bet · GP01LU29 · 2002-05-23 00:00:00 — Lag om elektronisk handel och andrainformationssamhällets tjänster, m.m. SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet regeringensproposition /02:150 Lag om elektronisk handeloch andra informationssamhällets tjänster, m.m.I propositionen föreslås en ny lag om elektroniskhandel och andra informationssamhällets tjänster.Vidare föreslås ändringar i konsumentkreditlagen,marknadsföringslagen och lagen om handel medfinansiella instrument. Lagförslagen syftar till atti svensk rätt genomföra ochrådets direktiv /31/EG av omvissa rättsliga aspekter på informationssamhälletstjänster, särskilt elektronisk handel, på den inremarknaden, det s.k. e-handelsdirektivet.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli2002.Ingen motion har väckts med anledning avpropositionen, och utskottet föreslår att riksdagenskall anta lagförslagen.Utskottets förslag till riksdagsbeslutLag om elektronisk handel och andrainformationssamhällets tjänster, m.m.Riksdagen antardels de av regeringen framlagda förslagen till1. lag om elektronisk handel och andrainformationssamhällets tjänster,2. lag om ändring i lagen (1991:980) om handel medfinansiella instrument,3. lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830),dels det av utskottet i bilaga 3 framlagda förslagettill4. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450).Därmed bifaller propositionerna2001/02:150 och 2001/02:134 i denna del.Stockholm den 23 maj 2002På lagutskottets vägnarTanja LinderborgFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: TanjaLinderborg (v), (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (),(), (),(), (), KjellEldensjö (kd), (), (), (), () och AgneHansson (c).2001/02LU29Redogörelse för ärendetEuropaparlamentet och Europeiska unionens råd antogden direktiv /31/EG om vissarättsliga aspekter på informationssamhälletstjänster, särskilt elektronisk handel, på den inremarknaden, det s.k. e-handelsdirektivet. Idirektivet finns bestämmelser ominformationssamhällets tjänster och om detjänsteleverantörer som tillhandahåller sådanatjänster. Direktivet trädde i kraft den 17 juli 2000och skulle ha varit genomfört i medlemsstaternasnationella lagstiftning senast den 17 januari 2002.Under förhandlingarna som föregick direktivetsantagande ägde samråd rum med en avNäringsdepartementet tillkallad referensgruppbestående av företrädare för olika myndigheter ochorganisationer. Som ett led i genomförandet avdirektivet utarbetades vidare inom Regeringskanslietdepartementspromemorian (Ds 2001:13) E-handelsdirektivet genomförande av direktiv2000/31/EG om vissa rättsliga aspekter påinformationssamhällets tjänster. Under arbetet medpromemorian inhämtades synpunkter från myndigheteroch organisationer. Dessutom förekom samråd medberörda departement i övriga nordiska länder.Promemorian har remissbehandlats och ligger tillgrund för propositionens lagförslag.Regeringen beslutade enlagrådsremiss. Dagen därpå anmäldes remissen tillkommissionen i enlighet med vad som föreskrivs iEuropaparlamentets och rådets direktiv /34/EG avden om ett informationsförfarandebeträffande tekniska standarder och föreskrifter ochbeträffande föreskrifter för informationssamhälletstjänster, ändrat genom direktiv /48/EG.Kommissionen har i en skrivelse ställd till utrikesministern framfört synpunkterpå och i vissa avseenden ifrågasatt det ilagrådsremissen föreslagna genomförandet avdirektivet. har den 17 maj 2002överlämnat en kopia av skrivelsen till lagutskottet.För att i svensk rätt genomföra e-handelsdirektivetföreslår regeringen efter hörande av Lagrådet att skall anta det i propositionenframlagda förslaget till lag om elektronisk handeloch andra informationssamhällets tjänster samtbesluta ändringar i lagen (1991:980) om handel medfinansiella instrument, konsumentkreditlagen(1992:830) och marknadsföringslagen (1995:450).Regeringens förslag