bet · GP01LU12 · 2002-02-19 00:00:00 — Utskottet förutsätter attmotionsspörsmålen uppmärksammas i samband med attregeringen överväger frågan om lagstiftning rörandefranschising.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motionerna L270 och L282 yrkande 2.Reservationer1. Franchising (punkt 1)av (), (),(), () och AnaMaria Narti (fp).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservationen. bifallerdärmed motionerna 2001/02:L257, 2001/02: L282yrkandena 1, 3 och 4, 2001/02:L332 och 2001/02:L345.StällningstagandeVi vill framhålla att parterna i ettfranchiseförhållande inte är jämbördiga.Franchisetagarna intar ofta en underlägsen ställningi förhållande till franchisegivarna.Franchiseavtalen är dessutom ensidigtutformade till franchisetagarens nackdel.Beroendeförhållandet liknar, enligt vår mening, detsom förekommer vid anställnings-, arrende- ochhyresförhållanden och motiverar därför ett liknandeskydd för franchisetagaren. Sålunda börfranchisegivaren vara skyldig att informera om sittföretags ekonomiska ställning och visa att han ellerhon kan uppfylla sina förpliktelser enligt avtalet.Vi anser också att franchisegivaren bör vara skyldigatt ge en korrekt och sanningsenlig information omdet affärskoncept som avtalet grundas på och andrarelevanta uppgifter som är av vikt förfranchisetagarens beslut att ingå avtal. Vidinternationell franchising, därhuvudfranchisegivaren finns utomlands, kan vikonstatera att franchisetagarens möjligheter att fåinformation är ytterst begränsade. Vi villockså peka på att franchiseavtal ofta innehåller ens.k. skiljeklausul, trots att franchisetagarnaallmänt sett inte är medvetna om de kostnader som ärförknippade med ett skiljedomsförfarande. Enligt vårmening kan inte heller den självsanerandeverksamheten inom branschen betraktas som oberoendeoch fristående. De missförhållanden som häftarvid franchiseverksamheten är desto allvarligare somfranchising är en samverkansform som vuxit kraftigti , inte minst inom tjänstesektorn.Vi kan nu konstatera att det internationellaarbetet inom Unidroit med regler om franchisinghunnit långt. Det är därför hög tid att regeringenutifrån Unidroits överväganden om en modellag lämnarförslag till om lagstiftning som syftartill att skydda franchisetagarna ifranchiseförhållandet och att göra parterna merjämbördiga. En sådan lagstiftning bör innehållabl.a. regler om informationsskyldighet förfranchisegivaren, förhandlingsrätt förfranchisetagare och regler om uppsägning.Vad som anförts i reservationen bör enligt vårmening , med bifall till motionernaL257, L282 yrkandena 1, 3 och 4, L332 ochL345, som sin mening ge regeringen tillkänna.2. Avtalsvillkor mellan näringsidkare (punkt 2)av (), (),() och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservationen. bifallerdärmed motionerna 2001/02:L270 och 2001/02:L282yrkande 2.StällningstagandeVi vill peka på det skydd som lagstiftningen i mångaavseenden ger konsumenterna som den svagare parten iavtalsförhållanden. Motsvarande skydd finnsemellertid inte för småföretagare som ofta kanbefinna sig i en underlägsen position i ettmellanhavande med ett större företag eller enkoncern. För småföretagaren är, enligt vår mening,en kostsam juridisk process ett betydligt störreproblem än för den stora koncernen med helt andraekonomiska förutsättningar. Detta leder många gångertill att småföretagaren tvingas avstå från attprocessa om ett berättigat krav. Vi kan konstateraatt avtal mellan näringsidkare ofta innehåller enskiljeklausul. Till nackdelarna med ettskiljemannaförfarande hör att det är dyrt, vilketsärskilt drabbar småföretagaren. Skiljeklausuleranses allmänt sett oskäliga i avtal mellannäringsidkare och konsument. Däremot kan vikonstatera att det hör till ovanligheterna attdomstol jämkar en skiljeklausul i ett avtal mellannäringsidkare. Enligt vår mening är sålunda denmindre företagaren i det närmaste rättslös i entvist med en stor