bet · GP01JUU10 · 2002-02-14 00:00:00 — 2001/02:59).I propositionen finns vissa förslag som rör brottmed rasistiska motiv, bl.a. föreslås att en särskildstraffskala införs för grova fall av hets motfolkgrupp. Utskottet har behandlat propositionen iett yttrande till ,2001/02:JuU4y, samt i betänkande 2001/02:JuU12.Utskottet anser i likhet med motionärerna att detär viktigt att åtgärder vidtas för att förhindra ochbekämpa brott med rasistiska förtecken. Arbete pågårockså på flera håll för att se över och förändralagstiftningen på detta område. Mot den bakgrundenfinns det inte skäl för attgöra något särskilt uttalande i frågan. Utskottetföreslår att motionerna 2001/02:Ju283 och2001/02:Ju378 avslås.HögmålsbrottI motionerna 2001/02:Ju375 (v), 2001/02:Ju402 (s)och 2001/02:Ju412 (s) begärs att nuvarandebestämmelse om s.k. högmålsbrott avskaffas så attalla, även kungen, behandlas lika inför lagen. Imotion Ju427 (s) begärs med samma syfte attbestämmelserna ses över.Högmålsbrotten, dvs. brotten mot rikets inresäkerhet, regleras i 18 kap. . Detlagrum som närmast åsyftas i motionerna är 18 kap. 2§ samma balk. Av denna bestämmelse följer att omgärning som avses i 35 kap. (brott motliv, hälsa, frihet och frid samt ärekränkning)innebär förgripelse mot kungen eller annan medlem avkungahuset eller mot den som i egenskap avriksföreståndare fullgör statschefens uppgifter, fårdet dömas till fängelse i högst om det påbrottet annars kan följa fängelse i högst sexmånader och i högst om det på brottet annarskan följa fängelse men högstfyra år.Bestämmelsen upptar inte något självständigt brottutan utgör endast en möjlighet till straffskärpningför det fall någon begår brott mot kungen ellerannan person som omfattas av bestämmelsen.Utskottet vill i sammanhanget framhålla att detfrämsta skälet till att en möjlighet att vid vissabrott mot bl.a. kungen skärpa straffet är att sådanabrott normalt sett riktar sig mot riket och vårtstatsskick och inte mot kungen som privatperson.Detta förhållande gör att brotten får anses vara merstraffvärda än motsvarande brott riktade motprivatpersoner. Mot den bakgrunden anser utskottetatt det saknas skäl att ta bort dennamöjlighet till straffskärpning. Utskottet är inteheller berett att nu förorda en översyn avbestämmelserna om högmålsbrott. Motionerna2001/02:Ju375, 2001/02: Ju402, 2001/02:Ju412 och2001/02:Ju427 avstyrks.KlotterFlera motioner rör åtgärder mot klotter. Imotionerna 2001/02:Ju320 och 2001/02:Ju363 (båda kd)begärs att en nationell handlingsplan mot klotterupprättas. I motion 2001/02:Ju277 (m) begärs i merallmänna ordalag intensifierade åtgärder motklotter, t.ex. ökade möjligheter tillkroppsvisitation och utbildningsinsatser i skolorna.I motionerna 2001/02:Ju264 (c) och 2001/02:Ju280 (m)begärs bl.a. att straffet för skadegörelse skallhöjas samt att försök till skadegörelse skallstraffbeläggas. I motion Ju264 efterfrågas vidareett rehabiliteringsprogram för klottrande ungdomar,medan det i motion Ju280 framställs krav på ökademöjligheter till kroppsvisitation. Slutligen begärsi motion 2001/02:Ju223 (kd) att den som ertappas medskadegörelse genom klotter skall arbeta av skadangenom att sanera klotter.Det finns inte något brott som särskilt tar siktepå klotter. Sådana gärningar är i stället att bedömasom skadegörelse eller, om brottet med hänsyn tillskadans obetydlighet och övriga omständigheter äratt anse som ringa, åverkan.Av 12 kap. 1 § framgår att straffetför skadegörelse är böter eller fängelse i högst sexmånader. Enligt 12 kap. 3 § samma balk är straffetför grov skadegörelse fängelse i högst fyra år.Straffet för åverkan är enligt 12 kap. 2 § sammabalk böter.Försök och förberedelse är straffbelagda endast ifråga om grov skadegörelse. Underlåtenhet attavslöja sådant brott är, som framgår av 12 kap. 5 §brottsbalken, också straffbar.Vad gäller kroppsvisitation följer det av 28 kap.11 § att kroppsvisitation får göraspå den som skäligen kan misstänkas