bet · GP01KUU2 · 2002-05-21 00:00:00 — Vissa argumenterar fören begränsning av EG:s befogenheter ellerrentav ett återförande av vissa av demtill medlemsstaterna. Andra menar attkompetensfördelningen bör preciseras ifrågor som faller inom EG:s ochmedlemsstaternas parallella kompetenser.Ett förslag i debatten handlar om attfastställa och definierakompetensfördelningen mellan EG/EU,medlemsstaterna och regionerna i en s.k.kompetenskatalog. Andra anser attkompetenserna kan beskrivas och avgränsasutan någon formell katalog. Flera tvivlarpå att en strikt avgränsning är möjligoch föreslår i stället ett politisktdokument som fastställer allmännaprinciper för hur fördragetsarbetsfördelning fungerar och tillämpas.Regeringen nämner också den redanexisterande subsidiaritetsprincipen, ochframhåller att andra förslag i debattenär inriktade på att mekanismer skapas föratt kontrollera att denna principiakttas. Vissa har föreslagit en andrakammare i i dettasyfte. En annan variant är att man läggerprövningen på ett rättsligt organ , en ny domstol, eller en andrakammare i sammansatt avnationella författningsdomare.Regeringens formulering av de svenskautgångspunkterna lyder:Den nuvarande kompetensfördelningenhar utvecklats som ett dynamisktsystem bundet till EG:s uppgifter ochmål. I de flesta fall behållermedlemsstaterna en parallell kompetenstill dess EG utnyttjar sin kompetens.Inte ens på områden där EG förnärvarande har exklusiv kompetens harmedlemsstaterna fråntagits allamöjligheter att agera. Därför är detsvårt att fastställa en exakt ochstatisk uppdelning. En alltför precisansvarsfördelning skulle dessutomkunna tvinga medlemsstater att ändrasina grundlagar och inrikespolitiskatraditioner. Kompetensfördelningenmellan EG och medlemsstaterna måsteäven i fortsättningen utgå från EG:smålsättningar och överensstämma medsubsidiaritetsprincipen. En tydligaredistinktion mellan vad som ärnationell kompetens och vad som är EG-kompetens skulle kunna vara av värde.Men en ändrad kompetensfördelning fårinte leda till att centrala delar avdet existerande gemensamma regelverketurholkas. Inte heller får den ledatill en union som saknar flexibilitetoch förmåga att ta sig an nyautmaningar. Dynamiken i utvecklingenav EU-samarbetet får inte gå förlorad.Regeringens representant i Europeiskakonventet, vice statsminister , har i ett skriftligt inlägg tillkonventet (dokument CONV 29/02) givitsina kommentarer till de frågor somställts till konventets ledamöter. Ävenom detta inte är att betrakta som ettformellt ställningstagande av regeringen,så är det naturligt att det går i sammariktning som den som angivits iskrivelsen.Om behovet av ny kompetens, elleråternationalisering, samt inställningentill hur kompetenserna kan definieras(fråga a och b) anger bl.a.att en ökad samordning av olika aspekterpå utrikespolitiken (traditionell utrikes-och säkerhetspolitik;utvecklingssamarbete; handel; migration)kan behövas. Som exempel på frågor som EUbör inrikta sig på inom nuvarandekompetenser nämns hållbar utveckling, ettområde för frihet, säkerhet och rättvisasamt en inre marknad i konsumenternasintresse. Det viktiga är, enligt , inte frågan om vilka nya uppdragEU skall få eller vilka uppdrag som kanavföras, utan hur uppdragen definieras ifördragen, och hur de kan balanserassinsemellan och gentemot nationellkompetens (här nämns exemplet inremarknaden, som är gemenskapskompetens,och som riskerar inverka på ländernaspolitik på hälsoområdet, vilket ärnationell kompetens).EU bör vara mer flexibelt i val avbeslutsmodell. För att ge struktur åtsubsidiaritetsprincipen anger tre slags ärenden för vilka EU börfatta beslut på central nivå:· ärenden som hargränsöverskridande aspekter som inte kanhanteras av medlemsstaterna själva·· ärenden där individuellaåtgärder av medlemsstaterna själva, elleråtminstone avsaknad av gemensammaåtgärder, leder till negativa resultatför medlemsstaterna, t.ex. genomstörningar i den fria konkurrensen·· ärenden där gemensamma åtgärder,genom sin räckvidd eller effekt, utgör enklar fördel jämfört med åtgärder avmedlemsstaterna själva.