bet · GP01AU4 · 2002-03-14 00:00:00 — Jag ska försöka ge svarpå de frågor som finns i inbjudan till denna hearingpå lite olika plan och börjar med ett försök till ensammanfattning av vad TCO:s breda analysarbete gerför bild av vad det beror på att arbetshälsan ser utsom den gör och utvecklas så negativt.Det som sammanfattningsvis framgår av våraundersökningar är de här viktiga faktorerna: 90-talets besparingspolitik och nedskärningar innebarframför allt i den offentliga sektorn ökadarbetsbelastning och att alla marginaler pressadesut. Det fanns inget samband mellan minskad personaloch minskade arbetsuppgifter. Det blev längrearbetad tid för den enskilde och ofta obetaldövertid.Det var organisationsförändringar, med införandeav nya lednings- och styrsystem, mager produktion,plattare organisationer och direkt kundstyrning in iorganisationerna på ett annat sätt. Det fanns ingetutrymme kvar i arbetsorganisationen för extraarbetsbelastning eller toppar. av TCO:smedlemmar säger att de inte hinner med sinaarbetsuppgifter.Kunden är ingen bra arbetsgivare. Kunder harsjälvklara rättigheter när det gäller tjänster ellervaror, men när buffertarna försvinner iorganisationen - arbetsledningen hade ofta denrollen, men när den är inte lika stark -innebär det en ökad ansträngning och belastning påorganisationen.En tydlig faktor är att den enskildes inflytandeöver sitt arbete är för litet. Det är för liteinflytande för alldeles för många. Vi vet att detfinns samband mellan inflytande och kontroll överarbetet och hälsan i arbetslivet. av våramedlemmar har små eller inga möjligheter att t.ex.påverka sina arbetstider.Det finns växande och nya kunskapskrav. Ständigaförändringar i arbetsorganisationen sker som ettresultat av detta. Oro hos de enskilda anställda förom de gör arbetet rätt och om de har förstått detnya sättet att arbeta och är tillräckligt bra skaparbelastning.Ulla var inne på anställningsformerna. Lösareformer leder till mindre inflytande påarbetsplatsen, inte lika stor tillgång påpersonalutbildning och för många en störreotrygghet.Så går jag till den tekniska utvecklingen. Tänk påalla befrielseinstrument som vi har skaffat oss, somi själva verket har förslavat oss.Mobiltelefonen, som skulle göra det möjligt föross att ringa när vi ville och ta hand om problemennär de uppstod, innebär nu att vi ska varatillgängliga jämt. Den bärbara datorn och denständiga uppkopplingen som skulle innebära att vifick välja var arbetet skulle utföras innebär att viär tillgängliga jämt och arbetar jämt. Många harförslavats av våra nya frihetsverktyg. Vi har fått24-timmarsverksamheter med en formellåttatimmarsarbetsdag.Vi tillåter arbetssamtalet, som ingen skulle ringapå det vanliga hemtelefonnumret, att störa mitt imiddagen, mitt i läxläsningen med ungarna där hemmaeller mitt i semestern. Det är väl ingen fara medden minut som samtalet tar, men den mentalaomställning som det innebär för en pappa som läserfysik med sin son, att få ett problem levererat iknät , gör att han faktisktinte är närvarande i fysikboken längre. Han äråterkallad till arbetet - inte bara de två minuternautan många timmar under resten av dagen.Kaffeautomaterna - detta frihetsinstrument för ossalla som skulle innebära färskbryggt kaffe närhelstbehov uppstod - har inneburit att kafferasterna ärborta och med dem den återhämtning med samtal medarbetskamrater om annat som vi vet är så nödvändig.Kaffeautomaterna borde slängas ut frånarbetsplatserna!Raster, återhämtning och de ställtider som BodilJönsson talar om krymper bort. Livspusslet går inteihop för fler och fler. Vi måste kunna vara helamänniskor. Vi måste kunna göra vårt arbete bra ochha utveckling och karriär som professionellayrkesutövare. Men vi måste också kunna varaansvarstagande pappor, och ha en del fritid. Det ärdet som inte av. Och när belastningen dåökar, kanske i en liten fråga, så blir det droppensom får bägaren att rinna över och som gör att maninte orkar längre.Vad kan ni bidra med? Man skulle kunna