för brott påvilket fängelse kan följa för att söka efter föremålsom kan tas i beslag eller annars för att utrönaomständigheter som kan vara av betydelse förutredning om brottet. Om det finns anledning attanta att skadegörelse av normalgraden eller grovskadegörelse förekommit får således kroppsvisitationgöras på den som skäligen kan misstänkas för brottetför att bl.a. söka efter brottsverktyg.Inom pågår arbete för attförbättra möjligheterna att bekämpa klotter.Den 26 oktober 1999 anordnadeJustitiedepartementet ett seminarium rörandeklotter. I seminariet deltog bl.a. företrädare förBrottsförebyggande rådet, Riksåklagaren,, ,lokaltrafik och . Syftet med seminariet var att sökafinna en gemensam problembeskrivning och diskuteramöjliga åtgärder för att minska och förebyggaklotter.Vidare har inom utarbetatsen departementspromemoria i ämnet, Åtgärder motklotter (Ds 2001:43). I promemorian föreslås olikaåtgärder för att motverka och minska klotter ifrämst offentliga miljöer. Det rör sig dels omskärpningar av det straffrättsliga regelverket, delsom brottsförebyggande åtgärder. Bland annat föreslåsatt straffmaximum för skadegörelse av normalgradenhöjs från fängelse till fängelse i ettår samt att försök till skadegörelse av normalgradenkriminaliseras. Vidare föreslås att polisen gesutökade möjligheter att i förebyggande syftekroppsvisitera personer för att söka efter föremålsom är ägnade att användas som hjälpmedel vid brottsom innefattar skada på egendom. Polisen skallalltså inte, som , behöva avvakta med attingripa till dess att ett brott har begåtts. När detgäller det brottsförebyggande arbetet framhålls atten viktig uppgift är att systematiskt söka ta framkunskap om vilka åtgärder som är effektiva för attförebygga att personer börjar klottra. Vidare finnsdet, enligt promemorian, ett behov av att initieraoch utvärdera försöksprojekt för att minska klotter.Förutom att sådana projekt är ett viktigt led i detbrottsförebyggande arbetet mot klotter kan dedessutom tjäna som modell för hur olika projekt iframtiden skall genomföras och utvärderas.Promemorian har remissbehandlats. Den ochremissvaren bereds inomJustitiedepartementet.Utskottet har vid upprepade tillfällen haft att taställning till motionsyrkanden om åtgärder motklotter, senast (bet. 2000/01:JuU14s. 23 f). Utskottet framhöll därvid att övervägandenav vilka åtgärder som kan anses påkallade för eneffektiv bekämpning av klotter pågick iRegeringskansliet och att detta beredningsarbeteinte borde föregripas.Utskottet anser alltjämt att det pågåendeberedningsarbetet bör avvaktas. Utskottet vill dockunderstryka att det är angeläget att arbetet intestannar upp. Motionerna 2001/02:Ju223,2001/02:Ju264, 2001/02:Ju277, 2001/02: Ju280,2001/02:Ju320 och 2001/02:Ju363 avstyrks.Underlåtenhet att bistå nödställdI motion 2001/02:Ju274 (m) yrkas attStraffansvarsutredningens förslag tilllagbestämmelse om straff för den som underlåter attbistå nödställd skall genomföras.Dagens regler innebär att det inte finns någongenerell straffsanktionerad skyldighet att ingripa isituationer som är farliga för andra personer.I många situationer kan dock ettunderlåtenhetsansvar komma i fråga. Som huvudregelförutsätter ett sådant ansvar att gärningsmannen kansägas ha haft en handlingsplikt. En sådan plikt hart.ex. föräldrar gentemot sina barn och läraregentemot sina elever. Enligt 13 kap. 10 §brottsbalken kan vidare den som underlåter attavvärja allvarlig fara, t.ex. brand eller omfattandeförstörelse, som han eller hon själv framkallatbestraffas för sin underlåtenhet. Vidare kan, enligt23 kap. 6 § , straffansvar åläggas densom underlåter att avslöja eller hindra ettallvarligt brott, t.ex. mord, dråp, grov misshandel,våldtäkt, rån och grov skadegörelse, som är å färde.Den som bevittnar en pågående grov misshandel ochsom har möjlighet att larma polis eller annan menunderlåter att göra det kan alltså straffas.Vidare finns det vissa regler som stipulerar