·Hjelm-Wallén nämner ett par sakområdendär fördragens målformuleringar kanförbättras: jordbrukspolitiken,regionalpolitiken, asyl- ochmigrationspolitiken samt tredje pelaren(straffrätt och polissamarbete).En formlig kompetenskatalog avvisas,som kommentar till fråga c), bådeeftersom en sådan riskerar bli förstelbent, och för att den ändå inte kanta upp förhållandena inommedlemsstaterna, som förblir varje statseget ansvar. Som kommentar till fråga d),slutligen, anges att det varken ärrealistiskt eller önskvärt att slå fastnågot slutmål för , och attdagens system som vuxit fram steg försteg bör bibehållas. Däremot hålls öppetför en tydligare presentation avkompetenserna.MotionernaAv de motionsyrkanden som kan hänförastill detta avsnitt är det ett par som avolika skäl önskar en kompetenskatalog. Imotion 2001/02:K87 (delvis) av Per Unckelm.fl. (m) begärs ett tillkännagivande omutgångspunkter för hållningunder EU:s framtidsarbete. Motionärernaanser i denna del att det bör finnas tvåutgångspunkter för hur EU skall fungera.Den ena är att det inte bör vara lätt attge EU ny kompetens. Medlemsländerna börnoga betänka sig innan de överlåter tillEU att ta ansvaret för nya uppgifter. Denandra utgångspunkten är att EU, närunionen väl fått ett sådant ansvar,faktiskt måste ha möjlighet att fullföljasin uppgift. I syfte att tydliggöra EU:sansvarsområden bör medlemsstaternaupprätta en s.k. kompetenskatalog, somdock måste vara så flexibel att den kanförändras . EU bör enligtmotionärerna fokusera på framför allt sexhuvuduppgifter. Dessa är den inremarknaden, den gemensamma valutan, denfria rörligheten, kampen mot denorganiserade och internationellabrottsligheten och mot terrorism,gränsöverskridande miljöföroreningar samtden gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken.I motion 2001/02:U302 av . (c) yrkande 13 begärs etttillkännagivande om att enkompetenskatalog bör skapas för att göraunionens kompetenser tydliga. Enkompetenskatalog kan enligt motionärernavara uppdelad i 1) exklusiva kompetenser,2) kompetenser delade mellan unionen ochmedlemsstaterna och 3) frågor där unionenanvänds som mellanstatligtsamarbetsforum. Ambitionen bör enligtmotionärerna inte vara att nu definierain olika kompetenser under de olikarubrikerna utan att en diskussionskall inledas om hur man skall tydliggöradels unionens kompetenser, dels vilkafrågor som skall vara föremål förgemensamt agerande. m.fl.(c) begär i motion 2001/02:K369 yrkande 2ett tillkännagivande om att enkompetenskatalog bör inrättas sombegränsar EU:s makt och stärker denationella parlamentens roll.Kompetenskatalogen kan enligtmotionärerna bli ett redskap för attstoppa EU:s utveckling mot enförbundsstat och hindra att EU:sfördragstexter växer okontrollerat.Andra motionärer kräver en tydligarekompetensuppdelning än dagens, dock utanatt ta steget ända till att förorda enren kompetenskatalog. Det gäller motion2001/02:K426 av m.fl. (kd)yrkande 5, där ett tillkännagivandebegärs om att böravgränsas tydligare. I samma motionyrkande 6 begärs ett tillkännagivande omatt stärka tillämpningen avsubsidiaritetsprincipen i EU. I motion2001/02:U301 av m.fl.(fp) yrkande 4 begärs etttillkännagivande om att närhetsprincipenbör utvecklas och stärkas. Utifrångrundsynen att ansvarsfördelningen mellande olika nivåerna i EU-samarbetet är avstor betydelse och ständigt måste sesöver skall EU enligt motionärernakoncentrera sig på de storagränsöverskridande frågorna och intesyssla med frågor som kan lösas avmedlemsstaterna själva.