bet · GP01KUU2 · 2002-05-21 00:00:00 — tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omatt regeringen bör initiera en breddebatt om EU:s beslutsstruktur när detgäller relationen överstatlighet,mellanstatlighet och federalism.11. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omen europeisk konstitution somunderlättar relationerna mellanmedborgarna och institutionerna.12. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omen tydligare beslutsstruktur förunderlättandet av insyn och offentligdebatt.13. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omskapandet av en kompetenskatalog.14. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omen uppdelning av itvå delar.15. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs ombeslutsprocedurens förändring ochförtydligande.17. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omatt stadgan om mänskliga rättigheterframöver görs rättsligt bindande.19. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omatt utveckla dialogen med de valdaEuropaparlamentarikerna och attutveckla formerna för ökade kontaktermellan och denationella parlamenten.2001/02:U303 av m.fl. (m):17. (delvis) tillkännager förregeringen som sin mening vad imotionen anförs om EU:s framtidsfrågor.2001/02:Sf216 av m.fl.(fp):14. tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omatt flyktingpolitiken förs till deområden där majoritetsbeslut tillämpas.Bilaga 2NiceförklaringenFörklaring om unionens framtidViktiga reformer har beslutats i Nice.Konferensen välkomnar att konferensenmellan företrädarna för medlemsstaternasregeringar har slutförts på ettframgångsrikt sätt och germedlemsstaterna i uppdrag att snarastratificera Nicefördraget.Konferensen är enig om att slutförandetav konferensen mellan företrädarna förmedlemsstaternas regeringar öppnar vägenför Europeiska unionens utvidgning ochbetonar att Europeiska unionen genomratificeringen av kommeratt ha fullbordat de institutionellaförändringar som är nödvändiga för de nyamedlemsstaternas anslutning.Efter att ha öppnat vägen förutvidgningen önskar konferensen att enbredare och djupare diskussion omEuropeiska unionens framtida utvecklinginleds. I samarbete med kommissionen ochmed medverkan av kommerdet svenska och det belgiskaordförandeskapet att uppmuntratill omfattande diskussioner med allaberörda parter: företrädare för denationella parlamenten och den allmännaopinionen, dvs. från det politiska livet,näringslivet och universitetsvärlden,företrädare för det civila samhället medmera. Kandidatstaterna kommer att knytastill denna process enligt villkor somskall fastställas.Efter det att en rapport har lagts framför i i juni2001 kommer vid sittmöte i Laeken/attanta en förklaring med lämpliga initiativför den fortsatta processen.I denna process bör bland annat följandefrågor behandlas: Frågan om hur man skall upprätta ochdärefter upprätthålla en mer exaktavgränsning av Europeiska unionens ochmedlemsstaternas befogenheter somöverensstämmer medsubsidiaritetsprincipen. Vilken ställning den i Niceproklamerade Europeiska unionens stadgaom de grundläggande rättigheterna skallha, i enlighet med slutsatserna i . En förenkling av fördragen för att göradem tydligare och lättare att förstå,utan att deras innebörd ändras. De nationella parlamentens roll i deneuropeiska strukturen.Genom att ta upp dessa frågor erkännerkonferensen behovet av att förbättra ochövervaka unionens och dess institutionersdemokratiska legitimitet och öppenhet föratt föra dem närmare medlemsstaternasmedborgare.Konferensen är enig om att det efterdetta förberedande arbete skallsammankallas en ny konferens mellanföreträdarna för medlemsstaternasregeringar för att behandlaovannämnda frågor i syfte att göramotsvarande ändringar i fördragen.Konferensen mellan företrädarna förmedlemsstaternas regeringar skall inteutgöra något hinder eller förhandsvillkorför utvidgningsprocessen. Dekandidatstater som har