bet · GQ01KU10 · 2002-12-10 00:00:00 — I övrigtframgår av de senast nämnda besluten attordförande i regeringen under vecka 30skulle vara statsrådet från RegeringskanslietUtskottet har genom en skrivelse tillRegeringskansliet begärt kommentarer övervad som bör läggas in i uttrycket chefför departement i förhållande tillbestämmelsen i 7 kap. 3 § andra meningenregeringsformen och i uttrycketöverinseende.I svaret, bilaga 5.2.1, anförs att deti regeringsformens bestämmelser om attstatsministern utser statsråd ochdepartementschefer ligger attstatsministern också kan utse ersättareför statsråden. Statsministerns beslutatt utse en ersättare brukar utformas somett generellt uppdrag att vidregeringssammanträden föredra de ärendensom normalt skulle ha föredragits av denkollega som har förhinder. Denna s.k.ersättarlista anses i praxis sedan längege ersättaren för en departementschefinte bara ett berednings- ochföredragandeansvar för ärenden som skallavgöras av regeringen vidregeringssammanträden utan också enbeslutanderätt i ärenden som skallavgöras av departementschefen enligtförordningen (1996:1515) med instruktionför eller enligt andraförfattningar eller regeringsbeslut. Påsamma sätt, anförs vidare i svaret, desärskilda ersättarlistor som gäller förs.k. sommarregeringar innebär attersättaren för en departementschef skallvikariera inte bara som föredragande iregeringen utan också somdepartementschef.I fråga om vad som bör läggas in iuttrycket överinseende redogörs förgällande regler och rutiner.Utskottets ställningstagandeDe ärenden som omfattas av granskningengäller sådana ämnen som enligt lagen(1974:613) om handläggningen av vissaregeringsärenden kan handläggas i densärskilda ordning som anges i lagen.Granskningen föranleder inte någotuttalande av utskottet. **FOOTNOTES**[1]: Se prop. [2]: A. prop. [3]: Se a. prop. [4]: A. prop. Ersättningar ex gratiaEnligt regeringsformen, 9 kap. 8 § RF,står statens medel och dess övrigatillgångar till regeringens disposition.Statens medel får emellertid enligt 9kap. 2 § RF inte användas på annat sättän har bestämt. kan,enligt 9 kap. 9 § RF, begränsadispositionsrätten genom att fastställagrunder för förvaltningen av statensegendom och förfogandet över den.För att möjliggöra bl.a. utbetalning avvissa typer av skadeersättningar harriksdagen under en följd av år bemyndigatregeringen att täcka oförutsedda utgiftermed hjälp av ett särskilt anslagOförutsedda utgifter.Utskottet har gjort en genomgång avregeringens beslut avseende ersättningarex . Utskottet hartidigare granskat enskilda ärenden omersättning ex , senast i betänkande1991/92:KU30.Promemoria från RegeringskanslietInför genomgången har utskottet i enskrivelse till begärtsvar på vissa frågor.I en promemoria upprättad inomStatsrådsberedningen, bilaga 6.1,anförs följande som svar på frågorna.Förekomsten av beslut om ersättning exgratia samt iförekommande fall även avslagsbeslut.Sedan den 1 januari 1998 har det vid ett betydandeantal tillfällen förekommit ärenden omersättning ex gratia.I en bilaga till detta svar anges 49ärenden om ersättning. I 21 avärendena har regeringen beslutat ellergodkänt att ersättning skall utges. I3 fall har regeringen uppdragit åt enmyndighet (Justitiekanslern respektiveKammarkollegiet) att närmare utredaersättningsfrågorna. I 25 av ärendenahar regeringen avslagit en begäran omersättning. Därtill kommer ett stortantal regeringsbeslut om avslag påframställningar om ersättning exgratia i ärenden som handlagts iJustitiedepartementet.Hur handläggs ärendena iRegeringskansliet? Hur väcks ärendena?Handläggningen av ärenden om ersättning ex gratiasker normalt i det departement tillvilket det enskilda ärendet sakligtsett har störst anknytning. T.ex.handläggs ett ärende som rör enmyndighet som sorterar under ett visstdepartement av departementet i fråga.Om det inte finns någon sakliganknytning till ett visst departementhandläggs ärendet av enheten förfamiljerätt och allmänförmögenhetsrätt (L2) iJustitiedepartementet. De