bet · GP01LU9 · 2002-01-17 00:00:00 — En särskild arbetsgrupp inom lagutskottethar inom ramen för ett uppföljningsprojekt vid olikatillfällen informerat sig om arbetet.Utskottet finner inte skäl att tainitiativ till ytterligare utvärderingar avsamarbetssamtalen. Däremot utgår utskottet, i linjemed vad utskottet gjorde , från att frågormed anknytning till verksamheten med samarbetssamtalkommer att aktualiseras och övervägas inom ramen förden kommande utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform och att regeringen, på grundvalav vad som därvid framkommer, återkommer tillriksdagen om så skulle visa sig erforderligt.Med det anförda föreslår utskottet attriksdagen skall avslå motion L242 yrkande 5.Barns rätt att komma till talsI två motionsyrkanden aktualiseras frågor om barnsrätt att komma till tals i tvister om vårdnad,boende och umgänge.Viviann m.fl. (c) anser i motion L264 attdet borde vara en självklarhet för barn att alltidfå komma till tals, dock ej när det gäller de minstabarnen. I motionen begärs ett tillkännagivande omatt lagstiftningen bör ses över i syfte att ge barnbättre möjligheter att kunna komma till tals ivårdnadstvister (yrkande 3).I motion L310 av och (båda v) anser motionärerna att barnetbör ges en rätt att ställa sina föräldrar tillansvar om de inte uppfyller sitt föräldraansvar(yrkande 2).Utskottet kan för sin del konstatera att vad somföreslås i de nu aktuella motionerna knyter an tilldet förslag som Utredningen om barnets bästapresenterade i sitt betänkande (SOU 1987:7) Barnetsrätt 3 Om barn i vårdnadstvister - talerätt för barnm.m. Utredningen föreslog bl.a. att barn genomgåendeskall ha ställning som part, dvs. ha talerätt, i målom vårdnad och umgänge enligt samt imål om verkställighet av beslut och domar i sådanamål. Utredningens förslag innebar även att barn ivissa mål om vårdnad och umgänge, huvudsakligen demål där föräldrarna inte kunde komma överens, skulleges en särskild ställföreträdare. Uppgiften att varabarnets ställföreträdare skulle, enligt förslaget,ankomma på ett offentligt biträde enligt dendåvarande rättshjälpslagen.Utredningsförslaget behandlades i proposition1994/95:224 Barnets rätt. Enligt regeringensuppfattning kunde flera skäl anföras mot denföreslagna ordningen, bl.a. risken att barnet drogsin i konflikten mellan föräldrarna, att utredningensförslag var ett steg i fel riktning i förhållandetill tidigare strävan i det familjerättsligalagstiftningsarbetet att underlättasamförståndslösningar och att handläggningen av deaktuella målen skulle komma att kompliceras. Därtillkom att kostnaderna för de offentliga biträdenaberäknades bli stora. Mot denna bakgrund avvisaderegeringen utredningens förslag. I stället förordaderegeringen en lösning som innebar att en erinraninfördes i 6 kap. om att rätten skallvara skyldig att i mål och ärenden om vårdnad ochumgänge ta hänsyn till barnets vilja med beaktandeav barnets ålder och mognad samt att den somverkställer en vårdnads- eller umgängesutredningålades en skyldighet att, om det inte är olämpligt,söka klarlägga barnets inställning och redovisa denför rätten.Vid riksdagsbehandlingen av propositionen väcktesmotioner med krav på ytterligare åtgärder för attstärka barns rätt att komma till tals. Utskottetkonstaterade i sitt av godkända betänkande1995/96:LU2 att det framstod som ett steg i felriktning att genomföra den ordning som Utredningenom barnets rätt hade förordat och att regeringensförslag innebar en tillräcklig garanti för att barnfick komma till tals, utan att riskera att utsättasför otillbörlig påverkan eller dras in iföräldrarnas konflikter. Utskottet tillstyrkteregeringens förslag.Strävandena att stärka barnens rätt att komma tilltals har därefter gått vidare på den väg somriksdagen valde . Sålunda beslutade riksdagenvåren 1998, i anslutning till 1998 årsföräldrabalksreform, att införa en ny bestämmelse, 2b § i 6 kap. som innebär att barnetsvilja i mål om vårdnad och umgänge inte endast skallvara en omständighet bland flera