Åt motsatt håll vill motionärerna bakommotion 2001/02:K427 av . (v) yrkande 9 (delvis) gå. De begärett tillkännagivande om att regeringen iEU skall avvisa förslaget till enkompetenskatalog, som enligt motionärernavisserligen väcker sympati vid förstaögonkastet men också är ett led i enytterligare federalisering av EU. Det böruppfattas som ett försök att vinnaanklang för skapandet av en konstitution,som i sin tur anses nödvändig för attskapa en stat på EU-nivå. Det måsteenligt motionärerna även ses somorealistiskt att införa enkompetenskatalog, eftersomgränsdragningen mellan olikapolitikområden blir svår att göra.Två motionsyrkanden riktar in sig på attuttala vilket slags frågor EU inte skallägna sig åt. I motion 2001/02:K87(delvis) av Per m.fl. (m) begärsett tillkännagivande om utgångspunkterför hållning under EU:sframtidsarbete. Motionärerna anser idenna del att EU inför östutvidgningeninte får bli en transfereringsunion. () föreslår i motion2001/02:K213 ett tillkännagivande om EU:sdetaljregleringar. Han framhåller att EUendast bör ägna sig åt övergripandefrågor, medan mindre regleringar skallllskötas nationellt.Utskottets övervägandenFrågan om kompetenser är, vid sidan avden om EU:s övergripande inriktning, dendel av framtidsdebatten som tilldragitsig störst uppmärksamhet. Den nämns försti de flesta uppräkningar av huvudämnenaför debatten. Den valdes ut av ledningenför Europeiska konventet som den förstasakfrågan att diskutera i plenum ikonventet. För vissa ledamöter avkonventet tycks betydande förhoppningarha knutits till möjligheten av enutveckling som tar steg mot upprättandetav en kompetenskatalog. Likväl fårresultatet av diskussionen i konventetsägas ha givit stöd förkan konstaterasatt de inledande diskussionerna ikonventet tyder på ett visst stöd för denuppfattning tidigare uttalat,nämligen att det finns både för- ochnackdelar med att inrätta en särskildkompetenskatalog.Dagens system där befogenheternaanges i fördraget, men på ett flexibeltsätt som tillåter en försiktig utvecklingoch som garanterar det nationella valetav beslutsnivå inom egna landet ärenligt utskottets mening rimligt. Det fårockså stöd av debatten i konventet.Subsidiaritetsprincipen är en bidragandeorsak till denna utskottets slutsats ochbör värnas.Utskottet står fast vid sin bedömningatt arbetet med att tydliggörakompetensfördelningen kan bidra tillstörre klarhet, men att det arbetetfrämst bör ske som ett led i arbetet medatt förenkla fördragen. I likhet medregeringen vill utskottet understrykabehovet av att, om förändringar skall skei systemet, noga se till att bevaradynamik och flexibilitet. Utskottet stårockså fast vid att beslutsnivån för olikafrågor inom medlemsstaterna är en heltnationell angelägenhet som berörstatsskicket i respektive land.Att låta subsidiaritetsprincipen prövasav , som framförts idebatten, torde vara fulltmöjligt och behovet av regeländring kanpå den punkten ifrågasättas.Med det anförda anser utskottet attmotionerna 2001/02:K426 (kd) yrkandena 5och 6, 2001/02:U301 (fp) yrkande 4 samt2001/02:K213 (m) kan besvaras.Utskottet avstyrker motionerna2001/02:K87 (delvis) (m), 2001/02:U302(c) yrkande 13, 2001/02:K369 (c) yrkande2 samt 2001/02:K427 (v) yrkande 9(delvis).2.4 De nationella parlamentens roll iEU:s beslutsfattandeUtskottets överväganden i korthetDe nationella parlamentens möjlighettill påverkan av den egna regeringensagerande bör utgöra fokus fördiskussionen om dessa parlaments rollinom EU-systemet. Utskottet är tveksamttill värdet av en andra kammare inomEuropaparlamentet.BakgrundDe nationella parlamenten har spelat enviktig roll i beslutsfattandet inom EUoch dess föregångare ända sedan EKSG-fördragets tillkomst 1951.Konstitutionellt har de nationellaparlamenten stått för den ytterstagarantin för hela systemets demokratiskaförankring och legitimitet, genom sinroll att godkänna grundfördragen. Utöverdetta finnsstår de nationellaparlamentenfortlöpande bakommedlemsstaternas regeringars agerandeinom ministerrådet och iregeringskonferenser. Hur pass nära detnationella parlamentet följer sinregerings agerande i EU-frågor skiljersig åt, eftersom metoderna för beredning,samråd, kontroll och uppföljning är enrent nationell angelägenhet som berörstatsskickets grunder i respektive land.Men trots denna nyckelroll ibeslutsfattandet som de nationellaparlamenten spelat så har de varitosynliga i fördragen. Det var först efternära av integration som denationella parlamenten