ärenden sominte handläggs av enheten beredsgemensamt med Justitiedepartementet.Initiativ till ärenden om ersättningex tas nästan uteslutande avenskilda eller organisationer genomersättningsanspråk som framställs motstaten. Det förekommer attJustitiekanslern på eget initiativvänder sig till regeringen ochföreslår att ersättning skall utgåeller att en fordran skall efterges(jfr SOU 1993:55, s. 100 och109-110). I något fall har initiativtill ett ärende om ersättning tagitsav en myndighet ().Ett specialfall utgör ersättning exgratia som utges av staten till följdav ett förlikningsavtal med klagandeninom ramen för processen vidEuropadomstolen för de mänskligarättigheterna. Initiativ till enförlikning tas antingen av parternaeller av ingås med förbehållför regeringens godkännande. Närregeringen beslutat att godkännaöverenskommelsen skickas enunderrättelse till Europadomstolen.Förlikningsbeloppet betalas ut såsnart regeringen har underrättats omatt domstolen har godtagitöverenskommelsen och avskrivit målet ien dom.Regeringen kan ge Justitiekanslern iuppdrag att utreda frågan omersättning ex (jfr SOU1993:55, s. 100 och regeringens beslutden i Ju2001/5294/L2 ochJu2001/6056/L2).Gör regeringen och i så fall hur görregeringen avvägningen mellanersättning ex ochskadeståndsersättningSkadeståndsersättning får anses innebära enersättning som enligt lag skall utgesför åsamkad skada. Ett sådant anspråksom riktar sig mot staten skall medvissa angivna undantag handläggas avden myndighet som utpekas iförordningen (1995:1301) omhandläggning av skadeståndsanspråk motstaten. I förordningen anges att vissaframställningar skall handläggas avJustitiekanslern, ,Riksåklagaren och Kammarkollegiet.Andra anspråk skall handläggas av dencentrala förvaltningsmyndighet inomvars verksamhetsområde skadaninträffat. Om det inte finns någoncentral förvaltningsmyndighet för enviss verksamhet handläggs anspråket påersättning av Justitiekanslern. Debeslut som fattas av Justitiekanslerneller annan myndighet med stöd avförordningen får inte överklagas.Frågor om skadeståndsersättning blirdärför normalt inte föremål förregeringens prövning. Av det skäletblir det heller inte aktuellt förregeringen att göra någon avvägningmellan ersättning ex ochskadeståndsersättning.Utskottets ställningstagandeStatens skadeståndsansvar är reglerat iskadeståndslagen. Möjligheten attutbetala ersättning ex utgör ettextraordinärt sätt för regeringen attutan reglering i lag betala ersättningtill någon enskild då den anser detpåkallat. Det ligger i sakens natur attdenna möjlighet måste begagnasåterhållsamt.Utskottet har gått igenomregeringsbesluten i 49 ärenden somregeringen fattat sedan år 1998.Beslutens innehåll har inte givitanledning till någon vidare granskning.Granskningen föranleder inget ytterligareuttalande från utskottets sida.7. Hanteringen av vissa beslutpå tredje pelarens område inomEU-samarbetetÄrendetGenom Amsterdamfördraget tillfördessamarbetet i EU:s tredje pelare(polissamarbete och straffrättsligtsamarbete) de nya beslutsformernarambeslut och beslut (artikel 34.2 brespektive 34.2 c i Unionsfördraget).Konstitutionsutskottet uttalade redan isamband med behandling avpropositionen om Amsterdamfördraget attutskottet avsåg att följa utvecklingenbeträffande rambesluten och bevaka attriksdagens inflytande över beslutentillgodosågs (yttr. 1997/98:KU9y). Isamband med behandling avproposition 2001/02:72 Ändringar iregeringsformen ( samarbetet i EU m.m.under våren 2002 hänvisade utskottet tilldessa uttalanden och uttalade att detinom ramen för sin allmänna granskning avregeringsärendenas handläggning enligt 12kap. 1 § regeringsformen (RF) avsåg attgranska regeringens hantering när detgäller inhämtandet av riksdagensgodkännande enligt 10 kap. 2 § RF införregeringens deltagande i rambeslut ochandra beslut på andra och tredje pelarensområde (bet. 2001/02:KU18 s. 29).BakgrundSyftet med rambeslut är att samordnanationell lagstiftning. Rambesluten ärenligt Unionsfördraget bindande