vid bedömningen avbarnets bästa utan ibland kunna beaktas friståendefrån den bedömningen och vara avgörande fördomstolens ställningstagande (prop. 1997/98:7, bet.LU12).I sammanhanget bör även nämnas att imars 1999 vid behandlingen av regeringensproposition /98:182 Strategi för att förverkligaFN:s barnkonvention har konstaterat att barnets rättatt komma till tals i domstolsförfaranden ochadministrativa förfaranden som rör barnet nu i stortsett är tillgodosett i svensk lagstiftning (bet.1998/99:SoU6, rskr. 171).Frågor som gäller utformningen av bestämmelsernaom barns rätt att komma till tals i tvister omvårdnad, boende och umgänge är därmed inte avgjordaför all framtid. Inom har utarbetats enkonvention rörande barns rättigheter, EuropeanConvention on the Exercise of Children''''''''''''''''s Rights.Konventionen är avsedd att vara ett komplement tillFN:s konvention om barnets rättigheter från år 1989.I några av konventionens artiklar uppmanas staternaatt överväga att införa vissa bestämmelser i dennationella rättsordningen, bl.a. om att barnet skallfå ställning av part och rätt till ett eget ombud ialla processer som rör barnet. Vidare föreskrivs attett ombud eller en ställföreträdare skall förordnasför ett barn där det föreligger en intressekonfliktmellan föräldrarna och barnet. Konventionen öppnadesför undertecknande . harundertecknat konventionen, men ännu inte ratificeratden.Regeringskansliet gav en särskildutredare i uppdrag att biträda Justitiedepartementetmed att överväga vad som bör göras för att Sverigeskall kunna ratificera konventionen. Enligt vadutskottet har erfarit kommer uppdraget att redovisasvåren 2002.Därutöver bör påpekas att utskottet ibetänkande 1998/99: LU18 fann att det inte heltkunde uteslutas att införandet av en möjlighet attkunna förordna ett juridiskt biträde i vissasärskilt konfliktfyllda vårdnads- ochumgängestvister ytterligare skulle kunna stärkabarnets rätt. Utskottet förordade därför att fråganborde bli föremål för särskild uppmärksamhet inomramen för det pågående utredningsarbetet medanledning om barnetsrättigheter. följde utskottet (rskr. 185).Enligt vad utskottet har erfarit kommer nuvarandebestämmelser om barns rätt att komma till tals attbehandlas inom ramen för den aviserade utvärderingenav föräldrabalksreform. Utskottet anser attvarken det pågående arbetet med anledning avratificeringen av eller detkommande utvärderingsarbetet bör föregripas avriksdagen med något särskilt uttalande.Med det anförda föreslår utskottet attmotionerna L264 yrkande 3 och L310 yrkande 2skall avslås.Utredningen i mål om vårdnad, boende ochumgängeEnligt 6 kap. 19 § första stycket föräldrabalkenskall rätten se till att frågor om vårdnad, boendeoch umgänge blir tillbörligt utredda. Innandomstolen avgör ett sådant ärende skallsocialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar.Har nämnden tillgång till upplysningar som kan varaav betydelse för frågans bedömning är nämndenskyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om detbehövs utredning därutöver får rätten enligt andrastycket samma paragraf uppdra åt socialnämnden ellernågot annat organ att utse någon att verkställasådan utredning. Rätten får fastställa riktlinjerför utredningen och bestämma inom vilkenutredningen skall vara slutförd. Rätten skall setill att utredningen bedrivs skyndsamt.Av 6 kap. 20 § framgår vidare atträtten i mål eller ärenden om vårdnad eller umgängefår besluta för tiden till dess att frågan haravgjorts genom dom eller ett beslut som har vunnitlaga kraft. Rätten skall därvid besluta efter vadsom är bäst för barnet. Ett interimistiskt beslutkan verkställas på samma sätt som en dom som harvunnit laga kraft, men kan ändras när som helst avdomstolen.I motion L264 av m.fl. (c) anförsatt domstolarna enligt rättspraxis ogärna flyttar påett barn. De interimistiska besluten får därför,menar motionärerna, en alltför stor betydelse för envårdnadstvists slutliga utgång. För att komma tillrätta med detta problem anser motionärerna