bet · GP01LU15 · 2002-02-21 00:00:00 — Promemorian harremissbehandlats.Utskottets ställningstagandeEnligt vad utskottet erfarit kommer regeringensenare i lämpligt sammanhang att för riksdagenredovisa sin uppfattning i frågan om kreditsäkerheti byggnader på annans mark. Det saknas därför,enligt utskottets mening, anledning för riksdagenatt nu vidta någon åtgärd i frågan. bördärför avslå motion L304.Fastighetsmäklare ochföretagsmäklareUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på vissaändringar i fastighetsmäklarlagen bör avslås.Utskottet anser visserligen att regeringensnarast bör ta initiativ till berörtlagstiftningsarbete, men att något formellttillkännagivande härom inte är erforderligt.Jämför reservation nr 2 (m).Gällande ordningDen trädde en ny fastighetsmäklarlag(1995:400) i kraft. Lagen syftar i första hand tillatt förstärka skyddet för enskilda som anlitarfastighetsmäklare och är tvingande till förmån förkonsumenter. Fastighetsmäklarlagen innehåller fleracivilrättsliga regler som tar sikte på hur enmäklare skall utföra sina förmedlingsuppdrag. Lageninnehåller också en näringsrättslig reglering isyfte att effektivisera registrerings- ochtillsynsfunktionerna.Med fastighetsmäklare avses enligtfastighetsmäklarlagen fysiska personer somyrkesmässigt förmedlar fastigheter, delar avfastigheter, byggnader på annans mark, tomträtter,bostadsrätter, andelsrätter avseende lägenhet,arrenderätter eller hyresrätter. Varjefastighetsmäklare skall vara registrerad hosFastighetsmäklarnämnden.Hösten 1996 tog ställningtill ett gränsdragningsproblem mellanfastighetsförmedling och annan mäklarverksamhet.Nämnden intog därvid ståndpunkten att en förmedlingav juridiska personer som är ägare av fastigheteller förmedling av andelar i sådana personer inteär att betrakta som fastighetsförmedling.Yrkesförmedling av andra rörelser där fastighetingår bland tillgångarna är däremot enligt nämndenatt betrakta som fastighetsförmedling(protokoll nr 12/96, förtvid sammanträde ).Tidigare behandlingVåren 1998 behandlade utskottet en motion somkritiserade den ståndpunkt somFastighetsmäklarnämnden tagit omgränsdragningen mellan fastighetsförmedling ochannan mäklarverksamhet (bet. 1997/98:LU15).Utskottet delade därvid motionärernas uppfattningatt det inte är rimligt att den som står i begreppatt överlåta ett företag, där en fastighet ingår iöverlåtelsen och som vill ha hjälp med förmedlingen,i vissa fall skall vara tvingad att utöver enföretagsmäklare även anlita en fastighetsmäklare förförmedlingsuppdraget. Till detta kommer, anfördeutskottet vidare, att det in i det sista kan vara enöppen fråga huruvida företaget slutligen kommer attöverlåtas genom att ett bolag byter ägare elleröverlåtelsen sker genom en försäljning av bolagetss.k. I det senare fallet krävs medverkan aven fastighetsmäklare, men inte i det förra.Förutsättningarna vid förmedlingen av enföretagsöverlåtelse som inkluderar en fastighetavviker, framhöll utskottet vidare, i så mångaväsentliga hänseenden från förmedlingen av enrenodlad fastighetsöverlåtelse att det saknas skälatt upprätthålla en lagregel som i vissa fallinnebär krav på en fastighetsmäklares medverkan viden företagsöverlåtelse. Regeringen bör därför,anförde utskottet, i lämpligt sammanhang återkommatill med förslag till ändring ifastighetsmäklarlagen i enlighet med det sagda. sålunda anfört gav som sinmening regeringen till känna (rskr. 1997/98:158).Då frågan åter behandlades av våren 2000med anledning av en motion (bet. 1999/2000:LU7)hade utskottet erfarit att den berörda frågan varföremål för överväganden inom Justitiedepartementet.