bet · GP01LU9 · 2002-01-17 00:00:00 — En motsvarandebestämmelse infördes i bestämmelserna omverkställighet av domar och beslut om vårdnad ochumgänge i 21 kap. föräldrabalken.I sammanhanget bör vidare nämnas att regeringen iseptember 1998 givit en särskild utredare i uppdragatt biträda med att bl.a. seöver de olika bedömningsgrunder i 6 kap.föräldrabalken som knyter an till begreppet barnetsbästa. Uppdraget redovisades idepartementspromemorian (Ds 1999:57) Gemensamvårdnad för ogifta föräldrar. Promemorian harremissbehandlats och bereds inomRegeringskansliet.Vad särskilt gäller motion L310, i den delmotionen tar upp föräldrars umgängesvägran, börerinras om att frågan om att införa någon form avsanktion, exempelvis vite, mot en umgängesvägrandeförälder övervägdes vid 1998 årsföräldrabalksreform. Regeringen konstaterade därvidatt det fanns en risk att ett umgänge som påtvingatsföräldern skulle verka i fel riktning vad gällerrelationerna med barnet. Även av andra orsakerframstod det, enligt regeringen, som mindre lämpligtmed en sådan ordning. En förälders ovilja ellervägran att umgås med barnet kunde, menaderegeringen, ha sin grund i en rad olikaomständigheter som skulle innebära att ettframtvingat umgänge inte var till gagn för barnet.Regeringen delade därför Vårdnadstvistutredningensbedömning att en förälders skyldighet att umgås medsitt barn inte borde sanktioneras. I ställetföreslogs lagändringar i 6 kap. somunderströk betydelsen av att den förälder som barnetinte bor hos också medverkar till att umgänge komtill stånd. Även utan sanktion kunde, anfördes det ipropositionen, en sådan regel inverka positivt.Utskottet ställde sig bakom regeringens förslag idenna del, och följde utskottet.Mot bakgrund av vad som har redovisats kanutskottet inte finna att det för närvarandeföreligger skäl för att vidta någonsärskild åtgärd med anledning av de nu aktuellamotionerna. Utskottet förutsätter dock attmotionsspörsmålen kommer att aktualiseras inom ramenför den kommande utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform, och att regeringen återkommertill om så skulle visa sig erforderligt.Med det anförda föreslår utskottet att motionernaL264 yrkande 2, L310 yrkande 1 och Ju393 yrkande 4skall avslås.Vårdnadsöverflyttning vid våld m.m. inomfamiljenI några motioner aktualiseras frågor kring vårdnadenom barn i familjer där den ena föräldern gjort sigskyldig till viss form av brottslighet mot den andreföräldern.Inledningsvis vill utskottet erinra om följande.Enligt 6 kap. 7 § skall rätten, om enförälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn görsig skyldig till missbruk eller försummelse eller iövrigt brister i omsorgen om ett barn på ett sättsom medför bestående fara för barnets hälsa ellerutveckling, besluta om ändring i vårdnaden. Stårbarnet under båda föräldrarnas vårdnad skall rättenanförtro vårdnaden åt den andre föräldern ensam.Står barnet under endast en förälders vårdnad, skallrätten flytta över vårdnaden till den andreföräldern eller, om det är lämpligare, till en ellertvå särskilt förordnade vårdnadshavare. I de fallvårdnadshavare enligt 6 kap. 10 a § föräldrabalkenförordnas särskilt skall utses någon som är lämpadatt ge barnet omvårdnad, trygghet och en godfostran. En fråga om ändring i vårdnaden kan prövaspå talan av socialnämnden.Socialnämnden har också möjlighet att med stöd avbestämmelserna i lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) hos rätten ansökaom vård om det på grund av misshandel, otillbörligtutnyttjande, brister i omsorgen eller något annatförhållande i hemmet finns en påtaglig risk för attden unges hälsa eller utveckling skadas. Enligtsamma lag har socialnämnden vidare möjlighet att ivissa fall omhänderta den unge om deterfordras av hänsyn till denne.LVU har varit föremål för en översyn avLVU-utredningen (dir. 1999:43). Utredningen har ibetänkandet (SOU 2000:77) Omhändertagen Samhälletsansvar för utsatta barn och unga, som överlämnadestill regeringen , lagt fram förslagmed syfte att stärka barnperspektivet