bet · GP01MJU23 · 2002-05-16 00:00:00 — Alla erfarenheter och analyser ibranschen verkar visa att man med de instrument somfinns för fiskereglering har mycket storasvårigheter med att säkra ett bärkraftigt fiske medmindre än att flottorna anpassas till detillgängliga resurserna.I detta sammanhang vill jag understryka att detinte ses som ett svenskt, danskt eller tyskt problemutan som ett internationellt problem. Det är dentotala internationella flottstorleken som skaanpassas till resurserna.Många tack. Jag hoppas att vi kan få en godefterföljande diskussion.Ordföranden: tackar så mycket för de inledandeorden. Vi går direkt vidare på dagordningen, och jagsäger välkommen till : Jag tackar ordföranden förinbjudan. Jag tycker att det är ett väldigt trevligtinitiativ att samla människor med så mångainfallsvinklar på ett viktigt problem. Eftersom detär så ska jag försöka att koncentrera migpå en begränsad aspekt. Det gäller relationen mellanfisk, fiske och fiskeripolitik.I fiskeripolitiken finns det två aspekter. Den enaär att bevara bestånden, den andra är att främjafiskenäringen. De ska rimligtvis vara i någon sortsbalans för att det hela ska fungera och man skakunna ha ett varaktigt fiske.De instrument man använder för att bevarabestånden är fångstbegränsningar, TAC och kvoter,maskstorleken i redskapen, bifångstregler,förbudstider, förbudsområde, och man kan hamaximerad fisketid. Ovanpå detta finns enkontrollapparat för att se till att reglernaefterlevs.Den andra aspekten är att främja näringen. Därtillämpas huvudsakligen stöd av olika slag. Detgäller allt från skattebefrielse av drivmedel tillstöd vid stillaliggande och vid nybygge,modernisering och skrotning.Om vi tittar på EU:s senaste femårsplan 1994-1999har det satsats 22 miljarder påfiskesektorn - det gäller Fonden för fisketsutveckling plus nationella medfinansieringar avoffentliga medel.Vad jag visar här är fångstkapaciteten uttryckt ikilowatt, dvs. Det undre är tonnagetsutveckling. Under planen hademan som målsättning att minska kapaciteten med 40 %.Resultatet blev inte det önskade.Av pengarna satsade man 7,6 miljarder förskrotning och 5 miljarder för nybygge av flottan.Det innebär att det tonnage som fanns 1999 var etthelt annat tonnage än det som fanns 1994. Det ärbetydligt effektivare och modernare och harbetydligt större infiskningsbehov i kronor och tonfisk.Om vi tittar på EU:s senaste femårsplan från1994-1999 ser vi att man satsat22 miljarder på fiskesektorn genom Fonden förfiskets utveckling och nationell medfinansiering avoffentliga medel.Det jag visar här är en bild av fångstkapacitetenuttryckt inte i hästkrafter men i kilowatt, alltsåmaskinstyrka, och tonnagets utveckling. Enligtplanen hade man som målsättningatt minska kapaciteten . Resultatet blevinte det önskade.Av de här pengarna avsatte man 7,6 miljarder förskrotning och 5 miljoner för nybygge av flottan. Detinnebär alltså att det tonnage som fanns 1999 varett helt annat tonnage än det som fanns 1994,betydligt effektivare, betydligt modernare och medbetydligt större infiskningsbehov räknat i kronoroch i ton fisk.I fördelade man sina EU-stödpengar pådetta sätt : skrotning 39miljoner, nybyggen och modernisering 115 miljoner,stillaliggande 12 miljoner. En hel del områden harjag inte med i summeringen, men totalsumman är drygt400 miljoner.Till nybyggen och moderniseringar krävdes detgivetvis också en stor mängd privata investeringarsom jag inte har någon siffra på.Konsekvenserna av detta var alltså att man köpteupp eller skrotade ett gammalt fartyg och så byggdesdet ett nytt fartyg med samma tonnage. Obevekligenfick man då en väsentligt ökad effektivitet och ettökat infiskningsbehov. hamnade90 % av nybyggena och moderniseringarna påflyttrålare på , och det köptes upp mångafartyg på sydkusten som skrotades.Om man tittar på effekterna i form avproduktivitet i svenskt fiske ser man att antaletyrkesfiskare har minskat dramatiskt, från 7 000 år1970 till drygt 2 2000. Men fångsten i tonper fiskare har alltså