Övervägandena borde, i enlighet med vad riksdagenförordade , leda fram till att regeringeni lämpligt sammanhang återkommer till medett lagförslag. Något förnyat tillkännagivande häromfrån sida kunde emellertid, enligtutskottet, då inte anses erforderligt. Därmedavstyrkte utskottet bifall till motionen.Justitieministern har i ettskriftligt svar på en fråga uttalat att avsikten äratt det aktuella spörsmålet skall tas upp antingeninom ramen för den utvärdering avfastighetsmäklarlagen som planeras eller i någotannat lämpligt sammanhang. Arbetet bör, enligt vadsom anges i frågesvaret, kunna sättas i gång hösten2001.MotionenI motion L225 av och ElizabethNyström (båda m) framförs kritik mot att det tillkännagivande utan attnågot lagförslag presenterats. Enligt motionärernaär det inte rimligt att en så förhållandevis enkellagändring skall behöva dröja så . Ettlagstiftningsförslag bör, enligt motionen, varariksdagen till handa . I motionen yrkasett tillkännagivande med denna innebörd.Utskottets ställningstagandeUtskottet har stor förståelse för vad som anförts imotionen. Såvitt är känt för utskottet har ännuinte, trots vad som utlovats i det ovan redovisadefrågesvaret , något lagstiftningsarbete iden berörda frågan inletts. Enligt utskottets meningbör regeringen nu ta initiativ till ettsådant arbete och därefter återkomma med lagförslagtill . Utskottet förutsätter att så kommeratt ske utan att något formellt tillkännagivandedärom från sida behöver komma till stånd,och utskottet föreslår därför att avslårmotion L225.Reservationer1. Bostadsarrende (punkt 1)av (), (),(m), (), KjellEldensjö (kd), (), ViviannGerdin (c) och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservationen. bifallerdärmed motion 2001/02:L244.StällningstagandeVi vill framhålla att dagens förhållanden vidbostadsarrende tyder på att fastighetsägaren mångagånger inte har möjlighet att lösa in arrendet pårimliga villkor i samband med att arrendatorn villöverlåta arrenderätten till en ny arrendator.Nuvarande regler om ersättning till arrendatorn förarrenderättens värde vid inlösen innebär nämligen,enligt vår mening, att jordägaren inte bara måstebetala för byggnader och andra investeringar påarrendestället som arrendatorn kan ha bekostat utanmåste betala också ytterligare ersättning förarrenderättens värde. Som framhålls i motionen kanregleringen sägas innebära att markägaren måstebetala för markens värde. Enligt vår mening måstenuvarande regler ifrågasättas.Vi kan därutöver konstatera att rättsutvecklingensedan lång tid varit inriktad på att i socialt ochekonomiskt hänseende stärka arrendatorerna såsomvarande den svagare och mer utsatta parten iarrendeförhållandet. Enligt vår mening kan det, motbakgrund av bl.a. de tveksamheter i reglerna sommotionärerna pekat på, finnas anledning att i ljusetav samhällsutvecklingen se över den nuvarandeavvägningen mellan parternas intressen iarrendeförhållandet. Inte minst ter sig en sådanöversyn angelägen med hänsyn till att det nu gåttmer än institutet bostadsarrendeinfördes.Mot bakgrund av det anförda delar vi motionärernasuppfattning om behovet av en utredning som ser överaktuella regler för bostadsarrende. I samband med ensådan utredning bör särskilt uppmärksammas delsbehovet av ändringar i arrendelagstiftningen så attmarkägaren får rimliga möjligheter till återlösen avarrendet när arrendatorn vill sälja, delsmarkägarnas möjlighet att ta ut ett arrende somåtminstone täcker de skatter som ägaren betalar förfastigheten. Det får ankomma på regeringen attföranstalta om en sådan utredning.Vad sålunda anförts bör , med bifall tillmotion L244, som sin mening ge regeringen tillkänna.2. Fastighetsmäklare och företagsmäklare(punkt 5)av , , ElizabethNyström, och (allam).