bet · GP01FIU27 · 2002-05-30 00:00:00 — Vid direkt missbruk finns möjlighetatt vidta disciplinära åtgärder.Utskottet vill vidare peka på att utförligabestämmelser för tilldelning och användning avbetalkort med båda typer av betalningsansvar somregel ingår i myndigheternas egna föreskrifter ochriktlinjer. Dessa förvaltningsbestämmelser är avprincip offentliga. Enligt utskottets mening börhuvudregeln i fortsättningen vara att myndighetentillhandahåller betalkort med personligtbetalningsansvar till de anställda. I de fallmyndigheten anser det motiverat att den anställdeanvänder betalkort där staten bär betalningsansvaretfrämst när det gäller fortlöpande inköpsverksamhet itjänsten bör detta motiveras särskilt, antingen i avmyndigheten utfärdade regler eller i beslutet i detenskilda fallet.Vad utskottet ovan anfört om användningen avbetalkort i staten, bör som sin mening geregeringen till känna. bifaller därmeddelvis motion Fi203 (m) yrkandena 1 och 2.Finansiering av störreinfrastrukturinvesteringarUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att avslårmotionen om detaljerad beräkning avfinansieringen av den framtidakapitalkostnaden för upplånadeinfrastrukturprojekt.Jämför reservation 7 (m).MotionenModerata samlingspartiet begär i motion Fi225 attregeringen återkommer till med endetaljerad beräkning av hur den framtidakapitalkostnaden för upplånade infrastrukturprojektskall finansieras. Motionärerna hänvisar till detökade antalet infrastrukturprojekt som påbörjats medupplåning av staten eller statliga bolag, ochbefarar att till följd av denna kraftiga upplåningkommer de löpande underskotten i statsbudgeten attgradvis öka som skuldbördan växerdramatiskt.Finansutskottets ställningstagandeUtskottet bedömer att det är regeringens ambitionatt infrastrukturinvesteringar finansieras viaanslag i statsbudgeten och att kostnaderna förtidigarelagda lånefinansierade investeringarinkluderas i långsiktiga budgetberäkningar. En nyprognos över budgetbelastningen 2004-2015, medhänsyn tagen till de framtida kapitalkostnaderna förlånefinansierade investeringar, presenterades iregeringens infrastrukturproposition under hösten2001 (prop. 2001/02:20). Enligt denna prognosberäknas planeringsramen förinfrastrukturinvesteringar under de kommande 12 årentill totalt , varav 23 miljarderkronor finansieras med lån. Lånefinansierade projektutgör alltså av den totala kostnaden församtliga statliga infrastruktursatsningar under dens.k. planperioden, vilket enligt utskottets meningstämmer överens med regeringens målsättning atthuvudprincipen för finansiering avinfrastrukturprojekt är över anslag.Vidare konstaterar utskottet att utgifter förräntor och amortering av såväl gamla som nya låninom infrastrukturområdet enligt regeringens prognosger en total utgiftsbelastning på 45 miljarderkronor . Detta motsvarar omkring 12 %av de totala utgifterna för infrastruktur för helatolvårsperioden eller av de redan anvisadeanslagsmedlen för planeringsramen förinfrastrukturinvesteringar på 283 miljarder kronor.Enligt regeringens bedömning finns det därmed ettutrymme i statsbudgeten för anslagsfinansiering avdessa långsiktiga kapitalkostnader. Det kvarståendefinansieringsbehovet på planerarman att successivt fylla upp med framtidaanslagshöjningar i takt med att de tidigarelagdalånefinansierade projekten färdigställs, för att detskall bli möjligt att upprätthålla en relativt jämnaktivitetsnivå inom infrastruktursektorn med hänsyntill det statsfinansiella läget.I propositionen (avsnitt 11.3, tabell 11.4)presenteras en sammanställning av utgifter för ochfinansiering av hela planeringsramen förinfrastrukturinvesteringar . Någon merdetaljerad beräkning av hur den framtidakapitalkostnaden för upplånade infrastrukturprojektskall finansieras brukar dock inte redovisaseftersom dessa utgifter inte skiljer sig från andrastatliga utgifter i finansieringshänseende.I detta sammanhang vill utskottet erinra om