koncern. Domstolarnas möjligheteratt jämka oskäliga avtal mellan näringsidkare bördärför ses över.Vad som anförts i reservationen bör enligt vårmening , med bifall till motionerna L270och L282 yrkande 2, som sin mening ge regeringentill känna.BILAGA 1Förteckning över behandlade förslagMotioner från allmännamotionstiden2001/02:L257 av m.fl. (v) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om att lagreglerafranchiseverksamheten.2001/02:L270 av m.fl. (kd) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som i motionen anförs om att se överdomstolarnas möjligheter att jämka oskäliga avtalmellan näringsidkare.2001/02:L282 av () vari föreslåsatt fattar följande beslut:1. beslutar att begreppet beroende tillendast en leverantör införs som en markering hosPRV och i handelsregistret så attfranchiseverksamhetens utveckling kan följas.2. beslutar att utreda möjligheten attjämka oskäliga avtal mellan näringsidkare.3. beslutar att förbud införs mot dyrbaraoch osäkra skiljeförfaranden mellan näringsidkarenär den ena parten är avsevärt mindre.4. beslutar att skyldighet införs för enfranchisegivare, enligt förebild från , attredovisa egen solvens och marknadsundersökningartill stöd för produktens/konceptets lönsamhet ochtillgänglig marknad inom det mot betalningtillhandahållna ensamrättsdistriktet.2001/02:L332 av m.fl. (s) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om behovet av lagstiftning omfranchising.2001/02:L345 av m.fl. (fp) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i motionen om förbättrade regler förfranchiseföretagare.Bilaga 2RemissyttrandenPå lagutskottets begäran har yttranden övermotionerna 2001/02: L257, L270, L282, L332, L345avgivits av , Juridiska fakultetsnämndenvid , Verket förnäringslivsutveckling (), Sverigesadvokatsamfund, ,Föreningen , , i (LO), Franchisetagarnas ,, och Svenska Franchiseföreningen.Därutöver har en skrivelse inkommit frånMotorbranschens ().Göta hovrättGöta hovrätt har anfört:FranchisingI hovrätten förekommer mål därfranchiseavtal prövas. Utan att ha vidtagit någonfullständig undersökning kan hovrätten förnärvarande bara erinra sig ett sådant mål undersenare år. Det finns således skäl att misstänkaatt det är så som anges i flera av motionerna,dvs. att domstolsprövning av franchiseavtalförekommer relativt sällan.Därav kan inte dras den slutsatsen attfranchising skulle vara en ovanlig samarbetsform.Hovrätten har tvärtom samma intryck som det somförmedlas i motionerna, dvs. att denna form församarbete blir allt vanligare. Till och med inomtraditionell advokatverksamhet synes sådana avtalnumera förekomma (se tidningen , nr 8för 2001, s 5).Med tanke på att franchiseavtal inte sällan ärmycket detaljerade och innebär långtgåendeinskränkningar i franchisetagarenshandlingsfrihet - även efter det att samarbetetupphört - bör avtalen vara ägnade att ge upphovtill tvistefrågor. Som antyds i flera avmotionerna lär avtalsparterna knappast kunnabetraktas som jämställda utan franchisetagarentorde ofta inta en underlägsen och beroendeställning gentemot franchisegivaren. Detta kanpåverka benägenheten och möjligheten att idomstol - eller via skiljedom - hävda sin rätt.Det är inte uteslutet att sådan tvingandeskyddslagstiftning som diskuteras i en del av deöversända motionerna skulle befrämjafranchisetagarens möjligheter att hävda sin rättgentemot franchisegivaren.Det finns således skäl som talar för att fråganom lagstiftningsåtgärder bör utredas på nytt ienlighet med vad motionärerna föreslår. Myckethar hänt såväl i som internationelltsedan franchising utreddes senast och det kanmycket väl visa sig finnas angelägna uppgifterför en lagstiftare på detta område.Hovrätten är i och för sig inte övertygad omatt ensidig nationell lagstiftning är rätt vägatt gå för att lösa de problem som kan förekomma.Franchiseavtal torde inte sällan varagränsöverskridande i någon mening och det finns,som berörs i motionerna, åtskilligamellanstatliga