och barnetsrättigheter i lagen. Betänkandet harremissbehandlats och bereds iRegeringskansliet. Enligt vad utskottet har erfaritär avsikten att en proposition skall kunnaöverlämnas till i ämnet under hösten 2002.Enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)åligger det socialnämnden att utan dröjsmål inledautredning av vad som genom ansökan eller på annatsätt har kommit till nämndens kännedom och som kanföranleda någon åtgärd av nämnden. Vidare följer av14 kap. 1 § samma lag att myndigheter varsverksamhet berör barn och ungdom samt andramyndigheter inom hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten är skyldiga att genast anmäla tillsocialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom omnågot som kan innebära att socialnämnden behöveringripa till ett barns skydd. I det sammanhanget kannämnas att Kommittén om barnmisshandel och därmedsammanhängande frågor (dir. 1998:105) i sittslutbetänkade (SOU 2001:72) Barnmisshandel Attförebygga och åtgärda, som överlämnades tillregeringen , har föreslagit attanmälningsskyldigheten i 14 kap. 1 §socialtjänstlagen skall utvidgas till attuttryckligen omfatta även myndigheterna inomkriminalvården. Betänkandet har remissbehandlats ochbereds inom medsiktet inställt på att förslagen skall kunnabehandlas tillsammans med förslag.I motion L201 av och (båda m) aktualiseras - med utgångspunkt i ettkonkret fall - problemet med barn som växer upp ifamiljer där en förälder misshandlar eller dödar denandre föräldern. Motionärerna anför att fråganhuruvida vårdnaden bör överflyttas i fall av grovmisshandel eller mord är beroende avsocialtjänstens agerande. Detta är, enligtmotionärerna, inte tillräckligt. I stället börvårdnadsfrågan aktualiseras automatiskt i de falldär det kan konstateras att allvarliga våldsbrottförekommit mot make eller maka. Det skall såledesinte ankomma på eller någon annaninstans att avgöra om vårdnadsfrågan skall väckaseller ej. I motionen begärs ett tillkännagivande omatt det skall införas en ordning som innebär attvårdnadsfrågan automatiskt skall bli föremål förprövning vid fall av grov misshandel eller mord påmedförälder.Annelie Enochson (kd) begär i motion L301 etttillkännagivande om behovet av lagändringar sominnebär att de sociala myndigheterna aktivt skalldriva frågan om överflyttning av vårdnaden vidallmän domstol då en vårdnadshavare grovt brustit isitt föräldraansvar genom att begå ett allvarligtbrott mot den andre vårdnadshavarens liv, friheteller hälsa.I motion L242 av m.fl. (kd) begärsett tillkännagivande som går ut på att frågan omlämpligheten av gemensam vårdnad i de fall där våldförekommit i familjen skall beaktas inom ramen förden aviserade utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform (yrkande 1).Inför ställningstagandet till ifrågavarandespörsmål bör först erinras om att utskottet våren2000 i sitt av godkända betänkande1999/2000:LU15 avstyrkt ett motionsyrkande som gickut på att en förälder som begått ett grovtvåldsbrott mot den andra föräldern automatiskt börfråntas vårdnaden. Utskottet var då inte berett attta initiativ till den begärda lagändringen. borde nämligen beaktas att ifrågavarandelagstiftning måste ha barnens bästa somutgångspunkt. De situationer som aktualiserar enöverflyttning av vårdnaden kan, anförde utskottet,se väldigt olika ut, och man måste utgå från varjeenskilt fall. Det kan, menade utskottet vidare,tänkas situationer där det inte alls är givet attden som utövat våldet, i vart fall ,bör berövas vårdnaden. Utskottet påpekade också attden nuvarande lagstiftningen innebär att frågan omett överflyttande måste avgöras efter vad som ärbäst för barnet och utifrån omständigheterna i varjeenskilt fall. Enligt utskottets mening var dessaregler tillräckliga.Våren 2001 avstyrkte utskottet i betänkande2000/01:LU15 ett motionsyrkande med den innebördenatt en förälder som gjort sig skyldig tillmisshandel av den andra föräldern och är dömd fördetta brott inte skall kunna komma i fråga förenskild eller gemensam vårdnad. Utskottet