återfinns i bilaga 1 ochlagförslagen i bilaga 2.Ingen motion har väckts med anledning avpropositionen.I detta sammanhang behandlar utskottet även ett iproposition 2001/02:134 av regeringen tidigare i vårframlagt förslag till lag om ändring imarknadsföringslagen (1995:450). Utskottet har isitt betänkande 2001/02:LU33 ställtsig bakom den i proposition 2001/02:134 föreslagnaändringen i sak. Av lagtekniska skäl och i syfte attsamordna lagförslaget i proposition 2001/02:134 meddet nu aktuella förslaget till ändring imarknadsföringslagen, har utskottet nödgats överföraden formella behandlingen av lagförslaget till dettaärende. Det samordnade lagförslaget återfinns ibilaga 3.I sammanhanget bör vidare upplysas om attfrågor rörande elektronisk handelbehandlades senast iutskottets betänkande 2001/02:LU16. Ibetänkandet finns en översiktligredovisning av de åtgärder som vidtagitsnationellt, inom EU och internationellt isyfte att främja den elektroniskahandeln.Utskottets övervägandenGenomförande av e-handelsdirektivetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens lagförslag.Direktivets huvudsakliga innehållE-handelsdirektivet syftar till att säkerställa denfria rörligheten på den inre marknaden förinformationssamhällets tjänster. Med sådana tjänsteravses tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning,på distans, på elektronisk väg och på individuellbegäran av en tjänstemottagare.Direktivet är ett s.k. harmoniseringsdirektiv,vilket innebär att medlemsstaterna i sin nationellalagstiftning i vissa avseenden varken får ställa mereller mindre långtgående krav än vad som följer avdirektivet.I direktivet finns bestämmelser om bl.a. vilkeninformation som skall lämnas i samband medmarknadsföring, beställning och ingående av avtal(artiklarna 57, 10 och 11), ingående av avtal påelektronisk väg (artikel 9) samt mellanhändersansvar för överförd och lagrad information(artiklarna ). Direktivet innehåller också ettförbud för medlemsstaterna att åläggatjänsteleverantörer en allmän skyldighet attövervaka eller efterforska viss information (artikel15). Vidare föreskrivs att varje medlemsstat skallse till att tjänsteleverantörer som är etablerade pådess territorium följer den medlemsstatensbestämmelser om informationssamhällets tjänster(artikel 3.1) och att medlemsstaterna inte fårbegränsa den fria rörligheten för de avinformationssamhällets tjänster som har ursprung ien annan medlemsstat (artikel 3.2). Direktivetsyftar inte till att införa nya regler om tillämpliglag på privaträttsliga avtal med internationellanknytning eller om domstolars behörighet (artikel1.4).Direktivet och dess genomförande i svensk rättI propositionen konstaterar regeringen attutvecklingen på det område som e-handelsdirektivetomfattar sker mycket snabbt och att teknikenförändras ständigt, varför det finns en risk för attreglerna inte till fullo korresponderar med den nyateknik som växer fram. Enligt regeringensuppfattning finns det därför anledning att vid detsvenska genomförandet av direktivet vara försiktigmed att reglera mer än vad direktivet kräver.En naturlig utgångspunkt bör, enligt vad somanförs i propositionen, vara att regleringen avområdet skall vara teknikneutral ellerteknikoberoende. Dock måste beaktas att Internet ochtekniken med webbsidor skiljer sig från andra kändasätt att sprida information, vilket kan leda tillatt informationssamhällets tjänster, i likhet medvad som exempelvis är fallet med postbefordran ochTV-sändningar, likväl kan behöva regleras särskilt.Det torde således, enligt regeringens bedömning,inte vara möjligt att utforma en lagstiftning som ärfullständigt teknikoberoende och teknikneutral.Ytterligare en utgångspunkt för genomförandet bör,enligt regeringen, vara att åtminstone de nordiskaländerna får en så enhetlig reglering som möjligt.I propositionen gör regeringen bedömningen attdirektivet, med hänsyn till dess horisontellareglering