sammanfattadet som i slutsatserna i våra analyser, mycketförenklat och väldigt kort, herr ordförande. Vadskulle ni som politiskt ansvariga kunna bidra med?Huvuddelen av ansvaret ligger på arbetsgivarna ochpå oss som fackliga organisationer och även på osssom enskilda, förstås. Men ni skulle kunna bidra medatt stärka den enskildes inflytande i arbetslivet,som var inne på, och på arbetstidernas områdegenom att införa en regel i arbetstidslagen som denskyddslagstiftning den ju faktiskt är. Regeln skulleinnebära att arbetsgivare blir skyldiga att tahänsyn till den enskildes önskemål om arbetstidenslängd och förläggning och skyldiga att införa enarbetstidsbank. Men man måste också brett analyserade enskildas maktfrågor. En egenmaktsutredningskulle kunna visa hur den enskildes frihet ochtrygghet kan öka i olika samhällssystem - frånlagstiftningen på arbetsrättens område tillföräldraförsäkring och annat.Jag tillhör dem som tror att vi måste se överarbetsmiljölagen med utgångspunkten att det modernaarbetslivet är annorlunda nu än när lagen skrevs ochmed utgångspunkten att en växande andel av problemenär den psykiska och psykosociala ohälsan. Sätt fokuspå det förebyggande! Stärk företagshälsovårdensförebyggande arbete! Titta på vilka möjligheter vihar för att förbättra förutsättningarna förskyddsombuden! Analysera den danska modellen! Därinför man nu - väldigt förenklat - ett system sominnebär att arbetsgivare får rabatt påarbetsgivaravgiften om de är certifierade urarbetsmiljösynpunkt och på det sättet bringar nedarbetsohälsan.Sedan har vi lärande och kompetensutveckling.Stärk den enskildes möjligheter genom att införa ettkompetenssparande!Jag tillhör dem som har varit kritiska till attinföra system som är kopplade till vårsjukförsäkring och som innebär olika avgifter förolika arbetsgivare eller mycket långaarbetsgivarperioder. Man ska inte riskera attarbetsgivare försöker göra urval där bara den somhar 100-procentig hälsa kommer ut i arbetslivet. Menjag har blivit mer och mer övertygad om att detmåste finnas ett samband mellan kostnaden förohälsan och de miljöer som bidrar till att skapa denohälsan i form av dålig arbetsmiljö. Vi måste dockhitta något som är smartare än de längrearbetsgivarperioderna. Ska vi analysera branschernai efterhand och se vilka effekterna blev? Om det årefter år är så att den sektor som i huvudsak bidrartill de växande ohälsotalen är kommunsektorn såborde den sektorn betala mer.Vi är på väg, mina damer och herrar, att få ensjukförsäkring vars viktigaste uppgift är att skyddaarbetsgivare för alldeles för stora kostnader föralltför långa sjukskrivningsperioder. Det var inteförsäkringens första och viktigaste uppgift. Om viska få fart på diskussionen så tror jag att vi ävenbehöver hitta en aspekt som direkt innebär ökadekostnader för ökad ohälsa.Ordföranden: för det! Då lämnar vi över ordettill , generaldirektör påArbetsmiljöverket. Varsågod!Kenth : Tack för det, ordförande! Det ärett viktigt initiativ som utskottet har tagit närman ordnar en hearing om arbetsmiljöfrågorna.Vi heter numera . Det somtidigare hette yrkesinspektionen heter numeraarbetsmiljöinspektionen. Vi sysslar medarbetsplatsens problem, men det är väl ganskauppenbart att det finns en interaktion mellan hurman mår på arbetet och hur samhället i övrigt ordnardet för medborgarna. Det ska man inte förneka. Mendet är inte vår sak att bedöma de frågorna.På några minuter så här så tvingas man förståstill vissa förenklingar. Det kan vara farligt, menjag vill säga att det ibland är lika farligt attmärkvärdisera. Jag tror att det finns lösningar påen del av de problem som vi ser som inte äralltför komplicerade. Jag ska strax återkomma tilldet.Arbetsmiljölagen har naturligtvis nämnts ett antalgånger här redan. Det är en ramlag, och det är vi påArbetsmiljöverket som har samhällets uppgift attprecisera den närmare tillämpningen av den. Det görvi med våra föreskrifter. Det finns ca 130 sådana.Det är detta som vi kallar en del av vår tillsyn.Den