dokument liksom rättsakter inom EU- även domar från - som gällerfranchising. Tämligen detaljerade bedömningar hargjorts i frågan om vilka bestämmelser i ettfranchiseavtal som kan accepteras ur ettkonkurrensrättsligt perspektiv. Det är kanskeinte helt okomplicerat att som enskild nationinom EU införa en nationell skyddslagstiftning pådetta område. Det finns emellertid all anledningatt samlat granska den internationellarättsutvecklingen för att på så sätt få ettunderlag för ställningstagande.Hovrätten har således inte något att erinra motatt franchising görs till föremål för utredning.En sådan utredning bör ha ett brett upplägg ochinte begränsa sig till frågan ominformationsutbyte mellan franchiseavtaletsparter.Jämkning av avtal mellan näringsidkareSom framhålls i bl.a. motionen 2001/02:L270 ärsäkert många småföretagare beroende av ettstorföretag eller en koncern och småföretagarensreella möjlighet att hävda sin rätt kan nog oftavara begränsad. Det kan emellertid ifrågasättasom inte en vanlig förklaring härtill är det lillaföretagets önskan att få, eller få behålla, detstora företaget som kund. Småföretagare iallmänhet torde inte vara lika varaktigtavtalsbundna som en franchisetagare utan lär oftaha en formell frihet att säga upp samarbetet, menkan tvingas acceptera de villkor som erbjudseftersom det stora företaget annars söker signågon annanstans. Den avtalssituationen lärytterligare lagstiftning inte kunna påverka. Inteens de möjligheter som dagens lagstiftning ger,t.ex. jämkning enligt 36 § avtalslagen,förefaller att utnyttjas i någon störreomfattning. Hovrätten är inte övertygad om attdet finns tillräckliga skäl attöverväga ytterligare lagstiftning på dettaområde.SkiljedomsklausulerI ett par av motionerna berörs skiljeklausuleroch det förordas begränsningar. Det torde varaallmänt känt att skiljetvister har för- ochnackdelar, varvid risken för relativt högakostnader är en av nackdelarna. Kostnaderna kandock begränsas genom avtal, t.ex. genom attavtala om tillämpning av ett sådant förenklatskiljeförfarande som bl.a. erbjuder ellergenom att avtala hur kostnaderna skall fördelasmellan parterna om tvist uppstår. Hovrättenhåller dock inte för otroligt att större företagvid tvist med småföretagare ibland kan utnyttjaskiljeförfarandets kostnader till sin fördel. begränsa avtalsfriheten idenna fråga framstår emellertid som betänkligtoch att, som föreslås i någon motion, förbjudatillämpning av skiljeklausuler mellan vissanäringsidkare bör inte komma i fråga. Enligthovrättens mening saknas skäl att utreda dennafråga vidare. Det framstår mera som en uppgiftför branschorganisationer och andra att spridainformation om betydelsen av skiljeklausuler ochvilka alternativ som finns.Juridiska fakultetsnämnden vidStockholms universitetJuridiska fakultetsnämnden har anfört:I motionerna 2001/02:L270, 2001/02:L282,2001/02:L332 samt 2001/02:L345 föreslås attfranchisingverksamhet skall på olika sättlagregleras. avstyrkermotionerna.I har vi traditionellt ställt ossavvisande till att införa särskilda lagregler förolika typer av avtal. Istället har vi tillämpatallmänna civilrättsliga principer i de tvistersom har uppkommit. Det anförda gäller inte barafranchising utan även andra former avtillverknings- och distributionsavtal, t exlegotillverkningsavtal, licensavtal ochåterförsäljaravtal. anser inteatt vad som anförs i motionerna motiverar någonändring i den traditionella inställningen.Motion 2001/02:L270, och även motion2001/02:L282, aktualiserar även tillämpningen av1984 års lag om avtalsvillkor mellannäringsidkare. Denna lag ger Marknadsdomstolenmöjlighet att förbjuda fortsatt användning avoskäliga avtalsvillkor, framför allt istandardavtal, i avtalsförhållanden mellannäringsidkare. Vid bedömningen skall enligtlagtexten särskild hänsyn tas till behovet avskydd för näringsidkare som intar en underlägsenställning i avtalsförhållanden. Denna lagförefaller