bet · GP01LU12 · 2002-02-19 00:00:00 — Sekretessenär oftast nödvändig med hänsyn till att tvistenkan omfatta konceptet som så. Konceptet ärhemligt men går inte att skydda genomimmaterialrättsliga förfaranden. En tvist iallmän domstol innebär oftast att konceptet blirallmänt känt. Sakkunskapen uppnås genom attparterna själva utser skiljemän. Man väljer dånågon eller några som har erfarenhet av detspecifika området som tvisten gäller.Kostnaderna i skiljeförfarandet täcks till delav företagarnas rättsskyddsförsäkring. Det endasom försäkringen inte täcker är arvodet tillskiljemannen. Denna kostnad faller på förlorandeparten, en princip som den svenska lagstiftarenhar valt även i det allmänna domstolsförfarandet.För att undvika alltför höga kostnader användsofta det förenklade skiljeförfarandet somadministreras av HandelskammaresSkiljedomsinstitut.Motionären har helt rätt i att Unidroitsmodellag inte har något att göra med det somdenna motion behandlar.2.3 L282 Bestämmelser för franchise av IngegerdSaarinen (mp)Motionären föreslår att ett tillägg skall görashos PRV för att franchiseverksamheten utvecklingskall kunna följas. Vidare föreslås attmöjligheterna att jämka oskäliga avtal mellannäringsidkare skall utredas. Det föreslås ävenett förbud mot skiljeförfarande mellannäringsidkare där ena parten är avsevärt mindre.Slutligen föreslås en upplysningsplikt förfranchisegivare avseende egen solvens samt att enmarknadsundersökning skall presenteras till stödför konceptets lönsamhet och tillgänglig marknadinom det upplåtna territoriet.Motionären påstår att franchise innebär ettavsteg från självständighetskriteriet inäringsverksamhetsdefinitionen och att dettakommit till stånd genom ett gruppundantag frånkonkurrensreglerna. Motionären påstår vidare attförfarandet har lockat till missbruk. Motionärenpåstår att det är möjligt enligt civilrätten attskriva bedrägliga avtal som den svagare parteninte kan komma ur när fakta blir tillgängliga.Svenska Franchiseföreningen följs ständigtav . Det hargenomförts regelbundna marknadsundersökningar avföreningen i samverkan med konsultföretagenEffectum och år, . Underinnevarande år genomförs en totalundersökning avSvensk Handel. Ett problem i sammanhanget är attvissa företag definierar sin verksamhet olika.Den av motionären föreslagna definitionen"beroende av endast en leverantör" torde intelösa problemet. Många franchisesystem har mångaleverantörer och hamnar då utanför dennakategori.Frågan om utredning av möjligheten att jämkaoskäliga avtal mellan näringsidkare harbehandlats ovan under punkt 2.2.Även frågan om skiljeförfarande har behandlatsovan, under punkt 2.2. Ett direkt förbud motskiljeförfarande torde strida mot internationellakonventioner. Av den statliga utredningen lagom skiljeförfarande (SOU 1994:81) framgår attskiljedomsinstitutet går längre tillbaka ihistorien än domstolsväsendet. Det framgår ocksåatt tillämpningen av skiljeavgörande är en del avden moderna rättsstaten. Att inskränka dennamöjlighet skulle placera i ett annorlundainternationellt läge. Att definiera eninskränkning där "den ena parten är avsevärtmindre" skulle skapa oöverstigliga problem.Frågan om franchisegivarens upplysningsansvarhar behandlats ovan under punkt 2.1. menar dock att denamerikanska förebilden bör undvikas eftersom detförfarandet innebär en registrering av handlingarhos en statlig myndighet. Den europeiska vägen ären informationsskrift som kvitteras av dentilltänkte franchisetagaren. På så sätt kan bådaparter stödja sig på klara bevis i händelse av enframtida process. Detta tänkta förfarande ingår idet förslag förväntasanta vid årsmötet i mars 2002.Motionärens påståenden omsjälvständighetskriteriet respektivegruppundantag torde vara ett missförstånd.Franchisegivare och franchisetagare är tvåsjälvständiga företag med franchiseavtalet somenda bindning. Gruppundantaget behandlar olikasamarbetsformer som tillåts trots att de perdefinition kan anses vara konkurrensbegränsande.Vid tillkomsten av gruppundantag har hänsyntagits till vilka vinster dessa samarbetsformerkan framkalla såväl för samarbetande parter somför konsumenter och marknaden i övrigt. Ennoggrann översyn av tidigare gällandegruppundantag