bet · GP01LU15 · 2002-02-21 00:00:00 — Arrenderättsliga frågor, m.m. SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet tre motioner frånden allmänna motionstiden som gällerarrenderättsliga frågor, nämligen bostadsarrende,arrenderättens förverkande och friköp av historiskaarrenden. Därutöver behandlas en motion som gällerkreditsäkerhet i byggnader på annans mark och enmotion som gäller fastighetsmäklare.Utskottet föreslår att avslår samtligamotioner.Till betänkandet har fogats två reservationer ochett särskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. BostadsarrendeRiksdagen avslår motion 2001/02:L244.Reservation 1 (m, kd, c)2. Förverkande av arrendeRiksdagen avslår motion 2001/02:L365.3. Historiska arrendenRiksdagen avslår motion 2001/02:L361.4. Kreditsäkerhet i byggnader på annansmarkRiksdagen avslår motion 2001/02:L304.5. Fastighetsmäklare och företagsmäklareRiksdagen avslår motion 2001/02:L225.Reservation 2 (m)den 21 februari 2002På lagutskottets vägnarTanja LinderborgFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: TanjaLinderborg (v), (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (m), NikosPapadopoulos (s), (), MarinaPettersson (s), (), TassoStafilidis (v), (), (), (), () ochPetra Gardos (m).2001/02LU15Redogörelse för ärendetI betänkandet behandlar utskottet tre motioner frånden allmänna motionstiden som gällerarrenderättsliga frågor, nämligen bostadsarrende,arrenderättens förverkande och friköp av historiskaarrenden. Därutöver behandlas en motion som gällerkreditsäkerhet i byggnader på annans mark och enmotion som gäller fastighetsmäklare.En sammanställning över motionerna finns i bilaga1.Utskottet beslutade attmotionen om bostadsarrende, 2001/02:L244, skulle bliföremål för remissbehandling. Remissyttranden haravgetts av , i , i , Institutet förfastighetsrättslig forskning vid Uppsalauniversitet, , och f.d. hovrättsrådetMauritz Bäärnhielm.En sammanställning av remissvaren finns i bilaga 2till betänkandet.Utskottets övervägandenBostadsarrendeUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på en utredning omde rättsliga möjligheterna för jordägaren attvid bostadsarrende återta arrendestället ochta ut högre arrendeavgift bör avslås.Utskottet hänvisar till tidigareställningstagande och anser att det saknasskäl att förorda ändringar i de principer sombär upp gällande reglering. Jämförreservation nr 1 (m, kd, c).Gällande ordningArrende föreligger när någon upplåter jord tillnyttjande mot ersättning. Upplåtelse kan ske i formav jordbruksarrende, bostadsarrende,anläggningsarrende eller lägenhetsarrende. Regler omdessa arrendeformer finns i 7-11 kap. jordabalken(JB).Med bostadsarrende avses arrendeupplåtelse somsker för annat ändamål än jordbruk och somberättigar arrendatorn att uppföra eller bibehållabostadshus på marken (10 kap. 1 § JB). Ett avtal ombostadsarrende skall träffas , minst femår, eller för arrendatorns livstid. Uppsägning skallalltid ske för att avtalet skall upphöra att gällavid arrendetidens utgång. Rättsinstitutetbostadsarrende kom och syftade till attförbättra den rättsliga ställningen för ägare tillfritidshus och permanentbostäder som disponerademarken med arrenderätt (sommarstugearrenden ocharrendevillor).En förutsättning för besittningsskydd vidbostadsarrende är att det, då arrendeavtalet senastkan sägas upp från jordägarens sida, påarrendestället finns ett bostadshus som är avsetttill bostad åt arrendatorn och honom eller hennenärstående. Besittningsskyddet kan bara brytas underi lagen angivna förutsättningar (10 kap. 5 § JB).Att besittningsskyddet bryts innebär attarrendatorn, i regel vid arrendetidens slut, måsteflytta. Förutom i fall då arrendatorn åsidosatt sinaföpliktelser enligt arrendeavtalet kanbesittningsskyddet brytas bl.a. om jordägaren görsannolikt att marken skall användas för bebyggelseav annat slag än det som avses med upplåtelsen ellerför jordbruk, industri eller annan ekonomiskverksamhet samt att jordägarens intresse att kunnaförfoga över marken för sådant ändamål påtagligtöverväger arrendatorns intresse av fortsatt arrende(10 kap. 5 § första stycket 5 JB).I likhet med vad fallet är vid jordbruksarrendesaknar jordabalken vid bostadsarrende bestämmelserom arrendeavgiftens storlek för den förstaarrendeperioden. I detta avseende råder alltsåavtalsfrihet. Annorlunda är situationen vidförlängning som beror på att arrendatorn harbesittningsskydd. Lagen reglerar då inte baraarrendeavgiften utan också övriga villkor. 