åberopadedärvid i huvudsak samma skäl som utskottet gjortvåren 2000. följde utskottet.När nu utskottet på nytt har att ta ställning tillfrågor rörande vårdnaden i familjer där den eneföräldern gjort sig skyldig till våld eller hot motden andra föräldern vidhåller utskottet denuppfattning som utskottet gav uttryck för våren2000, nämligen att det inte bör komma i fråga attändra lagstiftningen på så sätt att en förälderautomatiskt förlorar vårdnaden om ett barn i sådanasituationer. Däremot kan utskottet inte utesluta attden i motion L201 föreslagna ordningen, dvs. enautomatisk prövning av vårdnadsfrågan i fall där denena föräldern begått vissa brottsliga handlingar motden andra föräldern skulle kunna innebära enförstärkning av barnets rätt och främja barnetsbästa. Förslaget väcker emellertid en rad frågor,inte minst av rättslig natur, som behöver bliföremål för en fördjupad analys innan utskottet kanta definitiv ställning i frågan. Det får ankomma påregeringen att föranstalta om en sådan analys ochdärefter återkomma till i saken. Utskottetföreslår att spörsmålet närmare övervägs inom ramenför den kommande utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform.Vad utskottet sålunda uttalat bör , medbifall till motion L201 och med delvis bifall tillmotion L301, som sin mening ge regeringen tillkänna.När det sedan gäller motion L242 bör framhållasatt utskottet, i samband med ändringar iföräldrabalken, klart uttalat att för det fall denena föräldern utsätter en familjemedlem för våld,trakasserier eller annan kränkande behandling,gemensam vårdnad mot en förälders vilja bör varautesluten (bet. 1997/98:LU12 s. 30 f.). I övrigtförutsätter utskottet att motionsspörsmålet kommeratt övervägas inom ramen för den kommandeutvärderingen av föräldrabalksreform. Någonåtgärd från sida med anledning av motionL242 yrkande 1 kan, mot bakgrund av vad som haranförts, inte anses erforderlig, och utskottetföreslår därför att motionsyrkandet skall avslås.UmgängeUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rör umgängessabotage och talerätt i umgängesfrågor.Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden från sida.Jämför reservation nr 6 (m, kd, c, fp).UmgängessabotageNär den förälder som barnet bor tillsammans medgenom olika åtgärder försvårar eller omöjliggör förbarnet att få träffa den andra föräldern brukar mantala om umgängessabotage.Ulf () anför i motion L266 att barnbehöver kontakt med båda föräldrarna och att det,när så är möjligt, borde ligga i alla föräldrarsintresse att underlätta för barnet att ha kontaktmed den andre föräldern efter en äktenskapsskillnad.I en del fall har, anförs det i motionen,vårdnadshavaren goda skäl att förhindra kontakt,exempelvis om det föreligger risk att barnet utsättsför misshandel eller sexuella övergrepp. Enligtmotionären förekommer dock också fall avumgängessabotage som har sin grund i föräldrarnasouppklarade förhållanden. I motionen anförs attumgängessabotage är så uppenbart skadligt för barnetatt det borde vara en viktig orsak till attifrågasätta vårdnadshavarens lämplighet.Umgängessabotage bör därför vara en anledning tillatt ta upp vårdnadfrågan till förnyad prövning.Likaså är umgängessabotage ett så allvarligt ingreppi ett barns liv att det borde falla understraffrättsligt ansvar, kanske på liknande sätt somegenmäktighet med barn. I motionen yrkas etttillkännagivande om att utökade möjligheter attmotverka umgängessabotage bör utredas.Utskottet erinrar om att en särskild bestämmelse,nuvarande 6 kap. 2 a §, syftande till att motverkaumgängessabotage infördes i redan år1991. I paragrafen slogs fast att frågan om barnetsbehov av kontakt med båda föräldrarna skall ges enframträdande plats vid valet av vårdnadshavare. Idet lagstiftningsärendet behandlades bl.a. frågan omett straffrättsligt ansvar för umgängessabotage medanledning av motioner i ämnet. Utskottet ansågdärvid att det skulle föra alltför långt att införaen sådan sanktion, och de då aktuella motionernaavstyrktes (prop. 1990/91:8, bet. LU13).Frågan