bet · GP01JUU10 · 2002-02-14 00:00:00 — Så gäller t.ex. förbudatt direkt eller indirekt bevilja, sälja,tillhandahålla eller överföra teknisk rådgivning,tekniskt stöd eller utbildning med anknytning tillmilitär verksamhet hos beväpnad personal som stårunder talibanernas kontroll, till fysiska ellerjuridiska personer, enheter eller organ i dettalibankontrollerade eller tillpersoner, enheter eller organ för verksamhet sombedrivs i eller från det talibankontrolleradeAfghanistan (FN:s säkerhetsråds resolution avden ).I lagen (1991:572) om särskild utlänningskontrollfinns bestämmelser om utvisning av utlänning i vissafall. Enligt lagen får en utlänning, om avvisningeller utvisning inte kan ske enligt utlänningslagen(1989:529), utvisas ur landet, om det behövs avhänsyn till rikets säkerhet, eller om det med hänsyntill vad som är känt om utlänningens tidigareverksamhet och övriga omständigheter kan befaras atthan eller hon kommer att begå eller medverka tillbrottslig gärning som innefattar våld, hot ellertvång för politiska syften. Beslut om sådanutvisning meddelas av regeringen.Utvisning kan alltså i viss utsträckning ske ävennär fara föreligger för att en utlänning i främmandestat skall begå eller medverka till brottsliggärning som innefattar våld, hot eller tvång förpolitiska syften.Utskottet finner inte skäl att på det sättmotionären föreslår inskränka den grundlagsskyddaderätten till fri rörlighet som varje medborgare i daghar. Utskottet föreslår att avslår motion2001/02:Ju398 i denna del.När det gäller möjligheterna till utvisning enligtlagen om särskild utlänningskontroll konstaterarutskottet att utvisning i vissutsträckning kan ske när fara föreligger för att enutlänning i främmande stat skall begå eller medverkatill brottslig gärning som innefattar våld, hoteller tvång för politiska syften. Utskottet ser förnärvarande inte skäl att ytterligare utvidga dennamöjlighet. Motion 2001/02:Ju398 bör därför avslåsäven i denna del.Djurplågeri, m.m.I motionerna 2001/02:Ju374 (v) och 2001/02:MJ218 (c)yrkas att straffsatserna för djurplågeri skärps. av motionerna framhålls att det bör ske genom atten särskild straffskala införs för grova fall avdjurplågeri.Enligt 16 kap. 13 § skall den somuppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genommisshandel, överansträngning eller vanvård eller påannat sätt, otillbörligen utsätter djur för lidandedömas för djurplågeri till böter eller fängelse ihögst två år.I sammanhanget kan även nämnas att ,när någon allvarligt försummat tillsynen ellervården av ett djur eller misshandlat djur, skallförbjuda honom eller henne att ta hand om djur ellervisst slag av djur. Är det ägaren av djuret kanlänsstyrelsen också ålägga honom eller henne attgöra sig av med djuret och förbjuda honom ellerhenne att skaffa nya djur. Förbudet kan avse visstid eller gälla tills vidare (29 § djurskyddslagen[1988:534]).Regeringen bemyndigade chefenför att tillkalla en särskildutredare med uppdrag att se över hur djurskyddetskall vara organiserat (dir. 2000:31).Uppdraget redovisades till regeringen i november2000 i betänkandet Ett förbättrat djurskydd (SOU2000:108). I betänkandet framhåller utredaren bl.a.att det bör övervägas att skärpadjurskyddslagstiftningen.Betänkandet bereds inomJordbruksdepartementet.Utskottet konstaterar att visst beredningsarbeteför närvarande pågår inom såvittgäller bestämmelserna i djurskyddslagen omvanskötsel av djur. Något arbete vad gällerbestämmelsen om djurplågeri pågår inte. har det inte heller framkommit att skälföreligger att nu initiera en förändring i dennalagstiftning. Utskottet avstyrker bifall till motion2001/02:Ju374 samt motion 2001/02:MJ218 i nubehandlad del.I motion 2001/02:Ju446 (mp) begärs attpreskriptionstiden för brott enligt ochdjurskyddslagen skall förlängas.För brott enligt och djurskyddslagengäller de bestämmelser om åtals- ochpåföljdspreskription som följer av brottsbalken.Enligt 35 kap. 1 § gäller att påföljdför