tredubblats från början av90-talet , i snitt per fiskare.Värdet av detta har fördubblats från 250 000 tontill drygt per fiskare. Det säger sigsjälvt att det är väldigt stora individuellavariationer mellan olika fiskare. Detta är ettsnitt.När vi har tittat på främjandesidan kanske viockså skulle titta på resurssidan. Här handlar detom mängden lekmogen fisk och fiskeridödligheten,alltså fiskeintensiteten. ICES har redovisat statusför 58 bestånd som man har definierat säkrabiologiska gränsvärden för . Debestånd som befinner sig inom säkra biologiskagränser utgör . Alla de övriga är antingenbara reducerade eller bara överfiskade eller ocksåen kombination av båda. Tio bestånd har ICESrekommenderat att man inte fiskar alls under dettaår. Beståndssituationen är alltså inteöverväldigande positiv.I dagsläget har man varit väldigt duktig på attfrämja näringen. Man har varit betydligt sämre påatt bevara det underlag som näringen ska ha sinutkomst av. Man kan sammanfatta det i att vi i daglever i en värld med beståndskriser, överfiske ochstor överkapacitet, inte bara i den svenska flottansjälvfallet utan i flottorna. Det tillsammans gersom ett brev på posten ökat fusk, misstro,frustration.Då kan vi undra hur man har tänkt gå vidare mednästa femårsplan. Det svenska stödet för nästaomgång, 2000-2006, innebär att mängden pengar somska användas för skrotning har ökat, liksom förnybygge eller modernisering. Totalsumman är ocksåkraftigt ökad.Planen säger att 75 fartyg ska skrotas, att detska byggas 60 nya fartyg och att 600 fartyg skamoderniseras. För att kunna utnyttja det här stödeträknar man med att det behövs nästan 1 miljard iprivata investeringar. Som jag kan se det harinriktningen inte ändrats markant. Genomförs dettabäddar det för ytterligare svårigheter.Det man behöver göra är att återuppbygga beståndoch den biologiska mångfalden, minska flottanskapacitet, fasa ut subsidier i varje form - jufortare, desto bättre - och införa en skärptkontrollverksamhet.En del ting som borde övervägas, och övervägasallvarligt, är hur man i alla redskap ska få en högselektionsförmåga, både vad gäller art- ochstorleksselektion, så att man inte fångar småfiskoch oönskade arter. Ett sätt att göra det är attprioritera garn och krok, fällor och burar samtreducera trålfisket. Det är trålfisket som i dettaavseende har de största problemen.För att undanröja de missförstånd och svårigheteratt kommunicera som finns borde man hittakonstruktiva former för samarbete mellan såväladministratörer som fiskare, fiskeribiologer ochmiljöexperter.Det kanske också vore lämpligt att överväga om denenormt stora flexibilitet som den svenskafiskeflottan har är ändamålsenlig urförvaltningssynpunkt. kan i princip vilkenfiskare som helst fiska på vilket bestånd som helst,var som helst i de svenska vattnen. Man kanskeskulle fundera på om man skulle dela upp denationella kvoterna i regioner eller mellan kust ochhav.Får jag sluta med att säga att man också börtillämpa precautionary approach,försiktighetsansatsen, inte bara på deinternationellt förvaltade bestånden utan även pånationella bestånd, t.ex. siklöja m.fl. bestånd. Manskulle alltså när man inte har kunskapen, vilket manskyller på , bestämma provisoriska gränsvärden,tröskelvärden, för säkra biologiska gränser ochapplicera dem tills kunskapen har ökat.Därmed tackar jag för mig.Hans Ackefors: Herr ordförande, mina damer ochherrar! Jag har skrivit några rader som finnsutdelade, därför ska jag för att tjäna tid snabbtbörja visa de overheadbilder som jag har tagit medmig.Huvudtes i det jag kommer att tala om är miljönoch fisket. De andra som har talat här har pratat ombeståndet, beståndsutveckling och regleringar avfisket. Jag kommer alltså att dra upp någrahistoriska exempel på vad som kan hända i miljön omman fiskar för mycket.Men grundtemat är också att varje överfiskning harföregåtts av en miljöförändring som gör att mindrefisk rekryteras till det vuxna beståndet. När fiskenföds och är yngel har temperaturen t.ex. varit