enskyldighet att vidta räddningsåtgärder. I 39 §räddningstjänstlagen (1986:1102) föreskrivs sålundaen allmän varnings- och alarmeringsskyldighet. Densom upptäcker eller på annat sätt får kännedom om enbrand eller en olyckshändelse som innebär fara förnågons liv eller allvarlig risk för någons hälsaeller för miljön skall, om det är möjligt, varna demsom är i fara samt vid behov tillkalla hjälp.Detsamma gäller den som får kännedom om att detföreligger en överhängande fara för brand ellerliknande olyckshändelse. Skyldigheten att varnaeller tillkalla hjälp är straffsanktionerad. Här kanäven nämnas 5 § lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott vari s.k. smitning straffbeläggs. I2 kap. 8 § trafikförordningen (1998:1276) finnsvidare en icke straffsanktionerad bestämmelse somföreskriver att den som, med eller utan egen skuld,haft del i en trafikolycka skall stanna och i mån avförmåga lämna hjälp åt skadade. Även inom sjöfartenfinns bestämmelser som här är av intresse. 7 § sjölagen (1994:1009) straffas befälhavaremed böter eller fängelse i högst , om haneller hon försummar att lämna den som anträffas isjönöd all hjälp som är möjlig och behövlig för attden nödställde skall kunna räddas, förutsatt att detkan ske utan allvarlig fara för det egna fartygeteller de ombordvarande. Samma gäller om han ellerhon, efter sammanstötning med annat fartyg,försummar att lämna det andra fartyget och deombordvarande där all behövlig och möjlig hjälp förräddning ur den uppkomna faran, förutsatt att detkan ske utan allvarlig fara för det egna fartygeteller de ombordvarande. Befälhavaren är även skyldigatt göra allt som står i hans eller hennes makt föratt rädda de ombordvarande, om det egna fartygetråkar i sjönöd. Slutligen har befälhavare förluftfartyg enligt 5 kap. 7 § och 13 kap. 2 § 7luftfartslagen (1957:297), om luftfartyget råkar inöd, en straffsanktionerad skyldighet att göra alltvad han eller hon kan för att rädda de ombordvarandesamt flygplanet och det gods som finns ombord.Regeringen beslutade att tillkallaen särskild utredare med uppdrag att se över vissafrågor inom straffrättens allmänna del (dir.1994:39). Utredningen, som antog namnetStraffansvarsutredningen, avlämnade i januari 1997sitt betänkande Straffansvarets gränser (SOU1996:185). I betänkandet föreslås bl.a. att detinförs en särskild straffbestämmelse avseendeunderlåtenhet att bistå nödställd. förefaller det i vissa situationerfinnas ett väl stort avstånd mellan vad som förgemene man framstår som ett i hög grad straffvärtoch moraliskt förkastligt agerande och vadlagstiftningen pekar ut som straffvärt. Detframstår, anför utredningen, som i hög grad stötandeatt inte någon som helst påföljd inträder för enunderlåtenhet att bidra till räddandet av annans liveller hälsa i situationer där detta kunnat ske utanolägenhet för den försumlige. En sådan underlåtenhetframstår också för de flesta som betydligt merstraffvärd än andra beteenden som ärstraffbelagda, t.ex. underlåtenhet att lämna inhittegods. När det gäller straffbestämmelsensutformning föreslår utredningen ett straffrättsligtansvar för den som underlåter att ingripa för attbistå en person som befinner sig i allvarlig faraför liv eller hälsa eller i en därmed jämförligsituation. Straffet för underlåtenheten föreslåsvara böter eller fängelse i högst . Enförutsättning för straffansvar skall dock vara attdet med hänsyn till omständigheterna skäligen kunnatbegäras att personen skulle ingripa. Till ansvarskall vidare endast dömas om ett ingripande kunnatske utan fara för den handlande själv eller någonannan. När det gäller kravet på åtgärder bör detenligt utredningen generellt sett inte ställas högakrav, utan det bör finnas en relativt god marginaltill den handlingsskyldiges förmån. I mångaolyckssituationer torde det räcka med att mantillkallar hjälp av ambulanspersonal, polis ellerbrandkår. I andra situationer kan det krävas en meraktiv insats, t.ex. att