bet · GP01SOU10 · 2002-03-14 00:00:00 — Förskrivare som har fleraarbetsplatser skall använda respektive arbetsplatskod.Regeringen påpekar att haransett att en obligatorisk arbetsplatskod kan skapaproblem vid arbetsplatser med endast en eller ettfåtal verksamma läkare. Vid sådana arbetsplatserriskerar enligt förbundet sekretessproblem attuppstå då en arbetsplatskod i praktiken blir attjämställa med en förskrivarkod. Med hänsyn tillvikten av en heltäckande reglering rörandearbetsplatskoden anser regeringen dock inte att detär lämpligt att undanta vissa arbetsplatser frånkravet på arbetsplatskod.Regeringen anser att det finns sakliga skäl attkoppla införandet av en obligatorisk förskrivarkodtill utvecklandet och införandet av ett klinisktrelevant elektroniskt förskrivarstöd inom hälso- ochsjukvården. Det är rimligt att anta att utvecklandetoch införandet av ett i princip heltäckandeförskrivarstöd inom hälso- och sjukvården tar visstid. Regeringen hänvisar till att Utredningen omläkemedelsförmånen har föreslagit att införandet aven obligatorisk förskrivarkod bör anstå under enprövotid . börförskrivarkoden alltså fortsatt vara en frivilliguppgift på recepten. Regeringen ansluter sig tillutredningens bedömning att någon lagregleringrörande förskrivarkod inte ärlämplig, men gör ingen definitiv bedömning i frågaom prövotidens längd. Regeringen avser att återkommatill den formella regleringen kring förskrivarkodennär det skapats lämpliga förutsättningar för enobligatorisk reglering.MotionerI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförs omarbetsplatskod (yrkande 5). Motionärerna anför attca av alla recept i har läsbaraarbetsplatskoder. När koden i de resterande fallenav någon anledning inte är läsbar kommer patientenmed regeringens förslag att bli tvungen att betalafullt pris. Vidare anförs att av läkarkåreni dag saknar en fast arbetsplats i den mening somregeringen avser. Med krav på arbetsplatskod kommermånga att förhindras i sitt arbete, och man riskeraratt gå miste om den arbetsinsats som pensioneradeläkare gör. Enligt motionärerna innebär kravet påarbetsplatskod en risk för direktintegritetskränkande registrering av läkare eftersommånga arbetsplatser är små med endast en eller ettpar förskrivande läkare. Enligt motionärerna skulleen områdesvis gemensam kod för ensampraktiker och enegen kod för dem som saknar en fast arbetsplats varaen lösning. I yrkande 9 begärs ett tillkännagivandeom den fria förskrivningsrätten. Motionärerna anföratt de anser att propositionens förslag om attendast den som har arbetsplatskod skall kunna skrivaut medicin med subvention innebär att den friaförskrivningsrätten i praktiken åsidosätts. Även imotion So20 av () (delvis)begärs ett tillkännagivande om läkarnas friaförskrivningsrätt samt förskrivar- ocharbetsplatskoder. Motionären anför att läkarnas friaförskrivningsrätt blir kraftigt beskuren genomförslaget att förskrivet läkemedel skall omfattas avläkemedelsförmånerna endast om receptet är försettmed arbetsplatskod. Motionären anför vidare att detfinns arbetsplatser med en eller ett fåtal läkare,varför arbetsplatskoden då blir entydig medförskrivarkoden. Därför föreslås attarbetsplatskoder skall ersättas med geografiskakoder.I motion So23 av m.fl. (kd)begärs ett tillkännagivande om en arbetsplatskod somföljer kompetensen (yrkande 6). Motionärerna anföratt problem uppstår när förskrivare har fleraarbetsplatser eller ingen arbetsplats alls. Ettstort antal läkare förskriver läkemedel utanför denegentliga hälso- och sjukvården och avlastar dåbl.a. Enligt motionärerna bör prövasatt förse dessa läkare med egen kod som följerkompetensen. Även i motion So17 av . (c) begärs ett tillkännagivande om att läkaresom inte har en fast arbetsplats eller som stårutanför hälso- och sjukvården bör förses med ensärskild kod i syfte att kunna förskrivasubventionerade läkemedel (yrkande 9). Likaså begärsi motion So22 av m.fl. (fp) etttillkännagivande om arbetsplatskod och förskrivarkodför läkare utan fast arbetsplats