andra delen av vår tillsyn består av att vi ärute och inspekterar arbetsplatser.Vi är en myndighet, som utskottet är välmedvetet om. Frågan behandlades ju här i utskottet ihöstas. Det ger oss bättre möjligheter attarbeta med frågorna. Vi kan fatta enhetligarebeslut, och vi kan på ett annat sätt utnyttja denkompetens som vi besitter i olika delar avorganisationen. Vi har också fått en rätt omfattanderesursförstärkning fr.o.m. . Just nu är vi innei ett rekryteringsarbete med ca 100 nyanställda. Viska utbilda dem, och det kommer att ta lite tidinnan effekterna av denna förstärkning av våratillsynsresurser kommer att märkas. Men de kommersjälvfallet att märkas så småningom.Jag ska inte här gå igenom alla detaljer i vad vigör - men vi besöker alltså arbetsställen ochinspekterar dem. Det finns uppemot 300 000arbetsställen i landet. Vi hinner besöka runt 30 000av dem. Man skulle alltså kunna säga att det gårungefär mellan gångerna som vi kommer dit. Nufungerar det självfallet inte så, utan vi inriktarvåra besök till de ställen där vi tror attarbetsmiljön är som sämst och där vi behöver vidtaåtgärder.Jag ska mycket kort försöka ge en bild av hur detser ut i arbetsmiljöstatistiken. Det finns talaresom har varit inne på det, och det härbekräftar i stort sett den bild som tidigare talarehar gett. Vi ser alltså en kraftig ökning av deanmälda arbetssjukdomarna. Jag vill betona att detgäller de anmälda arbetssjukdomarna. Det har sketten mycket kraftig ökning . De kurvor somjag visar här slutar . Statistiken ärinte klar . När den är klar kommer vi med allsannolikhet se att ökningen kommer att fortsätta iungefär den takt som vi ser här. Det är de långasjukskrivningarna som ökar, framför allt förkvinnor.När man bryter ned statistiken lite och försökerkomma underfund med vad detta beror på så ser vi attarbetsorsakade besvär till följd av stress ellerandra psykiska påfrestningar har ökat kraftigt -speciellt för kvinnor.Vilka är då orsakerna - enligt dem som lider avdetta - till att de lider av det? Det finns en helrad olika orsaker. Om kommer vi attpresentera en ganska omfattande bearbetning avstatistiken på stressområdet. Det som vi får fram avde preliminära resultaten är självfallet för storarbetsbörda. Man har stort ansvar och litenbefogenhet. Det finns en rad olika skäl till att manupplever stress på arbetsplatsen och lider av det,och jag ska givetvis inte nu gå igenom alla dem.Det är viktigt att komma ihåg att den allrastörsta gruppen arbetsskador är belastningsskadorna.En del av dem är självfallet också stressrelaterade- det ser vi klart och tydligt i statistiken. Annarsär det de mer traditionella arbetssjukdomarna som viser. Jag ska bara nämna något exempel på det. Attarbeta i vriden arbetsställning under en stor del avarbetstiden leder naturligtvis till skador.Det känner vi till. För vissa grupper anställda harman en högre frekvens av den typen avarbetsställningar. Vi har tagit fram några exempelinom byggbranschen och inom vården, naturligtvis.Jag vill visa att detta är ett problem som ärtraditionellt och som inte har förbättrats.Man kan dra den kanske något slarviga - men jagtror ändå korrekta - slutsatsen att det hartillkommit "nya" problem i arbetsmiljön. Lägg märketill citationstecknen kring "nya"! Det gällerslimmade organisationer, olika former av psykiskapåfrestningar, tempohöjning, etc. Men de "gamla"problemen finns också kvar i stort sett i oförändradomfattning. Vi ser t.o.m. en ökning på de flesta avde här områdena. När det gäller kemiska hälsoriskermärker vi dock en viss förbättring.Det som vi ser nu i statistiken och det som viupplever i samhället är att det har tillkommitproblem som har lagts ovanpå gamla problem. Det ärdärför som situationen är så pass besvärlig. Dettalåter oerhört dystert, och man frågar sig: Finns detinget att göra?Nu ska jag visa en konstig bild. Om den kan man tycka olika saker, mennär man byggde den så prioriteradesarbetsmiljöfrågorna. Det ledde till väldigt godaresultat. Man