avslutatanslutningsförhandlingarna med unionenskall dessutom inbjudas att delta ikonferensen. De kandidatstater som intehar avslutat sinaanslutningsförhandlingar skall inbjudassom observatörer.Bilaga 3LaekendeklarationenOM EUROPEISKA UNIONENS FRAMTIDI. VID ETT VÄGSKÄLUnder århundraden har folk och staterförsökt att genom krig och med vapnenshjälp skaffa sig kontroll över deneuropeiska kontinenten. På dennakontinent som hade försvagats genom tvåblodiga krig och vars position i världenhade dalat växte det fram en medvetenhetom att endast fred och samråd kundeförverkliga drömmen om ett starkt ochenat . För att slutgiltigt besegrademonerna ur det förflutna startade manmed en kol- och stålgemenskap, vilkensenare kompletterades med andraekonomiska verksamhetsgrenar, exempelvisjordbruk. Slutligen upprättades enverklig inre marknad med varor, personer,tjänster och kapital till vilken det år1999 lades en gemensam valuta. Den 1januari 2002 blir euron en dagligverklighet för 300 miljoner europeiskamedborgare.Europeiska unionen utvecklades alltsåsuccessivt. Till att börja med var detframför allt fråga om ett ekonomiskt ochtekniskt samarbetsforum. För tjugo årsedan skedde en avsevärd förstärkning avden demokratiska legitimiteten, somdittills endast hade kommit till uttryckgenom rådet, i och med de första direktavalen till . Under desenaste tio åren har arbetet pågått medatt bygga upp en politisk union, ochsamarbete har inletts inom socialpolitik,politik som rör sysselsättning, asyl,immigration, polisväsende ochrättsväsende, utrikespolitik och engemensam säkerhets- och försvarspolitik.Europeiska unionen är framgångsrik.Sedan mer än ett halvt sekel lever Europanu i fred. Unionen, och Japanutgör de tre rikaste regionerna påplaneten. Tack vare inbördes solidaritetmellan medlemmarna och en rättvisfördelning av frukterna av den ekonomiskautvecklingen har det skett en kraftighöjning av välfärdsnivån i de svagareregionerna inom unionen, så att dessa harkunnat hämta in en stor del av de rikareområdenas efter sin tillkomst närmar sigunionen emellertid ett vägskäl, enbrytpunkt i sin tillvaro. enandestår för dörren. Unionen står i begreppatt öppna sig för mer än tio nya, främstcentral- och östeuropeiska, medlemsstateroch därmed definitivt vända ett av demörkaste bladen i den europeiskahistorien: och Europaskonstlade uppdelning därefter. Äntligenär på väg att utan blodsutgjutelsebli en enda stor familj, ett sannskyldigtbyte av skepnad som självfallet kräver enannan strategi än närsex länder startade processen.´Den demokratiska utmaningen för EuropaSamtidigt ställs unionen inför en dubbelutmaning; en inom de egna gränserna ochen annan i omvärlden.Inom unionen måste de europeiskainstitutionerna flyttas närmaremedborgarna. Medborgarna stårotvivelaktigt bakom unionens stora mål,men de ser inte alltid ett sammanhangmellan dessa mål och unionens dagligaverksamhet. De begär mindre tröghet,stelhet och, framför allt, mereffektivitet och öppenhet av deeuropeiska institutionerna. Många anserockså att unionen måste ägna sig mer åtsina egna konkreta uppgifter och intelägga sig i detaljer när det gällerangelägenheter som är av den karaktärenatt de bättre kan överlåtas åt valdaföreträdare för medlemsstaterna ochregionerna. Vissa uppfattar detta tilloch med som ett hot mot den egnaidentiteten. Men kanske ännu viktigare:medborgarna anser att allt i alltför storutsträckning avhandlas ovanför derashuvuden och de vill ha en bättredemokratisk kontroll.Europas nya roll i en globaliserad världÄven utanför sina gränser konfronterasEuropeiska unionen med en snabbtföränderlig, globaliserad värld. EfterBerlinmurens fall såg det för ett kortögonblick ut som om vi under en längretid skulle leva i en stabilvärldsordning, fri från konflikter. Demänskliga rättigheterna skulle utgöragrundvalen för denna. Men bara några årsenare är denna säkerhet som bortblåst.Den 11 september innebar ett brutaltuppvaknande. De