förkall, som jag ska visa i ett exempel, och därmed harvi fått sämre uppväxt av de nya individerna ochmindre rekrytering till det vuxna beståndet.Den första bild jag ska visa ger en historisktillbakablick på det som har hänt under 60-, 70- och80-talen. Det är vad som hände på amerikanska kusten. fiskade manväldigt mycket torskfiskar, gadoids. Man fiskade endel rockor och lite grann haj. Dessutom fiskade manplattfiskar av olika slag och naturligtvis liteandra sorter.Efter det väldiga överfisket på ekosystemet totalt. I det här falletfinns bara en liten mängd torskfiskar kvar. Hajarnaoch rockorna har tagit över. Det är alltså en saksom man kan se i sådana här överfiskade bestånd.Hela systemet kan förändras. Det är det som vi ärrädda för kommer att hända i t.ex.Bornholmsbassängen i Östersjön.Nästa exempel är utanför , i Newfoundland.Det är världens största torskbestånd. Den nivå somman rekommenderar för lekbeståndets storlek är i dethär fallet lekande torsk. Går manunder den nivån kan det bli fara å färde.Man har ju fiskat länge på det här beståndetförstås, men omkring 1965 började det gå ned. Detgick nedåt tills det nådde en bottennivåungefär 1975-1980. Det gick upp något, därför attdet rekryterades lite mer fisk, och sedan gick dettillbaka. Då stoppade man fisket totalt.Ni som vill se detaljer om rådgivning och sådantoch vad som hände hittar det i mitt utdeladedokument. Där har jag beskrivit detta.Här har vi alltså ett exempel på ett bestånd somvar väldigt fruktbart. Det var ett stort antalfiskare involverade som fick lägga upp sina båtar.Sedan 1992 har inte beståndet återhämtat sig. Manfiskar en liten kvot på bara föratt följa beståndsutvecklingen. Men hela detkommersiella fisket är helt avstannat. Och i det e-mejl som jag fick från en avde här forskarna berättade han att det inte finnsnågon ljusning . Det kan ta , , 30 år.Man vet inte om beståndet kommer tillbaka. En avförändringarna som har skett har också att göra medatt torskens byte, loddan, har tagit helt andravandringsvägar. Det finns alltså naturliga orsakerkombinerade med överfiskning i det här fallet.Mitt nästa exempel är från någonting som jag självi varje fall delvis var med om närjag var i Nordostatlantiska . Manfiskade den s.k. islandssillen som egentligen heternorsk vårlekande sill. Landningarna rörde sig om 1miljon ton. Man fiskade på det här beståndet ochnaturligtvis ökade det. Sedan minskade det en deloch därefter ökade det väldigt drastiskt, och såplötsligt tog allting slut.Då frågar man sig: Behövde det ske? Egentligenbehövde det väl inte ske, men det här är ett fenomensom finns beskrivet för flera olika bestånd förr itiden när man inte var riktigt medveten om hur hårtman skulle reglera fisket. Här fanns det biologiskaundersökningar, och de biologiska undersökningarnafrån visar bl.a. att fiskeridödlighetenfram till 1960 var väldigt låg. Sedan rusarplötsligt fiskeridödligheten upp till ett mycketmycket högt värde. Det är precis vad som sker imånga fisken. Man fiskar, och man fiskar med ungefärsamma kapacitet eller med ökad kapacitet, trots attbeståndet går ned. Då ökar givetvisfiskeridödligheten, som i det här fallet.Den naturliga förklaringen till det här beståndetsnedgång kan man finna i den s.k. temperaturanomalisom ägde rum, dvs. temperaturen i havsvattnet gickned norr om där den unga islandssillen,eller norsk vårlekande sill, befann sig. Det innebaratt ynglen och de unga individer som skulle växa uppi det här vattnet inte fick samma start som tidigareoch inte heller kunde växa till på samma sätt. Vifick alltså en sämre rekrytering till beståndet. Detsammanfaller ganska väl med temperaturkurvan i detdiagram som visas.Det sista exemplet, som jag själv var engagerad i,kommer också från . Det är utvecklingen avNordsjösillen, som kanske för oss svenskar är detmest bekanta exemplet.I det diagram jag visar nu står den heldragnalinjen för landning av Nordsjösill ochfram till 1978, i det här fallet också 1982. Här serman hur drastisk ökningen är till en topp på 