brott inte får ådömas om inte den misstänktehäktats eller erhållit del av åtal för brottet , om det på brottet inte kan följa svårarestraff än fängelse , , om svårastestraffet är högre men inte över fängelse ,, om svåraste straffet är högre men inte överfängelse , , om svåraste straffetär fängelse , och tjugofemår, om fängelse på livstid kan följa på brottet.Innefattar en handling flera brott får påföljdådömas för alla brotten så länge påföljd kan ådömasför något av dem.De ovan angivna tiderna skall, enligt 35 kap. 4 §brottsbalken, normalt sett räknas från den dagbrottet begicks. Om det för ådömande av påföljdförutsätts att viss verkan av handlingen inträtträknas dock tiden från den dag sådan verkaninträdde.Utskottet vill inledningsvis framhålla att det isvensk lagstiftning gäller generella bestämmelser ompreskription vilka följer brottets straffvärde.Detta innebär att alla brott med likartatstraffvärde normalt har samma preskriptionstid. Föratt kunna motivera en avvikelse från de generelltgällande preskriptionstiderna måste starka skälkunna åberopas, i synnerhet om fråga är att förlängapreskriptionstiden. Enligt utskottet föreligger inteskäl att införa en sådan avvikelse för brott enligtmiljöbalken eller djurskyddslagen. Utskottetföreslår att avslår motion 2001/02:Ju446.Frågor om straffI detta avsnitt behandlar utskottetmotionsyrkanden rörande straff, bl.a. frågorom livstidsstraffet, påföljden vid återfall ibrott, villkorlig dom, samhällstjänst vids.k. artbrott, villkorlig frigivning,straffmätningen och det straffrättsligasamarbetet inom EU. Utskottet föreslår medhänvisning till pågående utrednings- ochberedningsarbete, redan vidtagna åtgärder ochmed hänvisning till gällande regelverk attriksdagen avslår samtliga motioner i dennadel. Jämför reservationerna 5 (v, kd, fp,mp), 6, 8 och 10 (m), 7 (c, fp), 9 och 11(v), 12 (kd) och 13 (c).LivstidsstraffetFlera motioner berör frågan om livstidsstraffet. Imotionerna 2001/02:Ju231 (mp), 2001/02:Ju340 (v),2001/02:Ju424 (kd) och 2001/02:Ju450 (fp) begärs attlivstidsstraffet skall ersättas med tidsbestämdastraff.Fängelse på livstid stadgas ,förutom för vissa av brotten i 22 kap. brottsbalkenom landsförräderi m.m., för ett fåtal brott, bl.a.för mord, grov mordbrand, grov allmänfarligödeläggelse, grovt spioneri och folkmord.Regeringen får av nåd efterge eller mildra enbrottspåföljd (11 kap. 13 § regeringsformen). Närdet är fråga om ett livstidsstraff sker dettanormalt sett genom att livstidsstraffet ersätts avett tidsbestämt straff. Längden av de tidsbestämdastraffen har ökat något.Detta kan förklaras bl.a. av behovet att anpassa deomvandlade straffen till de straffskärpningsreglerför återfall i brott och vid flerfaldig brottslighetsom finns. En viktig förklaring ligger ocksåi att tidsbestämningen av livstidsstraffen påsenare år i allt högre grad kommit att ske efter en,i varje enskilt fall, individuell prövning avomständigheterna kring det begångna brottet och dendömdes personliga förhållanden. Efter det attstraffet tidsbestämts tillämpas reglerna omvillkorlig frigivning i vanlig ordning.Under åren 19902001 tidsbestämdes 21livstidsstraff. Två personer fick sina straffomvandlade till fängelse , tre fick sina straffomvandlade till fängelse , fem fick sina straffomvandlade till fängelse , en fick sitt straffomvandlat till fängelse och , tvåfick sina straff omvandlade till fängelse , tvåfick sina straff omvandlade till fängelse , enfick sitt straff omvandlat till fängelse och 5månader, tre fick sina straff omvandlade tillfängelse , en fick sitt straff omvandlat tillfängelse och en fick sitt straff omvandlattill fängelse . Därutöver frigavs en personomedelbart på grund av hälsoskäl.I januari 2002 var antalet intagna medlivstidsstraff 103.Regeringen tillkallade ensärskild utredare som skall utarbeta förslag till enny ordning för prövning av frigivning avlivstidsdömda (dir. 2000:85). Utredaren skall lämnaförslag till hur ett system bör utformas