attdet inte finns några krav, vare sig i budgetlageneller någon annanstans, att regeringen skallredovisa hur olika utgifter skall finansieras postför post. De budgetpolitiska mål som riksdagenställer sig bakom gäller statsbudgeten som helhet.Budgethanteringen i förutsätter därmed attalla utgifter behandlas likadant, vilket gör detmöjligt att pröva olika utgiftsönskemål motvarandra. En särskild behandling avfinansieringsförslag för en avgränsad grupp avutgifter skulle följaktligen motverka en effektivbudgethantering.Med hänvisning till det anförda avstyrkerutskottet motion Fi225 (m).ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut ochställningstaganden har föranlett följandereservationer. I rubriken anges vilken punkti utskottets förslag till riksdagsbeslut sombehandlas i avsnittet.1. Jämställdhetsaspekter på den statligaarbetsgivarpolitiken - punkt 1 (m)av (), (), AnnaÅkerhielm (m) och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut underpunkt 1 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 1. Därmed bifallerriksdagen motion2001/02:A228 av m.fl. (m) yrkande 16ochavslår motionerna2001/02:A211 av m.fl. (kd) yrkande 1,2001/02:A212 av m.fl. (c) yrkande 5samt2001/02:A229 av m.fl. (fp) yrkande9.StällningstagandeStaten skall som arbetsgivare vara ett föredöme närdet gäller att utveckla de enskilda medarbetarnasförmåga och möjligheter. Det innebär också attstaten skall behandla män och kvinnor likvärdigt ochgenom en öppen och modern arbetsgivarpolitik bidratill en mer jämställd arbetsmarknad. Det innebärbåde att underlätta för både män och kvinnor attutvecklas på sin arbetsplats och att vara lika öppenför den förmåga och kompetens som den enskildebesitter oavsett kön. På det viset bryts gamlaattityder och underlättas för fler kvinnor i ledandepositioner.Enligt vår mening kräver attitydförändringargentemot kvinnors roll på arbetsmarknaden mot dennabakgrund att kvinnor synliggörs, inte att dekvoteras in i olika verksamheter eller på annat sättutsätts för positiv särbehandling. När en kvinnakvoteras in bara därför att hon är kvinna, begåssamma fel som när en man får jobbet bara därför atthan är man. En orättvisa ersätts av en annanorättvisa och segregeringen består. Vi anser inteatt matematisk omfördelning leder till ökadjämställdhet i verkligheten eller utifrån denenskilda medarbetarens perspektiv.Trots regeringens hårda profilering av somett föregångsland inom jämställdhet har vi röntkritik på flera punkter. Europeiska kommissionen harkritiserat för den könssegregeradearbetsmarknaden. FN har riktat kritik motlöneskillnader och bristande kvinnlig representationinom den statliga förvaltningen i , särskiltinom utrikesförvaltning och domstolsväsende samt påuniversitet. kommer rapporter om attlöneskillnaderna mellan kvinnor och män ökatkraftigt i Statsrådsberedningen,och -jämställdhetsminister egetdepartement. Detta måste enligt vår mening snaraståtgärdas. Därför vill vi att regeringen tillsätteren utredning om effekterna av den egna arbetsplanenför jämställdhet inom den offentliga sektorn.Vi föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad vi har framfört omjämställdheten i den statliga förvaltningen. Dettainnebär att bifaller motion A228 (m)yrkande 16 och avstyrker motionerna A211 (kd)yrkande 1, A212 (c) yrkande 5 och A229 (fp) yrkande9.2. Jämställdhetsaspekter på den statligaarbetsgivarpolitiken - punkt 1 (kd)av () och Per ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut underpunkt 1 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 2. Därmed bifallerriksdagen motion2001/02:A211 av m.fl. (kd) yrkande 1ochavslår motionerna2001/02:A212 av m.fl. (c) yrkande 5,2001/02:A228 av m.fl. (m) yrkande 16samt2001/02:A229 av m.fl. (fp) yrkande9.StällningstagandeJämställdhet är en fråga om demokrati och mänskligarättigheter. Kvinnor och män skall såväl i teori sompraktik ha samma rättigheter och möjligheter attpåverka och delta i