förmedlemsstaterna när det gäller detresultat som skall uppnås men överlåteråt medlemsstaterna själva att bestämmaform och tillvägagångssätt för att uppnådet föreskrivna resultatet.Besluten, som t.ex. kan syfta till attåstadkomma viss samordning av nationellamyndigheters arbete motgränsöverskridande brottslighet, skallöverensstämma med målen förpolissamarbetet och det straffrättsligasamarbetet inom tredje pelaren. Ävenbesluten är enligt fördraget bindande förmedlemsstaterna.I proposition 1997/98:58 angåendeAmsterdamfördraget (s. 16) gjorderegeringen bedömningen attmedlemsstaterna i samarbetet är bundna avde gemensamma besluten i tredje pelarenpå samma sätt som normalt följer av ettinternationellt samarbete enligtfolkrättsliga regler.Unionsfördraget föreskriver inte någraspeciella sanktioner mot den medlemsstatsom inte uppfyller sina skyldigheterenligt ett sådant beslut att t.ex. inomföreskriven tid vidta ändringar i dennationella lagstiftningen. Rent allmäntgäller dock att folkrätten i en delsituationer tillåter att andra statertillgriper vissa vedergällningsakter ochpåtryckningsmedel för att förmå en annanstat att upphöra med ettfolkrättskränkande beteende. Det kan varafråga om vedergällnings- ellerpåtryckningsåtgärder i form av exempelvisdiskriminerande tullar ellerimportrestriktioner eller diskriminerandebehandling av den andra statensmedborgare (se t.ex. ochGöran , Folkrätt, 1989, s. 88).Till skillnad från gemenskapsregler iförsta pelaren kan rambeslut och beslutdäremot inte ha direkt effekt. Dettaframgår av artikel 34.2 i fördraget.Dessa beslutsinstrument kan således inteskapa rättigheter och skyldigheter förenskilda i medlemsstaterna. Sådanarättigheter och skyldigheter kan uppkommaförst när t.ex. ett rambeslut genomnationella rättsakter eller beslut harinförlivats med medlemsstatens internarättsordning.Till skillnad från de folkrättsligtbindande konventioner som fanns i tredjepelaren även före Amsterdamfördraget blirrambeslut och beslut bindande förmedlemsstaterna så snart de har antagitsav regeringarnas företrädare iministerrådet (se SOU 2001:19 s. 214 ochprop. 2001/02:72 s. 25 f.). Antagandet avett rambeslut eller ett beslut föregåsdock regelmässigt av en s.k. politisköverenskommelse i rådet varigenom enighetuppnås om innehållet i ett kommanderambeslut eller beslut.Hanteringen i avrambeslut och beslutBeslutsfattande på den tredje pelarensområde faller under de allmännabestämmelserna i 10 kap. RF om Sverigesöverenskommelser med främmande stater ochmellanfolkliga organisationer (se SOU2001:19 s. 170). Enligt 1 § ingåsöverenskommelser med andra stater ellermed mellanfolkliga organisationer avregeringen. Ett svenskt statsråd kandärför samtycka till ett för Sverigebindande rambeslut eller beslut i tredjepelaren först sedan regeringen har fattatformligt beslut om sådant samtycke. Förberedningen av ett regeringsärende ochbeslutsfattandet i övrigt gäller därvidbestämmelserna i 7 kap. RF omregeringsarbetet. Vidare finns iriksdagsordningen (RO) bestämmelser sombehandlar regeringens skyldighet attsamråda med och informera riksdagenbeträffande EU-frågor.Dessutom måste regeringen enligt 10kap. 2 § RF inför ett beslut iministerrådet som rör tredje pelareninhämta godkännande i de falldå beslutet förutsätter att lag ändraseller upphävs eller att ny lag stiftaseller om beslutet i ministerrådet iövrigt gäller ett ämne i vilket riksdagenäger besluta. Vidare skall regeringenäven i annat fall inhämta riksdagensgodkännande om beslutet är av störrevikt.Riksdagen har i sju fallgodkänt att rambeslut antas (prop.1999/2000:85, bet. 1999/2000:JuU20, rskr.1999/2000:217; prop. 2000/01:58, bet.2000/01:JuU17, rskr. 2000/01:156; prop.2001/02:37, bet. 2001/02:SfU6, rskr.2001/02:71; prop. 2001/02:71, bet.2001/02:JuU15, rskr. 2001/02:151; prop.2001/02:99, bet. 2001/02:JuU28, rskr.2001/02:219; prop. 2001/02:118, bet.2001/02:JuU29, rskr. 2001/02:256; prop.2001/02:135, bet. 2001/02:JuU22, rskr. 2001/02:267). För riksdagensgodkännande har därvid tillämpats