attutredningstiden i vårdnadstvisterna bör kortas ned.Om utredningen inte tar mer än går det,anförs det i motionen, lättare att flytta barnet omdomstolen kommer fram till att det interimistiskabeslutet inte skall gälla slutligt. I motionenbegärs ett tillkännagivande om vad som anförts omatt ytterligare korta ned utredningstiden ivårdnadstvister (yrkande 7).Utskottet erinrar om att frågor kring utredningeni mål om vårdnad och umgänge var föremål föröverväganden senast i samband med ändringari . Några remissinstanser föreslogdärvid att bestämmelsen i 6 kap. 19 § föräldrabalkenborde kompletteras med en uttrycklig regel avinnebörd att en fast tidsgräns för utredningenskulle läggas fast i lagen. Regeringen erinrade medanledning därav i propositionen om att lagutskottet,då bestämmelsen infördes , funnit att ensådan tidsgräns var olämplig, eftersom möjligheternaatt åstadkomma en tillfredsställande utredningvarierade från fall till fall och att tidsfristenslängd får bedömas från omständigheterna i detenskilda fallet. Regeringen fann för sin del i 1998års lagstiftningsärende att en tidsgräns på tre ofta torde kunna vara ett riktmärke påvad som kan anses vara rimlig och uttryck för en godavvägning. Regeringen framhöll vidare ipropositionen att det var väsentligt att domstolenförordnar om utredning endast i de fall där det ärnödvändigt samt att utredningsarbetet bedrivseffektivt och problemorienterat. Utskottet hade försin del inget att erinra mot vad regeringen sålundaanfört (bet. 1997/98: LU12).Vad gäller vikten av att handläggningen av tvisterom vårdnad, boende och umgänge sker så skyndsamt sommöjligt har utskottet givetvis ingen annanuppfattning än motionärerna. Önskvärdheten avskyndsamhet måste dock alltid vägas mot intresset avatt utredningen i ärendet, med barnets bästa iblickpunkten, håller en kvalitativt hög nivå. Iövrigt kan utskottet för sin del inte finna att detskulle föreligga någon motsättning mellanmotionärerna, gällande lagstiftning och regeringensinställning i frågan. Någon särskild åtgärd frånriksdagens sida med anledning av det nu aktuellamotionsyrkandet kan enligt utskottets mening inteanses erforderligt. Utskottet förutsätter dock attregeringen verkar för att berörda myndigheterkontinuerligt tar initiativ till metodutveckling,erfarenhetsutbyte, kurser och liknande åtgärder föratt än mer förbättra och effektivisera utredningarnai mål om vårdnad och umgänge.Med det anförda föreslår utskottet att motion L264yrkande 7 skall avslås.Rättens sammansättning i mål om vårdnad ochumgängeI mål som rör vårdnad, boende och umgänge är enligt20 kap. 1 § och 14 kap. 17 och 18 §§äktenskapsbalken tingsrätt domför med en lagfarendomare och tre nämndemän medan hovrätt är domför medtre lagfarna domare och två nämndemän. Motsvarandedomförhetsregler gäller för länsrätt och kammarrätti mål om verkställighet enligt 12 och 17 §§ lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och 21kap. 16 § föräldrabalken.Fanny m.fl. (kd) anser i motion L242 attdet är viktigt att nämndemän av båda könen sitter irätten när vårdnadstvister avgörs och begär etttillkännagivande om att frågan skall ses över inomramen för utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform (yrkande 2).Utskottet kan upplysa om att regeringen inovember 2000 tillsatt en parlamentarisk kommittémed uppdrag att se över rekryteringen av nämndemän(dir. 2000:79). I syfte att åstadkomma en merallsidig sammansättning av nämndemännen skallkommittén överväga hur man i högre grad än i dagskall kunna rekrytera nämndemän som inte har sinbakgrund i partipolitisk verksamhet. För attsäkerställa att uppdraget som nämndeman cirkulerar ibetydligt större omfattning än och attsammansättningen av nämndemännen speglarbefolkningen skall kommittén överväga vilkaförändringar av regelverket som krävs och vilkaövriga insatser som är nödvändiga. I direktivennämns bl.a. vikten av att uppdraget som nämndemanges till en krets medborgare som i så hög grad sommöjligt svarar mot ett folkgenomsnitt vad gällerkön, ålder och bakgrund. Uppdraget skall redovisassenast den 30 juni 2002.Utskottet kan inte finna annat än att det pågåendeutredningsarbetet ligger i linje medmotionsönskemålet. Något behov av ytterligareåtgärder från sida med anledning avmotion L242 yrkande 2 kan inte anses föreligga,varför utskottet föreslår att motionen skall avslås.