bet · GP01KU18 · 2002-05-30 00:00:00 — Då riksdagenvåren 2000 tog ställning till en motion i fråganuttalade ett enigt konstitutionsutskott att det kanfinnas skäl att behandla skyddet av miljön inte barai utan även i grundlagen, särskilt omSverige också i fortsättningen skulle kunna vara ettföregångsland när det gäller skyddet av miljön (bet.1999/2000:KU11). Motionen avstyrktes dock medhänvisning till arbete.Regeringens förslagRegeringen föreslår att det i andra stycket iregeringsformens målsättningsstadgande i 1 kap. 2 §tilläggs att det allmänna skall trygga rätten tillhälsa. Vidare föreslår regeringen att det tillstadgandet fogas ett nytt stycke där det föreskrivsatt det allmänna skall främja en hållbar utvecklingsom leder till en god miljö för nuvarande ochkommande generationer.I skälen för sitt förslag anför regeringen attSverige skall vara ett föregångsland när det gällerskyddet för miljön. För att markera detta bör enbestämmelse om skydd för miljön föras in iregeringsformens målsättningsstadgande.Regeringen hänvisar till Författningsutredningensförslag att grundlagsbestämmelsens ordalydelse skallknyta an till målsättningsparagraf (1kap. 1 §), som utförligt beskriver syftet med svenskmiljöpolitik. Förslaget är enligt regeringen välövervägt. Det framstår enligt regeringen somnaturligt att det centrala miljöpolitiska begreppethållbar utveckling lyfts fram särskilt.Därutöver ställer sig regeringen bakomutredningens förslag att i andra stycket i 1 kap. 2§ RF lägga till en föreskrift om att det allmännaskall trygga rätten till hälsa. Härigenom ersättsden del av begreppet "en god levnadsmiljö" somknyter an till den enskildes hälsa och som hittillsvarit en del av de s.k. sociala rättigheterna. Närdet gäller JO:s synpunkt vid remissbehandlingen attvarken det allmänna eller någon annan kan leva upptill ett sådant åtagande, anför regeringen att detär fullt möjligt för det allmänna att inom ramen förden sociala välfärden trygga den enskildes rätt tillhälsa på samma sätt som det åligger det allmänna atttrygga rätten till t.ex. utbildning.Motion från allmänna motionstiden 2001I motion 2001/02:K384 av () ochIngegerd Saarinen (mp) yrkas att gerregeringen till känna vad i motionen anförs om attupphöja inledningen i till grundlag.Enligt motionärerna har tillämpningen av 1 kap. 1 §miljöbalken en innebörd och lagtexten en betydelsemed grundlagskaraktär. Denna inledning bör därförges grundlagsstatus som den utgörportalparagraf i miljöbalken.Utskottets ställningstagandeUtskottet tillstyrker regeringens förslag att det i1 kap. 2 § andra stycket införs en föreskrift om attdet allmänna skall trygga rätten till hälsa samt attdet till nämnda paragraf fogas ett nytt stycke därett grundlagsskydd för miljön uttrycks. Sistnämndabestämmelse knyter an till miljöbalkensmålsättningsparagraf (1 kap. 1 §.) Mot dennabakgrund anser utskottet att vad som efterfrågas imotion 2001/02:K384 är tillgodosett. Motionen bördärför avslås.Ändringar i 10 kap. regeringsformenAllmän bakgrundSamarbetet i EUSamarbetet inom Europeiska unionen (EU) brukarbeskrivas som ett samarbete inom tre pelare. Inomunionens andra och tredje pelare brukar samarbetetbetecknas som mellanstatligt. Medlemsstaterna ärbundna av de gemensamma besluten på i princip detsätt som är gängse i ett internationellt samarbeteenligt folkrättens regler. Vidare har EG-domstolenendast begränsad behörighet i förhållande till vadsom gäller på första pelarens område. Samarbetetinom andra och tredje pelaren grundas på Fördragetom Europeiska unionen (Unionsfördraget). I andrapelaren rör samarbetet den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken (GUSP). Samarbetet i tredjepelaren rör polissamarbete och straffrättsligtsamarbete.I den första pelaren återfinns samarbetet iEuropeiska gemenskaperna (EG), dvs. dels dettraditionella gemenskapssamarbetet (tidigareEuropeiska ekonomiska gemenskapen) som grundar sigpå EG-fördraget, dels samarbetet inom de övrigagemenskaperna som har sin grund i