bet · GP01LU12 · 2002-02-19 00:00:00 — Det förslagtill en definition av franchising som ges imotion 2001/02:L332 kan FRO ställa sig bakom.När det gäller utformningen i övrigt av enlagstiftning vill FRO anföra följande.Först och främst bör en förhandlingsrätt förfranchisetagare kombinerad med ettföreningsrättsskydd införas.FRO har förgäves sökt få förhandlingar tillstånd om ett avtal med franchisegivarnasorganisation. har dock vägratatt ställa upp i sådana förhandlingar.Erfarenhetsmässigt har det visat sig attförhandlingar t ex om att mönsteravtal inte kanföras om den svagare parten inte har det skyddoch den rätt som följer av en lagreglering pådetta område. En lösning kan vara att likställaen franchisetagare i förenings- och förhandlings-rättshänseende med s k jämställda uppdragstagare.En förenings- och förhandlingsrätt förfranchisetagare skulle även medföra ett radikaltminskat behov av detaljlagstiftning utan attdynamiken i de olika kedjorna skulle påverkas.Franchisegivarna använder sig av olika sätt attvärva företagare till sitt system. De kanannonsera efter franchisetagare i pressen,anordna mässor där intresserade kan gå runt ochjämföra olika erbjudanden.Ett inte ovanligt sätt är att ett företaglägger om sin verksamhet och skriver avtal medtidigare anställda säljare så att de blir egnaföretagare, franchisetagare. Inomförsäkringsbranschen har detta skett i betydandeomfattning liksom i detaljhandeln. Från bl a FROssida har vi vänt oss mot dessa s komläggningsfall därför att detta ofta sker isyfte att kringgå den arbetsrättsligalagstiftningen.En lagstiftning om franchising skulle få tilleffekt att man kan stävja förekomsten av oseriösafranchisesystem.Vi är i samma situation som befannsig i när man där beslutade attinföra lagstiftning. Det finns alltför mångaexempel på missbruk där enskilda personer harråkat i stora ekonomiska svårigheter till följdav illa genomtänkta eller bedrägligafranchisesystem. En lagstiftning inriktad på attstoppa oseriös verksamhet kan inte helleruppfattas som något hinder i dennäringsverksamhet som franchising utgör.Den etiska nämnd som branschen själv inrättatkan inte - som framhålls i några av motionerna -betecknas som ett oberoende och fristående organ.Dessutom kan den varken avgöra bevisfrågor ellerdöma till någon påföljd i form av skadeståndeller liknande vid brott mot reglerna.Det modellagförslag som UNIDROIT utarbetat kanenligt FROs mening inte direkt översättas tillsvenska förhållanden men väl tjäna somutgångspunkt för en informationsskyldighet förfranchisegivare. En sådan skyldighet bör ifrämsta rummet gälla de uppgifter som angivits ibl a motionen 2001/02:L332.Gränsdragningen mellan en arbetstagare ochsjälvständig företagare blir i alla diskussionerom franchising en central fråga. Enfranchisetagare som har ett begränsat kapital ochsom är klart beroende av franchisegivaren i enrad avseenden uppvisar alla de kriterier somtalar för att man skall vara att betrakta som enjämställd uppdragstagare.Det kan nämnas att i finnsdomstolspraxis som innebär att en franchisetagarei vissa fall är att anse som vad i svensk rättavses mot jämställd uppdragstagare.Franchiseavtalen är ju - som redan anförts -påtagligt ensidigt utformade. Franchisetagaren ärvanligen utsatt för en hård kontroll, dagskassanskall ibland sättas in på banken,revisorer och kontrollanter från franchisegivarenhar rätt att när som helst dyka upp hosfranchisetagaren, lokalen är ofta hyrd avfranchisegivaren vilket innebär attfranchisetagaren endast har ettandrahandskontrakt med den otrygghet dettainnebär, franchisetagaren är bunden i avtalettill ett visst varusortiment, priser ochleverantörer samt detaljreglering i övrigt avfranchisetagarens ålägganden. En franchisetagaresställning är alltså på flera och väsentligaavseenden betydligt mer en beroendeställning änvad som är brukligt för egna företagare.Slutsatsen blir att franchisetagarenshandlingsutrymme är begränsat eftersom systemetbygger på ett enhetligt uppträdande utåt och påatt franchisetagaren