Åtgärder för att undvika tvisterRagnwi Marcelind m.fl. (kd) anser i motion L272 attåtgärder måste vidtas för att undvikadomstolstvister om vårdnad, boende och umgänge. Ensådan åtgärd vore, menar motionärerna, att införakrav på prövningstillstånd i hovrätt och ikammarrätt i vårdnads-, umgänges- ochverkställighetsmål. Målsättningen bör, anförs det imotionen, vara att minimera antalet tillfällen dåföräldrar ges möjlighet att tvista om sina barn idomstol. I motionen begärs ett tillkännagivande somgår ut på att regeringen skall överväga åtgärder föratt komma till rätta med problemet med vårdnads- ochumgängstvister i domstol.Som redovisats har lagstiftningsarbetetpå det familjerättsliga området under de senastedecennierna varit inriktat på att underlättasamförståndslösningar mellan föräldrarna och attundvika domstolsförfaranden. Som beskrivitsinledningsvis beslutade omändringar i bestämmelser om vårdnadoch umgänge i syfte att underlätta en utveckling motatt föräldrarna i större utsträckning skulle ta ettgemensamt ansvar för barnet och själva komma överensom hur vårdnads- och umgängesfrågor skall lösas. Ettviktigt inslag i reformen var satsningen påsamarbetssamtalen. Även och 1998 årsändringar i var inriktade på attundvika domstolsprocesser och att underlätta förföräldrar att i så stor utsträckning som möjligtkomma överens om hur frågor som rör vårdnad om barnm.m. Utskottet har för sin del inteskäl att utgå från annat än att denna linje liggerfast under det förestående lagstiftningsarbetet pådet familjerättsliga området.När det sedan särskilt gäller motionsönskemålet ominförande av prövningstillstånd i hovrätt ivårdnads- och umgängesmål bör nämnas att man inomRegeringskansliet har utarbetatdepartementspromemorian (Ds 2001:36)Hovrättsprocessen . I promemorianföreslås bl.a. att det för tvistemål skall införasett generellt krav på prövningstillstånd vidöverklagande till hovrätt. Promemorian harremissbehandlats och bereds inomRegeringskansliet. Enligt utskottets mening bör denpågående beredningen av departementspromemorian inteföregripas genom något särskilt uttalande frånriksdagens sida.Med det anförda föreslår utskottet att motion L272skall avslås.Olovligt bortförda barn iinternationella förhållandenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden som rörolovligt bortförda barn i internationellaförhållanden. Utskottet hänvisar tilltidigare ställningstaganden och pågåendearbete.Avslutningsvis behandlar utskottet tremotionsyrkanden som tar upp olika frågeställningarkring olovligt bortförda barn i internationellaförhållanden.Med olovligt bortförande av barn avses framförallt då en förälder utan lov för med sig sitt barntill ett annat land. Hit hör också fall då enförälder olovligen håller kvar barnet i ett annatland efter utgången av en umgängestid eller efterdet att en domstol bestämt att den andra föräldernskall ha vårdnaden om barnet. I båda fallen ärändamålet att hindra den andra föräldern från att havårdnaden om barnet eller utöva umgängesrätt.År 1980 tillkom två konventioner, delsEuroparådskonventionen om erkännandeoch verkställighet av avgöranden rörande vårdnad ombarn samt om återställande av vård av barn, delsHaagkonventionen om de civilaaspekterna på internationella bortföranden av barn.Båda konventionerna syftar till att få till ståndett internationellt samarbete för att motverkaolovliga bortföranden och kvarhållanden av barn iinternationella förhållanden. Enligt konventionernaskall ett beslut om vårdnad i barnets hemlandnormalt verkställas, och barnet skall enligthuvudregeln flyttas dit. har anslutit sigtill de båda konventionerna, och dessa harinförlivats med svensk rätt genom lagen (1989:14) omerkännande och verkställighet av utländskavårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn(prop. 1988/89:8, bet. För del ärkonventionerna i kraft gentemot ett femtiotalländer.En ny konvention som gäller myndighetersbehörighet, tillämplig lag, erkännande,verkställighet och samarbete i fråga omföräldraansvar och åtgärder till skydd för barnantogs inom förinternationell privaträtt. Den nya Haagkonventionenhar ett vidare tillämpningsområde och skall ses somett komplement till . 