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 5 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservationen. bifallerdärmed motion 2001/02:L225.StällningstagandeI likhet med motionärerna kan vi konstatera att detnu gått beslutade sitttillkännagivande om en ändring ifastighetsmäklarlagen i syfte att åtgärda denotillfredsställande ordning som gäller i fråga omgränsdragningen mellan fastighetsförmedling ochföretagsförmedling. Regeringen har dock ännu intepresenterat något lagförslag och inte ens påbörjaterforderligt lagstiftningsarbete. Enligt vår meningär det inte rimligt att en så förhållandevis enkellagändring skall behöva dröja så . Vi anser motdenna bakgrund att nu bör kräva attregeringen överlämnar ett lagförslag till riksdagenunder år 2002.Vad som anförts i reservationen bör , medbifall till motion L225, som sin mening geregeringen till känna.Särskilt yttrandeFastighetsförmedling och företagsförmedlingav ().Jag vill i detta sammanhang framhålla en fråga somhar ett visst samband med den lagändring som måstekomma till stånd rörande gränsdragningen mellanfastighetsförmedling och företagsförmedling.Enligt min mening bör det finnas ett lagregleratskydd för enskilda och småföretagare i samband medförvärv eller försäljning av ett företag eller enenskild firma som förmedlas av företagsmäklare.Förutom att en sådan lagstiftning kan innebära enviss säkerhet för köpare respektive säljare, kan denockså utgöra ett stöd för de seriösaföretagsmäklarna i deras verksamhet. Bortsett frånatt det i skilda hänseenden självfallet måsteställas olika krav på fastighetsmäklare ochföretagsmäklare, finns det i grunden många likhetermellan de båda verksamhetsslagen.Jag anser därför att det finns anledning attöverväga lagregler för företagsmäklare medutgångspunkt i vad som redan gäller förfastighetsmäklarna. Det är dock, enligt min mening,lämpligt att avvakta den närmare utformningen ocheffekterna av den av krävda lagändringenbeträffande gränsdragningen mellanfastighetsförmedling och företagsförmedling.BILAGA 1Förteckning över behandlade förslagMotioner från allmännamotionstiden2001/02:L225 av och ElizabethNyström (m) vari föreslås att fattarföljande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om att ettlagstiftningsförslag med ändringar ifastighetsmäklarlagen bör vara till handaunder innevarande år.2001/02:L244 av m.fl. (mp) variföreslås att fattar följande beslut:1. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om behovet av enutredning av arrendelagens konsekvenser vidtomtarrende.2. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om att man i sambandmed en sådan utredning särskilt uppmärksammarbehovet av ändringar i arrendelagen så attmarkägarna får rimliga möjligheter till återlösenav tomtarrende när arrendatorn vill sälja.3. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om att man i sambandmed en sådan utredning särskilt uppmärksammarmarkägarnas möjlighet att ta ut ett arrende somåtminstone täcker de skatter som ägaren betalarför fastigheten.2001/02:L304 av () vari föreslås attriksdagen fattar följande beslut:Riksdagen begär att regeringen skyndsamt återkommertill med förslag i syfte att möjliggöraett inteckningssystem för egendom uppförd på ofrigrund.2001/02:L361 av och (s) vari föreslås att fattarföljande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om friköp av historiskaarrenden.2001/02:L365 av () vari föreslåsatt fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om förlängning avsexmånadersregeln i 8 kap. 24 § jordabalken.Bilaga 2RemissyttrandenPå lagutskottets begäran haryttrande över motion 2001/02:L244avgivits av ,och arrendenämnden iStockholm, i , Uppsalauniversitet, juridiska fakulteten,, och f.d.hovrättsrådet tingsrättLinköpings tingsrätt har anfört:I motionen anmäls behov av utredning av nuvaranderegler i jordabalken angående bostadsarrende vadavser dels jordägarens möjligheter att säga uppett arrendeavtal och att återta arrendestället,dels fastställandet av arrendeavgift.Uppsägning av arrendeavtaletSom tingsrätten förstår syftar motionen närmastpå en ändring av bestämmelsen i 10 kap. 5 § 5 p.Jordabalken. Enligt denna regel har arrendatorn,sedan jordägaren sagt upp arrendet, rätt tillförlängning av arrendeavtalet utom när jordägarengör sannolikt att marken skall användas