ledde till att antog detnu gällande gruppundantaget för vertikala avtal,vilket blev gällande lag så sent som den 1januari 2001Motionärens påståenden om missbruk är okändaför . Förhoppningsvisframkommer dock dessa i debatten innan de läggstill grund för en statlig utredning eller eneventuell lagstiftning.Motionärens påstående om möjlighet att träffacivilrättsliga avtal torde också bygga på enmissuppfattning av innehållet i gällande rätt.Såsom lagutskottet väl känner, kan ett avtal somingåtts på bedräglig grund ogiltigförklaras avdomstol eller skiljenämnd.2.4 L332 Franchising av . (s)Motionären nämner rekommendationfrån 1992 angående harmonisering av regleringenav franchising.Motionären påstår att franchisesystem utnyttjarfranchisetagare och att avtalen är ensidigtutformade.Därefter övergår motionären till att refereraFranchiseutredningens betänkande (SOU 1987:17).Här kommenteras andra länders lagar, bristen påuppfyllelse av kontraktsenliga förpliktelser,behovet av en legaldefinition och jämförelse medskyddsvärda grupper i samhäller.Avseende konkurser och tvister inomfranchiseområdet, påstår motionären att konkurserförekommer lika ofta som i annanaffärsverksamhet. Vidare påstår motionären atttvister sällan uppstår eftersom franchisetagareninte har råd att genomföra dyraskiljeförfaranden. Ett krav på en uppförandekodframförs. Denna bör ha framförhandlats av såvälfranchisegivare som franchisetagare. Även SvenskaFranchiseföreningens etiska nämnd kritiseraseftersom någon organisation som representerarenbart franchisetagare inte är representerad iden.Svenska Franchiseföreningen anser:Avseende rekommendation kan nämnasatt svensk lagstiftning och etiska regler inomfranchising är helt harmoniserad med övrigaEuropa. Vi har i , som enda lagregel därfranchising nämns, gruppundantaget för vertikalaavtal. Vidare har Svenska Franchiseföreningensamma etiska regler som European , ett samarbetsorgan för de europeiskafranchiseföreningarna.Det stämmer att franchiseavtal är ensidigtutformade. Såsom tidigare beskrivits, harfranchisegivaren äganderätten till ettaffärskoncept och ett varumärke. Franchisegivarenerbjuder andra företag att nyttja detta konceptoch varumärke mot ekonomisk ersättning. Ettnyttjande sker helt i överensstämmelse med dedirektiv franchisegivaren meddelar. Av dennaanledning är det franchisegivaren som utformaravtalen och ensidigt beskriver hur rättighetenfår nyttjas. Detta är inget ovanligt. Sammaförfarande sker vid uthyrning och licensieringinom allt från sommarstugor till dataprogram.Såsom tidigare påpekats har specifikfranchiselagstiftning införts i olika länder. Denstora skiljelinjen går mellan s k disclosurelagaroch s k relationshiplagar. Disclosurelagar tarsikte på tillhandahållande av information föreavtalsskrivande. Relationshiplagar tar sikte påförhållandet mellan franchisegivare ochfranchisetagare. Avseende informationen så stårSvenska helt bakom de tankarsom bland annat framgår av menar dock att problem inte finns sommotiverar en lagstiftning. Föreningen har därförpåtagit sig ansvar för förebyggande åtgärder inombranschen genom att fastställa en checklista förfranchisegivarens informationsansvar. Avseendeförhållandet mellan franchisegivare ochfranchisetagare så anser föreningen atttillräckliga regler finns inom annan lagstiftningför att tillgodose eventuella missbruk påmarknaden. Det påstående som framförs i motionenatt "franchisegivaren ofta inte kan uppfylla sinakontraktsenliga förpliktelser" känner inte igen.Avseende legaldefinitionen så framför samma åsikt som gjordes isamband med SOU 1987:17. Det är svårt att täckain alla franchiseförhållanden i en och sammadefinition. Det försök till definition som haranförts i motionen, är en god början. Enlegaldefinition måste dock vara heltäckande såatt det tilltänkta området täcks. En definitionsom leder till att oseriösa aktörer enkelt kanundvika att falla under tilltänkt område, är fögagivande.Jämförelser med skyddsvärda grupper är svår.Ett franchiseförhållande bygger på fullfrivillighet. Det finns inget tvång frånnågondera sidan. En tilltänkt franchisetagare haringen skyldighet att ingå ettfranchiseförhållande utan har avtalsfrihet