förpliktar sig att följadirektiv från franchisegivaren. Därför föreliggerinte heller någon reell möjlighet att förhandlaom eller påverka ett franchiseavtals innehåll ochen franchisetagare påtvingas ibland tvivelaktigaoch oskäliga avtalsvillkor vilket bl a framgår avFranchiseutredningens (SOU 1987:17) undersökning.Avtalen är dessutom onekligen komplexa ochjuridiskt snåriga, 15-20 sidor långa avtal ärregel snarare än undantag.Ett annat centralt område där en reglering harvisat sig nödvändig är bestämmelser om uppsägningav avtalen samt ekonomisk kompensation vidinlösen i samband med uppsägning.Franchiseutredningen föreslog enminsta uppsägningstid frånfranchisegivarens sida, bl a beroende på att enfranchisetagare ofta har anställda i sinverksamhet som kan ha uppsägningstider enligt LASom eller längre. En långuppsägningstid är även motiverad mot bakgrund avatt konkurrensklausuler ofta förekommer i avtalensom innebär förbud att efteravtalets upphörande driva liknande typ avverksamhet. Ett ytterligare krav är att enuppsägning skall vara sakligt grundad frånfranchisegivarens sida.När det gäller konkurrensklausuler finns oftaexempel på sådana som är oskäliga. Klausuler på3-5 år är inte sällan förekommande. I lagen omhandelsagentur finns regler omkonkurrensklausuler som skulle kunna tjäna somförebild även här.Det förekommer att mindre seriösafranchisegivare med korta tidsbestämda avtallåter franchisetagarna bearbeta de upplåtnadistrikten, varefter man säger upp även lönsammafranchisetagare och tillgodogör sig upparbetadgoodwill. Det är rimligt om en franchisetagarefår ekonomisk kompensation i sådana fall.Det förefaller även rimligt att franchisetagarei likhet med kommissionärer äger rätt tillersättning för vissa investeringar som blironyttiga på grund av att avtalet sägs upp.En analog tillämpning av motiven tillkommissionslagens ersättningsregler skulleinnebära bl a följande.Det skall vara fråga om investering ibyggnader, lager, maskiner, transportmedel, ellerliknande. Det är alltså fråga om investeringarsom blivit onyttiga på grund av avtaletsupphörande som skall ersättas.Investeringen skall ha tillkommit efter samrådmed franchisegivaren. Vem som är initiativtagaretill investeringen torde dock vara likgiltigt.Det kan anmärkas att kommissionslagentillerkänner kommissionär ersättning oavsett omkommittentens avtalsbrott är väsentligt ellerinte, 51 § 2 st kommissionslagen.Skiljeklausul är regel i ett franchiseavtal. Enfranchisetagare har som redan framhållits ingenreell möjlighet att förhandla om innehållet i ettavtal och då allra minst om skiljeklausulen.Därmed är denna redan mycket utsatta grupp avsmåföretagare i praktiken beskuren sin möjlighetatt tvista om avtalet - en franchisetagare haringen möjlighet att betala skiljemannakostnaderpå . Om skiljeklausuler skall förekommabör ett minimikrav vara att franchisegivarenbetalar hela eller större delen avskiljekostnaderna.Enligt FROs mening är det rimligt att en parthar möjlighet att avgöra vem som är hansavtalspart innan avtalet ingås. Eftersomfranchisegivaren och franchisetagaren normaltuppträder under samma namn och varumärke finnsdet utrymme för misstag i detta hänseende.Risken för misstag måste som FRO ser det imöjligaste mån undanröjas genom att tredje manges information i någon form. En sådaninformation kan lämpligen ges genom en väl synligskylt i t ex franchisetagarens butikslokal samt iall information och marknadsföring.FRO åberopar även bifogade skrivelse tillJustitiedepartementet (här utelämnad).Avslutningsvis vill FRO med hänvisning till vadovan anförts tillstyrka kraven i rubricerademotioner om lagstiftning rörande franchising.Handelsanställdas förbundHandelsanställdas förbund har anfört:Lagstiftning om franchisingHandelsanställdas förbund har beretts tillfälleatt till lagutskott ge synpunkter påfem motioner rörande franchising.Handelsanställdas förbund instämmer i denproblembeskrivning av situationen mellanfranchisetagare och franchisegivare som samtligafem motioner