsumentskyddet för tågresenärer är sämre än påandra områden eftersom konsumenttjänstlagen inte ärtillämplig inom järnvägssektorn, attmyndighetsansvaret på området är splittrat, attmyndigheternas övergripande mål inte har omsatts ikonkreta åtgärder samt att de styrmedel som finnsinte används för att tillvarata konsumenternasintressen.Rapporten har, enligt vad utskottet erfarit,överlämnats av RRV till Utredningen omjärnvägssektorns organisation kan konstatera att det pågårutredningsarbete som ligger väl i linje medmotionsönskemålet. Det pågående arbetet bör inteföregripas av genom något uttalande ellerannan åtgärd. Utskottet föreslår därför att motion2001/02:L340 skall avslås.BarnhjälmarUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på införande avförbud mot försäljning av barnhjälmar utanutlösningsanordning i hakbandet bör avslås.Utskottet hänvisar till att ett sådant förbudinte torde vara rättsligt genomförbart, menframhåller vikten av korrekt ochtydlig information vid försäljning avbarnhjälmar.Allmän bakgrundRådets direktiv /686/EEG om personligskyddsutrustning syftar till att säkerställa attbara sådan skyddsutrustning som uppfyller idirektivet närmare angivna grundläggandesäkerhetskrav släpps ut på marknaden. Det ärtillämpligt på både personlig skyddsutrustning somanvänds i arbetslivet och på sådan skyddsutrustningsom används privat, exempelvis cykelhjälmar.Direktivet är utformat i enlighet med EG:sharmoniseringsmetod för direktiv som reglerarprodukters beskaffenhet samt provning och kontrollav produkter (produktdirektiv). EG-direktiv som harutformats enligt denna metod innehåller bindande,relativt allmänt hållna säkerhetskrav på produkternai fråga.