Kol- ochstålfördraget samt Euratomfördraget. Frågor sombehandlas inom ramen för samarbetet i den förstapelaren är bl.a. tull- och handelspolitiska frågor,den inre marknaden, den ekonomiska och monetäraunionen (EMU), miljöpolitiken, socialpolitiken,visering, asyl och invandring samt civilrättsligtsamarbete.Samarbetet inom första pelaren har en väsentligtannorlunda karaktär än samarbetet inom de övriga tvåpelarna, framför allt eftersom det uppvisarbetydande inslag av överstatlighet. På detta områdehar medlemsstaterna överlämnat viss beslutanderätttill EG. De beslut som gemenskapsinstitutionernafattar på detta område kan ha företräde framförnationella regler. Gemenskapsreglerna kan ocksåskapa rättigheter och skyldigheter för enskilda imedlemsstaterna utan att dessa behöver förmedlasgenom nationella rättsakter eller beslut. Vidarevakar kommissionen och över attreglerna följs. Försumliga medlemsstater kantillrättavisas inom det sanktionssystem som finns.Därutöver har en särskild rättsordning - EG-rätteneller gemenskapsrätten - utvecklats på grundval avfördragen och gemenskapslagstiftningen.Sveriges medlemskap i anslutning till Europeiska unionen(EU) gjordes vissa grundlagsändringar (prop.1993/94:114, bet. 1993/94:KU21, rskr. 1993/94:275,bet. 1994/95:KU9, rskr. 1994/95:24). I 10 kap. 5 §första stycket regeringsformen (RF) infördes en påett medlemskap i särskilt inriktad regel sommöjliggör för att överlåta beslutanderätttill Europeiska gemenskaperna. Därutöver infördes iregeringsformen en bestämmelse om val tillEuropaparlamentet (8 kap. 4 §) Dessutom infördesändringar i tryckfrihetsförordningen som gällderätten till reklam (1 kap. 9 §) och rätten att ägaen svensk periodisk skrift (5 kap. 1 §).Grundlagsändringarna trädde i kraft den 1 december1994.Sveriges förhandlingar om medlemskap i i ett anslutningsfördrag mellan EU:smedlemsstater och de ansökande staterna ,, och . Anslutningsfördraget,och fördragets slutakt, undertecknades vidEuropeiska rådets möte på den 24 juni 1994.Efter det att anslutningsfördraget hadeundertecknats föreslog regeringen attriksdagen skulle godkänna anslutningsfördraget ochslutakten till fördraget. Regeringen föreslog ocksåbl.a. att övergripande bestämmelser om Sverigesanslutning till EU skulle regleras i en särskildlag. I förslaget till lag fanns bestämmelser omöverlåtelse av beslutsbefogenheter till Europeiskagemenskaperna (EG) och införlivande avanslutningsfördraget och de grundläggande fördragenliksom de rättsakter m.m. som dittills hade antagitsav EG. Därutöver föreslog regeringen enförfattningsreglering av bl.a. samråd mellanregering och riksdag inför frågor som avsågs blibehandlade i Europeiska unionens råd (prop.1994/95:19).Efter behandling i utrikesutskottet godkänderiksdagen anslutningsfördraget samt slutakten tillfördraget (bet. 1994/95:UU5, rskr. 1994/95:63).Förslaget till en särskild lag med anledning avSveriges anslutning till EU behandlades ikonstitutionsutskottet och antogs av (bet.1994/95:KU17, rskr. 1994/95:64). Lagen trädde ikraft (SFS 1994:1500).Förslaget om författningsreglering av samrådmellan regeringen och i frågor som gällerEU antogs också av (bet. 1994/95:KU22,rskr. 1994/95:65 och 66).Genom en folkomröstning den 13 november 1994uttalade sig svenska folket för att skulleinträda som medlem i EU.Efter anslutning till EU har samarbetetinom unionen utvecklats genom Amsterdamfördraget,som har godkänts av den svenska (prop.1997/98:58, bet. 1997/98:UU13, rskr. 1997/98:197).Detta fördrag trädde i kraft den 1 maj 1999.Amsterdamfördraget innebär bl.a. att nyabeslutsformer har införts på tredje pelarens område,samt att samarbetet inom denna pelare har kommit attbegränsas till polissamarbete och rättsligtsamarbete. Samarbetet i fråga om yttregränskontroller, asyl- och invandringspolitik ochvissa civilrättsliga frågor samt vissa åtgärder motdiskriminering fördes därvid från tredje pelarentill det överstatliga samarbetet inom förstapelaren. Amsterdamfördraget har förts in i denuppräkning av fördrag