som innebären skyldighet för en nämnd, domstol eller annatorgan att pröva frågan om villkorlig frigivningskall ske av personer dömda till livstidsstraffefter en viss tids avtjänande. Uppdraget avser såvälfrågan om kriterier för sådan frigivning som hurprövningsförfarandet skall vara utformat. Utredarenbör t.ex., med utgångspunkt bl.a. i deomständigheter som regeringen beaktar inför entidsbestämning av livstidsdömda, ange vilkakriterier som skall beaktas vid enfrigivningsprövning. Utredaren skall också redovisaför- och nackdelar med en överflyttning av frågor omfrigivning från livstidsstraffet från regeringentill ett annat organ.Utredarens förslag skall vara inriktat på attförbättra förutsebarheten för kriminalvården och delivstidsdömda, främst för att verkställighetstidenbättre än skall kunna användas effektivt ochändamålsenligt och tidigt inriktas påfrigivningsförberedande åtgärder. En annangrundläggande målsättning skall vara att genomsystemets utformning stärka den livstidsdömdesrättssäkerhet, trots att straffet per definition ärtidsobestämt.Den nya ordningen skall inte inskränka regeringensgrundlagsfästa rätt att benåda en livstidsdömdperson, men den praktiska betydelsen avbenådningsrätten bör minska när prövningsorganetsobligatoriska prövning av frigivningsfrågorinträder.Uppdraget skall redovisas till regeringen senastden 31 mars 2002.Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden som de nu aktuella, senast våren2001 (bet. 2000/01:JuU14 s. 31 f). Utskottetkonstaterade därvid att regeringen tillsatt enutredare som skall utarbeta ett förslag till en nyordning för prövning av frigivning av livstidsdömda.Förslaget skall utgå från att en nämnd, domstoleller annat, från regeringen fristående, organ efteren viss tids avtjänande skall pröva om denlivstidsdömde skall friges villkorligt. Syftet meduppdraget är att förbättra förutsebarheten såväl förkriminalvården, som för de livstidsdömda. borde detta arbete inte föregripas, varfördå aktuella motionsyrkanden avstyrktes.Utskottet anser alltjämt att pågåendeutredningsarbete bör avvaktas. Mot den bakgrundenföreslår utskottet att avslår motion2001/02:Ju231 samt motionerna 2001/02:Ju340,2001/02:Ju424 och 2001/02:Ju450 i nu behandladedelar.Återfall i brottI motion 2001/02:Ju450 (fp) begärs att personer somvid upprepade tillfällen återfaller i likartadbrottslighet skall, successivt och systematiskt,dömas till allt längre fängelsestraff. I motion2001/02:Ju237 (c) framhålls att återfall i likartadbrottslighet skall bedömas som en försvårandeomständighet vid straffmätningen. I motionerna2001/02:Ju266 och 2001/02:Ju449 (båda m) efterfrågasen ordning som innebär att den dömde skall erhållamaxstraffet för brottet när han eller hon återfalleri likartad vålds- eller sexualbrottslighet förtredje gången, om inte särskilda skäl talar däremot.Det finns i det nuvarande påföljdssystemetmöjlighet att beakta återfall i brott på olika sätt.Enligt 30 kap. 4 § får rätten som ettskäl att välja fängelse, i stället för en ickefrihetsberövande påföljd, beakta att den tilltaladetidigare gjort sig skyldig till brott.Vidare skall rätten normalt sett, om den som ärvillkorligt frigiven från ett fängelsestraffåterfaller i brott , förverka denvillkorligt medgivna friheten eller del av denna (34kap. 4 § ).Om det förhållandet att en person har återfallit ibrott inte tillräckligt kan beaktas genompåföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligtmedgiven frihet skall rätten vid straffmätningen,utöver brottets straffvärde, beakta återfallet (29kap. 4 § ).Vid återfall i brott finns också i vissa fall enmöjlighet för domstolarna att döma till ett högrestraff än vad som annars kan följa på det aktuellabrottet (26 kap. 3 § ).Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden, senast (bet.2000/01:JuU14 s. 32 f). Utskottet ansåg därvid attgällande lagstiftning ger goda möjligheter fördomstolarna att vid straffmätningen beakta att enperson har återfallit i brott och avstyrkte dåaktuella motionsyrkanden.Som utskottet tidigare framhållit ger gällandelagstiftning goda möjligheter att vidstraffmätningen beakta att en person har återfalliti brott. Hänsyn skall härvid tas tillomständigheterna i det enskilda fallet. är denna ordning ändamålsenlig. Utskottetär sålunda inte berett att ställa sig bakomförslaget att en gärningsman skall erhållamaxstraffet för brottet när han eller hon återfalleri likartad vålds- eller sexualbrottslighet förtredje gången. Inte heller är utskottet förnärvarande berett att ställa sig bakom en ordningsom innebär att den dömde systematiskt döms tillallt längre fängelsestraff i vidare utsträckning änvad som med gällande regler är möjligt. Motionerna2001/02:Ju237, 2001/02:Ju266, 2001/02:Ju449 och2001/02:Ju450 avstyrks i nu behandlade delar.Villkorlig frigivningI motion 2001/02:Ju340 (v) yrkas attförstagångsförbrytare skall kunna friges villkorligtnär halva strafftiden avtjänats. I motion2001/02:Ju449 (m) framhålls att utdömd strafftidnormalt sett skall avtjänas fullt ut. Villkorligfrigivning skall endast kunna ske efter enfakultativ prövning av hur den intagne har skött sinverkställighet samt en farlighetsbedömning.Enligt 26 kap. 6 § skall den somavtjänar fängelse normalt sett frigesvillkorligt när två tredjedelar av strafftiden, dockminst en månad, har avtjänats. Om den dömde iväsentlig grad bryter mot vad som gällerverkställigheten i anstalt kan emellertid tidpunktenför villkorlig frigivning senareläggas.Senareläggning får, enligt 26 kap. 7 § samma balk,ske med varje gång.Om det bedöms som påkallat kan den lokalakriminalvårdsmyndigheten, enligt 26 kap. 11 § sammabalk, i anslutning till att villkorlig frigivningäger rum eller senare besluta att den villkorligtfrigivne skall stå under övervakning. Övervakningenskall normalt, utan något särskilt beslut, upphöranär av prövotiden har förflutit.Bestämmelserna om villkorlig frigivning fick sinnuvarande utformning genom beslut av den 3juni 1998 (prop. 1997/98:96, bet. JuU21, rskr. 275).Tidigare gällde att villkorlig frigivning fick skeefter det att halva strafftiden avtjänats omstrafftiden var eller längre.Utskottet uttalade i samband därmed följande.Systemet med villkorlig frigivning efter halvastrafftiden har i vissa fall utsatts för betydandekritik. Den har främst avsett skillnaden mellan detutdömda straffet och den tid som avtjänats ianstalt. Utskottet anser att det inte är lämpligtmed ett system som innebär att bara halva detutdömda straffet verkställs genom vistelse ianstalt. Den nuvarande möjligheten till villkorligfrigivning efter halva strafftiden bör därför somregeringen föreslagit slopas (s. 11 f).Vad gällde frågan om ett större fakultativt inslaguttalade utskottet bl.a. följande. Utskottet villtill att börja med framhålla att starka rättviseskältalar för att reglerna om villkorlig frigivning iprincip skall vara obligatoriska. En långtgåendefakultativitet där omständigheterna i det enskildafallet skall avgöra om en intagen friges villkorligteller inte öppnar för godtycke och socialdiskriminering. Det leder också till att intagna somav domstolen får samma straff kan komma att avtjänaolika i anstalt. För att skapa godaförhållanden på anstalten och för att främja dendömdes rehabilitering bör, å andra sidan, i någonutsträckning markeras att den dömde kan påverka sinverkställighet genom att vara skötsam. Fakultativainslag kan därför inte helt undvaras. Utskottetdelar därför regeringens bedömning att villkorligfrigivning bör kunna senareläggas vid misskötsamhetfrån den intagnes sida under verkställigheten.Enligt utskottets mening understryker ett sådantsystem vikten av att den intagne iakttar de reglersom gäller och ger möjligheter till sanktioner motöverträdelser (s. 13).Utskottet har därefter vid flera tillfällenbehandlat motionsyrkanden rörande det fakultativainslaget vid villkorlig frigivning, senast ifebruari 2001 (bet. 2000/01:JuU12 s. 