bet · GO01KU11 · 2002-02-22 00:00:00 — Målet att rekrytera så kvalificerade ledaresom möjligt inom statsförvaltningen skall uppnåsgenom att ta vara på den kompetens som finns blandsåväl kvinnor som män.Enligt Statsrådsberedningens PM 1997:4Samrådsformer i har statsministernsärskild betydelse vid beredningen avutnämningsärenden, och flertalet utnämningar skallberedas gemensamt med Statsrådsberedningen.Anställningsförordningen ger möjlighet atttidsbegränsa en verksledande tjänst.Statskontoret har på eget initiativ genomfört enstudie om regeringens utnämningsmakt. I studien harjämförts hur det går till när verkschefer rekryterasi med hur det går till i , Englandoch . Studien har publicerats under rubrikenDet viktiga valet av verkschef (1999:21).I studien pekas på att om man vill vidta åtgärderför att öka förståelsen, trovärdigheten ochöppenheten vad gäller regeringens utövning avutnämningsmakten kan man diskuterakompletterande/stödjande insatser under en ellerflera av följande faser i utnämningsprocessen: sök- och urvalsfasen utnämningsfasen uppföljningsfasen.Såvitt avser sök- och urvalsfasen pekas i studienpå att regeringen skulle kunna breddabeslutsunderlaget för sina verkschefsutnämningargenom att ta fram skriftliga kravprofiler, annonseraut lediga verkschefstjänster, ta stöd avprofessionella chefsrekryterare, användaprofessionella urvalsmetoder och ingåendeanställningsintervjuer med flera kandidater samtreferenstagning. Ett sådant mer formaliseraturvalsförfarande skulle enligt studien ställa kravpå större beredningsresurser än vad regeringen nuhar till sitt förfogande.Såvitt avser utnämningsfasen anges att i destuderade länderna prövats vägen att regeringen tarråd inför enskilda utnämningsbeslut av någon form avfristående organ med uppgift att bilda sig enuppfattning om och rangordna de mest kvalificeradekandidaterna. Organet skulle utses av regeringen ochbestå av fyra eller fem personer med hög integritetoch ingående erfarenhet av såväl offentlig somideell och privat verksamhet.I fråga om uppföljningsfasen framhålls att mål- ochresultatdialogen är en hörnsten i regeringenschefspolitik. Den skall normalt bestå av två delar.Under den första delen behandlas verksamhetens måloch uppnådda resultat. Den andra delen har formen avett enskilt utvecklingssamtal mellan verkschefen ochstatsrådet eller statssekreteraren. Under denna delav samtalet behandlas chefens arbetssituation, behovav utveckling etc. Enligt studien finns det behov avatt genomföra mål- och resultatdialogen fullt ut ochatt vidareutveckla uppföljningsfasen.Utskottet har vid ett flertal tillfällen inom ramenför sin granskning av statsrådens tjänsteutövningoch regeringsärendenas handläggning granskatregeringens utnämningar till statliga chefstjänster.Senast skedde det vid 1999/(sebet. 1999/2000:KU20 s. 58 f.). Utskottet inhämtadeen promemoria i ärendet från ochhöll utfrågning med statsminister . Ibetänkandet uttalade utskottet följande.Vid tillsättning av statlig tjänst skall avseendefästas endast vid sakliga grunder såsom förtjänstoch skicklighet.Av promemoria framgår attregeringen ägnar särskild uppmärksamhet och storomsorg åt att bredda rekryteringsbasen och att få enbra balans av kompetens och erfarenheter ikollektivet av myndighetschefer. Ett brettsökförfarande innebär att regeringen sökerkandidater även från näringslivet, kommuner ochlandsting. För att ta vara på den kompetens somfinns bland såväl kvinnor som män ser regeringentill, så långt som det är möjligt, att kvinnligakandidater finns med i varje urval som görs underberedningen. Den omständigheten att en person har enpolitisk bakgrund skall enligt utskottet inte varadiskvalificerande vid tillsättningen av t.ex. engeneraldirektörstjänst, så länge endast sakligagrunder som förtjänst och skicklighet är tillämpligavid tillsättningen. Utskottet vill i ställetframhålla att politisk erfarenhet ofta kan vara enviktig erfarenhet när det gäller att leda offentligaverksamheter. Att