av ett mycket brett område, till störstadelen bör genomföras i svensk rätt genom en nyspeciallag, lagen om elektronisk handel och andrainformationssamhällets tjänster (e-handelslagen).Enligt vad som upplyses i propositionen har övriganordiska länder valt att genomföra direktivet påsamma sätt.När det gäller den närmare utformningen av lagenkonstaterar regeringen att det, mot bakgrund avdirektivets komplexa och delvis detaljeradekaraktär, är ofrånkomligt att delar av direktivetmer eller mindre ordagrant måste införas ilagtexten. För att i möjligaste mån följa svenskatraditioner i fråga om lagstil och inte i onödantynga lagen med ett ohanterligt språkbruk är det,anser regeringen, dock nödvändigt att göra vissaförenklingar och modifieringar i lagtexten.I det följande lämnas en översiktlig redogörelseför e-handelsdirektivets viktigare delar ochregeringens förslag och bedömningar vad gällerdirektivets genomförande i svensk rätt.Direktivets tillämpningsområde är begränsat tillinformationssamhällets tjänster. Begreppetdefinieras genom en hänvisning tillEuropaparlamentets och rådets direktiv /34/EG avden om ett informationsförfarandebeträffande tekniska standarder och föreskrifter ochbeträffande föreskrifter för informationssamhälletstjänster, ändrat genom direktiv /48/EG. Medinformationssamhällets tjänster avses enligt dettadirektiv sådana tjänster som vanligtvis utförs motersättning, på distans, på elektronisk väg och påindividuell begäran av en tjänstemottagare.Begreppet omfattar en mängd olika former avnäringsverksamhet som bedrivs online, exempelvisförsäljning av varor och tjänster samttillhandahållande och vidarebefordran avinformation. Radio- och TV-sändningar omfattas dockinte eftersom det inte är fråga om en tjänst somtillhandahålls på individuell begäran.Direktivet är inte tillämpligt på vissa idirektivet uppräknade områden, bl.a. beskattning,viss notariatverksamhet, frågor som rör avtal ellerförfaranden som omfattas av kartellagstiftning ochspelverksamhet. Det skall inte heller tillämpas påfrågor rörande informationssamhällets tjänster somomfattas av vissa EG-direktiv, nämligendataskyddsdirektivet (95/46/EG) ochteledataskyddsdirektivet (97/66/EG). E-handelsdirektivet påverkar inte denkonsumentskyddsnivå som följer av bl.a.distansavtalsdirektivet (97/7/EG).I propositionen föreslås att den nya e-handelslagen skall ha samma tillämpningsområde somdirektivet. Lagen skall således vara tillämplig påpåbörjande och utövande av informationssamhälletstjänster, med de undantag som följer av direktivet(1 och 6 §§).En central del av direktivet utgörs av den s.k.ursprungslandsprincipen, som bygger på principernaom ursprungslandskontroll och ömsesidigt erkännande.I detta sammanhang innebär ursprungslandsprincipendels att varje medlemsstat skall se till att de avinformationssamhällets tjänster som en på dessterritorium etablerad tjänsteleverantörtillhandahåller överensstämmer med de nationellabestämmelser som är tillämpliga i denna medlemsstatoch som omfattas av det s.k. samordnade området(artikel 3.1), dels att medlemsstaterna inte av skälsom omfattas av det samordnade området får begränsaden fria rörligheten för de avinformationssamhällets tjänster som har sittursprung i en annan medlemsstat (artikel 3.2).Syftet med ursprungslandsprincipen är att entjänsteleverantör skall kunna erbjuda sina tjänsteri hela gemenskapen, utan att behöva ta reda på ellerbeakta de krav som ställs på verksamheten ellertjänsterna i hela gemenskapen.Av avgörande betydelse för den närmare innebördenav ursprungslandsprincipen är begreppet detsamordnade området. Därmed avses, enligt artikel 2h, de krav som leverantörer avinformationssamhällets tjänster måste uppfylla närdet gäller startande och utövande av verksamhet,oavsett om kraven är av allmän natur eller särskiltutformade för informationssamhällets tjänster.Begreppet avser bl.a. regler om