förbebyggelse av annat slag än det som avses medupplåtelsen eller för jordbruk m.m. samtintresset för honom att förfoga över marken försådant ändamål påtagligt överväger arrendatornsintresse av fortsatt arrende.Det ankommer således på jordägaren att görasina planer för markanvändningen sannolika.Därefter sker en avvägning av parternasmotståenden intressen. Ett krav är attjordägarens intressen påtagligt skall övervägaarrendatorns intressen för att en uppsägning avarrendeavtalet skall godkännas. En liknandeavvägning av partsintressen är inte ovanlig iandra sammanhang och sker till exempel i tvisterom uppsägning av jordbruksarrende (9 kap. 8 §jordabalken). Det finns en omfattande rättspraxispå området.Tvister angående uppsägningar av arrendeavtalprövas av arrendenämnd, fastighetsdomstol och isista hand hovrätt.Huruvida det finns skäl att sänka beviskravenför jordägaren i intresseavvägningen hartingsrätten ingen uppfattning om. Då frågan harbetydelse även för andra upplåtelseformer, hartingsrätten svårt att uttala sig om behovet av ensärskild utredning i saken.Återtagande av arrendeställetI 10 kap. 7 § 2 st. Jordabalken finns regler omhembud till jordägaren. Genom att betalaarrendatorn lösen kan jordägaren förhindra attmarken upplåts vidare eller att arrendet hamnarhos en person som jordägaren inte vill ha somarrendator. Ersättningsskyldigheten innebär attjordägaren skall betala arrendatorn en skäligersättning för arrenderättens värde. Hembudet kanockså utvidgas till att avse byggnad elleranläggning som arrendatorn uppfört påarrendestället. Det finns inga anvisningar ilagen hur arrenderättens värde skall beräknas. Ikommentarer till "Arrendelagen" av Bäärnhielmm.fl. under avsnitt 10:22 kommenteras dettanärmare med hänvisning till rättsfall ochförarbeten.Utöver bestämmelsen i 10 kap. 7 § jordabalkenfinns regler om bl.a. inlösen av arrendatorntillhörig egendom i 8 kap. 21 § jordabalken.Utöver förarbetena till sistnämnda bestämmelse,se bl.a. prop. 1994/95:155, har frågan om lösentidigare berörts i olika utredningar (se bl.a.SOU 1991:85 s. 114 och SOU 1992:109). Vad gällerden specifika frågan om fritidshus finns ettantal tidigare utredningar, som också berör sammafrågor. Tingsrätten vill här peka på SOU 1982:23,särskilt sid. 113 ff. som tar upp frågan omfritidshus på ofri grund samt delbetänkandet frånfritidsboendekommittén, Ds Bo 1981:3 sid. 149 ff.Frågor om lösenskyldigheten har ocksåbehandlats av lagutskottet i betänkandena1998/99:LU9 och 1999/2000:LU7.Tvist om lösesumman avgörs av fastighetsdomstolsom första instans.Mot bakgrund av tidigare utredningar ochlagstiftningsarbete ifrågasätter tingsrätten omdet finns skäl för ytterligareutredningar om jordägarens lösen och värderingeni samband med denna.ArrendeavgiftenFrågan torde ha sin betydelse bara vidförlängning av arrendeavtalet. Omarrendeavgiftens bestämmande finns regler i 10kap. 6 § jordabalken. Det är i första handarrendenämnden som prövar frågan om avgiften omparterna inte kan enas. Frågan kan sedan efterklander prövas i fastighetsdomstol.Arrendeavgiften skall bestämmas med hänsyn tillarrendeavtalets innehåll och omständigheterna iövrigt. I Bäärnhielm nämnda kommentar, avsnitt10:16 f., hänvisas till olika förarbeten tilllagen. Departementschefen uttalade i prop.1968:19 sid. 68 bl.a. att det knappast varlämpligt eller ens möjligt att i lagen ange någranärmare riktlinjer för arrendeavgiftensbestämmande utan att frågan i stället skulleöverlåtas till rättstillämpningen. Frågan omfastighetsskattens inverkan på arrendeavgiftentorde således kunna lösas inom ramen för envillkorstvist i arrendenämnd eller domstol. Detär därför tveksamt om behov föreligger för ensärskild utredning rörande denna fråga.Hyresnämnden och arrendenämnden iStockholmHyresnämnden och arrendenämnden i haranfört:I motionen, som präglas av jordägarintressen,anförs bl.a. att jordägaren vid