det är svårare att rekryterapersoner från näringslivet kan enligt utskottet haett samband med de högre lönenivåer som oftatillämpas i näringslivet. Detta kan också vara enförklaring till att det kan uppfattas som att detföreligger en politisk obalans itillsättningsärendena.Granskningen föranledde i denna del ingaytterligare uttalanden från utskottet.DomareSom närmare redovisas i avsnittet om domstolarskonstitutionella ställning innehåller 11 kap.regeringsformen bestämmelser om rättskipning och omordinarie domare.Den som har utnämnts till ordinarie domare fårenligt 11 kap. 5 § regeringsformen endast i vissasärskilt angivna fall skiljas från tjänsten.Anställningar som justitie- och regeringsråd,hovrätts- och kammarrättspresident, hovrätts- ochkammarrättslagman, ordförande i ,domare i , ordförande och viceordförande i , i de trestörsta tingsrätterna och länsrätterna samt chef förde tre största arrende- och hyresnämnderna beslutasdirekt av regeringen efter ett kallelseförfarande.Detta innebär att anställningarna beslutas utannågot ansökningsförfarande eller något formelltanmälningsförfarande. Anställningarna som ordförandei Arbetsdomstolen skiljer sig från de övriga på såsätt att de är tidsbegränsade till tre år.Anställningsärendena aktualiseras genom attdomstolen tar kontakt med det ansvarigadepartementet eller genom att departementet bevakarfrågan. Beslutsunderlaget tas fram på olika sätt,t.ex. genom förslag från den aktuella domstoleneller genom att någon informellt har anmältintresse. Kandidaterna diskuteras med chefen för denaktuella domstolen eller med presidenten för denhovrätt eller kammarrätt som underrätten hör under.Vid utnämning av justitieråd och regeringsrådredovisar justitieministern kandidatförslaget idomstolens plenum. Lämplighetsbedömningen sker iförsta hand inom departementet. Synpunkter på detilltänkta kandidaterna inhämtas under hand, vilketinnebär att någon egentlig dokumentation inte görsav de uppgifter som lämnas inför regeringens beslutom utnämningen.Utredningsbetänkande om utnämningen av högre domareAnställningsförfarandet för högre domartjänsterbehandlades domarutrednings betänkande(SOU 1994:99) Domaren i inför framtiden.Utredningens och remissinstansernas övergripandeuppfattning var att beredningen av dessaanställningsärenden behövde förstärkas och bli meröppen.Med anledning av ett par motioner behandladejustitieutskottet frågan i sitt betänkandeProcessrättsliga frågor (bet. 1997/98:JuU24 s. 3f.). Utskottet ansåg att en allsidig garanti fördomstolarnas och de enskilda domarnassjälvständighet fordrar ett utnämningsförfarande sominnebär att självständigheten inte med fog kansättas i fråga. Härvidlag kunde man, enligtutskottets mening, inte nöja sig med att fallatillbaka på den allmänna regeln i 11 kap. 9 §regeringsformen att avseende endast får fästas vidsakliga grunder vid utnämningen. Även frågan om vemsom skall utnämna domare och i vilka former måstevägas in. I enlighet med justitieutskottetshemställan beslutade om etttillkännagivande av innebörd att regeringen fick iuppdrag att tillsätta en parlamentarisk utredningmed uppgift att se över rekryteringen till dedomaranställningar som tillsätts efter ettkallelseförfarande (rskr. 1997/98:228).Efter tillkännagivande tillsattes dentidigare nämnda parlamentariska kommittén medregeringens uppdrag att lämna förslag bl.a. om hurrekryteringen av domstolschefer skall bedrivas.Kommittén skulle också överväga om det finnsanledning att införa en möjlighet att tidsbegränsatanställa domstolschefer. Kommittén skulle vidare seöver kriterierna vid tillsättning av ordförande iHögsta domstolen och Regeringsrätten samt övervägavilka uppgifter och vilket ansvar han eller honskall ha som chef för domstolen.Kommittén skulle vidare se över förfarandet vidutnämningar av domare efter kallelse. Kommitténskulle lämna förslag om hur förfarandet kan utformasså att det väl tillgodoser kraven på en allsidigrekrytering, där olika erfarenheter