6 § JB gäller sålunda att arrendeavgiften utgårmed skäligt belopp. Kan jordägaren och arrendatorninte enas om hur stor arrendeavgiften bör vara,skall avgiften bestämmas så att den kan antasmotsvara arrenderättens värde med hänsyn tillarrendeavtalets innehåll och omständigheterna iövrigt. Den allmänna formuleringen är ett uttryckför att det ställer sig svårt att i lagen närmareprecisera vad som skall anses utgöra skäligarrendeavgift. Särskilt arrenden för fritidsändamålhar en mångskiftande karaktär och avser mark belägenpå vitt skilda ställen. I förarbetena har uttalatsatt viss ledning när det gäller att avgöraarrendeavgiftens storlek kan man få genom att utrönavad som kan anses vara ortens pris för jämförligaarrenden (prop. 1968:19 s. 86). Om sådantjämförelsematerial inte föreligger torde frågan fåavgöras efter vad arrendatorer i allmänhet kan antasvara beredda att betala. I normala fall anses detinte oskäligt att arrendeavgiften är av denstorleksordningen att den får förränta markvärdet.Har arrendatorn uppfört egen byggnad påarrendestället eller har han eller hon i övrigtnedlagt kostnader på detta utöver vad som ålegathonom eller henne, gäller enligt 8 kap. 21 § JB attbyggnaden eller vad som annars utförts skallerbjudas jordägaren till inlösen, när arrendatornfrånträder arrendet därför att avtalet upphör attgälla. Har jordägaren inte inom en månad från deterbjudandet gjordes förklarat sig villig att antagadetta, får arrendatorn föra bort egendomen elleröverlåta den till en tillträdande arrendator. Dettamåste arrendatorn i så fall göra ,annars tillfaller egendomen jordägaren utan lösen.Lagen innehåller inga regler om löseskillingensstorlek. Kommer parterna inte överens härom fårsaken avgöras i fastighetsdomstol.Jordägaren kan göra gällande en inlösenrätt även isamband med att arrendatorn vill överlåtaarrenderätten. Enligt 10 kap. 7 § JB får enbostadsarrendator, om arrendeavtalet är slutet påviss tid, överlåta arrenderätten till någon medvilken jordägaren skäligen kan nöjas. Han skallemellertid först erbjuda jordägaren att återtaarrendestället mot erläggande av skälig ersättningför arrenderättens värde. Ett sådant erbjudande fårinnefatta även byggnad och anläggningar somarrendatorn utfört på arrendestället. Om jordägareninte vill återta arrendestället står det arrendatornfritt att överlåta sin arrenderätt till vilkengodtagbar ny arrendator som helst. Bakgrunden tilldenna reglering är att en bostadsarrendator mångagånger kan ha befogad anledning att vilja avvecklaarrendeförhållandet , och en överlåtelserättgör det lättare för den avträdande arrendatorn attfå tillbaka kostnader som han lagt ned på huset ocharrendestället.Lagen ger inte några anvisningar för hurarrenderättens värde skall beräknas. Frågan haremellertid behandlats i förarbeten, rättspraxis ochi den juridiska litteraturen. Allmänt kan sägas attsyftet med ersättningen för arrenderättens värde äratt ge arrendatorn kompensation för att han ellerhon frånträder arrendet sommarkägaren under den återstående arrendetiden kandra nytta av de förbättringar som arrendatornutfört. I första hand kommer därvid i fråga värdetpå installationer som arrendatorn gjort för attunderlätta driften eller höja avkastningen, men ävendet värde som ligger i att arrendeavgiften är lägreän arrendenivån i orten bör beaktas (se Bäärnhielm,, Arrendelagen, , s.10:22).Kan parterna inte komma överens om löseskillingengäller även här att saken får avgöras avfastighetsdomstol.MotionenI motion L244 av m.fl. (mp)kritiseras de nuvarande reglerna