negativa krafterna ärinte ute ur bilden. Religiös fanatism,etnisk nationalism, rasism, terrorism görsig alltmer gällande och regionalakonflikter, fattigdom, underutvecklingutgör en ständig grogrund för detta.Vilken roll har att spela idenna förändrade värld? Bör inte ,nu när det äntligen har enats, börjaspela en ledande roll i en ny planetärordning, som en makt som både är kapabelatt spela en stabiliserande roll påglobal nivå och att fungera som enreferenspunkt för en rad länder och folk?Europa som de humanistiska värdenaskontinent, , of Rights,, fall.Frihetens, solidaritetens och framförallt mångfaldens kontinent, vilketinnebär respekt för andras språk,kulturer och traditioner. Den enda gränssom Europeiska unionen drar gällerdemokrati och mänskliga rättigheter.Unionen är bara öppen för sådana ländersom respekterar grundläggande värderingarom fria val, respekt för minoriteter ochrespekt för rättsstaten.Nu när det är slut och vilever i en globaliserad men samtidigtockså mycket splittrad värld, måsteEuropa ta sitt ansvar för hurglobaliseringen skall hanteras. Europamåste ikläda sig rollen av en makt sombeslutsamt tar upp striden mot varje formav våld, terror, varje slags fanatism,men som inte heller blundar för deskriande orättvisorna i världen. Kortsagt, en makt som vill ändraförhållandena i världen så, att det intebara gagnar de rika länderna utan även defattigaste. En makt som vill geglobaliseringen en etisk inramning, dvs.placera denna i ett sammanhang avsolidaritet och varaktig utveckling.Den europeiske medborgarens förväntningarBilden av ett demokratiskt och globaltengagerat ansluter på ettypperligt sätt till medborgarnasönskemål. har dessa framförtuppfattningen att de vill se unionenspela en större roll i fråga om rättvisaoch säkerhet, bekämpning avgränsöverskridande brottslighet, kontrollav migrationsströmmar, mottagning avasylsökande och flyktingar från periferakonflikthärdar. De vill också se resultati fråga om sysselsättning och kampen motfattigdom och social utslagning liksom ifråga om den ekonomiska och socialasammanhållningen. De kräver ett samlatgrepp över miljöförstöring,klimatförändringar, säkra livsmedel. Kortsagt, en rad gränsöverskridande problemsom medborgarna instinktivt känner endastkan bemötas genom att man samarbetar. Påsamma sätt vill de också se mer av Europai fråga om utrikes-, säkerhets- ochförsvarsfrågor, med andra ord bättresamordning av åtgärderna för att bekämpabrandhärdarna i och runt , liksom iresten av världen.Samtidigt anser samma medborgare attunionen går för långt och uppträderalltför byråkratiskt på en rad andraområden. En väl fungerande inre marknadoch en gemensam valuta bör ävenfortsättningsvis utgöra hörnstenen isamordningen av den ekonomiska,finansiella och skattemässiga miljön utanatt fördenskull medlemsstaternas egenartkommer i kläm. Nationella och regionalasärdrag är ofta en konsekvens av historiaeller tradition. De kan vara berikande.Vad med andra ord medborgarna betecknarsom "gott styre" är skapandet av nyamöjligheter, inte nya tvångströjor. Detviktiga är mer resultat, bättre svar påkonkreta frågor och inte en europeisksuperstat eller europeiska institutionersom ingriper på en mängd områden.Medborgarna önskar kort sagt en tydlig,öppen, ändamålsenlig, demokratiskt styrdstrategi inom gemenskapen. En strategisom gör att växer till en förebildsom visar vägen mot framtidens värld. Enstrategi som ger konkreta resultat i formav fler jobb, högre livskvalitet, mindrebrottslighet, gedigen utbildning ochbättre hälsovård. Det råder inget tvivelom att därför måste förnya sig ochgenomföra reformer.II. UTMANINGAR OCH REFORMER I EN FÖRNYADUNIONUnionen måste bli mer demokratisk, öppenoch effektiv. Och den måste finna ettsvar på tre grundläggande utmaningar: Hurkan man på nytt föra medborgarna, iförsta hand ungdomen, närmare deteuropeiska projektet och de europeiskainstitutionerna? Hur kan man struktureradet politiska livet