beaktas frånt.ex. lagstiftande, dömande, rättsvetenskaplig ellerpraktisk verksamhet. Kommittén skulle också övervägaom kanges en roll i sammanhanget. Kommittén fick ävenutreda andra alternativ.Kommittén lämnade sitt betänkandeDomarutnämningar och domstolsledning - frågor omutnämning av högre domare och domstolschefens roll(SOU 2000:99).I kommitténs betänkande, som inte var enigt, sägsatt regeringen även fortsättningsvis bör vara detorgan som utnämner de högre domarna och inte börkunna delegera uppgiften att utnämna ordinariedomare. Beredningen av utnämningen till högredomarbefattningar bör enligt betänkandet inledas iett särskilt från såväl riksdag som regeringorganisatoriskt självständigt beredningsorgan, enförslagsnämnd, som lämnar regeringen förslag pålämpliga kandidater. Alla lediga befattningar börtillkännages offentligt och ett system medintresseanmälningar införas. Nämnden skall lämnaregeringen ett offentligt förslag på lämpligakandidater till högre befattningar. Regeringen skallenligt kommittébetänkandet kunna välja fritt blandde personer som nämnden fört upp på förslag. Omregeringen vill utse någon person som nämnden intefört upp på förslag, skall regeringen anmäla dettill justitieutskottet, som skall hålla offentligutfrågning. Om utskottet därefter yttrar sig tillförmån för någon av kandidaterna skall regeringenvara bunden av yttrandet.Utskottets bedömningSåvitt gäller utnämningen av domare anser utskottetatt beredningen av betänkandet Domarutnämningar ochdomstolsledning bör avvaktas och avstyrkermotionerna 1999/2000:K206 (m) yrkande 9 i denna deloch 2000/01:K278 (m) yrkande 8 i denna del.Utskottet anser att den nämnda beredningen är avintresse även för bedömningen avtillsättningsförfarandet för andra högre tjänster,och utskottet ser inte någon anledning till åtgärdmed anledning av motionerna 1999/2000:K206 (m)yrkande 9 i denna del, 1999/2000:K261 (m),1999/2000:K323 (m), 2000/01:K278 (m) yrkande 8 idenna del, 2000/01:K221 (m) och 1999/2000:Fi510 (fp)yrkande 5.Svenska kyrkanMotionI motion 2000/01:K255 av m.fl. (v)föreslås att begär att regeringen läggerfram förslag till ändring av berörda lagar i syfteatt åstadkomma ett slutligt skiljande av från staten i enlighet med vad i motionenanförs. Motionärerna framhåller att ännu efter allade konkreta lagändringar som skiljandet krävde harSvenska kyrkan en särställning och de formellabanden till staten är inte helt avskurna. Somexempel nämns att det i en särskild lag om sägs bl.a. att denna organisation är ett"evangelisk-lutherskt trossamfund" och "en öppenfolkkyrka", att i begravningslagenges en särställning som huvudman förbegravningsverksamheten, även för begravningsplatserför andra trosriktningar och för icketroende, ochatt i lagen om trossamfund ges rätttill hjälp av staten med indrivning avmedlemsavgifter. Motionärerna anser att det intefinns några hållbara argument för att ge ettreligiöst samfund en sådan särställning som har.BakgrundRiksdagen fattade ett principbeslut omändrade relationer mellan staten och (prop. 1995/96:80, bet. 1995/96:KU12).Principbeslutet följdes upp genomen serie beslut. Av dessa får här anses vara avfrämst betydelse de ändringar i regeringsformen ochtryckfrihetsförordningen samt de lagar omtrossamfund, om och om införande avlagen om som beslöts (prop.1997/98:116, bet. 1997/98:KU20, 1998/99:KU5).Betydelsefulla ändringar i gällande lagstiftning,som gäller begravningsverksamheten, kulturminnena,personal och avgiftsbetalning, beslöts också (prop. 1998/99:38, bet. 1998/99:KU18). Samma årfattades beslut om statens stöd till trossamfund(prop. 1998/99:124, bet. 1999/2000:KU5).I lagen (1998:1591) om finnsföreskrifter bl.a. om somtrossamfund, om dess organisatoriska uppbyggnad, omkyrkoavgiften, om kyrklig egendom, om rätten att tadel av kyrkans handlingar och om kyrkans arkiv.I lagen (1998:1593) om trossamfund finnsbestämmelser om bl.a. registrering av trossamfundoch om statlig hjälp med avgifter till