om bostadsarrende.Enligt motionärernas mening innebär gällande rättatt det allmänt sett är näst intill omöjligt förmarkägaren att få ett arrendeavtal uppsagt ochåterfå besittningen till marken. Inte ens närarrendatorn avser att överlåta arrenderätten är det,anför motionärerna, möjligt för markägaren attåterta arrendestället på rimliga villkor. Markägarenmåste då, enligt motionärernas mening, inte barabetala för byggnadernas värde utan även för lägetoch alltså köpa in sin mark en gång till. I motionenpåpekas också att det är svårt för markägaren att taut en arrendeavgift som är marknadsmässig. Imotionen yrkas ett tillkännagivande om behovet av enutredning av arrendereglernas konsekvenser i nämndahänseenden (yrkande 1). Vidare yrkastillkännagivanden om att man i samband med en sådanutredning särskilt uppmärksammar dels behovet avändringar i arrendelagstiftningen så att markägarnafår rimliga möjligheter till återlösen av arrendetnär arrendatorn vill sälja (yrkande 2), delsmarkägarnas möjlighet att ta ut ett arrende somåtminstone täcker de skatter som ägaren betalar förfastigheten (yrkande 3).RemissvarenLinköpings tingsrätt ifrågasätter, mot bakgrund avtidigare utredningar och lagstiftningsarbete, om detför närvarande finns skäl för ytterligareutredningar om jordägarens lösen och värderingen isamband med denna. Frågan om fastighetsskattensinverkan på arrendeavgiften torde, anförtingsrätten, kunna lösas inom ramen för envillkorstvist i arrendenämnd ellerfastighetsdomstol. Det är därför, enligttingsrätten, tveksamt om behov föreligger för ensärskild utredning rörande denna fråga.Enligt Hyresnämnden och arrendenämnden i Stockholmkan det inte uteslutas att de ersättningar somförekommer i samband med inlösen i vissa fall kanligga på en för jordägaren oacceptabelt hög nivå.Arrendenämnden vill därför inte motsätta sig attfrågan om inlösen och överlåtelse av arrende samtersättning i samband därmed görs till föremål för ennärmare utredning. För detta talar, anför nämnden,också behovet av mer lättbegripliga regler.Hyresnämnden och arrendenämnden i anför attpåståendet i motionen att det är näst intillomöjligt för markägaren att få arrendeavtalet attupphöra måste betecknas som överdrivet. Motionärernahar också, enligt nämnden, en oriktig uppfattning omvilka rättsregler som gäller när det påstås attmarkägaren i praktiken måste köpa in sin mark engång till. har inte erfarit attreglerna skulle otillbörligt försvåra för enmarkägare att återta arrendestället utan markägarenhar rimliga möjligheter till detta. Något behov avatt utreda frågan ser nämnden därför inte.Beträffande arrendeavgiften är det, anförarrendenämnden, inte ändamålsenligt att relateraavgiften till den skatt som markägaren betalar förmarkinnehavet. Det torde vara mycket ovanligt attarrendeavgiften är lägre än den på arrendeställetbelöpande fastighetsskatten. Det finns därför,enligt arrendenämnden, inte heller något behov avatt utreda frågan om arrendeavgiftens förhållandetill ,, kan på föreliggande underlaginte annat än avstyrka förslagen i motionen.Sveriges Fastighetsägareförbund ställer sig bakomönskemålet om en utredning.Lantbrukarnas Riksförbund anser att man vidfastställande av arrendeavgiften i högre grad börbeakta en skälig förräntning på tomtens värde ochatt hänsyn tas till fastighetsskatten och andrakostnader för jordägaren. När det gällerinlösenfrågan konstaterar förbundet att det i dagofta görs en marknadsprissättning på arrendatornsinvesteringar, vilket innebär att arrendeställetslokalisering påverkar värdet mycket kraftigt.Investeringarnas tekniska värde ligger oftast tillgrund för värderingen i fråga om tomter som ärmindre attraktivt lokaliserade. Hur värdet skallfastställas i fråga om själva arrenderätten ocharrendatorns investeringar är, enligt förbundet,dock allmänt sett i nuvarande läge oklart.Lantbrukarnas Riksförbund tillstyrker därför att enutredning tillsätts.Enligt f.d. hovrättsrådet gårdet knappast, som i motionen, att hävda att gällanderegler ger arrendatorn ett sådant övertag attrimliga avslut normalt inte skulle kunna uppnås.Rättsläget har dock ännu inte nått full stabilitet.Beträffande frågan om arrendeavgiften är det, enligtBäärnhielm, i och för sig inte uteslutet attfastighetsskatten kan bli högre än arrendet. Självhar Bäärnhielm som praktiserande jurist på områdetdock aldrig stött på något sådant fall. Han harheller aldrig i sin verksamhet hört någon påstå attarrendenämndernas beslut om avgifter varit orimligaför jordägaren. Det krävs, enligt Bäärnhielm, meroch bättre underlag för att starta en undersökning ifrågan.