typiskt sett väl ägnad att kunnatillämpas t ex på obalanserade villkor ifranchiseförhållanden. Så har dock inte skett ipraktiken och överhuvud har lagen omavtalsvillkor mellan näringsidkare endast sällantillämpats och än mindre äntidigare. Det finns endast något enstaka fall därlagen åberopats i under desenaste fem till tio åren.Man kan ställa frågan vad som är skälethärtill. Ett skäl skulle kunna vara att det intefunnits något reellt behov att tillämpa lagen.Ett annat, och troligare, skäl torde vara attlagen har en mindre ändamålsenlig utformning somminskar värdet av att söka få den tillämpad.Detta kan gälla utformningen av talerätt ochförfarande och omöjligheten att förena enindividuell avtalstvist med ett förbud enligtlagen. Vad som härvid framför allt aktualiserasär förhållandet mellan generalklausulen i 36 §avtalslagen, likaledes relativt litet tillämpad iavtalsrelationer mellan näringsidkare, och dennämnda avtalsvillkorslagen. För en närmarebehandling av hithörande rättsfrågor kan bl ahänvisas till , Standard-avtalsrätt, 6uppl, särskilt s 106 ff, densamme,Småföretagarskydd mot oskäliga avtalsvillkor,särskilt 36 § avtalslagen i tillSveriges advokatsamfund 1987 s 107 ff och , Studier kring 36 § avtalslagenmed inriktning på rent kommersiella förhållanden,ak. 1999.Enligt fakultetsnämndens mening kan det finnasanledning att göra en översyn av frågan om lagenom avtalsvillkor mellan näringsidkare har enändamålsenlig utformning mot bakgrund av deerfarenheter av dess tillämpning som numeraföreligger.Verket för näringslivsutveckling()har anfört:Franchising är enligt bedömning ettvärdefullt instrument för nyföretagandet, somborde vara attraktivt för nyföretagare som villkoncentrera sig på operativ affärsverksamhet ochi övrig verksamhet få hjälp och stöd från enetablerad affärsorganisation. Genom franchisingutökas basen för nyföretagande till en krets avpersoner, som kanske inte är entreprenörer itraditionell mening, men som ändå är beredda attta ekonomiska risker för att kunna försörja siggenom egen verksamhet, som är fri från debegränsningar som följer av ettanställningsförhållande.Franchising har en potential även förnyföretagande i avknoppningsföretag inom privatoch offentliga sektor, till exempel inom vård-och omsorgsområdet, där standardiseradearbetsmetoder med hög kvalitet och säkerhet ärväsentligt redan från verksamhetens start. Dettakan åstadkommas genom detaljerade avtal mellanfranchisegivare och franchisetagare om hurverksamheten skall bedrivas.Det är viktigt för näringslivsutvecklingen iSverige att franchising har ett gott anseende somverksamhetsform. Motionerna innehåller uppgiftersom är oroande ur denna synpunkt.Kunskapen om franchisingverksamheten i Sverigesynes vara bristfällig sett från samhälletsperspektiv. Eftersom kategorin franchisingföretaginte syns i den offentliga statistiken förnäringsverksamhet försvåras forskning inriktad påfranchising.Många blivande franchisetagare har sannolikt enmycket svag ställning jämfört medfranchisegivaren när franchisetagarens företagskall etableras. Det finns en risk attfranchisetagaren litar på att hans intressen ärväl tillvaratagna i det av franchisegivarenframtagna franchiseavtalet.Möjligheten att få till stånd ändringar iavtalet kan vara små för fran-chisetagaren och medför kostnader förexperthjälp. Dessa förhållanden kan ses som etthot mot en väl fungerande franchisingverksamhet.I franchisesystemet är varumärket den kanskeviktigaste komponenten, till exempel kunden är det ointressant omrestaurangpersonalen är anställd i ettmultinationellt storföretag eller av en lokalfranchisetagare. Inom tjänstesektorn däremot kandet vara av avgörande vikt för en kund, som ämnarköpa rådgivningstjänster, att veta om rådgivarenär anställd hos t. ex. den stora och välkändabanken, som tar ansvar för rådgivningenskvalitet, eller om rådgivaren är enfranchisetagare och ensam ansvarig mot kunden.NUTEK:s