för första gångenblev omnämnda i primärrätten förstgenom en deklaration som bifogadesslutakten till 1991,och senare i ett protokoll (nr D.13) omde nationella parlamentens roll i denEuropeiska unionen. Detta protokollantogs i anslutning tillAmsterdamfördraget 1997 och bifogadesfördraget om Europeiska unionen ochfördraget om upprättande av Europeiskagemenskapen, Europeiska kol- ochstålgemenskapen och Europeiskaatomenergigemenskapen.Det finns i EG-rätten två bestämmelsermed syfte att underlätta parlamentariskgranskning. De är av stor praktiskbetydelse för de nationella parlamentensmöjlighet att utöva sina rättigheter. Denena återfinns i EG:s primärrätt i detnämnda protokoll D.13 frånAmsterdamfördraget där en överenskommelseom en sexveckorsfrist för vissarådsbeslut träffades. Denna regel ärtillämplig på lagstiftningsförslageller förslag till en åtgärd som skallbeslutas enligt avdelning VI i , alltså tredje pelaren, ochlyder som följer:En sexveckorsperiod skall förflytamellan den dag då ettlagstiftningsförslag eller ett förslagtill en åtgärd som skall beslutasenligt avdelning VI i Fördraget omEuropeiska unionen av kommissionen görstillgängligt för ochrådet på alla språken och den dag dåförslaget sätts upp på rådetsdagordning för beslut, antingen förantagande av en rättsakt eller förantagande av en gemensam ståndpunkt ienlighet med artiklarna 251 eller 252 iFördraget om upprättandet av Europeiskagemenskapen; i brådskande fall kan dockundantag göras, varvid skälen skallanges i rättsakten eller den gemensammaståndpunkten.Den andra bestämmelsen återfinns isekundärlagstiftningen, i rådets internaarbetsordning, som innebär att åtminstoneen arbetsvecka i praktiken, ofta längretid, skall förflyta mellan det sistaförberedande mötet på tjänstemannanivå iStändiga representanternas kommitté(Coreper) och rådets beslut.8Bestämmelsen lyder som följer:Om inte ärendets brådskande naturkräver annat och utan att det påverkartillämpningen av punkt 2, skallordförandeskapet från den preliminäradagordningen avföra de punkter rörandelagstiftningsarbete enligt vad somavses i artikel 7 som Coreper inte harfärdigbehandlat senast i slutet av denvecka som föregår veckan föresammanträdet.De nationella parlamentens roll i deneuropeiska beslutsstrukturen är en av defyra frågorna som tas upp iNiceförklaringen. I Laekenförklaringenbyggs detta på med följande:En andra fråga, som också hänger sammanmed den demokratiska legitimiteten,gäller de nationella parlamentens roll.Bör de vara representerade i en nyinstitution, vid sidan av rådet ochEuropaparlamentet? Skall de ha enkompletterande roll på de områden därEuropa agerar, som Europaparlamentetsaknar behörighet för? Skall dekoncentrera sig påbehörighetsfördelningen mellan unionenoch medlemsstaterna, exempelvis genomkontroll på förhand av attsubsidiaritetsprincipen respekteras?Det kan noteras att den aspekt somriksdagen starkast betonat då det gällerde nationella parlamentens möjlighet tillinflytande i EU:s beslutsfattande,nämligen möjligheten att påverka via denegna regeringen, inte alls nämns iLaekentexten. Laekenförklaringen är överhuvud taget kortfattad, i jämförelse medandra områden, när det gäller frågan omde nationella parlamenten. I ställetfokuserar Laekenförklaringen på andraaspekter som kommit fram i debatten om denationella parlamenten, nämligenmöjligheterna till nya strukturer påeuropeisk nivå för de nationellaparlamentens inflytande.I betänkande 2000/01:KUU1 EU:sframtidsfrågor betonade sammansattakonstitutions- och utrikesutskottet attde nationella parlamenten, till följd avvarierande konstitutionella förhållandeninom respektive medlemsstat, kan ha olikaförutsättningar för sitt agerande påeuropeisk nivå. Detta är viktigt attminnas då man analyserar olika förslagsom framförs i debatten, eftersom detinte kan uteslutas att förslag som syftartill att stärka de nationellaparlamentens inflytande på europeisknivå, med gemensamma lösningar eller nyainstitutionella strukturer, egentligengrundas på förhållanden som