17). Utskottethöll då fast vid sina överväganden från år 1998.Utskottet ser ingen anledning att nu förespråkaatt en möjlighet till halvtidsfrigivning återinförs.Inte heller är utskottet berett att förorda att detfakultativa inslaget vid villkorlig frigivning skallutökas. bör sålunda avslå motionerna2001/02:Ju340 och 2001/02:Ju449 i nu behandladedelar.Ett reformerat straffsystemI motionerna 2001/02:Ju266 och 2001/02:Ju449 (bådam) begärs vissa förändringar i brottsbalkenspåföljdsbestämmelser, bl.a. förespråkas attstraffsystemet skall ses över och reformeras samtatt påföljderna i vissa fall bör skärpas. Imotionerna begärs bl.a. att fastslagna straffskalorskall användas i sin helhet. Vidare begärs att dens.k. mängdrabatten som tillämpas när någon skalldömas för flera brott minskas samt atttillämpningsområdet för påföljden villkorlig domskall inskränkas. Enligt motionärerna bör varjebrott som begås återspeglas i det utdömda straffet.Villkorlig dom skall endast kunna väljas då detfinns särskild anledning att anta att den tilltaladeinte kommer att begå nya brott. Slutligen begärs imotionerna att bestämmelserna om samhällstjänständras på så sätt att påföljden inte får användasvid s.k. artbrott, t.ex. vid kvinnomisshandel. Äveni motion 2001/01:A228 (m) framhålls attsamhällstjänst inte bör komma i fråga när någon dömsför vålds- eller sexualbrott.Rätten får döma till villkorlig dom för ett brottför vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vidböter. Vid val av påföljd skall rätten som skäl förvillkorlig dom beakta om det saknas särskildanledning att befara att den tilltalade inte kommeratt göra sig skyldig till fortsatt brottslighet (30kap. 7 § ).När infördes förutsattes enförhållandevis restriktiv tillämpning av påföljdenvillkorlig dom. Villkorlig dom fick i princip endastväljas om den tilltalade hade en så god prognos attdet fanns grundad anledning att anta att någon meringripande påföljd inte behövdes för att avhålla dentilltalade från fortsatt brottslighet.Rekvisiten för att välja villkorlig dom ändradesdock då bestämmelsen fick sin nuvarandeinnebörd (prop. 1982/83:85, bet. JuU26, rskr. 241).Ändringen syftade i första hand till att göra detmöjligt att i större utsträckning än tidigare väljavillkorlig dom som påföljd förförstagångsförbrytare.Departementschefen anförde som skäl för ändringenbl.a. att utvidgningen av tillämpningsområdet förvillkorlig dom skulle skapa möjligheter till enrationellare användning av frivårdens resurser.Därtill kom enligt departementschefen att en klararegränsdragning mellan villkorlig dom ochskyddstillsyn kunde bidra till att görapåföljdssystemet enklare och mera överskådligtsamtidigt som man för dem som återföll i brott ficken naturlig skala med successivt skärpta ingripanden(prop. s. 62 f).Villkorlig dom får, om den tilltalade samtyckertill det, förenas med en föreskrift omsamhällstjänst. Även skyddstillsyn får, med dentilltalades samtycke, förenas med en föreskrift omsamhällstjänst. En sådan föreskrift skall avseskyldighet att utföra oavlönat arbete i lägst 40 ochhögst (27 kap. 2 a § och 28 kap. 2 a §brottsbalken).Samhällstjänst infördes på försök den 1 januari1990. En föreskrift om samhällstjänst kunde dåendast beslutas i samband med dom på skyddstillsyn.Systemet med samhällstjänst såsom alternativ tillfängelse permanentades genom lagstiftning år 1998.Samtidigt infördes en möjlighet att meddelaföreskrift om samhällstjänst vid villkorlig dom. Dennya lagstiftningen trädde i kraft (prop. 1997/98:96, bet. JuU21, rskr. 275, SFS1998:604).I propositionen uttalade sig regeringen bl.a. ifrågan om möjligheten att använda samhällstjänst vids.k. Regeringen framhöll därvid bl.a.följande. är samhällstjänsten avseddatt användas för främst två kategorier brottslingar,nämligen den grupp som döms till frihetsstraff efteråterfall i inte alltför allvarliga förmögenhets-eller våldsbrott och den grupp som med hänsyn tillbrottslighetens art döms till korta