man bistår medtransportmedel för skadade personer eller att mandrar upp en person som håller på att drunkna urvattnet.Regeringen behandlade Straffansvarsutredningensförslag i proposition 2000/01:85 Förberedelse tillbrott m.m. (s. 20 f). Enligt regeringen borde intenågot generellt straffrättsligt ansvar förunderlåtenhet att bistå nödställd införas.Utskottet delade regeringens uppfattning.Utskottet framhöll därvid bl.a. följande. Det kan ioch för sig finnas ett värde i att införa ettgenerellt straff-ansvar för underlåtenhet att bistånödställd. Genom en sådan straffbestämmelsebekräftar samhället den allmänna moraliskaskyldighet som finns att hjälpa någon som befinnersig i en nödsituation. Emellertid torde det intefinnas något större praktiskt behov av en sådanreglering. Den nuvarande lagstiftningen innehållerredan bestämmelser om underlåtenhetsansvar för deallra mest straffvärda fallen. Så har t.ex. enförälder skyldighet att hjälpa sitt barn om barnetbefinner sig i allvarlig risk för liv eller hälsa.Vidare är underlåtenhet att avvärja den fara enperson själv framkallat för någon annan iallvarligare situationer straffsanktionerad, liksomunderlåtenhet att avslöja eller hindra pågåendebrott av allvarligt slag. Att införa en allmänstraffrättslig bestämmelse vid underlåtenhet attbistå nödställd kan därför ifrågasättas.Principiellt sett bör återhållsamhet iakttas i frågaom nykriminaliseringar. Om en kriminalisering införskrävs att den präglas av legalitet ochförutsägbarhet. En regel om straffansvar förunderlåtenhet att bistå nödställd skulle rimligen fåutformas som en generell bestämmelse. Det torde intevara möjligt att i bestämmelsen närmare ange ochprecisera vilka åtgärder som i olika situationerskulle krävas av den som riskerar att träffas avstraffansvaret. Även om isitt förslag nämner åtgärder som att larma ellerrädda den nödställde är det sannolikt att de olikaingripanden som krävs skulle kunna variera mycketkraftigt beroende på i vilken situationhandlingsplikten aktualiseras. Ytterst skulle detdärför få ankomma på domstolarna att göra enbedömning av vad som kunnat krävas i en visssituation. Detta skulle innebära svårigheter förenskilda att avgöra när de är skyldiga att ingripasamt vilket handlande som krävs av dem i denaktuella situationen. I sammanhanget måste ocksåbeaktas att hotet om att straffansvar kan följa omnågon inte ingriper till förmån för en nödställdemellanåt skulle kunna leda till att olämpligaåtgärder vidtas.Sammantaget ansåg utskottet att nackdelarna medatt införa ett generellt straffrättsligt ansvar förunderlåtenhet att bistå nödställd vägde tyngre än deskäl som talade för att införa ett sådant ansvar(bet. 2000/01:JuU25 s. 9 f).Utskottet vidhåller sin tidigare inställning ifrågan. Motion 2001/02:Ju274 avstyrks.TrafikbrottRattfylleri, m.m.I motion 2001/02:Ju241 (m) begärs att straffet förrattfylleri med personskada som följd skärps. Isyfte att uppnå höjda straff vid rattfylleri medvållande av annans död begärs vidare i motion2001/02:Ju296 (kd) att straffskalan förrattfylleribrott ses över. Slutligen begärs i motion2001/02:Ju415 (s) att s.k. eftersupningstraffbeläggs i syfte att förbättra möjligheternaatt lagföra rattfyllerister. Motionärerna efterlyseren lagstiftning i efter mönster av vad somgäller i t.ex. Norge.Enligt 4 § första stycket trafikbrottslagen(1951:649) skall den dömas för rattfylleri som förett motordrivet fordon eller en spårvagn efter attha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängdatt alkoholkoncentrationen under eller efter färdenuppgick till minst 0,2 i hans blod eller 0,10milligram per liter i hans utandningsluft.För rattfylleri döms också, enligt paragrafensandra stycke, den som för ett motordrivet fordoneller en spårvagn efter att ha intagit narkotika somavses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stormängd att det under eller efter färden finns någotnarkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dockinte om narkotikan intagits i enlighet med läkareseller annan behörig receptutfärdares ordination.Av tredje stycket i samma paragraf framgår attäven den som vid förandet av ett motordrivet fordoneller en spårvagn är så påverkad av alkoholhaltigadrycker att det kan antas att han eller hon inte påbetryggande sätt kan föra fordonet skall dömas förrattfylleri. Detsamma gäller om föraren är likapåverkad av något annat medel (s.k. klinisktrattfylleri).Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse ihögst sex månader.Är brottet grovt, skall föraren enligt 4 a §trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri tillfängelse i högst . Vid bedömande av om brottetär grovt skall särskilt beaktas om föraren har haften alkoholkoncentration som uppgått till minst 1,0 i blodet eller per liter iutandningsluften, om föraren annars har varitavsevärt påverkad av alkohol eller något annat medeleller om framförandet av fordonet har inneburit enpåtaglig fara för trafiksäkerheten.För det fall gärningsmannen vid körningen orsakarannans död eller personskada skall han eller honnormalt sett, enligt 3 kap. 7 respektive 8 §brottsbalken, även dömas för vållande till annansdöd, grovt brott, respektive vållande tillkroppsskada eller sjukdom, grovt brott. Vidbedömande av om brottet är grovt skall nämligensärskilt beaktas om gärningsmannen, när det krävtssärskild uppmärksamhet eller skicklighet, har varitpåverkad av alkohol eller något annat medel.Straffet för vållande till annans död, grovt brott,respektive vållande till kroppsskada eller sjukdom,grovt brott, skall bestämmas till fängelse och högst respektive fängelse ihögst fyra år.Av rättspraxis framgår att påföljden för grovtrattfylleri och vållande till annans död normaltbestäms till fängelse (se t.ex. RH 1995:78).Vad gäller s.k. eftersupning gäller enligt dennorska lagstiftningen att en förare av motorfordoninte får inta alkohol eller annat berusande ellerbedövande medel efteren körning om han eller hon förstår eller måste haförstått att körningen kan leda tillpolisundersökning. Förbudet mot eftersupning gällerdock inte efter det att blodprov elleralkoholutandningsprov tagits eller efter det attpolisen beslutat att något sådant prov inte skalltas.Utskottet har behandlat ochavstyrkt motioner angående eftersupning, senast ifebruari 1998 (bet. 1997/98:JuU9 s. 12 f). Utskottetfann därvid inte skäl att frångå sin tidigareinställning, dvs. att problemet med påståddeftersupning torde vara relativt litet sett iförhållande till samtliga trafiknykterhetsbrott ochatt tungt vägande invändningar av bl.a.rättssäkerhetsnatur kan riktas mot att införa ettförbud mot eftersupning.Utskottet vill inledningsvis framhålla attvållande till annans död respektive kroppsskadanormalt sett är att bedöma som grovt om brottetbegåtts i samband med onykterhet i trafik. På dessabrott kan fängelse om maximalt sex respektive fyraår följa. Vid bedömningen av brottsrubriceringen idet enskilda fallet måste hänsyn dock tas tillsamtliga föreliggande omständigheter. Detsammagäller vid bestämmande av påföljd för brottet.Enligt utskottet är den gällande lagstiftningenutformad på ett ändamålsenligt sätt. Någon anledningatt ändra i lagstiftningen finnsenligt utskottet inte. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motion 2001/02:Ju241 och motion2001/02:Ju296 i nu behandlad del.När det gäller efterfrågat förbud mot eftersupningvidhåller utskottet sin tidigare inställning. Motion2001/02:Ju415 avstyrks.Olovlig körning, m.m.I motion 2001/02:Ju316 (kd) begärs en skärpning avbestämmelserna om olovlig körning. I samma motionsamt i motionerna 2001/02:Ju229 (m) och2001/02:Ju383 (s) begärs att möjligheterna attförverka fordonet när någon gör sig skyldig tillolovlig körning utvidgas. Slutligen begärs i motion2001/02:Ju309 (m) att polisen ges möjlighet attomhänderta fordon även i andra sammanhang, t.ex. vidolagliga rallykörningar.Enligt 3 § första stycket