kunde naturligtvis inte helt undvikaarbetsolyckor, men på det hela taget fick man godaresultat. Det finns ett ännu bättre exempel, somockså det råkar vara en bro, nämligenHögakustenbron. Där hade man inte några skador alls.Företagsledningarna prioriterade nämligenarbetsmiljöfrågorna, och vidtog redan från börjanåtgärder för att se till att man hade en braarbetsmiljö. Det ger effekter. Så visst finns dethopp!Vi ska inte vara alltför dystra. Jag vill barasnabbt visa en bild med en internationelljämförelse. Det gäller skador som leder till mer äntre dagars frånvaro. Här ser vi att harganska låga staplar jämfört med några andra länder,speciellt inom EU. har alltså en bättrearbetsmiljösituation än vad många andra länder har.Jag kommer till mitt absoluta favoritexempel påvad som kan hända när man tar tag i frågorna rejält.Bilden visar dem som utsätts för passiv rökning påarbetsplatserna. Som ni ser är det en dramatiskminskning. Varför visar jag då detta exempel? Det ärinte bara för att jag själv hatar rök, utan detberor också på att samhället här satte inkraftinsatser för att få bort rökningen frånarbetsplatserna. Man arbetade med attitydförändringhos alla. minimerades problemet, ochförhoppningsvis kommer det helt att försvinna i ochmed förslag som blirverklighet.Det finns alltså flera exempel på att det går attgöra något åt problemen - detta var bara några. Nuvill jag inte alls polemisera med tidigare talare,men ofta pratar vi om att det krävs förändringar avlagstiftningen. Jag visar nu några citat urarbetsmiljölagen. Det står bl.a. attarbetsförhållanden ska anpassas till människorsolika förutsättningar i fysiskt och psykiskthänseende. Jag vill påstå att arbetsmiljölagenibland är en väldigt framsynt lagstiftning. Den gerett starkt stöd för arbetsmiljöarbetet. Jag tror ska tänka efter väldigt noga innan man går inoch ändrar i lagen - jag tror snarare att vi skaarbeta med vårt föreskriftsarbete.Internkontrollen har nämnts. Så heter det systemsom innebär att man ska behandla arbetsmiljöfrågornai den ordinarie verksamheten och ha ett system fördet - inte i en fil bredvid utan som en del av denordinarie driften av ett företag. har vi arbetatom föreskriften, och döpt om fenomenet tillsystematiskt arbetsmiljöarbete. Det visar bättre,med själva namnet, vad det är som vi är ute efter,nämligen att helt enkelt få i gång en process på detenskilda arbetsstället. Där ska arbetsgivare,anställda och de anställdas representanter sätta signed och identifiera de problem som man har påarbetsplatsen och resonera kring hur man kan lösadem. Jag tror nämligen att många av dearbetsmiljöproblem som man ser inte kräver alltföromfattande åtgärder för att man ska kunna rätta tilldem. Ofta är det ganska små åtgärder som krävs. Desom finns på arbetsplatsen är de som bäst kanidentifiera de lösningarna. Först ska man alltsåidentifiera problemen och sedan finna lösningar pådem, och man ska jobba på ett systematiskt sätt meddet hela.Detta är en föreskrift som vi nu har haft iuppemot . Man kan fråga sig hur det fungerar iverkligheten. Vi mäter något som vi kallar förinternkontrollstatus. Det bästa är då 4. Då utförman ett väldigt bra arbete med arbetsmiljöfrågorna.Om man har 3 så är man i alla fall i gång med någotsom liknar det som vi vill uppnå. Ni ser snabbt attdet rör sig om i storleksordningen av företagendär detta fungerar någorlunda. Jag vill påpeka attdessa siffror inte är statistiskt hållbara. Vibesöker nämligen företrädesvis arbetsplatser medsämre arbetsmiljö. Det finns alltså en vissavvikelse i detta. Just nu håller vi på med en storundersökning som är statistiskt hållbar för att mötadetta, och förhoppningsvis får vi då lite bättresiffror. Men jag tror inte att bilden på det storahela kommer att ändras särskilt mycket. På flertaletföretag fungerar alltså inte det här.Det är därför en utmaning för oss och för alla somarbetar med arbetsmiljöfrågorna att se till att dethär fungerar. Jag tror att man kan komma till rättamed en mycket stor del