1,2miljoner ton. Sedan kommer utförsbacken där vipraktiskt taget inte fångade någonting alls. För atttjäna tid hänvisar jag till det utdelade dokumentetdär ni kan läsa efteråt hur man försökte reglera dethär fisket men misslyckades. Sedan har vi haft enåterhämtning.Det intressanta för oss fiskeribiologer, menkanske inte så roligt för fiskarkåren, var att närsillen försvann och det blev ett tomrum i vattnetfylldes det ut av s.k. opportunistiska arter, dvs.sådana som kan fortplanta sig väldigt snabbt. Vifick kolossala mängder av skarpsill, vitlinglyra,glyskolja och tobis i den här vattenmassan. Detutvecklades därför ett stort industrifiske iNordsjön.Den övergripande bilden från efteröverfiskningen blev att den totala biomassa som mankunde fiska upp - det var då mindre värdefullafiskar - var dubbelt så stor som innan man hadeöverfiskat Nordsjösillen. Det är alltså en typisksak som inträffar när det gäller fiskbestånd.Man ska komma ihåg att när vi talar om ekosystemetär det inte en isolerad fiskart vi talar om utan detär många olika fiskarter. Viktigt är kanske ocksåatt berätta att de här fiskarterna delvis ätervarandra. Det är en väldig kannibalism, torsk ätertorsk osv. Men de här fiskarterna konkurrerar ocksåpå olika sätt i ekosystemet. Om man gör en noggranninventering av den produktion som sker i etthavsområde ska man se att människan kan ta högst50 % av den. Resten tar fisken som äter fisk, sälarsom äter fisk, fåglar som äter fisk osv. Det finnsexempel på havsområden där människan bara lyckas ta10 % av produktionen.Den sista bilden visar hur lekbiomassan gick ned ochhur fiskerimortaliteten ökade. Det fanns alltsåmånga signaler innan den drastiska minskningen ägderum.Sture : Jag vill tacka för inbjudan att kommahit. Jag ska prata om fisken och fisket ur ettekologiskt perspektiv. Jag kommer att vara mycketuppriktig i min analys. En delmyndighetsrepresentanter kanske kommer att bli liteupprörda över en del saker jag säger. Men en sådanhär gång, när man har möjlighet att prata direkt medde högsta beslutsfattare vi har i , tyckerjag att det är viktigt att man kör en ärlig och raklinje och inte lindar in saker och ting.Jag kommer att börja med att prata om fiskens rolli ekosystemet. Har vi inte förstått det har vi integrunden för en bra fiskeförvaltning. Sedan går jagin lite grann på problem med fiskeförvaltningen somjag ser den och vilka förändringar vi behöver föratt få till stånd en klokare förvaltning.När vi pratar om ekosystemet kan vi börja medväxter som producerar biomassa, organiskt material.Det äts sedan av växtätare, rovdjur och topprovdjur.I sjöar och hav är de huvudsakliga rovdjuren ochtopprovdjuren fisk. På så sätt kan man faktiskt sägaatt fisken utgör halva ekosystemet sett ur dennavinkel. När vi går in och fiskar berör vi en väldigtstor del av ekosystemet.Om fisken är så viktig, kan vi se det i praktikenute i våra vatten? Ja, det bästa exemplet på detkanske är om vi tittar på en fisktom sjö. En fisktomsjö har ofta väldigt stora djurplankton som ärmycket effektiva betare på växtplankton. Tack vareatt de är effektiva betare och att det finns en stormängd av de här stora djuren hålls växtbiomassannere. Det blir ett klart vatten. Man kan fåbottenvegetation ned på stora djup.Om man introducerar en djurplanktonätande fisk ien sådan sjö kommer de djurplanktonätande fiskarnahuvudsakligen att äta stora djurplankton. Kvar blirsmå djurplankton som är mindre effektiva betare,vilket gör att växtplanktonbiomassan kan öka ochljuspenetrationen till bottnarna reduceras. Det serhelt enkelt ut som om sjön har blivit övergödd fastdet inte alls har hänt någonting sådant. Det som harhänt är att vi har förändrat ekosystemet.I viss mån kan en sådan här process reverseras omman dessutom sätter in en rovfisk som äter nedmängden av den lilla djurplanktonätande fisken. Härser vi alltså hur hela ekosystemet kan förändrasberoende på vilka toppkonsumenter vi har i systemet.Och toppkonsumenterna är fisk.Hur är det då i marin miljö? Hur intensivt