m.m. som finns i 4 §anslutningslagen.Ytterligare ett fördrag, , har efterAmsterdamfördraget förhandlats fram. Genom dettafördrag utvecklas samarbetet inom EU än mer, bl.a.genom att möjligheterna att fatta beslut medkvalificerad majoritet i andra pelaren har ökat.Detta gäller exempelvis möjligheterna att beslutaatt ett närmare samarbete skall upprättas. Sådantsamarbete skall omfatta minst åtta medlemsstater ochfår inte avse frågor som har militära ellerförsvarsmässiga konsekvenser. Det kan endast avsegenomförande av en gemensam åtgärd eller en gemensamståndpunkt och kan blockeras av en medlemsstat genoms.k. Om rådet på GUSP-området skallingå ett internationellt avtal med en stat eller eninternationell organisation och avtalet syftar tillatt genomföra en gemensam åtgärd eller en gemensamståndpunkt, skall rådet fatta ett sådant beslut medkvalificerad majoritet. En medlemsstat kan också idetta fall lägga in ett s.k. nationellt veto. Vidareskall ett avtal inte vara bindande för enmedlemsstat som i rådet förklarar att staten måsteuppfylla vissa krav som följer av dess egnakonstitutionella förfaranden (prop. 2001/02:8 s. 86f.). har godkänt Nicefördragetsamt åtföljande ändring i anslutningslagen (bet.2001/02:KUU1, rskr. 2001/02:92). harännu inte trätt i kraft.Riksdagens godkännande av internationellaöverenskommelser inom ramen för samarbetet i EUUtskottets förslag i korthetUtskottet tillstyrker regeringens förslagtill ett nytt fjärde stycke i 10 kap. 2 § RF.Förslaget innebär att det av regeringsformenuttryckligen framgår att kangodkänna en internationell överenskommelsesom ingås inom ramen för samarbetet i EU ävenom överenskommelsen inte föreligger islutligt skick. Regeringen avgör underkonstitutionellt ansvar om en ändring avöverenskommelsen, som tillkommit efterriksdagens godkännande men innanministerrådet har beslutat att antaöverenskommelsen, kräver riksdagensgodkännande. Därmed avstyrker utskottetmotioner med yrkanden om att regeringensförslag skall avslås. Jämför reservationerna1 och 2.Gällande bestämmelseEnligt 10 kap. 2 § första stycket RF får regeringenej ingå för riket bindande internationellöverenskommelse utan att har godkäntdenna, om överenskommelsen förutsätter att lagändras eller upphävs eller att ny lag stiftas ellerom den i övrigt gäller ämne i vilket skallbesluta.Vidare sägs i andra stycket att är i fall somavses i första stycket särskild ordning föreskrivenför det riksdagsbeslut som förutsätts, skall sammaordning iakttas vid godkännandet avöverenskommelsen.I tredje stycket stadgas att regeringen inteheller i annat fall som avses i första stycket fåringå för riket bindande internationellöverenskommelse utan att har godkäntdenna, om överenskommelsen är av större vikt.Regeringen kan dock underlåta att inhämta riksdagensgodkännande av överenskommelsen, om rikets intressekräver det. I sådana fall skall regeringen i ställetöverlägga med innan överenskommelseningås.BakgrundSamarbetet inom andra pelarenSom redovisats ovan rör samarbetet i andra pelarenden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken(GUSP), vilken i sin nuvarande utformning tillkomgenom Unionsfördraget. Samarbetet i GUSP regleras iartiklarna 11-28 i Unionsfördragets avdelning V.Målen för GUSP skall förverkligas genom principeroch allmänna riktlinjer, gemensamma strategier,gemensamma åtgärder, gemensamma ståndpunkter och ettsystematiskt samarbete mellan medlemsstaterna(artikel 12)fastställer generella riktlinjerför samarbetet inom GUSP och rådet, normalt i desssammansättning av medlemsstaternas utrikesministrar(allmänna rådet), fattar de verkställande beslutenpå grundval av Europeiska rådets riktlinjer.De viktigaste instrumenten för den gemensammapolitiken utgörs av gemensamma åtgärder ochgemensamma ståndpunkter (prop. 2001/02:8 s. 83).Beslut om gemensamma åtgärder fattas närmedlemsstater förutsätts agera gemensamt i någonform. Detta kan t.ex. avse valövervakning ellerkontroll av tekniskt bistånd med militärslutanvändning (SOU 2001:19 s. 