samhällsutvecklingen. Därför är detett viktigt mål att män och kvinnor finnsrepresenterade i någorlunda lika delar i allabeslutande församlingar inklusive den statligaförvaltningen och utredningsväsendet. Vi vill framhävaatt forskningen visar att den erfarenhet som mannenrespektive kvinnan har också inverkar på de politiskabesluten. En jämn representation är således ett viktigtmål och kräver konkreta åtgärder för att skapaförutsättningar för bättre beslut som innefattar bådemäns och kvinnors kompetens, perspektiv ochprioriteringar.Enligt vår mening är det därför viktigt att denpolitiska ledningen i är ett föredöme ijämställdhetsfrågor. Handling måste överensstämmamed ord, i annat fall förlorar politiken ochpolitikerna i trovärdighet. Det är glädjande attkvinnorepresentationen ökat i de politiskaförsamlingarna, men mycket återstår att göra.Jämställdhetsministern kritiserar ofta näringslivetför att det finns för få kvinnor på beslutandeposter. Det gör det extra viktigt att regeringenmånar om måluppfyllelse för egen del. Därför anservi att det är mycket anmärkningsvärt att endast enav fyra myndighetschefer är kvinna. Ledningarna förBanverket, , ,och länstrafikens huvudmän ärsamtidigt bedövande överrepresenterade av män trotsatt det inom transportsektorn tas beslut som berörstora delar av samhällsplaneringen. Motsvarandeunderrepresentation är fallet bland statligautredare. Vi anser att detta är ett underbetyg åtett demokratiskt land med en regering som har ökadjämställdhet som ett högt prioriterat mål och somframhåller som världens mest jämställdaland.Vi vill vidare peka på att även vid tillsättningav ambassadörer har regeringen valt att intetillämpa sina egna doktriner. Av de 99 ambassadöreroch generalkonsuler som ärstationerade runt om i världen är endast 20 kvinnor.Regeringen förklarar detta faktum med att det intefinns tillräckligt många kompetenta kvinnor attutse. Vi ser detta som ett skamligt underkännande avalla välmeriterade kvinnor.Mot bakgrund av det ovan anförda anser vi attregeringen bör återkomma till meden konkret plan för hur man skall ökakvinnorepresentationen bland myndighetschefer ochambassadörer.Vi föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad vi har framfört omjämställdheten i den statliga förvaltningen. Dettainnebär att bifaller motion A211 (kd)yrkande 1 och avstyrker motionerna A212 (c) yrkande5, A228 (m) yrkande 16 och A229 (fp) yrkande 9.3. Jämställdhetsaspekter på den statligaarbetsgivarpolitiken - punkt 1 (c)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att förslaget till riksdagsbeslut underpunkt 1 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 3. Därmed bifallerriksdagen motion2001/02:A212 av m.fl. (c) yrkande 5 ochavslår motionerna2001/02:A211 av m.fl. (kd) yrkande 1,2001/02:A228 av m.fl. (m) yrkande 16samt2001/02:A229 av m.fl. (fp) yrkande9.StällningstagandeJag anser att den svenska arbetsmarknaden inte ärjämställd utan tvärtom väldigt uppdelad. BådeEuropeiska kommissionen och JämO har kritiseratSverige för den i ett internationellt perspektivmycket könssegregerade arbetsmarknaden. av denkvinnliga arbetskraften i återfinns inom denoffentliga sektorn. Detta skall jämföras medmotsvarande siffra bland männen, vilken är 14 %.Trots den kraftiga övervikten av kvinnor i denoffentliga sektorn är männen klartöverrepresenterade inom de arbetsledandebefattningarna. Regeringens utnämningspolitik vadgäller exempelvis statliga utredare,styrelsemedlemmar i statliga bolag samt tjänsterinom har enligt min meningförstärkt denna skillnad.Det låga antalet kvinnor på högrebefattningsnivåer i den offentliga sektorn motiverasofta med att det är svårt att finna kompetens blandkvinnorna och att de ofta själva väljer att inte tapå sig arbetsledande uppgifter. Detta är dock intesanningsenligt. Undersökningar vid Handelshögskolani visar att majoriteten av kvinnorna kantänka sig att bli befordrade samt att kvinnor ihögre utsträckning