av arbetsmiljöproblemennågorlunda väl genom att få i gång en sådan härprocess. Vi kommer också att sätta i gången ordentlig marknadsföringskampanj där vi lanserardet här. På så sätt kan man få in ett medvetande omatt föreskriften finns och få i gång en process påarbetsplatserna.Detta kanske var en viss förenkling av lösningarna,men jag tror att man ska passa sig noga för attmärkvärdisera. Då ger vi nämligen upp inför de storaproblem som vi ser. Jag tror att det gäller atthitta och komma i gång med ganska enkla lösningar.Detta är en ganska enkel lösning, som får storaeffekter på kort tid.Ordföranden: Jag tackar för det inlägget, och lämnartill sist över till , forskare påArbetslivsinstitutet. Varsågod!Annika : Herr ordförande! Det är en storoch svår fråga som ni har ställt till oss i dag:Ohälsa på jobbet - vad beror det på? För ett tagsedan såg jag en siffra. Det fanns 85 000långtidssjukskrivna, som hade varit sjukskrivna imer än , . Det var enfördubbling . När man ser en sådan siffraställer man sig, i alla fall som forskare, frågan omman verkligen kan söka svaret på detta bara hosindivider eller ens hos lokala chefer. Det måstefinnas något bakomliggande och mer strukturellt somgör att det blir så stora, dramatiska förändringar iden arbetsrelaterade ohälsan.Jag ska försöka att på denna korta stund ge enliten bild av hur man kan betrakta de härstrukturella förändringarna. Vad är det som kanligga bakom? Jag tror inte att människor har ensämre livsstil nu eller att vi har sämre chefer medoperativt ansvar. Det är inte det som kan förklaraen sådan här stor och dramatisk förändring iarbetslivet. Vi måste söka svaret någon annanstans.Det som olika forskare har pekat på är att det harskett en ganska omfattande risk- ochproblemförskjutning från kärna till periferi påolika sätt. I geografiskt hänseende skulle man kunnaprata om att detta gäller från storstadsområden tillglesbygdsregioner. Vi kan fundera i termerna somgäller från koncerner till underentreprenader, frånaktieägare, koncernledningar, företagsledningar,operativa chefer och ned till anställda. Är det storskillnad om man tillhör kärnan i arbetskraften ochär fast anställd eller är behovsanställd? Man kantitta över allt från kärnverksamheter tillserviceverksamheter. Här har skett mycket storaförändringar under 1990-talet.På många sätt har det varit en god utveckling.Människor får större ansvar för sitt eget arbete.Men tillsammans med ökade kundkrav, som någon varinne på här, innebär detta att man också måste fåstörre befogenheter. Vad som faktiskt har skett är istället att befogenheterna har centraliseratssamtidigt som ansvaret för att jobbet blir gjort hardecentraliserats. Förut kunde en städerska, enindustriarbetare eller en undersköterska gå hemefter sitt arbete och känna att man var nöjd ochhade gjort sitt. Det var egentligen chefens ellerförmannens problem att det fanns saker som intehanns med. är det den enskilda anställdas egetproblem, som man bär med sig hem. Det är en storskillnad vi ser som en effekt av de strukturellaförändringarna.Egentligen är mitt huvudbudskap att det har skettväldigt olika saker på olika delar avarbetsmarknaden. Men det finns ändå några generellasaker som jag vill peka på.Jag har redan pratat om att individualiseraansvaret. Vi har också fått en ökad fjärrstyrning,dvs. att mycket av strategiska beslut fattas alltlängre ifrån den plats där jobbet utförs. Detta harblivit möjligt med alla dessa nyainformativa system; IT, datorteknik osv., sommöjliggör fjärrstyrning och fjärrkontroll av det somfaktiskt sker ute på sjukhusklinikerna eller iföretagen.Vi har sett en försvagning av olikatyper av kollektiva strukturer. Facken har ensvagare roll. Skyddsombuden har minskat i antal, ochde har allt svårare att utföra sitt arbete.Arbetsplatserna som sociala, sammanhållna system harpå många sätt upplösts i och med outsorcing,avknoppning och underentreprenörer. På mångaarbetsplatser finns det anställda som harolika arbetsgivare. Kopplingen mellan