registreradetrossamfund. Bestämmelser om statligt stöd finnsockså i lagen (1999:932) om stöd till trossamfund.De ändringar som gjordes i begravningslagen(1990:1144) innebar inte någon ändring av huvudmannaskap för den helt övervägandedelen av begravningsverksamheten. Huvudman förbegravningsverksamheten är den församling ellerkyrkliga samfällighet inom eller -efter särskilt beslut av regeringen - den kommun somär skyldig att anordna och hålla allmännabegravningsplatser för dem som är folkbokförda inomett visst geografiskt avgränsat förvaltningsområde.Som huvudman tillhandahåller församlingarna ochsamfälligheterna särskilda gravplatser för dem sominte tillhör något kristet trossamfund. Lag-ändringarna innebar en förstärkt tillsyn genomombud, som tillsätts av , och särskildaregler om samråd. Begravningsavgiften skallfastställas på grundval av särkostnadsredovisning avverksamhetens intäkter och kostnader för attsäkerställa att de medel som inflyter från dem sominte tillhör används enbart förbegravningsverksamheten och inte kommer kyrkansreligiösa verksamhet till del. En skyldighetinfördes också för församlingarna ochsamfälligheterna att samråda med företrädare förandra trossamfund och andra berörda parter i frågorsom gäller anläggning, utvidgning eller ändring aven befintlig begravningsplats.Utskottets bedömningDe ändrade relationerna mellan staten och beslutades efter ett omfattande utrednings-och förhandlingsarbete. Ändringarna har varit ikraft under . Utskottet finner ingetskäl att förorda en ändring eller omprövning avrelationerna. Motion 2000/01:K255 (v) avstyrks.Författningsreglering av adelnMotionI motion 1999/2000:K251 av m.fl. (v,fp, s) begärs förslag av regeringen om upphävande avall offentligrättslig reglering specifik för adel.Motionärerna anför att Ridderskapets och adelnsprivilegier enligt privilegiebrev (SFS 1723:1016 s.1) utgör en rest från ståndsriksdagens tid, även omdet inte finns något materiellt innehåll i brevet.Både privilegiebrevet och riddarhusordningen (SFS1866:37 s. 1) är enligt motionärerna upptagna iregistret över gällande SFS-författningar, och deanför att det från demokratisk synpunkt är angelägetatt adel inte längre har offentligrättslig status.BakgrundFöreträdare för Riddarhusdirektionen har vid besökhos utskottet lämnat synpunktermed anledning av motionen.Både det nämnda brevet och riddarhusordningen finnsintagna även i Rixlex. Brevet är både ålderdomligtoch svårtillgängligt. Beträffande några avparagraferna har antecknats att de får anses haupphört att gälla. Riddarhusordningen innehållerbestämmelser bl.a. om vilka som utgör "Sverigesridderskap och adel", omriddarhuskapitationsavgiften, om adelsmöte, omnumreringen av bänkar i Riddarhussalen och omutseende av riddarhusdirektion. I sista paragrafenanges att, om ridderskapet och adeln beslutarändring eller tillägg i riddarhusordningen,överlämnas beslutet därom till regeringen förstadfästelse.Riddarhusordningen ändrades . Iförordning (SFS 1992:949) föreskrev regeringen,"efter framställning av ridderskapet och adeln", enny lydelse av 5 § 1 mom. om skyldigheten att erläggariddarhuskapitationsavgift. Regeringen tillkännagavsamtidigt i SFS den nya storleken av avgiften.Konstitutionsutskottet behandlade i sitt betänkandeKU 1987/88:10 en motion om att ur statligaförordningar mönstra ut bestämmelser rörande adeln.Utskottet inhämtade i det ärendet yttrande frånRiddarhusdirektionen, som erinrade om deöverväganden om den kvarvarande regleringen rörandeadelns rättsliga ställning som gjordes iGrundlagberedningens betänkande (SOU1972:15). Grundlagberedningen hade gjort engenomgång av bestämmelser regeringsformsom inte borde få någon motsvarighet i den nyaregeringsformen. Till dem hörde 37 § om kungens rättatt nobilitera och om riddarhusordningen.Grundlagberedningen uttalade att ridderskapet ochadeln var att betrakta som en offentligrättsligkorporation för vården av gemensamma angelägenheteroch att grunden för denna ställning, vilken