attingå samarbete med annan.Diskussionen om "organisationer för parterna"är gripen ur luften. Det finns ingetpartsförhållande inom franchising. är en ideell förening somtillvaratar intresset för franchisesystemen attpå ett gynnsamt sätt fortsätta att bedrivasamarbetet i franchiseformen. För att säkerställaatt samarbetet sker på ett seriöst och skäligtsätt, finns båda parter representerade i samtliga organ. Eftersomfranchisegivaren oftast får sin ekonomiskaersättning baserad på franchisetagarensomsättning, är motsättningarna parterna emellansmå. Båda strävar efter största möjligaomsättning. Påståendet om inbjudan tillförhandlingar måste därmed avfärdas med attSvenska inte är enpartsorganisation och att medlemmarna inte hargivit föreningen något förhandlingsmandat.Därutöver, såvitt Svenska Franchiseföreningenförstår, finns ingen organisation bakomFranchisetagarnas riksorganisation, FRO.Föreningens ordförande, fd riksdagsmannen (), har trots begäran från , ännu inte översänt stadgar,medlemsförteckning, informationsblad, etc.Motionärens påstående om frekvensen avkonkurser inom franchising kan vederläggas genomde totalundersökningar av franchiseområdet somSvenska har medverkat till.Andelen konkurser under ett nystartat bolagsförsta är inom franchising 5 procentjämfört inom nyföretagande iallmänhet. Anledningen till den lägre siffran äratt franchiseverksamheten bygger på ett beprövatkoncept. Vidare får franchisetagaren stöd och rådi sin verksamhet på ett sätt som en vanlignyföretagare sällan får.Kritiken mot skiljeförfaranden har behandlatsovan, under punkt 2.2. Påståendet att "så gottsom alla franchisekontrakt innehåller enskiljedomsklausul" är inte riktig. Det är dockmer regel än undantag. Orsakerna är de fördelarsom har beskrivits ovan.En uppförandekod finns i form av Etiska regler. Dessa reglerär gemensamma för hela och antagna avEuropean . Reglerna harantagits på årsmöte i . Vid årsmöte har varjefranchisesystem två röster, en för givaren och enför tagarna. Även i äropartiskheten fullt tillgodosedd genom att departsutsedda delegaterna är två från givarsidanoch två från tagarsidan.2.5 L345 Villkoren för franchiseföretag avYvonne m.fl. (fp)Motionären påstår att franchising är ettberoendeföretagande som bedrivs efter ett s.k.gruppundantag. Vidare påstås att företaget avstårfrån självständighetsprincipen och binder upp sigtill en enda leverantör.Bristen på registrering av franchiseföretag gördet svårare att kartlägga verksamhetensomfattning och hur den sköts.Vidare påstås att gruppundantagen saknar ettsvenskt regelverk som sätter gränser, samt civilrättsligt kan låsa en franchisetagaremed vitesklausuler som gör att franchiseavtaletinte kan upphävas (sic! ).Motionären hävdar att skiljeklausuler i sig gördet dyrt att processa samt att bevisbördanplaceras fel då franchisetagaren vill brytaavtalet.Svenska Franchiseföreningens etiska nämndberörs i motionen. Där påstås att endastmedlemmar kan vända sig till nämnden.Motionären hänvisar till utländsk lagstiftningoch påstår att franchisegivare i måste "visaupp egen solvens" och att EU har "antagitgemensamma regler för franchise".Motionen avslutas med en punktlista med förslagpå stärkt rättssäkerhet för franchisetagarna:- Förhandlingsrätt för aktuellasmåföretagarorganisationer.-· Skiljeklausuler där ena parten är avsevärt mindre(särskilt småföretag, dvs 50 anställda).·· Möjlighet att jämka eller ogiltigförklarauppenbart oskäliga avtal.·· Registrering av franchisetagare hos PRV.·· Obligatorisk skyldighet att visa solvens.·Svenska anser:Motionären har troligen missförstått vissa legalagrundstenar. Franchising är en frivilligsamarbetsform där parterna inträder iavtalsförhållandet av egen fri vilja. Detberoende som må finnas mellan parterna är likadubbelriktat som i vilketproducent-leverantör-kund-förhållande som helst.Av termen beroendeföretagande anas en livegenskapsom på intet sätt finns i franchiseförhållanden.Något avstående från självständighetsprincipenföreligger inte. Vidare förekommer i de flestafranchisesystem flera leverantörer.Att bristen på ett register försvårarkartläggning kan knappast motivera enlagstiftning, än mindre en obligatoriskregistrering. Olika