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill erinra om att utskottet våren 2001behandlade en motion med samma innehåll som den nuaktuella motionen (bet. 2000/01:LU6). I betänkandetunderströk utskottet att rättsutvecklingen sedanlång tid varit inriktad på att i socialt ochekonomiskt hänseende stärka arrendatorerna såsomvarande den svagare och mer utsatta parten iarrendeförhållandet. I synnerhet gäller dettabeträffande möjligheterna för bostadsarrendatorer -liksom för jordbruksarrendatorer - att fåarrendeavtalet förlängt vid arrendetidens utgång,det s.k. direkta besittningsskyddet. Även omutvecklingen inneburit att fastighetsägaren fåttvidkännas vissa inskränkningar i sina möjligheteratt disponera sin egendom som han eller hon villhar, fortsatte utskottet, den nuvarande regleringenutformats efter en avvägning av de skilda intressensom gör sig gällande i ett arrendeförhållande.Vad gällde den i den då aktuella motionenframförda kritiken mot arrendeavgifternas storlekanförde utskottet att det inte förelåg underlag föratt generellt påstå att gällande arrendeavgifter ärför låga i förhållande till marknadsvärdet.Utskottet erinrade vidare om den möjlighet somerbjuds för den som anser att ett arrendevillkor äroskäligt att väcka talan mot motparten vid domstolmed yrkande att avtalsvillkoret skall jämkas ellerlämnas utan avseende enligt 36 § avtalslagen. Regelnkan, anförde utskottet, användas iarrendeförhållanden såväl när ett villkor frånbörjan är otillbörligt som när villkoret är att ansesom otillbörligt på grund av förhållanden sominträffar . Inte heller fanns,enligt utskottets mening, underlag för påståendet imotionen att gällande regler om inlösenrätt innebäratt markägaren måste betala för läget eller att haneller hon måste köpa in sin mark en gång till.Det anförda innebar att utskottet inte kunde finnaannat än att nuvarande bestämmelser innebär enrimlig avvägning av de skilda intressen som gör siggällande i arrendeförhållanden av ifrågavarandeslag, och det saknades enligt utskottets mening skälatt förorda några ändringar i de principer som bärupp gällande reglering. - Med det anförda avstyrkteutskottet bifall till motionen. följdeutskottet.När ifrågavarande spörsmål nu åter aktualiserasmotionsvägen anser utskottet att remissvaren och vadsom i övrigt förekommit vid behandlingen av motioneninte ger utskottet anledning att ompröva sitttidigare ställningstagande. Utskottet villemellertid peka på att ifrågavarande rättsregler ärtämligen svårtolkade och inte lätta att ta till sig.Detta bekräftas också av vad som anförts i vissaremissvar liksom av rättspraxis och uttalanden i denjuridiska litteraturen. Enligt utskottets mening kandet därför finnas anledning att överväga om reglernahar en ändamålsenlig utformning och om det inte gåratt göra dem tydligare och lättare att tolka.Utskottet förutsätter att regeringen är uppmärksampå problemet och tar de initiativ som kan finnaserforderliga därvidlag. Något initiativ tilllagändringar i linje med motionsönskemålen, somskulle innebära inte oväsentliga försämringar förbostadsarrendatorerna, kan utskottet emellertid inteförorda.