1996års konvention är betydelsefull genom att den på etttvingande sätt reglerar myndigheternas behörighetatt ta upp exempelvis vårdnadsfrågor och genom attden behöriga myndighetens beslut skall erkännas ochverkställas i de övriga konventionsstaterna. 1980års däremot inskränker sig till attvara en konvention om överflyttning, dvs. ettinstrument för att i nödsituationer möjligtåterställa läget som det var innan det olovligabortförandet eller kvarhållandet ägde rum. 1996 årsHaagkonvention är också betydelsefull på så sätt attden vill hindra att en person genom att olovligtbortföra eller kvarhålla ett barn skall kunna skapabehörighet för myndigheter i ett annat land än detdär barnet har sin invanda miljö. Enligtkonventionen skall behörigheten i alla åtgärderrörande barn tillkomma myndigheterna i den stat därbarnet har sitt hemvist. Om ett olovligt bortförandeäger rum saknar sålunda den nya statens myndigheterbehörighet att ta upp frågor rörande vårdnad ochumgänge. Först när barnet fått hemvist i den nyastaten och vissa andra i konventionen föreskrivnavillkor är uppfyllda övergår behörigheten tillmyndigheterna i det nya landet. Till dessbehörigheten på föreskrivet sätt har övergått tillden nya statens myndigheter skall man i den statenerkänna och verkställa de beslut som har meddelats ibarnets ursprungliga hemviststat. Konventionenträdde i kraft den 1 januari 2002.I maj 1998 antog Europeiska unionens råd enkonvention om domstols behörighet och om erkännandeoch verkställighet av domar i äktenskapsmål.Konventionen, den s.k. Brysselkonventionen II,innehåller bl.a. regler om myndigheters behörighetatt i samband med äktenskapsmål ta uppvårdnadsfrågor och regler om erkännande ochverkställighet av vårdnadsavgöranden meddelade isamband med ett äktenskapsmål i en EU-stat. Medanledning av Amsterdamfördraget harBrysselkonventionen II omarbetats till enförordning, den s.k. II-förordningen, somantogs av Europeiska unionens råd den 29 maj 2000och trädde i kraft . Den är till alladelar bindande och direkt tillämplig i ochövriga berörda medlemsstater i EU. Förordningeninnehåller en särskild bestämmelse om bortförande avbarn enligt vilken de behöriga domstolarna skallutöva sin behörighet i enlighet med 1980 årsHaagkonvention.I sammanhanget bör även nämnas att det dåvarandefranska ordförandeskapet lade fram ettförslag till rådsförordning om ömsesidigverkställighet av domar i mål om umgängesrätt närdet gäller barn. Förslaget syftar till att skapa etteffektivt system som säkerställer att umgänge kanutövas och att barnet efter umgängesperiodens slutåterlämnas till vårdnadshavaren. Enligt förslagetskall det s.k. exekvaturförfarandet avskaffas,vilket innebär att en dom på umgänge skall kunnaverkställas på samma villkor och med samma medel somen nationell dom utan något särskilt förfarande iverkställighetsstaten. Den direkta verkställighetenföreslås dock i vissa situationer kunna upphävaseller vägras. Flera av EU:s medlemsländer har, medhänvisning till det existerande regelverket,ifrågasatt behovet av förordningsförslaget.Carina () anför i motion L336 attbarnperspektivet kommit i skymundan när det gällertillämpningen av . Vid tillämpningenav konventionen måste stor vikt läggas vid om barnenriskerar att utsättas för fysiska eller psykiskaskador eller försättas i en ohållbar situation.Motionären framhåller att reglerarinte bara föräldrarnas utan också barnens rätt. Detfinns, enligt motionären, också ettjämställdhetsperspektiv på frågan. Kvinnor har,anförs det, sämre