164). Beslut omgemensamma ståndpunkter skall avse unionensinställning vad avser ett geografiskt område elleren särskild fråga. Medlemsstaterna skall se till attderas nationella politik överensstämmer med degemensamma ståndpunkterna.Genom Amsterdamfördraget infördes en möjlighet att besluta om gemensammastrategier som skall genomföras av unionen påområden där medlemsstaterna har viktiga gemensammaintressen.Besluten i rådet fattas som huvudregel medenhällighet. Som redovisats ovan utökades genomNicefördraget dock möjligheterna att fatta beslutmed kvalificerad majoritet. Någraövervakningsmekanismer av den karaktär som återfinnsi förstapelarsamarbetet finns inte.I proposition 1997/98:58 angåendeAmsterdamfördraget gjorde regeringen bedömningen attmedlemsstaterna i samarbetet är bundna av degemensamma besluten på samma sätt som normalt följerav ett internationellt samarbete enlig folkrättsligaregler (s. 16). konstaterade ilikhet med Lagrådet och attdet inte skedde någon överföring av beslutanderätttill EU (bet. 1997/98:UU13 s. 24). Vidare slogutrikesutskottet fast att rådet har karaktären av enmellanstatlig konferens mellan företrädare försuveräna stater när rådet samlas för att fattabeslut inom detta samarbetsområde (a. bet. ).Kommissionen deltar fullt ut i samarbetet inomGUSP och har vid sidan av medlemsstaterna rätt attlägga fram förslag. roll i GUSPär begränsad till att ordförandelandet skall samrådamed parlamentet om de viktigaste frågorna i GUSP.Parlamentet har också rätt att ställa frågor ochlämna rekommendationer till rådet.Inom andra pelarens område för samarbete harhittills fattats ett beslut som har gett upphov tilländring av den svenska lagstiftningen på området.Det gäller rådets gemensamma åtgärd (2000/401/GUSP)av om kontroll av tekniskt biståndsom står i samband med viss slags militärslutanvändning. Den gemensamma åtgärden innebär inteatt regeringen har förpliktat att införaviss lagstiftning. åtagande kan snararebeskrivas på det sättet att regeringen åtog sig attföreslå att besluta om viss lagstiftning(prop. 2000/01:9, bet. 2000/01:UU3, rskr.2000/01:49).Samarbetet inom tredje pelarenSom redovisats ovan utvecklades samarbetet inom EUgenom Amsterdamfördraget och det infördes nyabeslutsformer. Några av de nya beslutsformerna ärrambeslut och beslut (artikel 34.2 b och c iUnionsfördraget) på tredje pelarens område.EU-ländernas samarbete inom tredje pelarens områdeberör främst de frågor som är kopplade till den friarörligheten för personer. I och med Unionsfördragetformaliserades samarbetet med syftet att garanteratrygghet och rättigheter för personer som rör sigöver gränserna och att kompensera borttagandet avgränskontroller med andra åtgärder för att tryggasäkerheten och motverka gränsöverskridandebrottslighet.När Amsterdamfördraget trädde i kraft den 1 maj1999 innebar det att samarbetet inom unionens tredjepelare kom att begränsas till polissamarbete ochstraffrättsligt samarbete. Konkret rör det sigsärskilt om ett utbyggt samarbete inom Europol ochom en samordning av medlemsländernas straffrättsligalagstiftning, främst inom de områden som rörorganiserad brottslighet, terrorism ochnarkotikahandel. Samarbetet i fråga om yttregränskontroller, asyl- och invandringspolitik ochvissa civilrättsliga frågor samt vissa åtgärder motdiskriminering fördes genom Amsterdamfördraget fråntredje pelaren till det överstatliga samarbetet inomförsta pelaren.Samarbetet i tredje pelaren är mellanstatligt.Någon normgivningskompetens har alltså inteöverförts från medlemsstaterna till unionen på dettaområde utan medlemsstaterna är bundna av degemensamma besluten på i princip samma sätt som närdet gäller annat internationellt samarbete enligtfolkrättens principer. Amsterdamfördraget innebardock att beslutsformerna förenklades och beslutenblev mer bindande än tidigare.Kommissionen deltar fullt ut i arbetet inom tredjepelaren. har en begränsad rollinom den tredje pelaren. Det skall informeras ochkan avge yttranden eller rekommendationer