inom hälso- ochsjukvården (yrkande 2). Motionärerna anför att detgenom ett system med arbetsplatskod ochförskrivarkod ges möjlighet till uppföljningar avläkemedelsförskrivningen. Motionärerna anför attpropositionen emellertid utesluter de läkare sominte har en fast arbetsplats eller en arbetsplatsutanför den egentliga hälso- och sjukvården, vilketinte är acceptabelt. Dessa läkare borde därförförses med en egen kod. Alternativet är att dessaläkares förskrivningar registreras på läkarnaspersonnummer. Även dessa läkare bör få tillgång tilllandstingens elektroniska förskrivarstöd. Slutligenanförs även i motion So21 av och () att det vidsidan av systemet med arbetsplatskod bör införas ettsärskilt kodsystem för enskilda läkare medförskrivningsrätt som ej har tillgång till sådanarbetsplatskod (yrkande 1). I yrkande 2 anförs attett sådant särskilt kodsystem skall på samma sättsom en arbetsplatskod ge rätt till subventioneringav läkemedel.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill framhålla att det ur samhälleligsynpunkt av flera skäl är angeläget att uppföljningav förskrivning och användning av läkemedelförbättras. Utskottet delar regeringens bedömningatt användning av arbetsplatskod och förskrivarkodpå recept som identifierar arbetsplats ochförskrivare har stor betydelse för möjligheterna attfölja upp förskrivning och användning av läkemedel.Information som identifierar en enskildreceptutfärdare (förskrivarkod) bör som anförs ipropositionen tills vidare vara frivillig. Såvittgäller arbetsplatskoden är denna ett nödvändigtinstrument för att ett effektivt planerings- ochbudgetarbete skall kunna bedrivas. Även utskottetkommer vid en samlad bedömning fram till attarbetsplatskoden bör utgöra en av förutsättningarnaför att ett förskrivet läkemedel skall omfattas avläkemedelsförmånen. Vidare delar utskottetuppfattningen att endast den som har en arbetsplatsbör kunna tilldelas en arbetsplatskod. Det är medhänsyn till vikten av en heltäckande regleringrörande arbetsplatskoden inte heller lämpligt attundanta vissa arbetsplatser från kravet påarbetsplatskod. I ett par motioner anförs att kravenpå arbetsplatskod innebär en inskränkning i den friaförskrivningsrätten. Utskottet vill emellertidframhålla att recept utan arbetsplatskod fortfarandekommer att kunna expedieras på apotek, men inte inomläkemedelsförmånerna. Utskottet avstyrker med detanförda motionerna So17 (c) yrkande 9, So19 (m)yrkandena 5 och 9, So20 (m) i denna del, So21 (mp)yrkandena 1 och 2, So22 (fp) yrkande 2 och So23 (kd)yrkande 6. 6 § förslaget till lag omläkemedelsförmåner m.m. tillstyrks.Utbyte av läkemedel på apotekUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta 21 § förslaget till lag omläkemedelsförmåner m.m. om utbyte avläkemedel på apotek. bör därmedavslå motionsyrkanden med begäran om avslageller begränsning av regeringens förslag idenna del. bör vidare avslåmotionsyrkanden om utredning av generiskförskrivning samt ansvarsfrågan för det fallatt en patient tar skada av ett utbyte avläkemedel. Jämför reservationerna 9 (m), 10(kd) och 11 (kd).PropositionenRegeringen föreslår att om ett läkemedel som ingår iläkemedelsförmånerna har förskrivits och det på detenskilda finns ett eller flera utbytbarasådana läkemedel skall läkemedlet bytas ut mot detbilligaste tillgängliga läkemedlet. Ett läkemedel ärinte utbytbart, om det skiljer sig från detförskrivna läkemedlet i sådan grad att det inte kananses utgöra en likvärdig motsvarighet. Det ankommerpå regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer att besluta vilka läkemedel som ärutbytbara. Ett läkemedel får inte bytas ut om densom utfärdat receptet på medicinska grunder motsattsig ett utbyte. Läkemedlet får inte heller bytas utom patienten väljer att betala prisskillnaden mellandet förskrivna läkemedlet eller något annatutbytbart läkemedel och det billigaste utbytbaraläkemedlet. är skyldigt att i förekommandefall upplysa patienten om att utbyte kommer i frågaoch om patientens rätt att mot betalning