adelnerhöll genom riddarhusordning, utgjordes iförsta hand av riddarhusordning, i vars 33§ - utan hänvisning till 37 § RF - stadgas att avridderskapet och adeln beslutade ändringar i ellertillägg till riddarhusordningen skall stadfästas avKonungen. Adelns rättsliga ställning förändradessåledes enligt Grundlagberedningen om 37 § andrastycket RF upphävdes inte på annat sätt än attförankringen i grundlag upphörde. (Se a.a. s. )Under hänvisning till den prövning som företogs avGrundlagberedningen av frågan om den rättsligaregleringen av ridderskapet och adeln fann utskottetinte skäl förorda att man "nu" vidtog åtgärder föratt utmönstra kvarvarande bestämmelser somhuvudsakligen torde beröra formerna föradministrationen av vissa för adeln gemensammafastigheter.1809 års regeringsform innehöll föreskrifter som röradeln.I § 37 fanns föreskrifter i första stycket omerhållande och förlust av adelskap, i andra stycketom riddarhusordningen. Enligt föreskriften omriddarhusordningen fastställdes den av Konungen samtridderskapet och adeln gemensamt och bestämde hurridderskapet och adeln fick sammanträda för attbesluta om sina gemensamma angelägenheter.I § 114 föreskrevs att de forna riksståndensprivilegier, förmåner, rättigheter och friheterfortfarande skulle gälla, där de inte ägtoskiljaktigt sammanhang med den stånden föruttillkommande representationsrätten och såledesupphört att gälla med den. Ändring eller upphävandeav de nämnda privilegierna m.m. fick inte ske annatän genom Konungens och sammanstämmandebeslut och med bifall, om frågan rörde ridderskapetoch adelns nämnda privilegier m.m., av ridderskapetoch adeln.Grundlagberedningen angav vid sin genomgång avmotsvarigheter mellan regeringsform ochGLB:s förslag som motsvarighet till § 114 i dengamla regeringsformen punkt 9 iövergångsbestämmelserna. Denna punkt regleradebestämmelser om och prästeståndetsprivilegier. (Se a.a. s. 34 och 228 f.)Utskottets bedömningDet förhållandet att riddarhusordningen ochprivilegiebrevet publiceras i offentligrättsligordning i SFS och finns med i register över gällandeförfattningar kan - liksom det förhållandet attbeslut om ändring i riddarhusordningen överlämnastill regeringen för stadfästelse - ses som enpåminnelse om förhållandena vid tiden förståndsriksdagens avveckling. Enligt utskottetsmening finns det skäl att pröva förutsättningarnaför och konsekvenserna av en ändring av dennuvarande regleringen. Utskottet föreslår attriksdagen med anledning av motion 1999/2000:K251 (v,fp, s) ger regeringen detta till känna. beträffande bred grundlagsutredningatt avslår motionerna 1999/2000:K206 yrkande 22 ochres. 1 (m)2. beträffande rösträttsålderatt avslår motionerna 1999/2000:K293,1999/2000:K339, 2000/01:K234, 2000/01:K296 och2000/01:K401 yrkande 2,res. 2 (v)res. 3 (mp)3. beträffande kombinerat person- ochpartilistvalatt avslår motion 1999/2000:K320,res. 4 (m)4. beträffande höjning av småpartispärrenvid riksdagsvalatt avslår motionerna 1999/2000:K202 y5. beträffande mandatfördelningsteknikenvid riksdagsvalatt avslår motion 2000/01:K268 yrkande 2,res. 5 (v, kd, mp)6. beträffande antalet riksdagsledamöteratt avslår motionerna 1999/2000:K202res. 6 (m)7. beträffande tidsbegränsning avförtroendeuppdragatt avslår motion 2000/01:K298,8. beträffande valdagarnas förläggningatt avslår motionerna 1999/2000:K206 yrkandena15-17, 1999/2000:K273 yrkande 1, 2000/01:K295yrkande 1, 2000/01:K396 yrkande 2, 2000/01:K401yrkande 6 och 2000/01:N383 yrkande 35,9. beträffande folkomröstningsutredningatt med bifall till motionerna 1999/2000:K206yrkande 11, 1999/2000:K279, 2000/01:K303 yrkande5 och 2000/01:K397 yrkande 2 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,res. 7 (s, v)10. beträffande rådgivandefolkomröstningatt avslår motion 2000/01:K202,11. beträffande uttalanden i EU-nämndenatt avslår motion 2000/01:K353,12. beträffande kontrollmaktatt avslår motion 1999/2000:K349 yrkande 2,13. beträffande riksdagskommissioneratt avslår motion 