och det europeiskapolitiska utrymmet i en utvidgad union?Hur kan man bygga ut unionen till enstabiliserande faktor och enreferenspunkt i den nya multipoläravärlden? För att kunna ge ett svar pådetta krävs det ett antal riktade frågor.En bättre fördelning och definition avbehörighet i Europeiska unionenMedborgarna bär ofta på förväntningarbeträffande Europeiska unionen som dennainte alltid kan infria och omvänt harmedborgaren ibland ett intryck av attunionen i alltför hög grad ger sig in påområden där dess agerande inte alltid äroumbärligt. Det är alltså nödvändigt attförtydliga behörighetsfördelningen mellanunionen och medlemsstaterna, att förenklaoch att justera den mot bakgrund av nyautmaningar som unionen ställs inför.Detta kan både leda till att uppgifteråterförs till medlemsstaterna och tillatt unionen tilldelas nya uppdrag elleratt befintlig behörighet utvidgas, varvidman alltid måste ta hänsyn tilljämlikheten och den inbördessolidariteten mellan medlemsstaterna.Först måste vi ställa oss en rad frågorsom gäller hur behörighetsfördelningenkan göras mer genomblickbar. Kan vidärvid införa en klarare åtskillnadmellan tre sorters behörighet: Unionensexklusiva behörighet, medlemsstaternasbehörighet och behörighet som delasmellan unionen och medlemsstaterna? Påvilken nivå utövas behörighet påeffektivaste sätt? Hur kan därvidsubsidiaritetsprincipen tillämpas? Måstedet inte anges att all behörighet somunionen inte ges genom fördragen endastfaller under medlemsstaternas exklusivabehörighet? Och vad får detta förföljder?Därefter kommer en rad frågor somsyftar till att inom denna förnyade ram,som gemenskapens regelverkrespekteras, undersöka huruvidabehörigheten inte måste anpassas. Hur kanvi därvid låta medborgarnas förväntningarfungera som en ledstjärna? Vilka uppdragleder detta till för unionens räkning?Och omvänt, vilka uppgifter är det bästatt vi överlåter åt medlemsstaterna? Påvilket sätt är det nödvändigt att ändrafördraget för att anpassa det till olikapolitikområden? Hur kan man exempelvisutveckla en mer konsekvent gemensamutrikespolitik och en mer konsekventförsvarspolitik? MåstePetersberguppdragen åter aktualiseras?Vill vi integrera mer av det polisiäraoch straffrättsliga samarbetet tillgemenskapen? Hur kan samordningen av denekonomiska politiken stärkas, och hur kanvi intensifiera samarbetet i fråga omsocial integrering, miljö, hälsa, säkralivsmedel? Måste inte å andra sidan dendagliga administrationen ochverkställigheten av unionens politik medstörre eftertryck överlåtas åtmedlemsstaterna, och om de föreskrivs ideras konstitution, regionerna? Bör deinte få garantier för att derasbehörighet inte kommer att beröras?Slutligen infinner sig frågan hur man kangarantera att den nyabehörighetsfördelningen inte leder smygande behörighetsutvidgning förunionens del eller till intrång påmedlemsstaternas och, i förekommandefall, regionernas exklusivabehörighetsområden. Hur kan man samtidigtövervaka att den europeiska dynamikeninte avmattas? Även måste juunionen kunna reagera på nya utmaningaroch tendenser och kunna undersöka nyapolitikområden. Måste artiklarna 95 och308 i fördraget därför ses över motbakgrund av gällande rättspraxis?Förenkling av unionens instrumentDet är inte bara frågan om vem som skallgöra vad som är viktig. Lika viktig ärfrågan om hur unionen handlar, vilkainstrument den har till sitt förfogande.De successiva fördragsändringarna harvarje gång lett till en stor ökning avantalet instrument. Och direktiven harundan för undan allt mer utvecklats iriktning mot detaljerad lagstiftning. Dencentrala frågan gäller därför huruvidaunionens olika instrument inte måstedefinieras bättre och deras antalminskas.Med andra ord, bör det införas enåtskillnad mellan lagstiftande ochverkställande åtgärder? Bör antaletlagstiftningsinstrument minskas: direktgällande bestämmelser, ramlagstiftningoch icke bindande instrument (yttranden,rekommendationer, öppen