inlösen ipraktiken måste köpa sin mark en gång till ochatt de arrenden som fastställs av arrendenämndenofta inte är rimliga. Endast om det förhåller sigså att ersättningarna vid inlösen elleröverlåtelse av arrenderätt i allmänhet är högreän som motiveras av ett nuvärde av de framtidaarrendeavgifter - utöver de nu utgående - somjordägaren kan uppbära synes motionärernasuppfattning ha fog. Närmare underlag saknas imotionen för att bedöma dessa frågor. Det börpåpekas att ersättningen för arrenderättens värdepå grund av bestämmelserna i 10 kap. 7 §jordabalken alltid kan komma att bli bedömd avdomstol. Häri ligger alltså en viss garanti föratt oskäliga ersättningar inte tas ut.Eftersom besittningsskyddet för enbostadsarrendator är tämligen starkt närjordägaren alltjämt avser att använda marken förfritidsändamål, kan emellertid antas att värdetav arrendet vid inlösen eller överlåtelsepåverkas uppåt i förhållande till värdet beräknatpå den aktuella arrendeperioden. Det kan därförinte uteslutas att de ersättningar som förekommeri vissa fall kan ligga på en för jordägarenoacceptabel hög nivå, t.ex. i eftertraktadefritidsområden. , som utifrån deärenden som nämnden prövar inte har någon egenkunskap om de ersättningar som tas ut, villdärför inte motsätta sig att frågor om inlösenoch överlåtelse av arrende samt ersättning isamband därmed görs till föremål för en närmareutredning. Därvid bör givetvis ocksåbostadsarrendatorernas berättigade intressenuppmärksammas. För en närmare utredning talarockså behovet av mer lättbegripliga regler.Arrendenämnden får i sin upplysningsverksamhettill allmänheten många frågor om bostadsarrendenvilka utifrån gällande regler ofta inte är lättabesvara.Hyresnämnden och arrendenämnden iVäxjöHyresnämnden och arrendenämnden i har anfört:I motionen anförs att arrendelagens konsekvenservid "tomtarrende" bör utredas. i (i det följandearrendenämnden) får med anledning därav anföraföljande.I motiveringen till motionen hävdas att man börutreda behovet av lag-ändringar dels vad detgäller möjligheterna för markägare att säga upparrendeavtalet när arrendatorn vill sälja sinbyggnad, dels vad det gäller möjligheten förmarkägaren att erhålla en rimlig arrendeavgift.Inledningsvis sägs det i motiveringen att, ommarkägaren skulle vilja säga upp arrendet ochåterfå rätten till sin mark, detta är "nästintill omöjligt". - Det slags arrendeavtal somavses i motionen betecknas i lagen sombostadsarrende och regleras främst i 10 kapjordabalken. Vad som anförs i motionen måste sesmot bakgrund av det besittningsskydd förarrendatorn som i de flesta fall gäller vidbostadsarrende. Eftersom arrendatorn har ettbostadshus på den arrenderade marken kanupplåtelsen inte jämföras med t ex etthyresavtal avseende bostad. Som regel kanarrendatorn inte arrendera en annan tomt, omarrendeförhållandet upphör, eftersom det hus somhan har på tomten normalt inte kan flyttasdärifrån. Bostadsarrendatorer har därförtillerkänts ett starkt besittningsskydd viduppsägning från markägarens sida.Besittningsskyddet kan dock brytas i flerasituationer. Dels kan arrenderätten förverkas vidvissa fall av kontraktsbrott från arrendatornssida, dels finns det flera situationer närbesittningsskyddet kan bortfalla. Påståendet attdet är "näst intill omöjligt" för markägaren attfå arrendeavtalet att upphöra måste därförbetecknas som överdrivet.Det sägs vidare i motionen, att när arrendatornsjälv önskar "sälja sin stuga", är det "intemöjligt att göra det på rimliga villkor". Detsägs vidare att markägaren då måste betalaarrendatorn, förutom för byggnaderna, även "förläget, dvs markens marknadsvärde" och attmarkägaren "i praktiken måste köpa in sin mark engång till". kan inte se annat änatt motionärerna här har en oriktig uppfattningom vilka rättsregler som gäller. Den situationsom motionärerna åsyftar är när arrendatorn villöverlåta arrenderätten till annan