enordning som innebär att riksdagengodkänner ett utkast till rambeslut.Ingen av de sju propositionerna medförslag om att skall godkännaett utkast till rambeslut har innehållitförslag till lagändringar utan regeringenhar avsett att senare återkomma tillriksdagen med förslag om detta.Första gången hade attbehandla ett rambeslut (prop.1999/2000:85, bet. 1999/2000:JuU20,rskr. 1999/2000:217) konstateradejustitieutskottet i sina övervägandenatt regeringens förslag innebar attriksdagen skulle godkänna ett inom EUframförhandlat utkast till rambeslutsom sedan skulle antas av (a. bet. s. 6). Av hänsyn tilltidsschemat inom EU lade regeringeninte fram de förslag till lagstiftningsom kan föranledas av rambeslutet,utan avsåg att återkomma med sådanaförslag. Utskottet konstaterade attrambeslutet torde medföra att svensklagstiftning måste ändras i vissaavseenden. Vidare uttalade utskottetföljande.Frågan blir då mot bakgrund avLagrådets uttalande underriksdagsbehandlingen avAmsterdamfördraget att regeringen intekunde delta i ett rambeslut som avsågen riksdagsbunden fråga om det interedan fanns en svensk lag som täcktebeslutet om det är möjligt förriksdagen att godkänna ett utkast tillrambeslut och först därefter fattabeslut om den lagstiftning somnödvändiggörs av beslutet. Utskottetkan för sin del inte se någraavgörande skäl häremot. Överensstämmerdet av godkända utkastettill rambeslut med det beslut somsedan fattas av rådet, måste det ansesatt regeringen ingår denna för riketbindande internationellaöverenskommelse med riksdagensgodkännande. Att avvakta medlagstiftningen på det sätt som skett iförevarande ärende bör emellertidenligt utskottets mening inte skeannat än när det är påkallat av detidsramar som gäller för EU:santagande av rambeslutet.I förevarande ärende har regeringen valtatt avvakta med förslag till lagstiftningunder hänvisning till tidsplanen förrambeslutets antagande. Mot dennabakgrund har utskottet ingen erinran motatt nu endast föreläggs ettutkast till rambeslut för godkännande.Riksdagen godkände utkastet tillrambeslut . Rambeslutetantogs av för rättsligaoch inrikes frågor (2000/383/RIF).Vidare har i ett fall godkäntatt ett beslut antas på tredje pelarensområde (prop. 2001/02:86, bet.2001/02:JuU19, rskr. 2001/02:159). Därvidhar , liksom i fallen medrambeslut, godkänt utkastet till ettbeslut. Propositionen om godkännande avdet aktuella beslutet innehöll dock ävenförslag till en lagändring som ansågsvara påkallad i sammanhanget.Riksdagen har under hösten 2002slutligt antagit förslag till vissaändringar i RF (prop. 2001/02:72, bet.2001/02:KU18 och 2002/03:KU6, rskr.2002/03:15 och 2002/03:16). Ändringarna, somträder i kraft ,innebär bl.a. att bestämmelsen i 10 kap.2 § RF tillfogas ett nytt stycke som tarsikte på samarbetet i EU. Av den nyabestämmelsen framgår det uttryckligen attriksdagen kan godkänna en internationellöverenskommelse som ingås inom ramen församarbetet i EU även om överenskommelseninte föreligger i slutligt skick.Regeringen avgör under konstitutionelltansvar om en ändring av överenskommelsen,som tillkommit efter riksdagensgodkännande men innan ministerrådet harbeslutat att anta överenskommelsen,kräver godkännande.Vid riksdagsbehandlingen av förslagetgjorde vissauttalanden beträffande tidpunkten vidvilken regeringen bör inhämta riksdagensgodkännande. Därvid yttrade utskottetbl.a. följande (bet. 2001/02:KU18 s. 28).... en lämplig tidpunkt för riksdagensgodkännande förefaller vara dåförhandlingsläget inom EU-samarbetetär sådant att den aktuellaöverenskommelsen i princip är färdig.Utskottet delar således regeringensbedömning att regeringen normalt intebör inhämta godkännandeförrän förhandlingarna i ministerrådethar nått så långt att regeringenbedömer att inga ändringar avbetydelse därefter kommer att ske,dvs. efter att politisk enighet omöverenskommelsens innehåll har nåtts.Avsikten med ett förfarande medförhandsgodkännande enligt 10 kap. 2 §RF, som ju innebär att regeringenlämnar en proposition till