avmellanskillnaden få det förskrivna läkemedlet. Närutbyte sker, skall skriftligen underrättaden som utfärdat receptet. Regeringen föreslår attdet nuvarande referensprissystemet avskaffas.Regeringen påpekar att vissa remissinstanser harpekat på att utbyte av läkemedel kan medföraolägenheter för läkarna och patienterna, genom attdet kan kännas osäkert att få ett annat läkemedelexpedierat än det som läkaren har förskrivit och attdet i enstaka fall kan vara så att patientenspersonliga egenskaper har betydelse vid utbyte tillett generiskt läkemedel. Regeringen anser dock atthänsyn fortfarande kan tas till enstaka patienterspersonliga egenskaper i och med att läkaren enligtförslaget kan motsätta sig utbyte. Dessutom kommerdet att ankomma på apotekspersonalen att genominformation om läkemedlen videxpedieringsstillfället medverka till attpatienterna förstår att utbytet av preparat inte ärnågon medicinsk olägenhet men väl en ekonomiskfördel.MotionerI motion So19 av m.fl. (m) begärs attriksdagen avslår regeringens förslag om utbyte avläkemedel vid apotek (yrkande 6). Motionärerna anföratt de tidigare föreslagit att användningen avgenerika och parallellimporterade läkemedel bör ökajämfört med . Regeringens förslag innebär attolika preparat kan lämnas ut vid olika tillfällentrots ett och samma recept. Risken att äldreavbryter en läkemedelsbehandling eller gör fel ärinte oväsentlig. Sammanfattningsvis innebärregeringens förslag enligt motionärerna risk förförvirring, feldosering, sämre följsamhet tillförskrivningen och därmed sämre effekt och merkassation.I motion So570 av () begärs attregeringen tillsätter en utredning rörande generiskförskrivning och användning av generiska namn.Motionären anför att dagens system bygger på ettsystem där det är ett speciellt namngivet läkemedelsom ordineras. Detta leder enligt motionären tillatt vissa produkter gynnas framför andra, trots attsamtliga har samma substans och effekt vidmedicinering. Inom sjukvården skulle en övergångtill användning av det generiska namnet på denaktiva substansen minska risken för missförstånd ochunderlätta för sjukvårdspersonalen.I motion So23 av m.fl. (kd)begärs ett tillkännagivande om alltför täta utbytenav läkemedel (yrkande 4). Motionärerna anför att deanser att en generell lagreglering av det slag somregeringen föreslår är att föredra jämfört med attgeneriska alternativ endast rekommenderas tillförskrivarna. Emellertid anser motionärerna att detär oklart hur ofta patienten kan behöva bytaläkemedel. Enklast vore om generiskt utbyte tillåtsendast när patienten byter recept, vilket skullemotsvara ett utbyte . I yrkande 5 begärs etttillkännagivande om ansvarsfrågan vid utbyte avläkemedel. Motionärerna anför att det är outrett vemsom har ansvaret för det fall att en patient tarskada på grund av ett utbyte. Ett klargörande pådenna punkt är nödvändig, anför motionärerna.I motion So21 av ochKerstin-Maria () begärs etttillkännagivande om behovet av ett avvägt undantagför utbyte av läkemedel vid små prisskillnader närdet gäller recept för längre tidsperioder (yrkande4). Motionärerna anför att man i enligtuppgift har undantagit läkemedel med småprisskillnader från regeln om utbyte mot generiskaläkemedel. Anledningen härtill är att en patientannars kan behöva byta läkemedel ett antal gångerunder på grund av små prisförändringar hosolika läkemedel.Utskottets ställningstagandeUtskottet delar regeringens uppfattning att det ärnödvändigt att ytterligare skärpa kostnadskontrolleni läkemedelsanvändningen. Utskottet ställer sigdärmed bakom förslaget att om ett läkemedel somingår i läkemedelsförmånerna har förskrivits och detpå det enskilda finns ett eller flerautbytbara sådana läkemedel skall läkemedlet bytas utmot det billigaste tillgängliga läkemedlet. Avregeringens förslag framgår vidare att läkemedletinte får bytas ut om den som utfärdat receptet påmedicinska grunder motsatt sig ett utbyte. Detinnebär att den förskrivande läkaren kan ta hänsyntill patientens personliga egenskaper. Likaså