förslagEnligt uppfattning skall det föreliggatungt vägande skäl för att genom lagstiftningbegränsa avtalsfriheten i näringslivet och påandra områden. Det är inte troligt att sådanaskäl föreligger beträffande franchising. Innanlagstiftning övervägs bör kunskap om omfattningenav de problem som identifierats ha inhämtats.Regelkomplex som påverkar en stor grupp menligtpå grund av att ett fåtal missköter sig börundvikas.Ett stort ansvar vilar på franchisegivaren somden starka parten när det gäller innehållet i deavtal som styr franchisetagarens företag. Ävenfranchisetagaren har ett ansvar för att avtalethar ett innehåll som gynnar hans företag och dessverksamhet.Till stöd för sin bedömning av avtalsinnehålletskulle båda parter kunna ha nytta av etiskaregler och kanske ett eller flera modellkontraktmed bred förankring hos berörda aktörer inomfranchiseområdet.NUTEK föreslår att möjligheten undersöks avatt inrätta ett nationellt råd, förupprätthållande av etiska regler för franchising,informationsinsatser, utvecklingsarbete m m.Värd för ett sådant råd skulle kunna vara någonnäringslivsorganisation. Rådet skulle varasammansatt av representanter för franchisegivare,franchisetagare och kundintresset.Vidare föreslår att åtgärder vidtas föratt underlätta för omvärlden att kunnaidentifiera franchiseföretag, t.ex. genom uppgifti företagsregister eller på annat sätt.Sveriges advokatsamfundAdvokatsamfundet har anfört:I. anser inte att det finnsnågot behov av särskild lagstiftning församarbete mellan franchisegivare ochfranchisetagare i de avseenden motionernaföreslår. Grunden för detta ställningstagande äratt det inte är något unikt förfranchisingsamarbete att ett större företag ingåravtal med ett mindre företag. Avtal mellan ickejämbördiga parter kan förvisso få obilligaeffekter. Intresset av att mellan näringsidkareupprätthålla den grundläggande regeln i svenskrätt att avtalsfrihet skall råda överväger deeventuella olägenheter som härigenom kan uppstå,särskilt med hänsyn till den civilrättsligaskyddslagstiftning som redan finns.Skydd för en svagare part i ettavtalsförhållande utöver möjligheten att jämkaavtal enligt 36 § avtalslagen är inte enligtAdvokatsamfundets mening påkallat, då nyssnämndalagbestämmelse just tar sikte på sådanasituationer som skulle kunna uppstå om en starkfranchisegivare missbrukar sin ställning.Det är viktigt att näringslivet så långt sommöjligt får handha de problem motionernafokuserar på genom självsanering. Franchising ärenligt mening ett bra exempelpå att en långtgående självsanering för attupprätthålla hög etik och skälig balans mellanfranchisegivares och franchisetagares intressenhar möjlighet att lyckas.II. Franchising i SverigeFranchising är en etableringsform som möjliggörför en person med en affärsidé att genomföra ensnabb etablering, även om personen saknar ettstort kapital. Detta ökar konkurrensen. I ställetför att exempelvis bygga upp en kedja viadotterbolag eller filialer byggs kedjan upp genomsamarbetsavtal med ett flertal företag, de s kfranchisetagarna. Franchisetagarna finansieraretableringen på orten. Idén med franchising ärockså att kombinera fördelen med ett stortföretags resurser (franchisegivaren och samtligafranchisetagare tillsammans) med det lillaföretagets effektivitet, som åstadkommes genomatt franchisetagaren styrs av sitt intresse attfå det egna företaget lönsamt.Franchising har haft stor betydelse förtillväxten i . är ett av världensfranchisetätaste länder.Det tidigare gällande gruppundantaget (SFS1993:79) beskriver det näringspolitiskaargumentet för franchising på följande sätt:"De franchiseavtal som avses i denna förordningförbättrar i allmänhet varudistributionenoch/eller utbudet av tjänster, eftersom de gördet möjligt för franchisegivare att medbegränsade investeringar etablera ett enhetligtnät, som kan underlätta för nya konkurrenter, isynnerhet små och medelstora företag, att inträdapå marknaden, med