anmälnings-,registrerings- eller tillståndsförfaranden samtbehörighetskrav för verksamhetsutövare. Till detsamordnade området hör även regler ommarknadsföring, krav på kvaliteten på och innehålleti tjänster samt ansvar för den information somlämnas vid marknadsföring.Från ursprungslandsprincipen görs i direktivet enrad undantag som finns angivna i en bilaga tilldirektivet. Ursprungslandsprincipen är således intetillämplig på bl.a. immaterialrättens område,utgivning av elektroniska pengar, avtalspartersfrihet att välja vilken lagstiftning som skalltillämpas på deras avtal, avtalsförpliktelser vidkonsumentavtal, giltigheten av vissa avtal om fastegendom och frågan huruvida icke begärdakommersiella meddelanden per e-post är tillåtna.I undantagsfall får en medlemsstat, med stöd avartikel 3.4 under vissa förutsättningar vidtaåtgärder som strider mot förbudet att begränsa denfria rörligheten för en viss tjänst från en annanmedlemsstat i syfte att skydda allmän ordning ochsäkerhet, folkhälsan och konsumenter.För att genomföra ursprungslandsprincipen i svenskrätt föreslås i propositionen en bestämmelse i dennya e-handelslagen med den innebörden att svenskrätt skall gälla inom det samordnade regelområdetför tjänster som tillhandahålls avtjänsteleverantörer med som etableringsstat,även om tjänsterna helt eller delvis riktar sig motandra EES-stater (5 §). Vidare föreslås enbestämmelse som lägger fast att en tjänsteleverantörsom är etablerad i en annan EES-stat har rätt att,utan hinder av svenska regler inom det samordnaderegelområdet, tillhandahålla tjänstemottagare iSverige informationssamhällets tjänster (3 § förstastycket).När det gäller omfattningen av det s.k. samordnadeområdet anför regeringen att mycket talar för attbedömningen i departementspromemorian att området ärbegränsat till krav som det allmänna ställer påtjänsteleverantörerna, dvs. offentligrättsliga krav,är riktig, men att direktivet i denna del samtidigtär oklart och att det i sista hand är EG-domstolensuppgift att avgöra direktivets innebörd. Debegränsningar av ursprungslandsprincipenstillämplighet som finns i direktivet föreslås äveninföras i e-handelslagen (6 och 7 §§). Vidareföreslås en bestämmelse som, i enlighet med vad somnärmare följer av artikel 3.4, ger svenska domstolaroch myndigheter en möjlighet att i enskilda fallvidta åtgärder som hindrar den fria rörligheten fören tjänst i syfte att skydda allmän ordning ochsäkerhet, folkhälsan eller konsumentintressena (3 §andra stycket och 4 §).I artikel 5 finns allmänna krav på den informationsom en leverantör av informationssamhällets tjänstermåste lämna om sig själv och sin verksamhet,exempelvis namn, e-postadress och etableringsort.Vidare ställs i artikel 6 upp vissa krav påinformation som måste lämnas i samband medkommersiella meddelanden. Artikel 20 överlämnar tillmedlemsstaterna att finna lämpliga påföljder vidbrister i informationslämnandet.För att genomföra artikel 5 föreslås en särskildbestämmelse i e-handelslagen. Däremot behövs, enligtregeringens bedömning, ingen lagstiftningsåtgärd medanledning av artikel 6 eftersom motsvarande kravredan gäller enligt bl.a. 5 § marknadsföringslagen.En tjänsteleverantör som åsidosätter sininformationsplikt skall, enligt förslaget, kunnadrabbas av sanktioner enligt marknadsföringslagen(15 §). Några civil- eller straffrättsliga påföljderbör, anser regeringen, inte införas. Inte heller börnågon ny möjlighet att utdömamarknadsstörningsavgift införas.Enligt artikel 9 skall medlemsstaterna se till attderas rättssystem tillåter att avtal ingås påelektronisk väg. Formkrav i svensk rätt som utgörhinder mot att sådana avtal ingås måste såledesupphävas. Detta gäller dock endast avtal som kaningås i samband med informationssamhällets tjänster.Till detta kommer att artikel 9 medger att vissaslag av avtal undantas från kravet på upphävande avformkrav, bl.a. avtal som skapar eller