branschföreningar ochkonsultföretag genomför marknadsundersökningarsom ger en tillräcklig kartläggning för attkartlägga verksamhetens omfattning. sker också uppföljning hurfranchisevärlden sköter sig.Att "gruppundantagen [saknar] ett svensktregelverk som sätter gränser" är direktfelaktigt. Som bekant så har tidigaregruppundantag på distributionsrättens område(däribland gruppundantaget för franchiseavtal)ersatts av ett gruppundantag för vertikal handel(SFS 2000:1193). Detta gruppundantag bygger påkommissionens gruppundantag EG nr 2790/1999. Vihar således en svensk nationell lagstiftning somi princip är identisk med den övergripande EG-lagstiftningen på detta område.Grundprincipen i svensk avtalsrätt är att avtalskall hållas. Ett avtal skall inte kunna upphävasav endera parten utan skälig grund. Avtalslagenreglerar klart och tydligt då avtal kan hävaseller jämkas.En skiljeklausul i sig kan aldrig ansesoskälig. Som brukligt är åläggs förloraren attbetala rättegångskostnaderna. Denna princip råderäven i det allmänna domstolsförfarandet.Principen finns för att avhålla från onödigaprocesser. Den som påstår något i en processskall kunna bevisa detta. Bevisbördans placeringär densamma i skiljeprocess och i process iallmän domstol.Etiska nämnden står öppen för alla och envar.Det krävs inte att franchisesystemet ifråga ärmedlem i Svenska Franchiseföreningen.I viss utländsk lagstiftning krävs attfranchisegivare skall tillkännage vissaekonomiska fakta. För svenska förhållanden ärdetta en helt onödig åtgärd. Vi har enoffentlighetsprincip som gör det möjligt för allaoch envar att få del av ett företagsårsredovisning via PRV. Vi har möjlighet iSverige att ta fram en fullständig ekonomiskgenomlysning genom Upplysningscentralen (UC),Soliditet eller annat kreditupplysningsföretag.Motsvarande uppgifter är inte offentliga i ,därav behovet att lagstifta att uppgifterna skalltillkännages i visst sammanhang.Vad avser lagstiftningen inom EU så har vi ovanredogjort för att de "gemensamma regler förfranchise" som antagits, är desamma som gällerenligt nationell svensk rätt.Slutligen skall punktlistan kommenteras:1 Förhandlingsrätt - Varje franchisetagare tecknarett individuellt avtal med franchisetagaren. Detföreligger inga kollektiva avtal.Franchisetagaren är ofta företrädd av advokat,jurist, ombudsman från FR eller motsvarande.23 Skiljeklausuler - Många franchisegivare harfärre än 50 anställda och hamnar med dennadefinition i kategorin småföretagare.45 Jämkning - Med stöd av 36 § avtalslagen, finnsredan möjligheten.67 Registrering - Behovet, som motiverar ettobligatorium, finns inte.89 Solvens - Med den svenska offentlighetsprincipensaknas behovet.103. AvslutningSamtliga ovanstående motioner bygger på ettfaktamässigt undermåligt underlag. De påståddasvårigheterna eller problemen inom franchising ärför och dessmedlemmar helt okända eller kraftigt överdrivna.Liksom inom all näringsverksamhet uppstårmeningsskiljaktigheter även inomfranchiseverksamhet. Än så länge har dock ingentvist uppstått där nu gällande svensklagstiftning har saknat relevanta lagrum för attlösa tvisten.Innan lagstiftning tillgrips måste en noggrannanalys ske huruvida ett problem över huvud tagetär för handen. Nästa steg - om problem finns -torde vara att utröna om självsanerande åtgärderkan och har tillgripits.Svenska Franchiseföreningen anser inte att detförekommer problem som motiverar ensärlagstiftning avseende franchiseverksamhet. Ettuppmärksammat fall som lett till femriksdagsmotioner är inte bevis på att problemföreligger, särskilt inte som en skiljenämnd haravkunnat skiljedom som helt vederläggerpåståendena om problem och felaktigheter.Svenska Franchiseföreningen kommer att införachecklistor för franchisegivarensupplysningsansvar och franchisetagarensundersökningsansvar. Därmed följer vivärldstrenden och gör genom förebyggande åtgärderlagstiftning onödig även i denna del.Motorbranschens Riksförbund ()har anfört:Motorbranschens Riksförbund () är enbranschorganisation för före-tag inom bilhandel,bilverkstäder och billackering. Av medlemmarna ärdrygt 1 100 bilhandelsföretag som nästan alla haregna verkstäder, ca 600 är allbilverkstäder ochdrygt 300 är