samordning)? Voredet önskvärt att ramlagstiftning oftaretillämpades och medlemsstaterna på såsätt fick större rörelsefrihet för attuppnå sina politiska mål? För vilkenbehörighet är öppen samordning ochömsesidigt erkännande de mest lämpligainstrumenten? Skallproportionalitetsprincipen ävenfortsättningsvis vara utgångspunkten?Mer demokrati, öppenhet och effektiviteti Europeiska unionenEuropeiska unionen hämtar sin legitimitetur de demokratiska värden som den stårför, de mål den eftersträvar och denbehörighet och de instrument som denförfogar över. Men det europeiskaprojektet hämtar också sin legitimitet urdemokratiska, öppna och effektivainstitutioner. Även de nationellaparlamenten bidrar till legitimering avdet europeiska projektet. I förklaringenom unionens framtid som bifogasNicefördraget understryks nödvändighetenav att undersöka deras roll i gemenskapsbygget. I största allmänhet inställer sigfrågan om vilka initiativ vi kan ta föratt utveckla ett europeiskt offentligtrum.Den första frågan gäller dock hur vikan utöka den demokratiska legitimitetenoch öppenheten i de nuvarandeinstitutionerna, en fråga som gäller föralla tre institutionerna.Hur kan Europeiska kommissionensauktoritet och effektivitet förstärkas?Hur bör ordföranden för kommissionenutses, genom , genomEuropaparlamentet eller genommedborgarnas direkta val? BörEuropaparlamentets roll förstärkas? Skallvi utvidga medbeslutanderätten? Börformerna för val av ledamöter till ses över? Krävs det eneuropeisk valkrets eller bör vi ävenfortsättningsvis hålla oss tillvalkretsar som bestäms på nationell nivå?Kan de båda systemen kombineras? Bör rådet agera påsamma sätt i sin egenskap av lagstiftaresom när det står för verkställigheten?Bör rådsmötena vara offentliga,åtminstone de som är av lagstiftandekaraktär, för att få större öppenhet? Börmedborgaren ha bättre tillgång tillrådets dokument? Hur kan slutligen balansoch ömsesidig kontroll mellaninstitutionerna garanteras?En andra fråga, som också hänger sammanmed den demokratiska legitimiteten,gäller de nationella parlamentens roll.Bör de vara representerade i en nyinstitution, vid sidan av rådet ochEuropaparlamentet? Skall de ha enkompletterande roll på de områden därEuropa agerar, som Europaparlamentetsaknar behörighet för? Skall dekoncentrera sig påbehörighetsfördelningen mellan unionenoch medlemsstaterna, exempelvis genomkontroll på förhand av attsubsidiaritetsprincipen respekteras?Den tredje frågan gäller hur vi kaneffektivisera beslutsfattandet ochinstitutionernas funktionssätt i en unionmed omkring trettio medlemsstater. Hurkan unionen bättre fastställa sina måloch prioriteringar och säkerställa att degenomförs på ett bättre sätt? Krävs detatt fler beslut fattas med kvalificeradmajoritet? Hur kanmedbeslutandeförfarandet mellan rådet ochEuropaparlamentet förenklas ochpåskyndas? Kan den halvårsvisa rotationenav ordförandeskapet för unionen behållas?Vilken roll skall Europaparlamentetspela? Vad skall rådet i dess olikasammansättningar ha för roll ochstruktur? Hur kan man även ökakonsekvensen i den europeiskautrikespolitiken? Hur förstärks ensamarbetsdynamik mellan den högerepresentanten och den behörigekommissionsledamoten? Bör unionensrepresentation utåt i internationellaforum ytterligare utvidgas?Vägen till en grundlag för de europeiskamedborgarnaFör ögonblicket har Europeiska unionenfyra fördrag. Unionens mål, behörighetoch politiska instrument är utspridda idessa fördrag. En förenkling är oumbärligför att få större öppenhet till stånd.Därvid inställer sig fyra serier avfrågor. Den första gäller förenklingen avbefintliga fördrag utan att innehålletändras. Måste åtskillnaden upprätthållasmellan unionen och gemenskaperna sesöver? Och uppdelningen i tre pelare?Därefter kommer frågorna om eneventuell omstrukturering av fördragen.Måste det införas en åtskillnad mellanett grundfördrag och övrigafördragsbestämmelser? Bör en sådanuppdelning