tillrådet. Dessa är dock inte juridiskt bindande.Rådet kan, på initiativ av en medlemsstat eller avkommissionen, anta gemensamma ståndpunkter,rambeslut, genomförandebeslut eller konventioner.Genom Amsterdamfördraget fick vissabefogenheter också inom den tredje pelaren. kan meddela förhandsavgöranden omgiltigheten och tolkningen av beslut och avtal.Närmare om rambeslutSom redovisats ovan tillskapades genomAmsterdamfördraget rambeslut som en ny form avrättsligt instrument inom tredje pelaren. Rambeslutersatte ett institut som benämndes gemensam åtgärd.Av artikel 34.2 i avdelning VI i Unionsfördragetframgår att rådet på initiativ av en medlemsstateller kommissionen får fatta rambeslut omtillnärmning av medlemsstaternas lagar och andraförfattningar. Rambesluten är bindande förmedlemsstaterna när det gäller de resultat som skalluppnås men överlåter åt de nationella myndigheternaatt bestämma form och tillvägagångssätt. De har intes.k. direkt effekt, dvs. de kan inte skaparättigheter eller skyldigheter för enskilda så längede inte införlivats med nationell rätt. Ett beslutav rådet att anta ett rambeslut förutsätterenhällighet.Den befogenhet att ingå enöverenskommelse i form av rambeslut begränsas avbestämmelserna i 10 kap. 2 § regeringsformen (RF).Av paragrafens första stycke framgår att regeringeninte får ingå för riket bindande internationellöverenskommelse utan att har godkäntdenna, om överenskommelsen förutsätter att lagändras eller upphävs eller att ny lag stiftas ellerom den i övrigt gäller ämne i vilket skallbesluta. Enligt samma paragrafs tredje stycke fårregeringen inte heller i annat fall ingå för riketbindande internationell överenskommelse utan attriksdagen har godkänt denna, om överenskommelsen ärav större vikt.Under riksdagsbehandlingen av propositionenrörande anslutning till Amsterdamfördragetinhämtade yttrande frånLagrådet. Lagrådet konstaterade att rambeslutenskall vara bindande för medlemsstaterna när detgäller de resultat som skall uppnås men skallöverlåta åt de nationella myndigheterna att bestämmaform och tillvägagångssätt; de skall inte ha direkteffekt (bet. 1997/98:UU13 s. 147 f.). De skulleenligt Lagrådet med andra ord komma att medföra enfolkrättslig förpliktelse för att bl.a. vidbehov genomföra lagstiftning som krävdes för attinförliva beslutens innehåll i svensk rätt. Lagrådetpåpekade att rambesluten däremot inte får direkteffekt, dvs. de kan inte åberopas inför svenskadomstolar och andra myndigheter. Härutinnan medförde enligt Lagrådet inte annan verkan än andrafolkrättsliga förpliktelser, så länge vi i Sverigevidhåller den dualistiska uppfattningen omfolkrättens förhållande till den nationella rätten,dvs. att internationella överenskommelser skalltransformeras till svensk rätt för att tillämpas avdomstolar och andra myndigheter. Lagrådet framhöllatt ett särskilt problem med rambesluten emellertidvar att de till skillnad från exempelvis enkonvention inte krävde någon efterföljanderatificering. De skulle emellertid antas genomenhälligt beslut. Detta innebar enligt Lagrådet attregeringen inte kan delta i ett sådant rambeslut omdet behandlar riksdagsbundna frågor annat än om detredan finns en svensk lag som täckte beslutet.Lagrådet anförde att på så sätt kan inte genomföreskrifterna om rambeslut någon beslutanderättanses vara överlåten åt Europeiska unionen; debeslut om genomförandeåtgärder som kan fattas medkvalificerad majoritet måste enligt Lagrådet antasavse endast praktiska frågor som i allt fall inteankommer på svenska myndigheter.Konstitutionsutskottet uttalade att det återstodatt se hur rambesluten i praktiken skulle komma atthanteras. avsåg att följautvecklingen beträffande rambesluten och bevaka attriksdagens inflytande över besluten tillgodosågs(yttr. 1997/98:KU9y).Behandlingen i av rambeslutI den nu aktuella propositionen har regeringenlämnat en redogörelse för den behandling avrambeslut som dittills hade förekommit i (prop. 2001/02:72 s. 26 f.). Detta ägde rum förförsta gången med anledning