lyfter fram. Vi har noterat tvåhuvudproblem som i förlängningen också fårkonsekvenser för de anställda i franchiseföretag.Det första är att styrkeförhållandena mellandessa parter är mycket ojämlikt fördelade. Vissavillkor i avtalen är utformade så starkt tillfranchisetagarens nackdel att de kan sägas varadirekt oskäliga. Pressen på franchisetagaren kanibland resultera i att de anställda har storasvårigheter att hävda samma rättigheter som andraanställda i vanliga företag. Det andra problemetär att anställda hos en franchisetagare inte påett meningsfullt sätt kan garanteras sammamedinflytande enligt MBL över frågor som påverkarderas anställning.Lena m fl (s) menar attprinciperna i UNIDROIT:s modell lag bör tas somutgångspunkt och anpassas till svenskaförhållanden för en svensk lagstiftning.Motionärerna lyfter fram några delar som ärsärskilt viktiga att beakta i lagstiftningen.Handels är enigt med motionärerna om att det ärviktigt med en samlad lagstiftning och stödjertill fullo förslagen i denna motion.Förslaget om förhandlingsrätt förfranchisetagare liknande den som finns i MBLskulle kunna lösa knuten om "överhoppningsbarMBL" som varit ett hinder för deanställda hos franchistagare att utöva ettmeningsfullt medinflytande. Genom att deanställda då via "normal" MBL skulle kunna hainflytande över franchisetagarens beslut som isin tur får inflytande över franchisegivarens kandagens olägenheter - i detta avseende - minskasutan att behöva invänta en stor utredning om"överhoppningsbar MBL".Vi tillstyrker vidare motionärernas krav påinformationsskyldighet, regler för uppsägning,konkurrensklausuler, skiljeklausuler ochkonsumentskydd.Handels anser inte att de övriga fyramotionerna, på något svårartat sätt, skulle stå imotsatsställning till dessa krav på en samladlagstiftning.Petroleumhandelns RiksförbundPetroleumhandelns Riksförbund har anfört:Petroleumhandelns Riksförbund () ärbranschorganisation för de bensinhandlare iSverige som driver verksamheten såsom egnaföretagare. PRF har cirka 1500 medlemmar, vilketinnebär en anslutningsgrad på . Vi har i branschen sysslat med franchisingeller franchiseliknande verksamhet långt innanordet franchising var allmänt känt i landet. PRFvar också en av initiativtagarna till attFranchisetagarnas bildades. Vihar genom detta engagemang kommit i kontakt medfranchisefrågor utanför bensinbranschen. Vi hardärvid konstaterat att andra branscher har ännustörre problem än vår.Franchising är rätt använd en brasamverkansform mellan företag. Dock kankonstateras att varje enskild franchisetagarealltid är en svag part i förhållande tillfranchisegivaren. För att formen skall fungeratillfredställande anser vi att det krävs enlagstiftning som skyddar den svagare parten,vilket utvecklas vidare i det följande.Lagstiftningen bör i första hand ge tagarna enlagstiftad rätt att genom en organisation föraförhandlingar med givarna. Givarna i vår branschhar oftast ställt upp på förhandlingar när PRF såbegärt. Vi har dock ibland hamnat iden situationen att dessa nekat att komma tillförhandling. Klimatet har i vissa sammanhanghårdnat och det har alltid drabbat tagarna ochgynnat givarna. Därför anser vi att enlagstiftning behövs.Även möjligheten för franchisetagare att videnskilda avtals upphörande erhålla ekonomiskgottgörelse genom frivilliga avtal mellanparterna har försvårats. har tagaren genomhårt eget arbete skapat en lönsam verksamhet somgivaren kunnat tillskansa sig utan att ge skäligersättning härför. Denna möjlighet bör begränsasi lagstiftningen.Vi är medvetna om att näringsidkare bör hafrihet att teckna avtal med varandra och våruppfattning är att lagstiftningen inte skallbegränsa dessa möjligheter om parterna ärnågorlunda jämnstarka, men i situationer närskillnaden i styrka är uppenbar anser vi att visslagstiftning behövs, inte för att begränsamöjligheterna för seriösa parter utan endast föratt undanröja risken för att den starkaremissbrukar obalansen. Franchisetagare är oftaföretag med små resurser och som utan lagreglerär