trafikbrottslagen gälleratt om någon uppsåtligen för körkortspliktigt fordonutan att vara berättigad att föra sådant fordon,skall han eller hon dömas för olovlig körning tillböter. Har han eller hon tidigare innehaft körkortsom blivit återkallat eller har brottet skettvanemässigt eller är det eljest att anse som grovt,får dömas till fängelse i högst sex månader.Vid upprepade fall av grov olovlig körning bestämspåföljden i praxis till fängelse.Enligt 7 § trafikbrottslagen får ett fordon somhar använts vid brott enligt trafikbrottslagen,t.ex. olovlig körning, förklaras förverkat om detbehövs för att förebygga fortsatt sådan brottslighetoch förverkande inte är oskäligt. Normalt är dettillräckligt för att förverkande skall kunna ske attrisken för fortsatt brottslighet framstår sombeaktansvärd.Vidare följer av 27 kap. 1 § attföremål, som skäligen kan antas äga betydelse förutredning om brott eller vara genom brott någonavhänt eller på grund av brott förverkat, får tas ibeslag. Beslut härom får dock endast fattas omskälen för åtgärden uppväger det intrång eller men iövrigt som åtgärden innebär för den misstänkte ellerför något annat motstående intresse.Justitiedepartementet har inlett ett arbete föratt analysera reglerna om förverkande av fordon urett brett perspektiv. Inom ramen för detta arbetekommer departementet att överväga om det finnseffektiva medel för att stoppa förare somsystematiskt begår trafikbrott samt om det finnsanledning att ändra nuvarande bestämmelser.Utskottet finner inte nu skäl att förorda enändring av straffskalan för olovlig körning.Utskottet anser inte heller att börföregripa det arbete som pågår inomJustitiedepartementet om förverkande av fordon.Motionerna 2001/02:Ju229, 2001/02:Ju309,2001/02:Ju316 och 2001/02: Ju383 avstyrks.Förbud att delta i militära aktioner utomlands,m.m.I motion 2001/02:Ju398 (m) begärs ett förbud motdeltagande i militära aktioner utomlands i andrafall än när deltagandet sker genom Försvarsmakteneller är sanktionerat av regeringen. I motionenbegärs vidare att lagen (1991:572) om särskildutlänningskontroll skall skärpas. Enligt motionärenbör utvisning kunna ske även när utlänning deltar iverksamhet som utgör fara för annat lands säkerhet.Om någon utan regeringens tillstånd här i riketvärvar folk till främmande krigstjänst eller därmedjämförlig tjänst eller förmår folk att olovligenbege sig ut ur riket för att ta sådan tjänst, skallhan eller hon enligt 19 kap. 12 § dömasför olovlig värvning till böter eller fängelse ihögst eller, om riket var i krig, tillfängelse i högst två år.Detta förbud hindrar inte enskilda från att påeget initiativ delta i krigförande parts tjänstutomlands. Enligt 2 kap. 8 § regeringsformen gälleratt varje medborgare är tillförsäkrad frihet attlämna riket. Denna frihet får enligt 2 kap.12 § samma lag endast begränsas genom lag. En sådanändring får bara göras för att tillgodose ettändamål som är godtagbart i ett demokratisktsamhälle, och får inte göras enbart på grund avpolitisk, religiös, kulturell eller annan åskådning.Den får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt medhänsyn till det ändamål som föranlett begränsningenoch inte sträcka sig så långt att den utgör ett hotmot den fria åsiktsbildningen såsom en avfolkstyrelsens grundvalar.För det fall svensk medborgare eller utlänning medhemvist i deltar i militär utbildning ellerliknande utomlands i syfte att begå brott kanpersonen däremot i vissa fall tänkas bli lagförd förstämpling till brott enligt 23 kap. 2 §brottsbalken. Med stämpling förstås bl.a. att någonanstiftar annan eller själv åtar sig att utföra vissgärning. Stämpling är straffbelagt för bl.a. mord,grov misshandel, människorov, olagafrihetsberövande, försättande i nödläge, mordbrand,allmänfarlig ödeläggelse, spridande av gift ellersmitta samt förgöring. I vissa speciella fall kanansvar även komma i fråga för överträdelse avinternationella sanktioner som ochEU beslutat.