person. (Hankan ju som regel sälja huset till någon annan änmarkägaren endast om denne, dvs den nye ägaren,också får rätt att ha huset på den arrenderadetomten.) Om markägaren vägrar överlåtelse kanarrendatorn lämna ett s k hembud till markägaren,vilket innebär att markägaren i stället fårmöjlighet att bringa arrendeavtalet tillupphörande. Han måste emellertid då ersättaarrendatorn, förutom för dennes byggnader, ävenför "arrenderättens värde" (10 kap. 7 § andrastycket jordabalken). Det är inte alldeles klartefter vilka principer detta värde skallbestämmas, men det råder ingen som helst tvekanom att vad som avses är något annat än markensmarknadsvärde. Det är därför oriktigt att säga,att markägaren måste "köpa in sin mark en gångtill". Det finns tyvärr inga vägledandeavgöranden i rättspraxis om hur värderingen skallske. (Frågan har behandlats i enartikel av , och H-Y i tidskriften nr 3/2000, s24 f.) har emellertid för sin delinte erfarit att den ifrågavarande bestämmelsenskulle otillbörligt försvåra för en markägare attåterta arrendestället. Enligt arrendenämndensmening ger de nu gällande bestämmelsernamarkägaren "rimliga möjligheter" till detta.Arrendenämnden ser därför inget behov av attutreda den frågan.I motionen sägs också att det "ofta inte ärmöjligt för markägaren att få ett rimligtarrende, ty arrendenämnderna säger nej tillsådant" samt att "de av arrendenämndernafastställda arrendena i vissa fall inte enstäcker skatterna som markägaren betalar förmarken". - Vid tvist om arrendeavgiftens storlekbestäms avgiften av arrendenämnden som förstainstans. Enligt 10 kap. 6 § jordabalken skallavgiften bestämmas till "skäligt belopp" och såatt den "kan antas motsvara arrenderättens värdemed hänsyn till arrendeavtalets innehåll ochomständigheterna i övrigt". Självfallet tillämpararrendenämnderna denna bestämmelse. Påståendetatt arrendenämnderna "säger nej till rimligaarrendeavgifter" är därför egendomligt. Vidnärmare eftertanke torde de flesta instämma i attarrenderättens värde bör vara det som avgörarrendeavgiftens storlek. Det framstår inte somändamålsenligt att relatera arrendeavgiften tillden skatt som markägaren betalar förmarkinnehavet. Det torde för övrigt vara mycketovanligt att den arrendeavgift som arrendenämndenbestämmer är lägre än den på arrendeställetfastighetsskatten. anser därförinte att det finns något behov av att utredafrågan om arrendeavgifternas förhållande tillfastighetsskatten.Uppsala universitetUppsala universitet har ()vid kan på föreliggandeunderlag inte annat än avstyrka de förslag tillriksdagsbeslut som motionen innefattar.I sammanhanget bör kanske framhållas att IFF, ilinje med 4 kap. 10 § riksdagsordningen, givetvisgärna bistår utskott med upplysningari fastighetsrättsliga frågor. Detta förutsätterdock att vi med rimlig arbetsinsats förmårurskilja vilka frågor som avses och att utskickatmaterial i förekommande fall bereds så att detuppfyller grundläggande kvalitetskrav.Lantbrukarnas RiksförbundLantbrukarnas Riksförbund har anfört:I finns uppskattningsvis 100 000 bostäderdär byggnaden och marken är i olika ägareshänder, oftast kallat hus på ofri grund.Flertalet av dessa markupplåtelser ärbostadsarrendeupplåtelser. fanns ingetskydd för dessa upplåtelser, men från 1 juli 1968har bostadsarrendatorn ett mycket kraftigtbesittningsskydd/förlängningsrätt. Förelagändringen 1968 skrevs dessa avtal på mycketlånga upplåtelsetider, oftast , och tillmycket låga arrendeavgifter. När dessa sedanskall förlängas blir det ofta svåra förhandlingaroch tvister i arrendenämnden eftersomarrendeavgiften med hänsyn till inflation,fastighetsskatter m m kraftigt måste höjas.Enligt jordabalken 10:6 skall marknadsmässigavgift utgå vid förlängningen, men eftersomavgiftshöjningarna oftast blir betydande hållerprövningsinstansen, d v s arrendenämnden, oftasten försiktig linje med relativt låga avgifter somföljd.