om umgängessabotage berördes också isamband med föräldrabalksreform. När detgäller sådant sabotage finns det, anförde regeringeni proposition 1997/98:7, skäl att inta en stränghållning. Om en förälder utan godtagbara skäl försitt handlande motarbetar ett umgänge mellan barnetoch den andra föräldern, kan detta vara ett teckenpå att vårdnaden eller boendet kan behöva ändras.Att därutöver införa sanktioner mot umgängessabotagevar, enligt regeringens mening, inte påkallat.Däremot utvidgades tillämpningsområdet för 6 kap. 2a § till att omfatta även avgörandenom boendet.Utskottet framhöll för sin del att domstolen vidbedömandet av vårdnadsfrågan skall fästa avseendesärskilt vid barnets behov av en nära och godkontakt med båda föräldrarna. Att bestämmelsenenligt det då föreliggande förslaget utsträcktestill att gälla även vid bedömande av barnets boendefick, enligt utskottets mening, anses tillfyllest(bet. 1997/98:LU12).När frågan på nytt behandlades medanledning av ett motionsyrkande uttalade utskottet ibetänkande 1999/2000:LU15 att det inte hade ändratuppfattning när det gällde lagstiftningsbehovet ochatt utskottet, i den mån behov av ytterligare regleri syfte att förhindra umgängessabotage framkom,utgick från att regeringen skulle komma attaktualisera detta inom ramen för den aviseradeutvärderingen av föräldrabalksreform.Utskottet kom till samma slutsats isitt av godkända betänkande 2000/01:LU15.Inte heller nu har det framkommit någonomständighet som utgör skäl att förorda ett annatställningstagande i saken från sida ändet som tidigare givit uttryck för.Med det anförda föreslår utskottet att motion L266skall avslås.Talerätt i umgängesfrågorEnligt 6 kap. 15 § har envårdnadshavare ett ansvar för att så långt sommöjligt tillgodose barnets behov av umgänge mednågon annan som står det särskilt nära. far- och morföräldrar, en avliden förälderssläktingar, tidigare fosterföräldrar ochstyvföräldrar. När bestämmelsen om umgänge med annanän förälder infördes ansågs det mindrelämpligt att var och en som anser sig stå barnetsärskilt nära skulle kunna föra talan vid domstol omumgänge. Rätten att föra talan anförtroddes därföråt socialnämnderna, som ansågs kunna bedöma i vilkafall det är motiverat utifrån barnets bästa attinleda en umgängesprocess (prop. 1981/82:168, bet.LU 1982/83:17).I tre motionsyrkanden aktualiseras frågor medanknytning till den nu redovisade bestämmelsen.Ana m.fl. (fp) framhåller i motionL215 att barn har behov av umgänge inte bara medsina föräldrar utan även med andra personer som stårdem nära, särskilt far- och morföräldrar. Många barnförnekas dock möjligheten att träffa far- ochmorföräldrarna sedan föräldrarna separerat. Enligtmotionärerna nedvärderar nuvarande lagstiftningfar- och morföräldrarnas betydelse för barnen.Ingenting garanterar heller, anförs det i motionen,att socialnämnden bättre än barnens nära anhörigatar ansvar för ett fungerande umgänge mellangenerationerna. I motionen begärs etttillkännagivande om att bör ändras påså sätt att nära anhöriga, som mor- ochfarföräldrar, får föra talan i domstol om umgängemed ett barn.Också () framhåller i motion L341betydelsen av att ett barn får träffa sina far- ochmorföräldrar. Motionären begär ett tillkännagivandeom att regeringen skall återkomma till medförslag till ändringar i som innebäratt mor- och farföräldrar kan väcka talan i domstolom rätt till umgänge med avlidna barns barn i defall barnens vårdnadshavare motsätter sig detbegärda umgänget.I motion L264 tar m.fl. (c) uppfrågan om rätten till umgänge med styvföräldrar.Motionärerna anser att nuvarande lagstiftningglömmer bort att barn även måste ha rätt till ickebiologiska föräldrar och pekar på den situationenatt ett barn vuxit upp tillsammans med föräldrarvarav den ena inte är biologisk förälder. Efter enseparation måste, anförs det i motionen, barnet harätt att träffa även den icke biologiske föräldern.I motionen begärs ett tillkännagivande om behovet aven översyn av lagstiftningen i syfte att förstärkabarnets rätt