av regeringensproposition /2000:85 tillträde tillvissa internationella överenskommelser förbekämpande av penningförfalskning m.m. (bet.1999/2000:JuU20, rskr. 1999/2000:217). Ipropositionen föreslog regeringen bl.a. attriksdagen skulle godkänna ett inom EU upprättatutkast till rambeslut om förstärkning av detstraffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskningi samband med införandet av euron.I sina överväganden konstaterade justitieutskottetatt regeringens förslag innebar att skullegodkänna ett inom EU framförhandlat utkast tillrambeslut som sedan skulle antas av (abet. s. 6). Av hänsyn till tidsschemat inom EU laderegeringen inte fram de förslag till lagstiftningsom kan föranledas av rambeslutet, utan avsåg attåterkomma med sådana förslag. Utskottet konstateradeatt rambeslutet torde medföra att svensklagstiftning måste ändras i vissa avseenden.Eftersom var folkrättsligt förpliktat attgenomföra de åtgärder som avses i rambeslutet,följer vid detta förhållande enligtjustitieutskottet av 10 kap. 2 § regeringsformen attriksdagen måste godkänna detta. Mot bakgrund avLagrådets uttalande under riksdagsbehandlingen avAmsterdamfördraget att regeringen inte kunde delta iett rambeslut som avsåg en riksdagsbunden fråga omdet inte redan fanns en svensk lag som täcktebeslutet om det, blev enligt utskottet då frågan omdet var möjligt för att godkänna ettutkast till rambeslut och först därefter fattabeslut om den lagstiftning som nödvändiggörs avbeslutet. Utskottet kunde för sin del inte se någraavgörande skäl häremot. Överensstämmer det avriksdagen godkända utkastet till rambeslut med detbeslut som sedan fattas av rådet, måste det enligtutskottet anses att regeringen ingår denna för riketbindande internationella överenskommelse medriksdagens godkännande. Att avvakta medlagstiftningen på det sätt som skett i ärendet bordeemellertid enligt utskottets mening inte ske annatän när det är påkallat av de tidsramar som gällerför EU:s antagande av rambeslutet. I förevarandeärende har regeringen valt att avvakta med förslagtill lagstiftning under hänvisning till tidsplanenför rambeslutets antagande. Mot denna bakgrund hadeutskottet ingen erinran mot att nu endastförelades ett utkast till rambeslut för godkännande.Riksdagen godkände utkastet till rambeslut den 18maj 2000. Rambeslutet antogs av förrättsliga och inrikes frågor (2000/383/RIF).Härefter har godkänt ytterligare sexutkast till rambeslut. Det ena gäller penningtvätt,identifiering, spårande, spärrande, beslag ochförverkande av hjälpmedel till och av brott(prop. 2001/02:58, bet. 2000/01:JuU17, rskr.2000/01:156). Det andra gäller förstärkning av denstraffrättsliga ramen för bekämpande av hjälp tillolaglig inresa, transitering och vistelse (prop.2001/02:37, bet. 2001/02:SfU6, rskr. 2001/02:71).Det tredje rör ett utkast till rambeslut omgemensamma brottsutredningsgrupper inom EU (prop.2001/02:71, bet. 2001/02:JuU15, rskr. 2001/02:151).Vidare har godkänt ytterligare tre utkasttill rambeslut om åtgärder för att bekämpamänniskohandel (prop. 2001/02:99, bet.2001/02:JuU28, rskr. 2001/02:219), om en europeiskarresteringsorder och om överlämnande mellanmedlemsstaterna (prop. 2001/02:118, bet.2001/02:JuU29, rskr. 2001/02:256) respektive ombekämpande av terrorism (prop. 2001/02:135, bet.2001/02:JuU22, rskr. 2001/02:267).Ingen av propositionerna med förslag om attriksdagen skall godkänna utkast till rambeslut harinnehållit förslag på lagändringar, utan regeringenhar avsett att senare återkomma till medförslag om detta.Riksdagen har hållit ensärskild debatt om EU-harmonisering av lagstiftningpå de process-, straff- och polisrättsliga områdena(prot. 2001/02:38). I debatten togs bl.a. upp frågorom hur rättsäkerheten skall kunna bevakas iharmoniseringsprocessen.PropositionenRegeringen föreslår att det av 10 kap. 2 §uttryckligen skall framgå att kan godkännaen internationell överenskommelse som ingås inomramen för samarbetet i EU även om överenskommelseninte föreligger i slutligt skick.