helt utlämnade åt givaren.Ett exempel där obalansen leder till uppenbartnegativa konsekvenser är att avtalen oftainnehåller en paragraf om skiljedomsförfarandevid tvist. Skiljedomsförfarandet är ett utmärktverktyg för jämnstarka parter att lösa sinatvister. Men för svaga franchisetagare är detoftast på grund av kostnaderna ett direkt hinderatt få sin sak prövad. En franchisetagare förståroftast inte detta då avtalenundertecknas.Vi anser att en lagstiftning behövs som- ger givarna och/eller givarnas organisationenskyldighet att förhandla med organisationer somföreträder tagarna-· ger en bättre balans beträffande möjligheternaatt säga upp ett franchiseavtal·A. reglerar ersättningen till tagarna vid avtalsupphörandeB.har regler om givarens inlösenskyldighet avde investeringar som avtalet kräver- reglerar givarens skyldighet att på ett korrektsätt informera såväl om möjligheter som risker förtagaren före ett avtals ingående-A. undanröjer möjligheten att i avtalen införaorimliga konkurrensklausulerB.· kräver att eventuella skiljedomsklausulerformuleras så att reglerna för kostnadsfördelningvid skiljedomsförfarande inte leder till att densvagare, franchisetagaren, blir rättslös.·I samma anda som vi anser att en lagstiftning omfranchising är motiverad, så anser vi även attinnehållet i motion L270 är av stor vikt isituationer med ojämlika förutsättningar även iandra sammanhang än just vad gäller franchising.Alltså är ett beslut i den motionens andamotiverat även om vi får en lag om franchising.I sammanhanget åberopas även skrivelse ingiventill frånundertecknad organisation, , och har anfört:1. Bakgrund1.1 Utlösande händelseEtt uppmärksammat fall har inträffat i Sverigedär en franchisetagare vid namn hamnat i konflikt med franchisegivaren,försäkringsbolaget . Franchisetagaren anmäldetvisten till för prövning. avgjordefrågan och lämnade ett utlåtande. Som senarekommer att beskrivas har intefunktionen av domstol eller skiljenämnd, varförnågon bevisprövning inte skedde inom nämndensprövning. var inte nöjd medEtiska nämndens utlåtande eftersom ingen direktreprimand gavs till . Han påkallade därförskiljeförfarande i enlighet med detfranchiseavtal han tecknat med . har gjort skiljedomen tillgänglig förSvenska . Av denna framgår atthan förlorade på alla punkter. Någon anledningatt anta att domen är felaktig finns inte.Skiljenämndens sammansättning - f d justitierådetJan Ljungar, samt advokaterna ochBjörn Tude - talar för att övervägandena ärnoggranna och riktiga.Efter denna förlust har tagittill ytterligare medel att få upprättelse. Hanhar fått till stånd en artikel i den 7januari 2001. Därefter har en paneldebatt i den 23 maj 2001där samtliga motionärer (utom )medverkat i panelen. sändeSVT ett TV-program i serien Plus Ekonomi somfokuserade på fall. Samtligadessa inslag har tagit parti för , tyvärr, emot franchising.De frågeställningar som har varit uppe tillavgörande har dock inget med franchising attgöra. Samma problem hade varit för handen omavtalsförhållandet hade varit återförsäljning,agentförhållande, kommission, etc. Med störstasannolikhet hade avgörandet i skiljenämnden varitdetsamma. Med detta vill vi slå fast att deproblem som motionärerna pekar på inte ärfranchisespecifika och att en lagstiftning inomområdet franchising inte utgör någon lösning påde presenterade problemen.1.2 FranchisingFranchising är en form av samarbete mellan tvåoberoende näringsidkare där den ene -franchisegivaren - upplåter ett affärskoncept,ett varumärke och eventuellt ytterligarerättigheter, till den andre - franchisetagaren -som betalar en avgift för att få nyttja dessarättigheter. Mellan parterna tecknas ettfranchiseavtal som reglerar parternasmellanhavanden. Franchising har funnits som enkänd samarbetsform i världen dåSinger upplät rättighetertill sina representanter inom det vidsträcktaAmerika. I började franchising användas1933 genom att Svenska Turistföreningensvandrarhem upplät ett färdigt koncept tillfristående vandrarhemsvärdar. Kort därefter