ökad mellanmärkeskonkurrens somföljd. Det gör det också möjligt för friståendeköpmän att etablera butiker snabbare och medstörre utsikter till framgång än om de fick göradet utan franchisegivarens erfarenhet och hjälp.Härigenom får de möjlighet att konkurrera meraeffektivt med stora distributionsföretag.Nu gällande gruppundantag för vertikala avtal(SFS 2000:1193) och Kommissionens förordning (EG)nr 270-1999 säger om vertikala avtal:"Vertikala avtal inom den grupp som definierasi denna förordning kan öka den ekonomiskaeffektiviteten inom en produktions- ellerdistributionskedja genom att möjliggöra en bättresamordning mellan de deltagande företagen. De kansärskilt leda till att parternas transaktions-och distributionskostnader sänks och att derasinvesterings- och försäljningsnivåer optimeras. "som franchisegivaren, som har en godaffärsidé men inte tillgång till ett stort risk-villigt kapital, kan förverkliga sin idé till enlönsam verksamhet ges franchisetagaren en möjlig-het att driva en lönsam affärsrörelse. Genom attfranchisetagaren får tillämpa ett beprövataffärssystem undviker han de problemsom den oerfarne egne företagaren stöter på.Genom denna samverkan ökas konkurrensen.Franchising är således även bra församhällsekonomin och konsumenterna. Det måstevara lagstiftarens uppgift att inte motverkafranchising utan tvärtom att se till attsamverkan inom franchising inte omgärdas avstörre begränsningar än de som gäller de företagmed vilka franchisekedjor konkurrerar.Nu gällande gruppundantag vad gällerkonkurrensklausuler, prissamverkan och franchise-givarens produktstyrning ger franchisingkonkurrensnackdelar i förhållande till helägdakedjor.B. Icke jämbördiga parterDe aktuella motionerna i fokuseras påatt franchisetagaren är den svagare parten ochmåste skyddas. Motionerna gör jämförelse medarbetstagarens och hyrestagarens intresse avskyddsregler.Varje franchisetagare torde genom beslutet attingå i en franchisekedja se möjligheterna till enlönsam verksamhet. Varje företagande innefattarchansen att lyckas och risken att misslyckas.Att en rörelseidkare kan misslyckas och drabbashårt privatekonomiskt är inget unikt förfranchising. Om det behövs skyddsregler för densvagare parten i ett samarbete bör dessaskyddsregler finnas i generella civilrättsligaregler. Sådana skyddsregler finns. Möjligentillämpas dessa civilrättsliga skyddsreglerrestriktivt av domstolarna. Att uppställa merlångtgående skyddsregler i franchiseförhållandenän de som gäller i avtalsförhållanden i övrigtkan dock inte anses påkallat eller önskvärt.Reglerna i framförallt avtalslagens tredjekapitel ger ett tillräckligt skydd för en svagareavtalspart.Vissa av de i motionerna föreslagna reglernatorde medföra att franchisesystem inte kanfungera lika effektivt som konkurrerande helägdasystem. Detta är lika mycket en nackdel förfranchisetagare som för franchisegivare. Deregler i franchiseavtalen, som av motionernaupplevs som ensidiga, är nödvändiga för att gefranchisegivare möjlighet att styra franchise-kedjan så att denna kedjas utbud av varoroch/eller tjänster effektivt kan konkurrera medhelägda system. Att franchisetagaren underordnarsig franchisegivarens ledning torde generelltvara en förutsättning för att uppnå önskvärdeffektivitet såväl ur franchisegivarens somfranchisetagarens synpunkt.Det är vanligt att avtal ingås mellan ickejämbördiga parter. Så ingås avtal mellan bankeroch bankkunder, mellan stora entreprenörer ochsmå underleverantörer, mellan stora leverantöreroch små distributionsföretag etc. Iblandutnyttjar den ekonomiskt starke sin position ochdet lilla företaget har inga motmedel. Detta ärdock inte ett problem unikt för franchising utanett generellt problem. Mycket av vad motionernaframhåller om nackdelar för den lillefranchisetagaren kan överföras på den ekonomisktsvagare i förhållande till den ekonomisktstarkare generellt i näringslivet och även iövrigt i samhället.C.