kommerdet att ankomma på apotekspersonalen att videxpedieringstillfället informera om vad utbytet avpreparat innebär. Härtill kommer att läkemedlet intefår bytas ut om patienten väljer att betalaprisskillnaden mellan det förskrivna läkemedleteller något annat utbytbart läkemedel och detbilligaste läkemedlet. Utskottet avstyrker med detanförda motionerna So19 (m) yrkande 6, So21 (mp)yrkande 4 och So23 (kd) yrkande 4. Utskottettillstyrker 21 § förslaget till lag omläkemedelsförmåner m.m.Av propositionen framgår att regeringen nogaövervägt formerna för generiskt utbyte. Utskottetser ingen anledning att tillsätta en sådan utredningsom föreslås i motion So570 (m). Motionsyrkandetavstryks.Av lagförslaget framgår att regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer skall bestämmavilka läkemedel som är utbytbara. Enligt 21 § fjärdestycket förslaget till lag om läkemedelsförmånerm.m. skall , när utbyte sker, skriftligenunderrätta den som utfärdat receptet. Vad gällerfrågan om vem som har ansvar för det fall att enpatient tar skada av ett utbyte vill utskottetframhålla att det av 2 kap. 2 § lagen (1998:531) omyrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens områdeföljer att den som tillhör hälso- ochsjukvårdspersonalen skall utföra sitt arbete iöverensstämmelse med vetenskap och beprövaderfarenhet. Vidare framgår av 6 kap. 1 § samma lagatt hälso- och sjukvården och dess personal stårunder tillsyn av . Vem som eventuelltbär ansvaret för det fall att en patient tar skadavid ett utbyte av läkemedel får dock avgöras vid enbedömning av samtliga omständigheter i det enskildafallet. Utskottet avstyrker med det anförda motionSo23 (kd) yrkande 5.Översyn av receptstatusUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande omökad receptfrihet. Utskottet hänvisar tillatt har att fortlöpande seöver det befintliga läkemedelssortimentet.Jämför reservation 12 (m, kd, c).PropositionenRegeringen anför att det faktum att fler läkemedelblir receptfria kan leda till att patienterna tarett större ansvar för sin vård. En sådan utvecklingmed en ökad egenvård ligger i linje med attpatienterna blir alltmer välinformerade.Naturligtvis behövs stöd i olika avseenden frånhälso- och sjukvårdspersonalen. Mycket talar för attdet här finns en besparingspotential som inteär till fullo utnyttjad.Det ankommer på somproduktkontrollmyndighet att fortlöpande se över detbefintliga läkemedelssortimentet i ljuset avlagstiftningens bestämmelser rörandereceptbeläggning av läkemedel, anförs det ipropositionen.I likhet med vad som gäller enligt nuvarandeförmånssystem bör huvudregeln vara att endastreceptbelagda läkemedel ingår i förmånerna.Regeringen anser dock att det är angeläget attreceptfria läkemedel som behövs för behandling avlångvariga sjukdomar även fortsättningsvis kan fåingå i läkemedelsförmånerna. Regeringen föreslåralltså ingen ändring på denna punkt. Det bör liksomhittills ankomma på regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer att meddela föreskrifter idetta ämne.MotionenI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om ökad receptfrihet (yrkande 7).Motionärerna anför att ökad receptfrihet äravgörande för att nya möjligheter för en bättreegenvård skall tas till vara och att åtminstone enfördubbling av de receptfria läkemedlen torde liggainom räckhåll.Utskottets ställningstagandeUtskottet instämmer i motionärernas bedömning attökad receptfrihet är önskvärt. Från Läkemedelsverkethar inhämtats att 6070 produkter blivit receptfriasedan 1990. I likhet med regeringen konstaterarutskottet att har att fortlöpandese över det befintliga läkemedelssortimentet. Någottillkännagivande är därför inte erforderligt. MotionSo19 (m) yrkande 7 avstyrks i den mån den inte ärtillgodosedd med det anförda. Utskottet tillstyrker17 § förslaget till lag om läkemedelsförmåner m.m.Elektroniskt förskrivarstöd ochelektronisk receptöverföringUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden omelektroniskt förskrivarstöd. Utskottet anföratt det