till icke biologiska föräldrar (yrkande4).Vad först gäller frågan om vem som skall hatalerätten om umgänge kan utskottet konstatera attmotsvarande motionsyrkanden har behandlats ochavstyrkts av utskottet tidigare, bl.a.i det av godkända betänkandet1992/93:LU22. I betänkandet redovisades vadutskottet i ett tidigare sammanhang anfört om attdet uteslutande är barnets intresse och behov av attträffa t.ex. mor- och farföräldrar som skalltillgodoses, inte mor- och farföräldrarnas intresseav att träffa sitt barnbarn. Enligt utskottetsmening var den nuvarande ordningen, som innebär attsocialnämnden genom stämning - efter utredning ochbedömning om det är till fördel för barnet - får taupp frågan om umgänge med annan person än enförälder, tillfyllest. Sammanfattningsvis motsattesig utskottet att en självständig talerätt för mor-och farföräldrar i fråga om umgänge med barninfördes.I likhet med vad utskottet fann vidbehandlingen av motionsyrkanden med samma inriktningsom de nu aktuella i det av godkändabetänkandet /01:LU15, har de skäl som åberopatsför den nuvarande ordningen alltjämt bärighet. Enutvidgning av kretsen taleberättigade ligger inte ilinje med strävandena att i så stor utsträckning sommöjligt undvika domstolsprocesser för barn, ochutskottet är inte heller nu berett att föreslå någonändring. I den mån bristande umgänge med barnetsnära anhöriga beror på att vårdnadshavaren inte tarsitt ansvar är det enligt utskottets mening enviktig uppgift för att försöka fåvårdnadshavaren att se till barnets behov. Medhänsyn till frågans vikt och till de svårigheter somkan finnas vid tillämpningen finns emellertidanledning för regeringen att följa utvecklingen.Utskottet förutsätter att så kommer att ske utannågot formellt tillkännagivande från riksdagenssida.När det så gäller den frågeställning somaktualiseras i motion L264 yrkande 4 kan utskottetinte finna annat än att nuvarande lagstiftningmöjliggör att umgänge kan komma till stånd även medstyvföräldrar, om detta är till barnets bästa.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenskall avslå motionerna L215, L264 yrkande 4 ochL341.Förfarandet i vårdnads- ochumgängesmål, m.m.Utskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rörolika frågor om samarbetssamtal, barns rätt att komma till tals, utredningen i vårdnads- och umgängesmål, rättens sammansättning, åtgärder för att undvika domstolstvister.Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden, pågående arbete och denaviserade utredningen av 1998 årsföräldrabalksreform. Jämför reservationernanr 7 (c) och nr 8 (c).SamarbetssamtalMed samarbetssamtal avses samtal under sakkunnigledning i syfte att föräldrar skall nå enighet ifrågor om vårdnad och umgänge. Samarbetssamtal somen metod att lösa vårdnads- och umgängestvisterintroducerades av socialtjänsterna . Samtalen användes för att försöka hjälpaföräldrar att själva ta ansvar för sina barn efteren separation och inte skjuta över beslutet påmyndigheterna. är kommunernaskyldiga att erbjuda föräldrar möjlighet tillsamarbetssamtal (prop. 1990/91:8, bet. LU13).I mål om vårdnad, boende och umgänge får domstolenenligt 6 kap. 18 § uppdra åtsocialnämnden eller något annat organ att i barnetsintresse anordna samarbetssamtal i syfte att nåenighet mellan föräldrarna. Samtalen är inteobligatoriska, och de förutsätter inte hellerföräldrarnas samtycke. Utgångspunkten är i ställetatt ett förordnande om samarbetssamtal kan meddelasså snart det kan tänkas tjäna något syfte.Fanny m.fl. (kd) anför i motion L242 attsamarbetssamtalen bör vara praxis för att undvikalångdragna processer och upptrappade konflikter.Motionärerna begär ett tillkännagivande om attsystemet med samarbetssamtal skall ses över inomramen för den kommande utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform (yrkande 5).Samarbetssamtalen var föremål för ingåendeöverväganden vid föräldrabalksreform (prop.1997/98:7, bet. Regeringen konstaterade ipropositionen att den utvärdering somVårdnadstvistutredningen gjort talade för attsamarbetssamtal