än män har högskoleexamen,relativt sett. Sanningen är snarare attledaregenskaper hos kvinnor som verkar i en manligstruktur osynliggörs.Jag anser att offentliga arbetsgivare har ettstort ansvar när det gäller att bryta denna trendoch föregå med gott exempel på jämställdhetsområdet.De offentliga institutionernas jämställdhetsplanerbör vara utformade på ett sådant sätt att uppsattamål tydligt kan utläsas och resultaten mätas.Målsättningen bör vara att arbetet med att rekryterakvinnliga arbetsledare och chefer ytterligareaccentueras. Arbetet med att utforma modeller föratt mäta resultaten av jämställdhetsplaner måsteintensifieras.Jag vill vidare peka på att det finns kraftigalöneskillnader inte bara mellan den offentliga ochden privata sektorn, utan även inom de bådasektorerna. SCB:s senaste lönestatistik visar attstora löneskillnader mellan kvinnor och mänförekommer på flera nivåer i den offentligaverksamheten - från verksamhetschefer inom vård ochomsorg till högre tjänstemän och politiker. Enligtuppgifterna från JämO har lönediskrimineringenfaktiskt ökat . Jag anseratt detta är oacceptabelt.Mot bakgrund av de stora löneskillnaderna mellankvinnor och män i den offentliga sektorn anser jagatt det finns anledning att genomföra enlönerevision inom statlig verksamhet. Möjlighetenatt genomföra denna lönerevision i samarbete bör undersökas.Jag föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad jag har framfört omjämställdheten i den statliga förvaltningen. Dettainnebär att bifaller motion A212 (c)yrkande 5 och avstyrker motionerna A211 (kd) yrkande1, A228 (m) yrkande 16 och A229 (fp) yrkande 9.4. Jämställdhetsaspekter på den statligaarbetsgivarpolitiken - punkt 1 (fp)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att förslaget till riksdagsbeslut underpunkt 1 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 4. Därmed bifallerriksdagen motion2001/02:A229 av m.fl. (fp) yrkande 9ochavslår motionerna2001/02:A211 av m.fl. (kd) yrkande 1,2001/02:A212 av m.fl. (c) yrkande 5samt2001/02:A228 av m.fl. (m) yrkande16.StällningstagandeJag anser att lönediskriminering, som innebär attkvinnor och män får olika lön för lika ellerlikvärdigt arbete, måste övervinnas. För att brytalönediskrimineringen behövs ändamålsenliga metodersåsom statistik och bättre modeller förarbetsvärdering. Genom sådana verktyg kandiskriminerande löneskillnader synliggöras.Jag vill särskilt peka på att undersökningar frånbl.a. visar att kvinnor och män som utförsamma arbete på samma arbetsplats fortfarande kan hastora löneskillnader, som inte kan motiveras medjuridiskt hållbara sakliga argument. Nyutexamineradekvinnor inom de juridiska och ekonomiska områdenahar t.ex. lägre ingångslöner än sina manligajämnåriga kolleger. har dettamissförhållande uppmärksammats även inomRegeringskansliet.En del av förklaringarna bakom kvinnors lägrelöner är att en del kvinnor i samband medföräldraskap väljer att gå ned i arbetstid ocharbeta deltid. Men denna lägre lön drabbar inte baradeltidsarbetande kvinnor, utan också kvinnor somjobbar heltid, och som varken har varitföräldralediga eller ens kommer att vara det. Idessa fall handlar det enligt min mening om rendiskriminering. Jag anser att det är beklagligt atterfarenhet från föräldraskap inte värderas utanstraffar sig i lönekuvertet. Och det är ännu meranmärkningsvärt att alla kvinnor, i alla åldrar,oavsett om de har barn eller inte, bestraffas medlägre lön enbart för att de har den kollektivatillhörigheten att de är kvinnor och därmed har denkollektiva förmågan att föda barn.Av denna anledning är det angeläget att frågor ompappaledighet samt ökad valfrihet och möjlighet attköpa hushållstjänster till rimliga priser sätts högtpå den politiska dagordningen för att kunna utjämnamäns och kvinnors förutsättningar påarbetsmarknaden. Den dagen mammor och pappor delarmera lika på föräldraledigheten och på det därefterflera decennier långa vardagsansvaret