ledningen -arbetsgivaransvaret - och det jobb som utförsstyckas så att arbetsgivaransvaret blir uttunnat,skulle jag vilja hävda. Jag visar här en bild somlite grann symboliserar detta.Detta innebär att arbetsmiljöstyrningen har blivitmycket svårare att hålla ihop. Det påverkar ocksåarbetsplatsen som ett socialt sammanhållet system.Om problem uppstår för en grupp människor som jobbartillsammans, har samma arbetsgivare, kanske tillhörsamma fackliga organisation och har sammaskyddsombud så är förutsättningarna helt annorlundaför att skapa den goda arbetsmiljön än om man harolika arbetsgivare och olika intressenter. Enhandläggare är i allmänhet inte längrearbetskamrat med en städerska eller enväxeltelefonist, för de har en annan arbetsgivare,som sitter någon annanstans. Det betyder att vimissar det motstånd mot att införa ojämlika villkorsom det innebär att människor som är olika möts ivardagen och har samma typer av kanaler att hanteraproblem på. Det hela var inte bra förut heller, menvi har tappat förutsättningarna att lösa problemendär de uppstår därför att det är så mångainblandade. Det blir alldeles för krångligt.Vi har fått alla dessa fragmentiseradeverksamheter och koncentration tillkärnverksamheter. Det går lite för fort här för detsom jag vill försöka förklara, men jag hoppas kunnage en hint om vad det är som jag menar. Vi har fåttfärre vardagsmöten, där problemen uppstår. StureNordh pratade om kafferasterna som försvann. Vi haralltså inte heller tid och rum att direkt lösaproblemen där de uppstår. Allt detta har lett tillatt vi har fått större skillnader i anställnings-och arbetsvillkor och sämre möjligheter att styraarbetsmiljön.Den utsuddade gränsen, där människor tar med sigjobbet hem, gör det svårare att kombinera arbete ochfamilj. Ingångskraven när det gäller att komma in iarbetslivet har ökat, men lärandet minskar på mångaolika sätt, som vi ser det. Kompetenskraven ökar,men förutsättningarna att på betald arbetstid läranytt tenderar att minska. Upplärningstiderna i mångaverksamheter minskar medan det andra ökar. Dettaleder till hög sjukfrånvaro.Jag ska också försöka hinna säga något omolikheterna. Detta ser nämligen väldigt olika ut iolika delar. Jag visar här en grov översikt; ettsätt att klassificera verksamheter. Det bygger påett system som är gjort av , som ärindustriekonom. Som projektledare i MOA-projektethar jag använt det och sett att det är att mycketbra sätt att betrakta olika verksamheter på. Vi harfört samman högteknologisk och kunskapsbaseradproduktion. Det gäller såväl industriell produktionsom tjänsteproduktion, dvs. både IT-företag ochprocessindustrier. De liknar varandra alltmer imånga avseenden. Detta är alltså en väldigt grovuppdelning. av den svenskaarbetskraften jobbar här. Välfärdsproduktionen ärbåde offentligt och privat organiserad numera. Detgäller skola, vård och omsorg, polis, socialtjänst,rättsväsende osv. Den utgör ca en tredjedel.Serviceproduktionen, som är personalintensiv, utgörockså ungefär en tredjedel. De verksamheterna fannstidigare oftast här, men upphandlas . Sedan finnsockså en del personalintensiv varuproduktion.I de olika verksamheterna sker olika saker. I denhögteknologiska och kunskapsintensiva sektornkoncentrerar man sig på kärnverksamheter och knopparav till underentreprenader, underleverantörer, olikaserviceföretag osv. Här ökar kvalifikationskraven,och man har en viss typ av managementstrategier somi hög grad leder i riktning mot det goda arbetet.Detta har vi redan hunnit prata om en del, så jaglämnar det åt sidan så . Det har skett mycketsom har varit problematiskt.Framför allt vill jag uppmärksamma er på denpersonalintensiva serviceproduktionen. Att köra enbuss, att städa ett golv, att bädda sängar på etthotell osv. går inte riktigt att rationalisera påsamma sätt med ny teknik som man kan göra inom denhögteknologiska industrin. Men hareffektivitetskraven ökat. Genom den storaupphandling av tjänster som sker konkurrerarföretagen förstås om kontrakten.