borde komma till stånd så snart sommöjligt när föräldrar inte kan komma överens ifrågor om vårdnad och umgänge. Ju tidigare samtalenkommer till stånd, desto större är i regelmöjligheterna enligt regeringen att föräldrarna nårfram till en överenskommelse. Regelsystemet bordedärför vara utformat så att det uppmanar föräldraratt försöka lösa frågor om barnen genomsamarbetssamtal innan en process inleds i domstol.Regeringen delade mot denna bakgrund utredningensuppfattning att det borde införas en bestämmelse i 6kap. som erinrar om den möjlighetföräldrar har enligt socialtjänstlagen att genomsamarbetssamtal söka nå enighet i frågor om vårdnadm.m. och att sådana samtal bör vara den förstaåtgärden när föräldrar inte kan komma överens.Ett spörsmål som diskuterats avVårdnadstvistutredningen var huruvidasamarbetssamtalen borde göras obligatoriska, dvs.att en talan om vårdnad m.m. inte fick väckas förränsamarbetssamtal ägt rum. I denna fråga konstateraderegeringen att den gällande ordningen, grundad påfrivillighet, enligt utredningens utvärderingfungerat väl och att ett obligatorium skulle kunnaförsvåra möjligheterna att hålla konstruktiva ochresultatinriktade samtal. Vidare anfördes att samtalsannolikt har liten effekt om motivation saknas. Medhänsyn härtill gjorde regeringen den bedömningen attsamarbetssamtal inte borde göras obligatoriska. Denplanerade utvärderingen av den föreslagnaföräldrabalksreformen skulle dock kunna föranledaatt frågan togs upp på nytt. Regeringen avvisadeäven tanken på att en förälder för att erhållaallmän rättshjälp först måste delta isamarbetssamtal. I övrigt fann regeringen attåtgärder borde vidtas för att öka samarbetssamtalenstillgänglighet och kvalitet. Ansvaret förinformation om möjligheterna till samarbetssamtalborde enligt regeringens uppfattning ligga påSocialstyrelsen. Det borde även varaSocialstyrelsens uppgift att utveckla metoder församarbetssamtal och överväga hur barn skallinformeras om och få möjlighet att komma till talsvid samtalen. Några lagändringar för att utvecklasamarbetssamtalens tillgänglighet och kvaliteterfordrades inte enligt regeringens mening.Vidriksdagsbehandlingen av propositionen deladeutskottet den uppfattning som kom till uttryck ipropositionen, nämligen att samarbetssamtalen inteheller i fortsättningen skulle vara obligatoriskaoch inte heller förutsätta föräldrarnas samtycke.Utskottet förutsatte vidare att regeringen, efter enutvärdering av de i propositionen föreslagnalagändringarna, skulle ta upp de frågeställningarsom aktualiserats motionsvägen på nytt om dettaskulle visa sig behövligt.Med anledning av ändringar iföräldrabalken gav regeringen i december 1998Socialstyrelsen i uppdrag att stödja utvecklingen avmetoder för samarbetssamtal för att främja barnetsbästa vid tvister om vårdnad, boende och umgänge.Enligt uppdraget var det av särskild vikt att belysafrågor om hur barnen informeras och får möjlighetatt komma till tals, hur man med samarbetssamtal nårde flerkulturella familjerna, hur kommunerna kansamarbeta samt hur man genom alternativa arbetssättförmår att lösa de mest komplicerade tvisterna.Uppdraget redovisades i skrivelsen Att främjabarns bästa vid tvister om vårdnad, boende ochumgänge som överlämnades till regeringen i april2001. I skrivelsen lämnas en redogörelse för en radolika åtgärder som vidtagits med anledning avuppdraget. Bland dessa åtgärder kan nämnas att mandelfinansierat projekt med syfte att utvecklametoder för samarbetssamtal i invandrarfamiljer ochi familjer där det förekommit våld. Vidare harSocialstyrelsen finansierat dokumentationen ochutvärderingen av samarbetssamtal i en medelstorsvensk stad, vilket resulterat i rapportenSamarbetssamtal - socialt samarbete med föräldrar.Socialstyrelsen har också anordnat fyra konferensermed temat Att skiljas i främmande land - flyktingarsoch invandrares möte med familjerätt ochfamiljerådgivning. Inom har ävengenomförts en genomgång av samtliga domar sommeddelats i mål om vårdnad, boende och umgänge underår 1999.