riksdagenmed efterföljande motionsrätt, börenligt utskottets mening inte vara attge och regeringen tillfälleatt mer allmänt samråda kringförhandlingsarbetet rörande enblivande överenskommelse inom ramenför EU-samarbetet. Utskottet utgårfrån att sådant samråd i stället ägerrum i de former som är avsedda fördetta.Därefter övergick utskottet till attbehandla frågan om vilka ändringar iutkastet till en överenskommelse somriksdagens godkännande kan ansesomfatta. Utskottet anförde följande.Utskottet delar regeringens bedömningatt godkännande enligt denföreslagna bestämmelsen måste ansesomfatta ändringar i utkastet tillöverenskommelse som såväl liggerutanför det enligt 10 kap. 2 § RFriksdagsbundna området - eftersominget hindrar att regeringen med stödav 10 kap. 1 § RF träffar en separatöverenskommelse om sådana frågor - somvissa ändringar som faller inom detriksdagsbundna området. En annanordning skulle, såsom regeringenpåpekar, bli otymplig och mindre välanpassad till samarbetet i EU.Innebörden av den föreslagnabestämmelsen blir därmed attregeringen, när det gäller ändringarinom det riksdagsbundna området, underkonstitutionellt ansvar får avgöra omen ändring i ett utkast tillöverenskommelse är av ett sådant slagatt godkännande måsteinhämtas. Enligt utskottets meningmåste utgångspunkten vid en sådanbedömning vara det ovan nämnda syftetmed bestämmelserna i 10 kap. 2 § RF,nämligen att riksdagensställningstagande inte skallföregripas genom åtaganden somregeringen gör.Promemorior frånJustitiedepartementetGenom en skrivelse till Regeringskansliethar utskottet begärt svar på vissafrågor. I en inom Justitiedepartementetupprättad promemoria, bilaga 7.1, somöverlämnats som svar på utskottetsbegäran, anförs att regeringen löpandeunder förhandlingsarbetet och slutligen ianslutning till att ett rambeslut ärfärdigförhandlat gör en bedömning av omdet finns behov av lagstiftningsåtgärdereller om det i övrigt gäller ämne ivilket skall besluta eller omdet är av större vikt.Utgångspunkten för förhandlingsarbetetinom ramen för det mellanstatligasamarbetet i EU:s tredje pelare ärdensamma som gäller vid andrainternationella förhandlingar avmellanstatlig karaktär. I första handbedöms förslaget i förhållande tillgällande svensk lagstiftning. För detfall förslaget förutsätter ändring avsvensk lag analyseras det i förhållandetill pågående nationelltlagstiftningsarbete. I den mån sådantförekommer kan ofta befintligtberedningsunderlag utnyttjas.Under förhandlingsarbetet samråderregeringen med berörda myndigheter. Detsker bl.a. genom att företrädare förmyndigheter deltar dels i förmöten ochreferensgrupper i ,dels i förhandlingsarbetet iarbetsgrupper under ministerrådet. Idetta ligger att myndigheternafortlöpande ges möjlighet att taställning till de sakfrågor som kommerupp i förhandlingarna.Tidpunkten för inhämtandet avriksdagens formella godkännande avgörs avtolkningen av uttrycket "överenskommelse"i 10 kap. 2 § RF. Såvitt avser rambeslutbeslutar regeringen omgodkännandeproposition när utkastet tillrambeslut kan anses varafärdigförhandlat. Detta är normalt falletnär s.k. politisk överenskommelse harträffats i ministerrådet ochEuropaparlamentets yttrande harbehandlats. Politisk överenskommelse ärinte ett formellt antagande men markeraratt förhandlingarna avslutats och utgören tydlig viljeyttring från ministerrådeti avvaktan på erforderlig förankring inationella parlament samt redaktionelloch språklig granskning.Beredningen med berörda myndigheter ochandra intressenter av en s.k.godkännandeproposition är beroende av ettflertal olika faktorer och kan ske påolika sätt. Den kan utformas som enformell remiss till myndigheter ochorganisationer eller genom att synpunkterinhämtas under hand.Viktiga omständigheter vid bedömningenav hur beredningen skall utformas ärbl.a. omfattningen av den lagstiftningsom föranleds av överenskommelsen,huruvida inledda nationellalagstiftningsprojekt innehåller förslagtill de nödvändiga lagändringarna, dentid inom vilken rambeslutet