komAnticimex skadedjursutrotare att användafranchiseformen. Franchising i dess nuvarandeform tog ordentlig fart i i början av1970-talet och växer kraftigt för varje år.Fördelarna med franchising är att enfranchisegivare med begränsade ekonomiska ochpersonella resurser kan expandera likt ettstorföretag. För franchisetagaren är den storafördelen att man går in i ett färdigt koncept somoftast har ett välkänt varumärke. Den lillaföretagaren kan därmed nå storföretagets fördelarsåväl konceptuellt som renommémässigt.1.3 bildades av ettantal små företag som bedrev verksamhet enligtfranchisekonceptet. Föreningen har aldrig önskatvara ett partsorgan eller en branschförening.Föreningen är en intresseförening för desamarbeten som bedriver verksamhet genomfranchising. Våra medlemmar ärfranchisesystemen. För att säkra att såvälfranchisegivarintressen somfranchisetagarintressen tillvaratas harföreningen tillämpat rösträtten så att varjesystem har en givarröst och en tagarröst vidårsmötet. I föreningens styrelse och andra organskall franchisetagare vara representerade enligtföreningens stadgar. Syftet med föreningen är attvärna om franchising som samarbetsform och tillseatt franchising bedrivs på ett etiskt korrektsätt. För att uppnå det andra syftet har en instiftats.1.4 Etiska nämndenSvenska harverkat . Ordförande för nämnden ärjustitierådet med fdhovrättslagmannen som viceordförande. I nämnden ingår två representanterför franchisegivare och två franchisetagare.Nämnden står till förfogande för envar. Det finnsalltså inget krav på att franchise-systemet somfrågan gäller är medlem av . Nämnden har också rätt attex officio ta upp frågor om etisk franchising.Nämnden är inte en domstol eller en skiljenämndoch gör därför inte någon bevisprövning. Nämndenhar heller inga befogenheter att utdömapåföljder. Nämndens avgöranden har dockkvaliteten av avgöranden om god affärssed ochhandelsbruk inom franchiseområdet. I de fall ettdomstols- eller skiljeavgörande har föregåtts aven prövning i har domstolenrespektive skiljenämnden handlagt nämndensavgörande på detta sätt. För de franchisesystemsom är medlemmar av Svenska Franchiseföreningenhar Etiska nämndens avgörande en bindande verkan.2. Motionerna2.1 L257 Franchising av m.fl.(v)Av motionen framgår att motionären anser att detfinns olägenheter inom franchiseverksamheten. Enolägenhet tycks vara att parterna inte ärjämbördiga parter. Det påstås attfranchisetagaren intar en underlägsen ställningmed otillräckliga möjligheter att påverka sinaförhållanden. Motionären anser att regeringen börreglera relationen för att göra parternasrelation mer jämbördig.Vidare anser motionären att franchisegivarenskall ge information till franchisetagarenavseende sitt företags ekonomiska ställning, m.m.När det gäller masterfranchising så ansermotionären att förhållandet är oskäligt eftersomfranchisetagaren i inte kan krävainformation om avtalet mellan franchisegivaren iutlandet och den s.k. mastern i Sverige.Den självsanerande verksamhet som bedrivs inomSvenska anser motionärenotillräcklig och påstår att inteär oberoende och fristående.Slutligen anser motionären - såsommotionstexten får förstås - att skiljeklausulerär oskäliga och att de bör förbjudas i enlagstiftning för franchiseverksamhet.Även Unidroits modellag nämns av motionären.Förslaget i motionen är att regeringen skallreglera informationsflödena mellanfranchisegivare och franchisetagare utifrånmodellagen.Svenska Franchiseföreningen anser:En franchisegivare äger ett affärskoncept och ettvarumärke. Genom denna äganderätt harfranchisegivaren rätt att bestämma på vilket sättvaror och/eller tjänster skall erbjudasslutförbrukare enligt detta koncept och under detaktuella varumärket. En franchisetagare som ingårett franchiseavtal har att rätta sig efter dedirektiv som franchisegivaren ger i dessaavseenden. På samma sätt rättar sig enunderleverantör till efter de direktiv somkommer från huvudmannen. En franchisetagare haralltså ingen möjlighet att påverkafranchisegivarens