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion L244.Arrenderättens förverkandeUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på ändrade reglersom gäller arrenderättens förverkande böravslås. Utskottet anser inte att det finnsfog för den i motionen framförda kritiken.Gällande ordningRegler om arrenderättens förverkande finns i 8 kap.JB. Att arrenderätten är förverkad innebär attjordägaren har rätt att säga upp avtalet tillupphörande före den avtalade arrendetidens slut. Deanledningar som utgör grund för förverkande räknasuttömmande upp i fem punkter i 8 kap. 23 §. Förutomdröjsmål med betalning av arrendeavgiften (p. 1),vanvård av arrendestället (p. 2), att arrendeställetnyttjas för annat ändamål än som förutsatts (p. 3)eller att arrendatorn åsidosätter särskildaavtalsförpliktelser (p. 5) är en förverkandegrundatt arrendatorn gör sig skyldig till otillåtenöverlåtelse eller upplåtelse av arrenderätten, dvs.överlåtelsen eller upplåtelsen har skett utansamtycke från jordägarens sida (p. Omarrenderätten är förverkad på sistnämnda grund, menjordägaren inte har sagt upp avtalet inom sexmånader från det han fick kännedom om överlåtelseneller upplåtelsen, får arrendatorn enligt 8 kap. 24§ andra meningen JB inte därefter skiljas frånarrendestället på den grunden. Motsvarande gäller ifråga om den förverkandeanledning som regleras i p.5.MotionenI motion L365 av () kritiserasbestämmelsen i 8 kap. 24 § andra meningen JB.Motionären anser att är förkort tid för att jordägaren skall hinna reagera påen otillåten markanvändning från arrendatorns sida.Jordägaren går därmed miste om möjligheten att göraen berättigad uppsägning av arrendeavtalet på grundav arrenderättens förverkande. I motionen yrkas etttillkännagivande om att tiden bör förlängas.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan inte se att det finns fog för den imotionen framförda kritiken mot regeln i 8 kap. 24 §andra meningen JB. Den omständigheten att jordägarensäger upp avtalet för sent enligt ifrågavaranderegel eller inte alls protesterar mot en överlåtelseinnebär i och för sig inte att en mot jordägarengällande överlåtelse har skett.Det anförda innebär, enligt utskottets mening, attmotion L365 inte bör föranleda någon riksdagensåtgärd, varför utskottet avstyrker bifall tillmotionen.Historiska arrendenUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande som gäller pågåendeutredningsarbete rörande historiska arrendenbör avslås.BakgrundMed historiska arrenden avses sådana arrenden sominnehafts av arrendatorn och hans släkt under fleragenerationer. Frågan om en lagreglerad rätt attfriköpa sådana arrenden har varit föremål föröverväganden i åtskilliga sammanhang. En närmareredogörelse härför finns i lagutskottets betänkande1998/99:LU12.Då frågan om införande av en friköpsrättbehandlades senast av medanledning av två motioner fanns det enligt utskottetanledning att erinra om att det snart gått tio årsedan 1990 års lade fram sittförslag till lag om friköpsrätt vid historiskaarrenden (bet. 1998/99:LU12). har,anförde utskottet, förhållandena ändrats i vissaavseenden; bl.a. har antalet historiska arrendenminskat till följd av frivilliga uppgörelser omfriköp. En del av dessa friköp har enligt uppgiftavsett endast byggnader med intilliggande tomt.Enligt utskottets mening fanns det mot dennabakgrund behov av en kartläggning av i vilkenutsträckning frivilliga överenskommelser om friköpägt rum och om det generellt sett alltjämt kan ansesföreligga intresse av lagstiftning om friköp avhistoriska arrenden. En sådan kartläggning bordevidare ha som syfte att utröna huruvida det allmäntsett förekommer problem och tvister i dessaarrendeförhållanden samt vilka villkor som gällerför arrendatorerna. Om den förordade kartläggningenger vid handen att det föreligger ett behov avlagstiftning ansåg utskottet att lagstiftningsfråganförutsättningslöst bör utredas på nytt. Det fickankomma på regeringen att bestämma de närmareformerna för utredningsarbetets bedrivande och attmeddela direktiv för arbetet i enlighet med deriktlinjer som utskottet angett.Vad utskottet sålunda anfört gav medanledning av motionerna som sin mening regeringentill känna (rskr. 1998/99:159).Enligt vad utskottet erfarit pågår nu ettutredningsarbete i enlighet med det tillkännagivandesom