ellerbeslutet förväntas bli antaget ochfrågans vikt i övrigt. Bedömningen fårske genom en sammanvägning av samtligadessa omständigheter.Vid den sedvanligajuristlingvistgranskning som sker efteren politisk överenskommelse kontrollerasden redaktionella kvaliteten i samtligaelva språkversioner av instrumentet.Exempelvis säkerställs att det föreliggerspråklig överensstämmelse mellanlikalydande bestämmelser i olikainstrument. Denna granskning medför ingaändringar av sakinnehållet.I promemorian redogörs för två fall därjuristlingvistgranskningen efterriksdagens godkännande har resulterat ivissa språkliga och redaktionellaändringar i dels ett slutligt antagetrambeslut (rambeslutet om förstärkning avdet straffrättsliga skyddet och övrigaskyddet mot förfalskning i samband medinförandet av euron, bet.1999/2000:JuU20, rskr. 1999/2000:217),dels ett slutligt antaget beslut(beslutet om inrättande av Eurojust, bet.2001/02:JuU19, rskr. 2001/02:159). I promemoriananförs att juristlingvistgranskningen idessa fall inte medförde någraförändringar i det sakliga innehållet.Det förelåg därför inte skäl att på nyttinhämta godkännande.I en kompletterande promemoria, somupprättats inom ,bilaga 7.2, och som inkommit påutskottets begäran, anförs att båderambeslut och beslut på den tredjepelarens område har karaktär avmellanstatliga överenskommelser och ärbindande för på precis samma sättsom andra folkrättsliga instrument.Förfarandet under förhandlingsarbetet ochunder beredningen av propositionerskiljer sig därför inte från de rutinersom används i samband med attinternationella överenskommelser ingås iannat internationellt samarbete.Muntliga synpunkter frånmyndighetsföreträdare som inhämtas underförhandlingsarbetet upptecknas normaltinte och bevaras inte heller på annatsätt.Det förekommer att dokument medförslag, t.ex. rådsdokument som harkommit in till departementet, delas medmyndigheter och andra intressenter försynpunkter under hand. Skriftligasynpunkter som inkommer efter en sådanunderhandsdelning dokumenteras genom attde sparas i den akt som upprättas för detaktuella instrumentet.I promemorian noteras att rambeslutetom bekämpning av terrorism iförhandlingarnas inledningsskede skickatstill Riksåklagaren, vid Uppsalauniversitet för skriftliga synpunkter,men att något svar inte inkommit.När det gäller beredningen av enproposition om godkännande av ettrambeslut eller beslut har i ett fall enpromemoria med förslag till godkännandeav ett rambeslut remitterats formellt(tillträde till vissainternationella överenskommelser förbekämpande av penningförfalskning m.m.,JU1999/5783/L5). Remissvaren har iegenskap av allmänna handlingar lagtstill akten och därefter redovisats iproposition 1999/2000:85 Sverigestillträde till vissa internationellaöverenskommelser för bekämpande avpenningförfalskning m.m.I övriga fall har myndigheter och andraintressenter beretts tillfälle att lämnasynpunkter under hand på ett utkast tillproposition. Detta har skett som ettsista led i det löpande samrådet med deberörda instanserna. Lämnade synpunkterhar därefter beaktats vid utformningen avpropositionen. I propositionen harangetts med vilka myndigheter och andraintressenter som beredning har skett. Ipromemorian nämns som exempel attRiksåklagaren, och Statens räddningsverkhar beretts tillfälle att lämnasynpunkter på ett utkast till regeringensproposition /02:135 Sverigesantagande av rambeslut om bekämpande avterrorism.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill inledningsvis peka på attriksdagen för godkännande av rambeslutoch beslut har tillämpat en ordning sominnebär att 10 kap. 2 § RF i gällandelydelse medger att , genom attgodkänna en ännu inte färdigförhandladöverenskommelse, ger regeringenstatsrättslig befogenhet att ingå en förSverige folkrättsligt bindandeöverenskommelse.Den nämnda ordningen har alltsåredan godtagits av inom ramenför 10 kap. 2 § RF i dess gällandelydelse. Från och med den 1 januari 2003kommer den också till klart uttryck igrundlagstexten.