överför rätttill fast egendom, dock ej hyresavtal, samt vissaborgensavtal och familjerättsliga avtal.I propositionen konstateras att det finns ettmycket begränsat antal situationer där svensklagstiftning kräver avtal i pappersform. En sådansituation är, anförs det i propositionen, avtal omkonsumentkrediter. Av 9 § konsumentkreditlagen(1992:830) framgår att ett avtal om kredit skallingås skriftligen och undertecknas av konsumentensamt att denne skall få en kopia av avtalet. Enligtregeringens bedömning utgör visserligen inte kravetpå skriftlighet hinder mot att ingå avtal om kreditpå elektronisk väg. Annorlunda förhåller det sigdock när det gäller kravet på att konsumenten skallunderteckna avtalet. I denna del föreslås därför enändring i konsumentkreditlagen som innebär attformkravet även skall anses uppfyllt om konsumentensignerar avtalet med en avancerad elektronisksignatur. Vidare föreslås ett förtydligande i lagen(1991:980) om handel med finansiella instrument omatt vissa avtal enligt lagen kan slutas påelektronisk väg. I övrigt bör, enligt regeringen,gällande formkrav i fråga om avtal om fast egendomoch familjerättsliga avtal behållas.I artiklarna finns särskilda bestämmelser ommellanhänders ansvar för överföring och lagring avinformation som tillhandahållits av andra.Bestämmelserna innebär att mellanhänder som bedriverviss verksamhet, nämligen vidarebefordring avinformation (s.k. mere conduit), överföring avinformation (s.k. cashning) och lagring avinformation (värdtjänster) inte skall kunna görasansvariga för sådan information som de överför,vidarebefordrar eller lagrar. Deansvarsbegränsningar som regleras i artiklarna avseralla typer av ansvar inom alla rättsområden. Ettsyfte med bestämmelserna är att säkerställa attmellanhänderna inte drabbas av ett orimligt stortansvar, vilket kan riskera att hämma utvecklingen avinformationssamhällets tjänster. Andra syften är attöka tryggheten och rättssäkerheten samt att avlägsnahinder för den fria rörligheten för tjänsterna genomatt ha tydliga och framför allt gemensamma regler påden inre marknaden.Medlemsstaterna får, enligt artikel 15.1, inteföreskriva en allmän skyldighet att i samband medtillhandahållande av sådana tjänster som omfattas avartiklarna , övervaka den information somöverförs eller lagras för annans räkning.Mellanhänderna får inte heller åläggas någon allmänskyldighet att aktivt efterforska fakta elleromständigheter som kan tyda på olaglig verksamhet.I propositionen diskuteras ingående behovet avsärskilda bestämmelser om ansvarsfrihet i fråga ommellanhänders straffrättsliga ochskadeståndsrättsliga ansvar samt ansvar för s.k.sanktionsavgifter. Vad först gäller detskadeståndsrättsliga området konstaterar regeringenatt ett visst behov av sådana bestämmelserföreligger. För att undvika gränsdragningsfrågorföreslås dock en generell regel som uttryckligenföreskriver att en tjänsteleverantör under vissanärmare angivna förutsättningar inte är skyldig attersätta skada på grund av innehållet i överfördeller lagrad information. Motsvarande föreslås ocksåi fråga om sanktionsavgifter (1618 §§).När det sedan gäller det straffrättsliga ansvaretföreligger, anförs det i propositionen, visserligenredan enligt gällande rätt ansvarsfrihet i enlighetmed vad som krävs i artiklarna . För attundanröja varje osäkerhet som kan föreliggabeträffande oaktsamhetsbrott och för att på etttydligt sätt genomföra direktivet i denna delföreslås dock en bestämmelse enligt vilken entjänsteleverantör som överför eller lagrarinformation för annan får dömas till ansvar förbrott som avser innehållet i informationen endast ombrottet begåtts uppsåtligen (19 §).Vad slutligen gäller frågan om förbudet i artikel15 mot att införa en allmän övervakningsplikt förmellanhänder konstaterar regeringen i propositionenatt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniskaanslagstavlor, den s.k. BBS-lagen, inte