lackföretag.Totalt finns i mer än 2 000bilhandelsföretag och verkstäder som har avtalmed någon av biltillverkarnas generalagenter. har det stora flertalet högst 9anställda och endast ca 400 har fler anställda.Inom motorbranschen i övrigt finns företag som påliknande villkor säljer bl.a. motorcyklar,lantbruks- och entreprenadmaskiner.Gemensamt för alla dessa företag är att de imycket hög grad är beroende av sina leverantörervilka nästan uteslutande är stora multinationellaföretag. I många avseenden liknar detta beroendedet som franchisetagarna har tillfranchisegivarna och vissa företag inombilbranschen bedriver för övrigt sin verksamhet iformer som liknar franchisetagarens.Några för återförsäljare specifika skyddsreglerfinns inte i svensk lagstiftning utan man är istort sett hänvisad till 36 § avtalslagen som ivissa situationer erbjuder skydd mot oskäligaavtalsvillkor. Ett visst skydd förbilhandelsföretag finns också idet konkurrensrättsliga s.k. gruppundantaget förbilbranschen som löper ut . Detta skyddinnebär bl.a. att billeverantörerna måstetillämpa uppsägningstid gentemotåterförsäljarna. Det är emellertid känt att argumenterat för att denna typ avskyddsregler skall tas bort i kommandegruppundantag för bilbranschen då sådana reglerenligt kommissionen inte hör hemma i ettkonkurrensrättsligt regelverk. Således saknassådana skyddsregler i EU:s s.k. generellagruppundantag som bl.a. gäller förfranchiseföretag och återförsäljare avmotorcyklar, lantbruks- och entreprenadmaskiner.Behovet av skyddsregler för återförsäljare hardock såvitt är känt inte ifrågasatts avkommissionen utan endast dessas rätta plats ilagstiftningen. Det alternativ som står till budsär att varje EU-land prövar behovet av en sådanlagstiftning. I vissa länder finns redan ettsådant skydd för olika typer av återförsäljare,som t.ex. i där det utvecklats genomdomstolspraxis.Den viktigaste uppgiften för den typ avskyddsregler som ovan avses är att ge de mångasmå och medelstora företagen möjlighet attplanera och utveckla sin verksamhet inom ramenför ett legalt system som i händelse avuppsägning ger dem en skälig uppsägningstid såatt de, inte minst med hänsyn till sin personal,under ordnade former kan förändra eller avvecklasin verksamhet. Vidare är det rimligt att reglerinförs som vid uppsägning geråterförsäljare/franchisetagare en viss ersättningför den marknadsupparbetning och de ännu inteavskrivna investeringar som de gjort på begäranav leverantören/franchisegivaren och som i annatfall tillfaller deras av denne utseddaefterträdare eller helt går förlorade. Vidare börman i en sådan lagstiftning ta in regler omtvistlösning som ger de små företagen en reellmöjlighet att få tvister gentemot sinleverantör/franchisegivare prövade. Här kannämnas att det inte saknas exempel på tvister dären sådan regel med stor sannolikhet skulle letttill en annan utgång. Det är i detta sammanhangviktigt att betona att skyddet endast skall varatill för företag som uppfyller de objektivt settsakliga krav som varje leverantör/franchisegivaremåste har rätt att ställa på sinaåterförsäljare/franchisetagare.En invändning som ofta görs mot en lagstiftningav det aktuella slaget är att det råderavtalsfrihet mellan parterna och att man därförskall lösa alla uppkommande problemenavtalsvägen. I praktiken är det emellertid så attdet är mycket svårt att få gehör för denna typ avfrågor i avtal mellan stora multinationellaföretag å ena sidan och en grupp svenskasmåföretagare å andra sidan. Det ligger också isakens natur att den ekonomiskt överlägsna parteninte frivilligt släpper ifrån sig mera makt ännödvändigt eftersom de därmed riskerar ökadekostnader i vissa situationer. Som ett exempelkan nämnas att den ovannämnda tvåårigauppsägningstiden för bilåterförsäljare inte är enprodukt av förhandlingar utan en följd avtvingande konkurrenslag.Vidare kan nämnas attåtskilliga återförsäljare inommotorcykelbranschen helt saknar skriftliga avtalmed vissa leverantörer och att mycket kortauppsägningstider förekommer.Det är MRF:s förhoppning att resultatet avrubricerade motioner blir en lagstiftning somtillgodoser de många små och medelstoraföretagens legitima krav i de avseenden som ovanberörts.