ärfisket? Har vi någon effekt på näringsvävarna ochekosystemet? Ett sätt att uppskatta det är attundersöka hur stor del av algernas produktion somkrävs för att producera den fisk som vi fångar. Detär rätt skrämmande siffror faktiskt.En sammanställning av och som gjordes visar attväldigt stora delar av världshaven används avmänniskan. av all primärproduktion går åtför att föda människan. Om vi tänker tillbaka hundraår i tiden finner vi att människan var ett rättutpräglat landlevande djur. Vi gick och krafsadelite grann inne på grunda bottnar i sjöar. Där hadevi säkert ingen på effekt fiskfaunan. I stort settvar fiskuttaget väldigt litet. Vi var landdjur.I dag är människan den enskilda art som är störsti det ekosystemet. Den här förändringen avfisket skulle jag vilja säga är en avde mest dramatiska ekologiska förändringar som dettaklot har genomlevt.Om någon tror att jag är motståndare till fiskvill jag absolut säga att det är jag inte. Fisk är alldeles utmärkt hälsosam mat. Det ärinte det jag vill ha sagt, att fiske är någontingsom är fult och som vi ska sluta med. Det jag villha sagt är att vi ska erkänna vilka ekologiskaeffekter fisket har och att vi ska förvalta det påett bra sätt på grund av att det har de häreffekterna som fisk är ett värdefulltlivsmedel.Om man lägger samman de tre bilder jag har visatkan man se att fisket är den mänskliga aktivitet somhar haft störst påverkan på ekosystem. Därförvar det väldigt positivt att se ochMargareta uttalande angåendeVärldsnaturfondens fiskkampanj som började för ettpar veckor sedan. går i täten för enreformerad fiskepolitik baserad påförsiktighetsprincipen och ekosystemsförvaltning.Det här låter väldigt bra. När jag tittar påverkligheten hoppas jag verkligen att verkarför det här. blir jag lite skrämd. Manfunderar lite grann på var täten egentligen finnsnär det gäller den här typen av förvaltning. Den ärinte särskilt långt framme. Det är viktigt att viverkligen tar täten och driver på detta hårt, fördet är stora problem vi har här.Jag kommer att gå in på fiskeriförvaltningen ochde problem som jag ser . Jag kommer att användaÖstersjön som exempel. Det är där jag jobbar själv,så det är den jag har lite kunskap om.Östersjön är globalt sett en rik region där viborde ha råd med miljöhänsyn. Okej, våra grannar iöster har det fattigare än vi, men jämför vi dem medAfrika, m.fl. ser vi att det här är enrik del av världen. Det är också ett av världensmest studerade områden, så vi kan inte gärna skyllapå kunskapsbrist om vi misslyckas.Vidare domineras fiskbeståndet i av baratre arter. Det är alltså ett rätt "enkelt" system,som vi borde kunna förvalta på ett klokt sätt. Ipraktiken har det visat sig att det inte har varitspeciellt lätt.Man frågar sig då: Hur har det gått? Skarpsillenhar ökat väldigt kraftigt. Det är stora bestånd nu.Det skulle man kunna tolka som en effekt av en godfiskeriförvaltning. Det är det inte. Det är ettresultat av en misslyckad fiskeriförvaltning.Normalt är skarpsillen den viktigaste enskildabytesorganismen för torsken. Ökningen av skarpsillär säkert ett resultat av att predationen från torskhar reducerats mycket kraftigt.Strömmingen är kanske vår mest populära och mestanvända fisk, åtminstone på den här sidan avSverige. Det är verkligen sorgligt att den har gåtten lång och tråkig kräftgång, till viss mån drivenav för stora fiskekvoter och till viss mån sannoliktdriven av konkurrens från skarpsillen. Skarpsillen,som har ökat i mängd, äter liknande föda somströmmingen, djurplankton.Slutligen det som jag tycker är det störstasorgebarnet, torsken. Varför är den det störstasorgebarnet? Jo, om vi tittar på näringsväven ser viatt torsken är rovfisken i . Den äregentligen den enda rovfisk vi har. Vi har laxockså, men laxmängden är bara någon procent avmängden torsk, så torsken är rovfisken i Östersjön.Den representerar en hel trofisk nivå. När vi skadarden, skadar vi hela ekosystemet.Det vi ser på det diagram jag visar här är att vihar mycket små mängder torsk i . Den