utgår från att sjukvårdshuvudmännenär beredda att prioritera denna fråga. Jämförreservationerna 13 (m), 14 (kd) och 15 (fp).PropositionenI propositionen anförs att det av flera skäl ärangeläget att elektroniska förskrivarstöd utvecklasoch införs inom hälso- och sjukvården. Enligtregeringen är det elektroniska förskrivarstödetskanske viktigaste uppgift att skapa förutsättningarför att den information rörande läkemedel som finnsatt tillgå i största möjliga utsträckning kanutnyttjas i förskrivningsögonblicket. Regeringen haranledning att utgå från att sjukvårdshuvudmännen ärberedda att prioritera denna fråga och att ocksåtillskjuta erforderliga resurser för att ett sådantförskrivarstöd skall kunna förverkligas inom entvåårsperiod.En överföring på elektronisk väg av recept frånden som förskriver läkemedlet till apotek lederockså till ett antal vinster inom hälso- ochsjukvården. Sjukvårdshuvudmännen bör tillsammans medApoteket sträva efter lösningar för attsuccessivt införa överföring av recept påelektronisk väg.Regeringen anför att tillämpliga regler till skyddför den personliga integriteten vid behandling avpersonuppgifter givetvis skall beaktas i samband medatt elektroniskt förskrivarstöd och elektroniskreceptöverföring utvecklas.MotionerI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om utvidgat förskrivarstöd (yrkande11). Motionärerna anför att det väsentliga för enlångsiktig utveckling i rätt riktning är ett bättreförskrivarstöd som ökar kompetensen och som ärlättillgängligt för löpande information. Även deläkare som saknar fast arbetsplats måste kunna fåtillgång till det elektroniska förskrivarstödet.I motion So23 av m.fl. (kd)begärs ett tillkännagivande om att staten ochlandstingen bör ta ett gemensamt ansvar förutvecklandet av elektroniskt förskrivarstöd ochelektronisk receptöverföring (yrkande 10).I motion So22 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om stimulansbidrag förelektroniskt förskrivarstöd (yrkande 4).Motionärerna anför att det är orealistiskt att antaatt elektroniskt förskrivarstöd och elektroniskreceptöverföring skall kunna förverkligas inom entvåårsperiod. Regeringen borde ha avsattstimulansbidrag till landstingen för att förverkligasystemen.I motion So21 av ochKerstin-Maria () begärs etttillkännagivande om att läkare med sådant särskiltkodsystem som föreslås i motionens yrkande 1 ävenskall få tillgång till det elektroniskaförskrivarstöd som är under utveckling (yrkande 3).I motion So354 av () begärsett tillkännagivande om förskrivning av läkemedel(yrkande 1). Motionären anför att läkarna borde gesnågon form av stöd för att hanteraläkemedelsförskrivningar. Vidare begärs i yrkande 4att en läkemedelskommitté bör tillsättas med uppgiftatt utforma ett beslutsstöd.Utskottets ställningstagandeVid behandlingen av den nationella handlingsplanenför utveckling av hälso- och sjukvården framhöllutskottet att det är angeläget att intensifieraarbetet med att utveckla informationsförsörjningenoch verksamhetsutvecklingen inom vården (se bet.2000/01:SoU5, s. 40). Utskottet vidhåller dennauppfattning och instämmer vidare i regeringensbedömning att utvecklandet av ett elektronisktförskrivarstöd och en elektronisk receptöverföringär av särskild betydelse inom läkemedelsområdet. Detär således angeläget att elektroniska förskrivarstödutvecklas och införs inom hälso- och sjukvården. Ilikhet med regeringen utgår utskottet från attsjukvårdshuvudmännen är beredda att prioritera dennafråga och att också tillskjuta erforderliga resurserför att ett sådant förskrivarstöd skall kunnaförverkligas (prop. s. 68).Riksdagen bör inte ta något initiativ med anledningav motionerna So19 (m) yrkande 11, So21 (mp) yrkande3, So22 (fp) yrkande 4, So23 (kd) yrkande 10 ochSo354 (kd) yrkandena 1 och 4. Motionerna avstyrks.UtbildningsfrågorUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motioner omutbildningsfrågor. Utskottet framhåller attdet är av stor betydelse att landstingen tarsitt fulla arbetsgivaransvar i fråga omförskrivarnas