innebär ensådan övervakningsplikt, utan endast en plikt förden som äger eller administrerar en elektroniskanslagstavla att hålla en viss uppsikt över den iskälig omfattning. Detta innebär, enligt regeringensbedömning, att BBS-lagen inte står i strid meddirektivet och att artikel 15 således inte krävernågon lagstiftningsåtgärd.Utskottets ställningstagandeSom redovisats inledningsvis anmäldes den i ärendetbeslutade lagrådsremissen tillkommissionen i enlighet med det förfarande somregleras i och rådets direktiv98/34/EG av om ettinformationsförfarande beträffande tekniskastandarder och föreskrifter och beträffandeföreskrifter för informationssamhällets tjänster,ändrat genom direktiv /48/EG. Detta direktivinnebär bl.a. att en medlemsstat inte får anta ettförslag till föreskrift som har anmälts förrän tremånader förflutit räknat från den tidpunkt dåkommissionen mottog anmälan. Det anmälda förslagetfår inte heller antas förrän ytterligare en månadförflutit om kommissionen eller någon annanmedlemsstat inom samma tidsfrist inkommer med etts.k. detaljerat yttrande som går ut på att denplanerade åtgärden kan skapa hinder för tjänsternasfria rörlighet eller för tjänsteaktörernasetableringsfrihet på den inre marknaden. Enligtartikel 8.2 kan kommissionen och medlemsstaternalämna synpunkter på den föreslagna lagen, även omnågot detaljerat yttrande inte överlämnas. Detankommer då på medlemsstaten att så långt möjligt tahänsyn till dessa synpunkter då föreskriften antas.Någon formell skyldighet att göra det föreliggerdock inte.Den i direktivet föreskrivna tremånadersfristenlöpte ut , dvs. efter detatt regeringen beslutade att överlämna förevarandeproposition till . Kommissionen har i enskrivelse ställd till utrikesministern framfört synpunkter på och i viss mån ävenifrågasatt det i lagrådsremissen föreslagnagenomförandet av direktivet. Detta gäller i huvudsakartiklarna 2, 3.2, 3.4 och 1214.Näringsdepartementet har överlämnaten kopia av skrivelsen till lagutskottet.Enligt utskottets mening hade det varit attföredra om notifieringsförfarandet hade kunnat skeinnan propositionen överlämnades till såatt kommissionens eventuella synpunkter hade kunnatbli föremål för sedvanlig beredning inomRegeringskansliet. På så sätt hade kommissionenssynpunkter också kunnat aktualiseras motionsledes.I den uppkomna situationen kan utskottet dockkonstatera att varken kommissionen eller någonmedlemsstat har inkommit med något detaljeratyttrande enligt artikel 9. Utskottet är inte hellerberett att närmare överväga de av kommissionenaktualiserade spörsmålen. Direktivets genomförandeskulle då försenas ytterligare, något som enligtutskottet bör undvikas. Med hänsyn härtill och dåutskottet inte kan finna annat än att de föreslagnalagändringarna innebär att kommer attuppfylla vad som krävs i direktivet, tillstyrkerutskottet bifall till propositionen. Utskottetförutsätter dock att kommissionens yttrande snarastblir föremål för överväganden inom Regeringskanslietoch att regeringen, om det därvid skulle visa sigföreligga behov av ytterligarelagstiftningsåtgärder, återkommer till mederforderliga lagförslag.Utskottet har i betänkande 2001/02:LU33 i sak ställtsig bakom regeringens i proposition 2001/02:134framlagda förslag till lag om ändring imarknadsföringslagen (1995:450), men avsamordningsskäl överlåtit behandlingen av denförfattningstekniska regleringen till det nuaktuella ärendet. De båda lagförslagen återfinns efter samordning i bilaga 3 till betänkandet.Utskottet tillstyrker bifall även till proposition2001/02:134 såvitt nu är i fråga.Bilaga 1Förteckning över behandlade förslagPropositionernaI proposition 2001/02:150 föreslår regeringen() efter hörande av Lagrådet att antar de i propositionen framlagdaförslagen till1. lag om elektronisk handel och andrainformationssamhällets tjänster,2. lag om ändring i lagen (1991:980) om handel medfinansiella instrument,3.