har att göramed den möjlighet nationella parlamenthar till inflytande inom den egnamedlemsstaten.Ett förslag med bäring på nyastrukturer på europeisk nivå, som franskaparlamentsledamöter av Europeiskakonventet framfört, går ut på att skapaen ny andra kammare i Europaparlamentet.Denna andra kammare skulle bestå avledamöter från de nationella parlamentenoch skulle därmed till sin uppbyggnad hadet tidiga före deförsta direktvalen till detta parlamentår 1979 som förebild. Den nya kammarenskulle ha som sin främsta uppgift attvaka över subsidiaritetsprincipenstillämpning. Det har även funnits andra,liknande förslag i debatten, såsom enliknande andra kammare tillEuropaparlamentet men med allmännauppgifter, eller en återgång tillindirekta val till Europaparlamentet.I betänkande 2000/01:KUU1 skrevsammansatta konstitutions- ochutrikesutskottet följande:Att de nationella parlamenten harmöjlighet att påverka utvecklingeninom EU är en grundläggandedemokratifråga. Det är därför, enligtutskottets uppfattning, väsentligt attparlamentens behov av bred insyn ochpåverkansmöjlighet tillgodoses. Dettakan ske såväl inomstatligt som genomagerande på europeisk nivå.Påverkan, som är ett vitt begrepp ochsom kan innefatta så skilda ting somopinionsbildning, initiativrätt,beslutsfattande och kontroll,förutsätter tillgång till information.Åtminstone i den svenska debatten harfokus i stor utsträckninglegat på hur parlamenten skall fåbättre insyn i de processer som pågårinom EU. Enligt utskottets mening ärdet dock önskvärt att den fortsattadiskussionen vidgas till att ocksåomfatta vilka typer av påverkan somdet är lämpligt att de nationellaparlamenten utövar på EU-nivå.Efter det citerade stycket följdeöverväganden om hur den inomstatligapåverkansmodellen kan se ut ochkonstaterades att den modellen ärberoende av information från den egnaregeringen. Vidare noterades det dåaktuella förslaget frånRiksdagskommittén. Utskottet erinrade omde kontakter som förekommer inom ramenför det europeiska partisamarbetet ochunderströk också att det är genom dessapartier som kontakter mellanEuropaparlamentet och de nationellaparlamenten bör gå.Till bakgrunden hör även detsamarbetsorgan för vissa aspekter av denationella parlamentens EU-engagemang sometablerats på Europanivå och som gårunder beteckningen COSAC. I det nyssciterade betänkandet uttalade sammansattakonstitutions- och utrikesutskottetföljande:Det kan inträffa att medlemsstaternasparlament inom ramen för sin samverkanavger någon form av opinionsyttringtill ett eller flera av EU-organen.COSAC intar en särställning i dettaavseende. Vid sådant agerande, som kanavse såväl insyn ochinformationsfrågor som påverkan ellerkontroll, synes de nationellaparlamenten vanligen uppträda var försig.I debatten har röster hörts för attstärka COSAC-samarbetet, t.ex. genom attförse detta med ett permanentsekretariat. Detta har dock inte anförtssom något alternativ till andra metoderför påverkan för de nationellaparlamenten och lämnas därför åt sidan idet följande.Utöver COSAC berör betänkande2000/01:KUU1 även det informellasamarbete som vuxit fram på vissa områdeni form av möten mellanutskottsordförandena i EU-ländernasparlament, liksom de återkommandeinformella talmansmötena.RegeringenFrågan om de nationella parlamentens rollhar enligt regeringen i skrivelse2001/02:115 kommit alltmer i fokus undersenare år. Förslagen som framförts idebatten inriktas på· att skapa nya politiska organför att ge de nationella parlamentenstörre inflytande,·· att stärka samarbetet mellan denationella parlamenten ochEuropaparlamentet,·· att stärka och t.o.m. reglera denationella parlamentens inflytande påsina regeringars EU-politik.