linjesom går vågrätt över diagrammet representerar denminiminivå som man anser att vi ska ha för atttorskbeståndet ska kunna kallas friskt ochhälsosamt. Mängden har legat under den miniminivån iöver , med enstaka undantag. När den välförsökte sticka upp var vi väldigt effektiva med atti praktiken trycka ned dem igen.Den huvudsakliga anledningen till nedgången är ettalltför intensivt fiske. Vi dödar ungefär hälften avall vuxen fisk i fisket. Med ett fiskestoppeller med ordentlig reduktion av fångsterna skullevi för länge sedan ha kunnat vara över miniminivånoch haft ett hyfsat fiskbestånd.Miljön kommer säkert många att tänka på också.Miljön för torsken i är inte särskilt bra.Den har problem. Just för att den har problem måstevi vara försiktiga i förvaltningen och inte användadet som ursäkt för misslyckandena. Det är enanledning att vara försiktig.Varför har det då gått som det har gått? En mycketviktig anledning är att den vetenskapligarådgivningen inte följts. Vi har inte lärt oss värstmycket av misstagen heller. Tittar vi på denvetenskapliga rådgivningen och de beslut om fiskesom fattades för kan vi se att ICES, somger råden, alltid gjort en uppdelning av torsken itvå olika bestånd, det östra och det västrabeståndet, därför att det är två olika bestånd. Dehar olika biologi, olika lekplatser osv.Beslutsfattarna bryr sig inte om verkligheten utangår efter kartan och slår ihop bestånden och ger demen gemensam kvot - i detta fall mer än vad somrekommenderades. När det gäller strömmingen lyckadesman med mästerverket att lägga på en störrekvot än vad som rekommenderades.Innevarande år är torskbeståndet så pass dåligtatt ICES rekommenderar totalstopp öster om har man inte lyssnat på, så har vi alltsåen kvot för avseende torskfångst som är109 % högre än vad ICES rekommenderar. När detgäller strömming har man skärpt sig lite grann. Manhar bara en högre kvot än vad somrekommenderas.Med detta i minne skulle jag vilja säga för har misslyckats.Det är viktigt att vi erkänner de här misslyckandenaoch inte försöka sopa dem under mattan.Apropå bl.a. detta var det en hearing medMargareta där hon redogjordeför förhandlingar sett ur det politiskaperspektivet. Hon sade någonting som var väldigtintressant, tycker jag. Jag gör nu en fri tolkning.Jag kommer inte ihåg exakt hur hon uttryckte dethela, men innebörden var den att det skulleuppfattas som en extrem linje om vi från Sverigessida strikt skulle strida för de vetenskapligaråden, och vi skulle misslyckas med att påverkasituationen till det bättre. Jag har ingen som helstanledning att ifrågasätta den bedömningen, men denär skrämmande.Vad vi gör för alla länder kring är attvi skickar ned våra bästa experter till ,till ICES. De sitter och jobbar med bästa tänkbaradata, de bästa experterna osv., och till sin hjälphar man försiktighetsprincipen och principen omhållbart utnyttjande. De här människorna, som sitterdärnere, är ju inte ute efter att skada fisket, utande är ute efter att få till stånd en långsiktigthållbar användning av miljön. De kommer enhälligtmed en rekommendation - den främsta vetenskapligaexpertisen. Och den rekommendationen upplevs alltsåav för som en extremlinje. Jag har faktiskt svårt att hitta ord för det.Varför följs då inte de vetenskapliga råden, ochvarför har misslyckats på dethär sättet? Generellt sett - jag tror inte bara attdet gäller - sköts fiskeriförvaltningen aven myndighet som ska beakta både näringens behov ochmiljöns behov - miljön i form av fisk i det härfallet. I praktiken har miljövården kommit i andrahand, om den över huvud taget beaktas, skulle jagvilja säga. När jag säger miljövård tänker jag intebara på fisken utan på hela miljön. Som jag visadeinledningsvis är fisken en väldigt stor del avekosystemet.Jag ska ge ett par exempel för att motivera dethär, för det är kanske ett lite tufft för hade 1999 - detär inte - ett möte om long termmanagement objectives and strategies for cod,herring and sprat. Låt oss börja med att titta påvad det var man pratade om!