fängelsestrafffrån till några få månader.Samhällstjänst kan alltså användas även vidartbrottslighet, t.ex. misshandelsbrott av intealltför allvarlig art. Det är inte regeringensavsikt att den nu aktuella reformen skall innebäranågon ändring av gällande rätt såvitt avseranvändningen av samhällstjänst vid artbrottslighet.Möjligheten att välja villkorlig dom ellerskyddstillsyn med samhällstjänst i stället förfängelse som påföljd för brott som med hänsyn tillsin art annars skulle ha lett till ettfängelsestraff bör således tillämpas medutgångspunkt i den praxis som har utvecklats pågrundval av lagen om samhällstjänst (prop. s. 95 f).I propositionen anförde regeringen också att denhade för avsikt att utvärdera påföljdsreformen närden varit i kraft (prop. s. 182).Regeringen har uppdragit åt att utvärderapåföljdskombinationerna villkorlig dom medföreskrift om samhällstjänst och skyddstillsynförenad med föreskrift om samhällstjänst så som dekommit att tillämpas efter (Regleringsbrev för avseendeBrottsförebyggande rådet).Frågan om i vilken utsträckning det är möjligt attdöma till skyddstillsyn med föreskrift omsamhällstjänst respektive villkorlig dom medföreskrift om samhällstjänst har varit föremål förHögsta domstolens prövning i ett antal fall. AvHögsta domstolens domar torde man kunna draslutsatsen att det är möjligt att döma tillsamhällstjänst i rätt stor utsträckning även förbrott som är av sådan art att starka skäl talar förfängelse. Avgörande för om samhälls-tjänst ellerfängelse har valts som påföljd har varitomständigheterna kring brottet i det aktuella falletsamt den tilltalades personliga förhållanden.När det så gäller den s.k. mängdrabatten följerdet av 30 kap. 3 § att rätten, om någondöms för flera brott, normalt sett skall döma tillgemensam påföljd för brottet.Härvid gäller att böter får användas som gemensamtstraff endast om böter kan följa på vart och ett avbrotten. Fängelse får däremot användas som gemensamtstraff om fängelse kan följa på något av brotten (25kap. 5 § och 26 kap. 2 § ).Bestämmelser om fängelsestraffets längd när någondöms för flera brott finns i 26 kap. 2 §brottsbalken. Härav följer att fängelse på viss tidinte får överstiga de högsta straffen för brottensammanlagda med varandra. Fängelsestraffet får inteheller överstiga det svåraste straffet med mer änett år om det svåraste straffet är kortare änfängelse . Om det svåraste straffet ärfängelse men inte uppgår till fängelse får det svåraste straffet överskridas . Om slutligen det svåraste straffet ärfängelse eller längre får det svårastestraffet överskridas med . Det anfördainnebär t.ex. att straffet för två eller flera fallav misshandel och/eller stöld maximalt är fängelse . Om däremot flera fall av t.ex. grov stöldföreligger till bedömning är det maximala straffetfängelse i åtta år.I sammanhanget bör även nämnas att det enligt 29kap. 1 § är den samlade brottslighetensstraffvärde som skall ligga till grund fördomstolens bedömning beträffande straffmätningen.Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden som de nu aktuella, senast våren2001 (bet. 2000/01:JuU14 s. 33 f). Utskottet ansågdärvid att bestämmelser om påföljdsvaloch straffmätning har fått en tillfredsställandeutformning. Enligt utskottets mening gav gällandelagstiftning domstolarna goda möjligheter attutifrån brottet och den tilltalades personligaförhållanden välja en adekvat påföljd för brottet.Goda möjligheter fanns enligt utskottet också tillatt nyansera påföljdsbedömningen för det fall attden tilltalade skall dömas för flerabrott. Vad gällde önskemålet om en samlad översyn avstraffskalorna i kunde utskottet intese att det då fanns behov av en sådan översyn.Utskottet avstyrkte med det anförda då aktuellamotionsyrkanden.Utskottet vidhåller sina tidigare uttalanden i deaktuella frågorna. Motionerna 2001/02:Ju266,2001/02:Ju449 och 2001/02:A228 avstyrks i nubehandlade delar.StraffmätningenEtt par motioner rör domstolarnas straffmätning.