1999/2000:K244 yrkande 1,res. 8 (fp)14. beträffande riksdagsledamöters skydd motåtalatt med anledning av motion 2000/01:K370 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,15. beträffande behörighet som statsrådatt avslår motion 2000/01:K230,res. 9 (v, mp)16. beträffande statschefenatt avslår motionerna 1999/2000:K264,2000/01:K215, 2000/01:K244 och 2000/01:K257,res. 10 (v, mp)17. beträffande bekännelsekravet för denkungliga familjenatt avslår motion 2000/01:K229,res. 11 (v, fp, mp)18. beträffande lagprövningsfrågoratt med bifall till motionerna 1999/2000:K204yrkande 13 och 1999/2000:K257 och med anledningav motionerna 1998/99:K303, 1998/99:K328yrkande 12, 1999/2000:K206 yrkande 7,1999/2000:K244 yrkandena 3 och 4,1999/2000:K348, 2000/01:K278 yrkande 6,2000/01:K396 yrkande 1 och 2000/01:Ju933yrkandena 31 och 32 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,res. 12 (s, v)19. beträffande domstolarnas ställningatt avslår motionerna 1999/2000:K206 yrkande 8,2000/01:K278 yrkande 7 och 2000/01:Ju415 yrkande1,res. 13 (m)20. beträffande tillsättning av högrestatliga tjänsteratt avslår motionerna 1999/2000:K206 yrkande 9,1999/2000:K261, 1999/2000:K323, 1999/2000:Fi510yrkande 5, 2000/01:K221 och 2000/01:K278 yrkande8,res. 14 (m, fp)21. beträffande Svenska kyrkansställningatt avslår motion 2000/01:K255,res. 15 (v, mp)22. beträffande riddarhusordningenatt med anledning av motion1999/2000:K251 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört.Stockholm den 22 februari 2001På vägnarPer UnckelI beslutet har deltagit: Per (), (), BarbroHietala (), (), (),(), (), (), KerstinKristiansson Karlstedt (s), MatsEinarsson (v), (), Per (), ÅsaTorstensson (c), (), (),() och MariaLarsson (kd). Bred grundlagsutredning (mom. 1)Per (), (), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 10börjar med "" och på s. 11 slutar med"yrkande 8." bort ha följande lydelse:I motion 2000/01:K303 framhålls att den svenskaförfattningen utgår från parlamentarismen som idéoch att, även om den har goda skäl för sig, den inteär den enda demokratiidé som vunnit acceptans ochspridning. I motionen pekas på att andra ländertydligare bygger på en delning av makten, på enbalans mellan sinsemellan olika men demokratisktförankrade strukturer. 1999 årsförfattningsutredning har arbetat med och arbetarmed vissa frågor med begränsad räckvidd. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att det med fog kanifrågasättas om inte mer fundamentala ändringar, somutvecklar författningen i maktdelande riktning,skulle vara till gagn för ett vitalt folkstyre.Fler viktiga frågor än de som ingår i uppdraget förden nämnda författningsutredningen behöver såledesutredas, och behovet av att ta ett vidare grepp omarbetet med att reformera regeringsformen kvarstår.Huruvida resterande frågor skall utredas inom ramenför en bred grundlagsutredning, som får arbeta underlängre tid än , eller om det är lämpligaremed flera partiella utredningar, bör bli föremål föröverläggningar mellan partierna.dels att utskottets hemställan under 1 bort haföljande lydelse:1. beträffande bred grundlagsutredningatt med bifall till motionerna 1999/2000:K206yrkande 22 och 2000/01:K303 yrkande 8 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,2. Rösträttsålder (mom. 2)() och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 14börjar med "Utskottet vidhåller" och slutar med"yrkande 2 avstyrks." bort ha följande lydelse:Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagandeom att rösträttsåldern inte bör sänkas till 16 år.Motionerna 1999/2000:K339 (v), 2000/01:K296 (c),1999/2000:K293 (fp) och 2000/01:K401 (mp) yrkande 2avstyrks således. Utskottet delar däremotuppfattningen i motion 2000/01:K234 (v) att rättenatt rösta bör inträda det kalenderår då väljarenfyller , oavsett om han eller hon har uppnåttdenna ålder på valdagen. Regeringen bör såledesåterkomma till med förslag om ändring iregeringsformen och i annan lagstiftning av dennainnebörd.