beslutade . Uppdraget kommeratt redovisas vid utgången av augusti 2002.MotionenEnligt motion L361 av och (båda s) talar såväl sociala sommedborgarrättsliga och politiska skäl fortfarandestarkt för införande av en laglig rätt till friköpav historiska arrenden. bör , enligtmotionärerna, genom ett uttalande påskynda detutredningsarbete som tidigare beslutat om.I motionen yrkas ett tillkännagivande med dennainnebörd.Utskottets ställningstagandeI avvaktan på resultatet av pågåendeutredningsarbete finns, enligt utskottets mening,inte någon anledning för att nu vidtanågon ytterligare åtgärd i frågan om friköp avhistoriska arrenden. bör således avslåmotion L361.Kreditsäkerhet i byggnader på annansmarkUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på införande avett system för kreditsäkerhet i byggnader påannans mark bör avslås. Utskottet hänvisartill pågående överväganden iRegeringskansliet.BakgrundByggnad på annans mark är ett slags egendom somföreligger när byggnaden ägs av en person som inteockså äger marken där byggnaden står. En äldre menännu vanlig beteckning på samma förhållande är "huspå ofri grund".Byggnad på annans mark räknas rättsligt sett somlös egendom. Den viktigaste innebörden härav är attegendomen faller vid sidan av fast egendom ochsålunda inte omfattas av reglerna om inteckning ochpanträtt i fastighet. Ett exempel på byggnad påannans mark är bostadsarrende där arrendatorn haruppfört och äger bostadshuset på marken.MotionenI motion L304 framhåller () attarrende är en relativt trygg upplåtelseform medstarkt lagstiftningsskydd för både markägare ocharrendatorer. Däremot är det svårt för arrendatornatt finansiera ett uppförande eller en tillbyggnadav bostadshus på marken på grund av svårigheternaatt utnyttja byggnaderna som kreditobjekt. Enligtmotionären bör man kunna skapa ett fungerande ochstabilt inteckningssystem som tillgodoser denboendes behov av att kunna ställa säkerhet ochlångivarens krav. I motionen yrkas att regeringenskyndsamt återkommer till med förslag isyfte att möjliggöra ett inteckningssystem föregendom uppförd på ofri grund.Tidigare behandlingByggnadspantsutredningen, som tillsattes ,hade i uppgift att skapa ett pantsystem förbyggnader på annans mark. Utredningen föreslog år1984 i betänkandet (SOU 1984:22) Panträtt iregistrerad nyttjanderätt en ny lag omregisterpantsystem, motsvarande det som gäller förfastigheter. Utredningens förslag ledde emellertidinte till lagstiftning.Med anledning av ett tillkännagivande frånriksdagen (bet. 1997/98:LU26, rskr. 221)gav en utredarei uppdrag att inhämta viss ytterligare utredning ifrågan som kan läggas till grund för ettställningstagande om huruvida ett störrelagstiftningsarbete inriktat på en nykreditsäkerhetsform för byggnader på annans mark börinledas.Utredaren har presenterat resultatet av sittarbete i departementspromemorian Ds 2001:21Kreditsäkerhet i byggnader på annans mark. Ipromemorian konstateras att säkerhetsöverlåtelsesedan länge är den enda kreditsäkerhetsform som kananvändas för att utnyttja en enskild byggnad påannans mark som pantsäkerhet. Antalet gällandesäkerhetsöverlåtelser är emellertid inte särskiltstort, och säkerhetsformen används i huvudsak i defall då byggnaden har ett avsevärt kreditvärde. Ipromemorian framhålls att Förbundet förKoloniträdgårdar och Fritidsbyar i många årefterlyst bättre kreditmöjligheter för ägare avkolonistugor, vilka nästan uteslutande är byggnaderpå annans mark. I promemorian redovisas också attdet finns omkring 100 000 bostadsarrenden påmark som tillhör medlemmar hos . För dessa markägare finns, anförs det ipromemorian, ett ekonomiskt intresse av att deterbjuds goda möjligheter för arrendatorerna attutnyttja sina byggnader som kreditsäkerhet. Ävenfrån kreditgivarhåll finns, enligt promemorian, ettbehov av att få till stånd ett system förpantsättning av byggnad på annans mark. Sammantagetkonstateras i promemorian att det finns ettbeaktansvärt behov av en ny kreditsäkerhetsform förbyggnader på annans mark.