för barnkommer med all sannolikhet lönestatistiken att seannorlunda ut.Jag anser mot denna bakgrund att kommunerna,landstingen och staten måste bli avsevärtanständigare som arbetsgivare. De måste föregå medgott exempel när det gäller rättvisa löner, flexiblaarbetstider och inställning till familjeansvar ochföräldraledighet.Jag föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad jag har framfört omjämställdheten i den statliga arbetsgivarpolitiken.Detta innebär att bifaller motion A229(fp) yrkande 9 och avstyrker motionerna A211 (kd)yrkande 1, A212 (c) yrkande 5 och A228 (m) yrkande16.5. Jämställdhet i arbetslivet - punkt 2 (mp)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att förslaget till riksdagsbeslut underpunkt 2 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 5. Därmed bifallerriksdagen motion2001/02:Fi41 av m.fl. (mp) yrkande2.StällningstagandeEnligt min mening är innehållet i regeringensjämställdhetsskrivningar från vårpropositionen 2002långt ifrån tillräckligt för att komma till rättamed bristen på jämställdhet i arbetslivet. Detpolitiska jämställdhetsarbetet måste kompletteras påen rad områden.Jag anser att gravida kvinnors och föräldraledigasställning på arbetsmarknaden behöver stärkas.Skyddet bör vara utformat på så sätt att graviditetoch föräldraledighet inte till någon del får utgöragodtagbart skäl för negativa åtgärder.Föräldraledighetslagen borde därför kompletteras, ilikhet med de nya diskrimineringslagarna om bl.a.etnisk diskriminering, med en konstruktion omarbetsgivarens skyldighet att visa att det saknasvarje samband mellan missgynnande och föräldraskap.Dessutom krävs en successiv utbyggnad avföräldraförsäkringen samt en dagligarbetstidsförkortning för att möjligheterna attkombinera arbetsliv och föräldraskap skallförbättras.För att komma till rätta med lönediskrimineringenbehövs ett arbete på flera plan. Jag är övertygad omatt ett fortsatt och fördjupat könsperspektivs- ochjämställdhetsarbete i skolan, enarbetstidsförkortning och en tydligare pappaprofil iföräldraförsäkringen skulle skynda påjämställdhetsprocessen. För att underlätta arbetetmed lönejämställdhet bör lönediskrimineringsärendenaflyttas från Arbetsdomstolen till allmän domstol. Pålöneområdet bör också politikerna som arbetsgivare ioffentlig sektor prioritera kvinnors löner,speciellt i kvinnodominerade låglöneyrken, i denärmaste årens löneförhandlingar. Jag ser detta somen angelägen insats för att synliggöra och bryta denkönsmaktobalans som ligger till grund för skillnaderi lön och status.Jag anser att skall som sin meningtillkännage för regeringen vad jag har framfört omytterligare insatser för jämställdhet i arbetslivet.Därmed tillstyrks motion Fi41 (mp) yrkande 2.6. Skatt på valutatransaktioner - punkt 3(m, fp)av (), (), AnnaÅkerhielm (m), () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 3 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 6. Därmed bifallerriksdagen delvis motionerna2001/02:Fi221 av () samt2001/02:U300 av m.fl. (m) yrkandena 4och 5.StällningstagandeEnligt vår mening visar alla sakliga utvärderingaroch analyser av förslaget om en s.k. Tobinskatt attskatten skulle motverka sina syften och ha direktnegativa effekter. Kostnaderna för att införaskatten skulle bli mycket höga i form av t.ex. storaeffektivitetsförluster på marknaderna, stigandekostnader för kapital och en ökad volatilitet ochinstabilitet i det internationella finansiellasystemet.Vi anser också att ett införande av en Tobinskattframför allt skulle drabba , dvs. deländer som skattens förespråkare påstår sig viljahjälpa. Skatten skulle bl.a. avsevärt fördyra ochförsvåra anskaffning avinvesteringskapital. Utvecklingen de senastedecennierna visar i stället att det är de u-ländersom öppnat sig för internationella kapital- ochhandelsrörelser som fått en högre tillväxt och ettstörre välstånd jämfört med de somtillämpat omfattande valutaregleringar,kapitalrestriktioner