behov av fortlöpandefortbildning och kompetensutveckling. Jämförreservationerna 16 (m), 17 (c) och 18 (fp).PropositionenRegeringen anför att läkemedelskunskap bör lyftasfram redan i grundutbildningen för läkare och andrayrkesgrupper på hälso- och sjukvårdens område.Olika former av utbildnings- ochfortbildningsinsatser riktas mot hälso- ochsjukvårdspersonalen från många aktörer. Dessainsatser utgår i allt väsentligt från tre olikanivåer den lokala, nationella respektiveinternationella nivån. Huvudansvaret för utbildningoch fortbildning av förskrivarna och annan hälso-och sjukvårdspersonal bör enligt regeringensuppfattning ligga på den lokala nivån hossjukvårdshuvudmännen. Det är angeläget att enväsentlig del av fortbildningen äger rum så nära demsom förskriver läkemedel som möjligt. Verksamhetensbehov måste styra insatsernas utformning ochinnehåll. Huvudmännen bör stå som garant för attdenna fortbildning är av hög kvalitet.Läkemedelskommittéerna med deras vetenskapligakompetens och lokala förankring har här enstrategisk roll.På den nationella nivån har myndigheterna inomområdet ett ansvar för att förse huvudmännen ochdess läkemedelskommittéer med en samordnad ochkvalitetsgranskad information.Det är också angeläget att förskrivarna kan få tadel av nya rön i den vetenskapliga forskningen genomatt delta i olika nationella och internationellaarrangemang. Universitet och högskolor har här enviktig roll.Läkemedelsindustrin beräknas enligt vissauppskattningar satsa iSverige på marknadsförings-, informations- ochutbildningsinsatser riktade till förskrivarna.Sjukvårdshuvudmännens insatser i detta sammanhanghar i allmänhet varit ganska obetydligajämfört med industrins, men enstaka undantag harförekommit.Regeringen anser följaktligen att det är angelägetatt sjukvårdshuvudmännen vidareutvecklar ochintensifierar producentoberoende informations- ochutbildningsinsatser riktade till dem som förskriverläkemedel och annan hälso- och sjukvårdspersonal.Regeringen vill inte utesluta att sådana insatser påolika sätt sker i samverkan med läkemedelsindustrin.En sådan samverkan får dock inte utformas på ettsådant sätt att informationsinsatsernas opartiskhetoch saklighet sätts i fråga.MotionerI motion So19 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om producentobunden information(yrkande 12). Motionärerna anför att ett viktigtsteg på vägen till en bättre läkemedelsförskrivningär förbättrad läkemedelsutbildning inom ramen förläkarutbildningen. I den kontinuerligafortbildningen gör läkemedelsbolagen betydandeinsatser men utbildningen kan förbättras om denproducentobundna informationen också förstärks.I motion So397 av m.fl. (v) begärs etttillkännagivande om att producentobunden utbildningom läkemedel skall initieras (yrkande 4 delvis).I motion So354 av () begärstillkännagivanden om att höja läkarnas kunskapsnivåbeträffande förskrivning av läkemedel och attsamarbetet mellan läkare och farmaceuter utvidgas(yrkandena 2 och 3).I motion So17 av m.fl. (c)begärs ett tillkännagivande om kontinuerligvidareutbildning för förskrivare, hälso- ochsjukvårdspersonal och konsumenter (yrkande 2).Motionärerna anför att man genom att ökaförskrivarnas, övrig vårdpersonals ochkonsumenternas kunskaper om läkemedel och dessbiverkningar minskar riskerna för feldosering medskadlig utgång. I yrkande 5 begärs etttillkännagivande om en gemensam fond förfortbildning. Motionärerna anför att det genom entyp av gemensam fond där alla läkemedelsföretag tarett samlat ansvar för fortbildning läggs en grundför långsiktig hållbarhet inom läkemedelsindustrin,där patientperspektivet blir den självklarautgångspunkten.I motion So22 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om utbildningsfrågor(yrkande 5). Motionärerna anför att denproducentobundna utbildningen om läkemedel måsteprioriteras och öka i omfattning. Det innebär i sintur behov av utbyggnad av ämnesområdet kliniskfarmakologi i landet och att resurser vid såväluniversiteten som avdelas för utbildningoch information.