införas? Kan detta leda åtskillnad mellan ändrings- ochratificeringsförfaranden förgrundfördraget och övrigafördragsbestämmelser?Vidare måste det övervägas huruvidastadgan om de grundläggande rättigheternaskall tas in i grundfördraget och omunionen skall ansluta sig till Europeiskakonventionen om de mänskligarättigheterna tas i övervägande.Slutligen infinner sig frågan huruvidadenna förenkling och omstrukturering intepå sikt skulle kunna leda till att detantas en grundlagstext inom unionen.Vilka skulle utgöra de viktigastebeståndsdelarna i en sådan grundlag? Devärderingar unionen står för,medborgarnas grundläggande rättigheteroch skyldigheter, medlemsstaternasförhållanden i unionen?III SAMMANKALLANDET AV ETT KONVENT OMEUROPAS FRAMTIDI sin strävan att säkerställa en så bredoch öppen förberedelse som möjligt avnästa regeringskonferens har beslutat att sammankalla ettkonvent som består av de mestframträdande deltagarna i debatten omunionens framtid. Mot bakgrund av detföregående kommer detta konvent att fåtill uppgift att dryfta väsentligaproblem som unionens framtida utvecklingför med sig och att undersöka de olikatänkbara har utsett ValéryGiscard d'Estaing till ordförande samtGiuliano Amato och tillvice ordförande för konventet.SammansättningUtöver ordföranden och hans två viceordförande skall konventet bestå av 15företrädare för medlemsstaternas stats-eller regeringschefer (1 permedlemsstat), 30 ledamöter av denationella parlamenten (2 permedlemsstat), 16 ledamöter avEuropaparlamentet och två företrädare förkommissionen. Kandidatländerna kommer attdelta i full omfattning i konventetsdiskussioner. De kommer att vararepresenterade på samma villkor sommedlemsstaterna (en företrädare förregeringen och två ledamöter av detnationella parlamentet) och delta iöverläggningarna, dock utan att kunnaförhindra en konsensus somutkristalliserar sig mellanmedlemsstaterna.Konventets ledamöter kan endast vidfrånvaro låta sig ersättas avsuppleanter. Dessa utnämns på samma sättsom de ordinarie ledamöterna.Konventets presidium skall bestå avordföranden, de två vice ordförandena förkonventet och nio av konventets ledamöter(företrädarna för alla de regeringar somunder konventet innehar ordförandeskapetför rådet och det tillträdandeordförandeskapet, två företrädare för denationella parlamenten, två företrädareför ledamöter och tvåföreträdare för kommissionen).Följande skall inbjudas som observatörer:tre företrädare för Ekonomiska ochsociala kommittén tillsammans med treföreträdare för arbetsmarknadens parter iEuropa; för sexföreträdare (som skall utses avRegionkommittén bland regionerna,städerna och de regioner som harlagstiftande behörighet); . Ordföranden för domstolenoch ordföranden för revisionsrätten harrätt att yttra sig på uppmaning avkonventets presidium.Diskussionernas varaktighetKonventet kommer att hålla sininledningssession . Viddet tillfället väljer det sitt presidiumoch arbetssätt. Diskussionerna kommer attavslutas , så attordföranden för konventet kan lägga framresultatet för Europeiska rådet.ArbetssättOrdföranden förbereder de inledandediskussionerna i konventet genom att dralärdomar av den offentliga debatten.Presidiet spelar en pådrivande roll ochlägger en första grund för konventetsverksamhet.Presidiet kan anlita kommissionenstjänster och konsultera experter som detsjälvt väljer beträffande alla tekniskaspörsmål som det anser kräver en närmareundersökning. Det kan bilda särskildagrupper i detta syfte.Rådet kommer att fortlöpande hålla sigunderrättat om diskussionerna ikonventet. Ordföranden för konventetavlägger vid varje Europeiskt råd muntligrapport om diskussionernas utveckling,och kan på så sätt ta del avstats- eller regeringschefernasuppfattningar.Konventet kommer att församlas i Bryssel.Konventets debatter och alla officiellahandlingar är offentliga. Konventetanvänder unionens elva arbetsspråk.SlutdokumentKonventet kommer att studera de olikafrågorna.