·Regeringen nämner vidare förslagen om attskapa en andra kammare iEuropaparlamentet eller att skapa enpermanent kongress bestående av enbart denationella parlamenten ellerEuropaparlamentet och de nationellaparlamenten tillsammans, liksom tankenatt bygga ut kontakterna mellanEuropaparlamentet och de nationellaparlamenten via COSAC eller via ettnärmare och mer effektivt samarbetemellan de nationella parlamentens ochEuropaparlamentets utskott. Slutligenåterger regeringen att det i debattentalats förförespråkats att de nationellaparlamenten skall ges en starkareställning i styrningen av sinaregeringars EU-politik. Detta kan skegenom regelbunden behandling av EU-ärenden i de nationella parlamentensutskott och föredragning av alla viktigalagstiftningsförslag. Andra harföreslagit att en stadga för denationella parlamenten bör fastställaminimikrav för den nationellaparlamentariska kontrollen. Underrubriken skriverregeringen följande:De nationella parlamentens arbete medEU-politiken i medlemsstaterna ochkontroll av deras regeringars agerandebidrar till att ge EU:s beslutnödvändig legitimitet. Inflytande förde nationella parlamenten uppnås bästgenom granskning av regeringarnasagerande i rådet. De nationellaparlamenten måste ges bästa möjligaförutsättningar att utföra dettaarbete. Om nya former för denationella parlamentens medverkanskall skapas, bör dessa ha näraanknytning till parlamentens dagligaarbete.MotionernaI motion 2001/02:K87 (delvis) av PerUnckel m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om utgångspunkter förSveriges hållning under EU:sframtidsarbete. Motionärerna hänvisar idenna del till den debatt som pågår kringde nationella parlamentens roll och ommöjligheterna att på olika sätt förstärkaderas deltagande i EU-arbetet.Motionärerna betonar att de nationellaparlamentens viktigaste uppgift är attsamråda med och kontrollera de nationellaföreträdarna i ministerrådet. Den praxismed insyn och kontroll som de svenska ochnordiska parlamenten har utvecklat kanenligt motionärerna behöva genomföras iåtskilliga andra medlemsländer. Vidarekan det dock enligt motionärerna ävenfinnas behov av andra organ därnationella parlamentariker kan utbytaåsikter. Det är dock svårt att ha enordning där dessa faktiskt deltar ilöpande arbete inom EU av det enklaskälet att arbetet i de nationellaparlamenten medför att tiden inte medgerdet.I motion 2001/02:K85 av . (kd) yrkande 3 begärs etttillkännagivande om att regeringen börverka för att arbetet i EU läggs upp såatt de nationella parlamenten fårfullständig och tidig information ochdärmed på ett tidigt stadium kan komma ini processen och påverka sin respektiveregerings ställningstagande. Motionärernainstämmer i uppfattningen attparlamentens roll bäst stärks genom attde på bästa sätt kan granskaregeringarnas agerande i rådet. Arbetet iEU bör läggas upp så att de nationellaparlamenten får tillräckliga tidsfristerför att agera. Regeringen bör verka förfortsatta förbättringar av möjligheternaatt komma in tidigt i processen, redaninnan kommissionen lagt förslag. Vidareframhåller motionärerna vikten av attsvenska språkets ställning värnas och attunderlagsdokument inför rådsmötena finnspå svenska. I motion 2001/02:K86 av m.fl. (fp) yrkande 10begärs ett tillkännagivande om att stärkade nationella parlamentens inflytande.Detta görs enligt motionärerna bäst genomatt kompetensfördelningen mellan unionenoch medlemsstaterna tydliggörs i enförfattning, somnärhetsprincipen befästs ytterligare.I motion 2001/02:U302 av . (c) yrkande 19 begär motionärernaett tillkännagivande om att utveckladialogen med de valdaEuropaparlamentarikerna och att utvecklaformerna för ökade kontakter mellanEuropaparlamentet och de nationellaparlamenten.I motion 2000/01:K333 av () begärs etttillkännagivande om att Sverigesledamöter i bör väljasav riksdagen.Utskottets övervägandenAv de många aspekter på nationellaparlaments möjliga deltagande i deteuropeiska beslutsfattandet somdiskuterats är det utskottets uppfattningatt möjligheten till påverkan genom denegna regeringen är det konstitutionellt,politiskt och strategiskt avgjort mestfördelaktigt. Konstitutionellt kankonstateras att det är en påverkansmetodsom inte innefattar något eget agerandepå den europeiska arenan för ettnationellt parlament eller ett kollektivav sådana parlament något som hadevarit artfrämmande.