och andra typer avprotektionistiska åtgärder.Vi anser vidare att de viktigasteförutsättningarna för ett stabilt internationelltfinansväsende är att länderna för enstabilitetsinriktad finans- och penningpolitik meden lämplig växelkurs. Det internationella arbetetmed att utveckla koder, standarder och normer föratt förbättra genomlysningen och öppenheten i detfinansiella systemet bör vidareutvecklas ochintensifieras.Vi föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad vi anfört om en skattpå valutatransaktioner. bifaller därmeddelvis motionerna Fi221 (m) samt U300 (m) yrkandena4 och 5.7. Finansiering av störreinfrastrukturinvesteringar - punkt 5 (m)av (), (), AnnaÅkerhielm (m) och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att förslaget till riksdagsbeslut underpunkt 5 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 7. Därmed bifallerriksdagen delvis motion2001/02:Fi225 av m.fl. (m).StällningstagandeVi anser att anslagsfinansiering avinfrastrukturella investeringar ger bättreöverblick och större inflytande än lånefinansiering.Detta är särskilt viktigt i fråga om storainfrastrukturella investeringar som inte ger monetäravkastning. En lånefinansiering som sker via ettstatligt bolag inskränker väsentligt riksdagensmöjligheter att utöva sin finansmakt och strider motde intentioner som kommer till uttryck ibudgetlagen.Mot bakgrund av det ökade antaletinfrastrukturprojekt som påbörjats med upplåningfrån staten eller statliga bolag vill vi framhållaatt de skäl som ett enigt finansutskott vid ettflertal tillfällen redovisat och ställtsig bakom - och som ingår i den gällande lagen omstatsbudgeten - alltjämt bör tillämpas. De enligtvår mening viktigaste motiven för attanslagsfinansiera infrastrukturinvesteringar kansammanfattas i följande punkter:- En grundläggande princip som kännetecknar eneffektiv och rationell budgetprocess och somkommer till uttryck i budgetlagen är att olikautgifter som staten står för skall redovisas överstatsbudgeten och återspegla de budgetmässigaeffekterna av dessa åtaganden. Detta sker inte omutgifter belastar statsbudgeten långt efter detatt investeringen genomförts.- inflytande över investeringarnasomfattning och inriktning och möjligheterna attutöva finansmakten underlättas med en korrektredovisning över statsbudgeten där de faktiskautgifterna bokförs när de uppstår.- En anslagsfinansiering av utgifter förinfrastrukturella investeringar ger utformningenav utgiftstaket ett reellt innehåll. Utgiftstaketkan därmed utgöra ett effektivt instrument föratt hålla de statliga utgifterna inom uppsattamål och bidra till en god hushållning.- En lånefinansiering skapar i sig inte något ökatrealt utrymme som gör det möjligt att ökainvesteringarna totalt i samhället.I detta sammanhang anser vi att regeringen måstefölja de gällande tydliga reglerna för finansieringav nya investeringsbeslut på infrastrukturområdet.Kapitalkostnaden för lånefinansieradeinfrastrukturinvesteringar får enligt vår meninginte minska det framtida utrymmet för andraangelägna behov som finansieras via statsbudgeten.Räntor och amorteringar för de stora skulder som nubyggs upp på infrastrukturområdet riskerar attkraftigt minska möjligheterna för kommande riksdagaratt fatta egna beslut med hänsyn till framtidaprioriteringar.Vi anser därmed att regeringen måste återkommatill med en detaljerad beräkning av hurden framtida kapitalkostnaden för upplånadeinfrastrukturprojekt skall kunna finansieras.Vi föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad vi har framfört omfinansieringen av större infrastrukturprojekt. Dettainnebär att delvis bifaller motion Fi225(m).Särskilda yttranden1. Jämställdhet i arbetslivet - punkt 2 (fp)av ().Jag anser att de grönas motion2001/02:Fi41 yrkande 2 om ytterligare insatser förjämställdhet i arbetslivet tar upp många viktigafrågor om inriktningen av jämställdhetspolitiken.Dessa frågor har behandlats av i olikasammanhang.