inkomster och allmänt sett sämresocialt skyddsnät. De kan på grund av sin situationha praktiska svårigheter att följa en rättsprocessefter att barnet återförts. Med hänsyn till detanförda är det enligt motionen angeläget att göra enöversyn av tillämpning ur ettbarn- och jämställdhetsperspektiv, och i motionenyrkas ett tillkännagivande i enlighet härmed.Margareta () anför i motion L267 attHaagkonventionen föreskriver att en vårdnadstvistskall avgöras i det land där barnet har sitthemvist, vilket brukar tolkas som det land därbarnet bott före flykten. Det som föregått enflykt tycks, anser motionären, i princip varaointressant, även om det kan handla om misshandeloch stor oförståelse för ett barns känslor ochreaktioner. Enligt motionärens uppfattning vägrarsvenska domstolar och myndigheter ofta att inhämtasakkunnigutredning vad gäller risken för att ettbarns hälsa skadas om en överflyttning sker. Vidareinhämtas generellt sett inte, anförs det i motionen,information från hemlandets myndigheter om barnetssociala bakgrund. Svenska domstolars ochmyndigheters tillämpning av lagen innebär således,menar motionären, att det föreligger risk för attett barn skickas tillbaka till exempelvis en far somsuttit i fängelse för hustrumisshandel, som harallvarliga drogproblem eller som begått sexuellaövergrepp mot minderåriga i familjen. I motionenbegärs ett tillkännagivande om att regeringen skalltillsätta en utredning med uppgift att följa upp debarns situation som mot sin vilja sänts till ettannat land (yrkande 1). Motionären begär också etttillkännagivande om att regeringen inom EU skall tainitiativ till en översyn av de lagar, förordningaroch konventioner som är styrande för överflyttandeav barn (yrkande 2).Frågor kring olovligt bortförda barn harbehandlats av utskottet vid flera tidigaretillfällen, bl.a. i det av riksdagengodkända betänkandet 1999/2000:LU15. Utskottetframhöll därvid att det är värdefullt att deinternationella reglerna på området diskuteras ochbelyses utifrån vilka effekter tillämpningen får påde berörda barnens situation. Det är viktigt,fortsatte utskottet, att de domstolar ochmyndigheter som har att tillämpa reglerna gör det påett ändamålsenligt sätt och beaktarbarnkonventionens krav att barnets bästa skall kommai främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn.Utskottet utgick från att barnens situation ochbarnens bästa är en central utgångspunkt ochledstjärna för de överväganden som skerinternationellt och nationellt i fråga om åtgärdermot olovliga bortföranden och kvarhållanden av barnoch ansåg att det inte var påkallat med någotsärskilt uttalande eller annan åtgärd frånriksdagens sida med anledning av vad som anförts ien då aktuell motion.Våren 2001 fann utskottet, i sitt av riksdagengodkända betänkande 2000/01:LU16, inte skäl att göraannan bedömning än den gjort . Idet sammanhanget uttalade utskottet även, medanledning av ett motionsyrkande, att det är viktigtatt följa upp avgöranden om verkställighet ivårdnadsmål och om överflyttning av barn. Utskottetutgick från att denna fråga kan tas upp i sambandmed överväganden om tillämpningen avHaagkonventionen, bl.a. inom ramen förHaagkonferensen om internationell privaträtt. Någotsärskilt uttalande eller annan åtgärd frånriksdagens sida var utskottet dock inte berett attförorda.När nu utskottet än en gång har att pröva frågorom tillämpningen av och lagen(1989:14) om erkännande och verkställighet avutländska vårdnadsavgöranden m.m. och omöverflyttning av barn vidhåller utskottet alltjämtsina tidigare ställningstaganden.Därutöver bör beaktas att det pågår arbete påsåväl internationell som nationell nivå med defrågor som motionärerna aktualiserar. Sålunda ärHaagkonventionen föremål för en fortlöpande översyninom ramen för för internationellprivaträtt. Sedan konventionens tillkomst år 1980har särskilda kommissioner, sammansatta avföreträdare för konventionsländerna, med uppgift attse över den praktiska tillämpningen av konventionensammankallats vid fyra tillfällen.