direktiv. Å andra sidan skalldessa regler vara klara för franchisetagaren vidavtalets undertecknande. Den som i ett sådantläge väljer att teckna franchiseavtalet har enunderlägsen ställning och har valt detta av egenfri vilja. Som ett alternativ kan den tilltänktefranchisetagaren starta motsvarande verksamhet iegen regi och utanför det aktuellafranchisesystemet.Vad avser informationen så skall det i allaavtalsförhållanden finnas klar och korrektinformation vid avtalstillfället.Franchisegivaren har ett upplysningsansvar ochfranchisetagaren har ett korresponderandeundersökningsansvar. Som motionären anger så harvissa länder lagstiftat om vad som skall upplysasinnan ett franchiseavtal får tecknas. Man har idessa sammanhang valt antingen ettregistreringsförfarande (t.ex. ) eller enverifierad presentation till avtalsparten (t.ex.Frankrike). Vissa länder har valt att låtamarknaden vidta självsanerande åtgärder. , som har följt Unidroitsarbete på nära håll, har vidtagit förebyggandeåtgärder genom att påbörja framtagandet av ettformulär för franchisegivarens upplysningsansvar.Detta formulär kommer att presenteras på årsmöteti och kommer därefter att anslås påföreningens hemsida på Internet. Följdenförväntas bli att detta kommer att skapabranschpraxis.Den Etiska nämnden har berörts ovan (avsnitt1.4). Där framgår att nämnden är partssammansattoch leds av ett justitieråd. Nämnden ärfristående från och oberoende av styrelsen förSvenska . Därmed torde det ståklart att nämnden är oberoende och fristående.Att en franchisegivare kan gå ur och därmed undgå repressalierär en överdrift. I ett känt fall har enfranchisegivare försökt detta men blivit dömd iallmän domstol för just den åtgärd som ansåg oetisk.Skiljeklausulers vara eller icke vara hardiskuterats . Frågan är emellertidavgjord av såväl (NJA 1992s. 290) som av Arbetsdomstolen (AD 1978 nr 83). Idessa avgöranden konstateras att skiljeklausulerinte är oskäliga i avtal mellan näringsidkare.Som ovan nämnts så anser att Unidroits modellag utgörett bra grundmaterial. Det återstår dock ettstort arbete att anpassa lagen till svenskaförhållanden. Att göra en lag förfranchiseförhållanden kommer också att visa sigsvårt eftersom motsvarande företeelser även finnsinom andra avtalsområden. Eftersom speciallag harföreträde framför allmän lag, är det av stor viktatt inte reglera något för en bransch som därmedsnedvrider t.ex. konkurrensen på marknaden. Föratt påskynda en lösning av det påstådda problemetvidtar därför de ovanangivna förebyggande åtgärderna.2.2 L270 Domstolarnas möjlighet att jämka avtalmellan näringsidkare av m.fl.(kd)Även denne motionär tar upp frågan om ojämliktförhållande mellan avtalsslutande parter. Härnämns förhållandet mellan små företag kontrastorföretag och koncerner. Som en lösning lyftsskyddslagstiftning av typen konsumentköplagenfram. Motionären fokuserar på skiljeklausuler ochpåstår att dessa är ojämlika. Motionen avslutasmed ett förslag att (rubriken) "se övermöjligheten att jämka oskäliga avtal".Svenska Franchiseföreningen anser:Denna motion berör inte franchiseförhållandenspecifikt. I många franchisesystem är båda partersmå företag.Oskäliga avtalsvillkor eller somär oskäligt kan jämkas av domstolar genomtillämpning av jämkningsregeln i avtalslagen 36§. Möjligheten att nyttja denna jämkningsregelstår öppen för såväl små som stora företag.Domstolarnas möjlighet att tillämpa paragrafenframgår av lagtext och förarbeten. Någonöverdriven återhållsamhet i denna fråga kan intekonstateras.Vad avser skiljeklausulers nyttjande ifranchisesammanhang, kan det konstateras att detär snarare huvudregel än undantag attskiljeprocess används för tvistelösning. Det ärdock långt ifrån alla franchisesystem som harvalt denna tvistelösningsform. Argumenten för enskiljeprocess är snabbhet, sekretess ochsakkunskap. Snabbheten är oftast det tyngstaargumentet, då en process i allmän domstol kan taallt från 18 månader till innan en lagakraftvunnen dom föreligger. Ett skiljeförfarandeskall vara avgjort .