bet · GP01KU22 · 2002-03-12 00:00:00 — Detfanns enligt utskottet således varken med hänsyntill offentlighetsprincipen som sådan eller vad somförevarit i det aktuella ärendet anledning att,såsom begärdes i en motion, göra en omprövning avbefintlig offentlighetslagstiftning. Motionenavstyrktes därför (bet. 1997/98:KU18).Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (rskr. 1997/98:180).Utskottet behandlade ett antalmotioner med yrkanden om en nyintegritetslagstiftning och om en revidering avdataskyddsdirektivet i syfte att åstadkomma ett mermodernt regelverk, som tar sikte på missbruk avpersonuppgifter. I detta sammanhang hänvisadeutskottet till att det tidigare hadeuttalat att det var av stor vikt att den svenskaregeringen inom EU verkade för att en revidering avdirektivet skedde med inriktning att det är missbrukav personuppgifter som skall beivras. Utskottetuttalade vidare att det alltjämt var av sammauppfattning och att det kunde konstatera att någonrevidering av direktivet ännu inte hade skett.Ytterligare underströk utskottet vikten av attregeringen arbetade med den inriktning som utskottetangett. Utskottet ansåg dock att någottillkännagivande i enlighet med vad som anförts i enmotion härom inte var erforderligt. I enlighet med vad som hadeanförts tidigare uttalade utskottet även att detutgick från att regeringen i sitt arbete för enrevidering av dataskyddsdirektivet kraftfullt agerarför att slå vakt om den svenskaoffentlighetsprincipen. Utskottet framhöll även atti regeringens arbete med att verka för en revideringav dataskyddsdirektivet torde en självklarutgångspunkt vara att direktivet inte skallutsträckas till att omfatta också juridiskapersoner. Någon särskild åtgärd från sidaför att ge regeringen detta till känna ansågs därförinte vara behövlig (bet. 2000/01:KU19).I samma betänkande behandlade utskottet också enmotion med yrkande om att personuppgiftslagen skulleupphöra att gälla. Utskottet uttalade därvid att ettupphävande av personuppgiftslagen enligt utskottetsmening skulle innebära att direktivet inte ärgenomfört i svensk lagstiftning. Vidare tilladeutskottet att principen om att EG-direktiv i vissaavseenden har s.k. direkt effekt visserligen tordeinnebära att de rättigheter och skyldigheter somdirektivet grundar i viss utsträckning kan åberopasinför domstolar och myndigheter, även om direktivetinte är genomfört i nationell lagstiftning. Därvidkonstaterade utskottet emellertid också att dennaomständighet dock inte befriar medlemsstaterna frånderas skyldighet att genomföra direktivet inationell lagstiftning. Enligt utskottets meningfanns därför inte något utrymme för att somen ensidig åtgärd upphäva personuppgiftslagen i desshelhet. En sådan åtgärd skulle enligt utskottetsbedömning inte heller vara förenlig med bestämmelseni 2 kap. 3 § regeringsformen om att varjemedborgare i den utsträckning som närmare anges ilag skall skyddas mot att hans personliga integritetkränks genom att uppgifter om honom registreras medautomatisk databehandling. Motionen avstyrktes på deanförda grunderna i nu aktuell del.Utskottet behandlade även en motion i vilken detanfördes att regeringen skyndsamt måste göra enöversyn av personuppgiftslagen i syfte att nogaanalysera om lagen har fått en mer långtgåendebegränsning än vad dataskyddsdirektivet anger. Isamband därmed hänvisade utskottet till att detgenom lagstiftning, som trädde i kraft den 1 januari2000, införts lättnader i personuppgiftslagensförbud mot överföring av personuppgifter till tredjeland. Regeringen hade vidare, såväl inom EU-samarbetet som i , bl.a. genom enseminarieserie i EU och genom samråd med de svenskariksdagspartierna, tagit initiativ för att fådiskutera och överväga frågor om gällande direktivsgenomförande i nationell lagstiftning. Mot dennabakgrund var det enligt utskottets mening intenödvändigt att vidtog någon åtgärd medanledning av vad som hade anförts i motionen.Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (protokoll nr 2000/01:91).I ett yttrande till justitieutskottet överproposition 1997/98:15 Ansvar för elektroniskaanslagstavlor avstyrkte bl.a.en motion där det föreslogs att skulleavslå regeringens förslag till lag om elektroniskaanslagstavlor. Vidare tillstyrkte utskottet bifalltill propositionen. Därvid anfördekonstitutionsutskottet att det fanns behov av enreglering för att bygga upp ett rättsmedvetande förhanteringen av elektroniska anslagstavlor. Denföreslagna lagen kunde enligt utskottet ha en viktigpreventiv funktion. Genom den skyldighet att ta bortvissa slag av straffbara meddelanden som åladestillhandahållaren skulle, enligt utskottet,spridningen av sådana meddelanden med hjälp avelektroniska anslagstavlor självklart komma attförekomma i mindre utsträckning (bet.1997/98:JuU11).Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (rskr. 1997/98:149).Utskottets ställningstagandeUtskottet är alltjämt av uppfattningen att det är avstor vikt att den inom EU verkarför att det sker en revidering avdataskyddsdirektivet med inriktning mot att det ärmissbruk av personuppgifter som skall beivras.Utskottet noterar de initiativ som regeringen harvidtagit och som den avser att vidta på EU-planet. Ienlighet med vad som har anförts utgårutskottet från att regeringen i sitt arbete för enrevidering av dataskyddsdirektivet kraftfullt agerarför att slå vakt om den svenskaoffentlighetsprincipen. Något tillkännagivande ienlighet med vad som har anförts i motionerna2001/02:K393 yrkande 3, 2001/02:Ub533 yrkande 4 och2001/02:T409 yrkande 5 är enligt utskottets meninginte nödvändigt. Motionerna avstyrks därför i nuaktuella delar.Utskottet vill i likhet med vad som haruttalats (bet. 2000/01:KU19)framhålla att i regeringens arbete med att verka fören revidering av dataskyddsdirektivet torde ensjälvklar utgångspunkt vara att direktivet inteskall utsträckas till att omfatta också juridiskapersoner. Någon åtgärd från sida medanledning av vad som har anförts i motion2001/02:K371 yrkande 24 behövs därför inte. Motionenavstyrks därmed i denna del.Beträffande dataskyddsdirektivets förhållande tilloffentlighetsprincipen vill utskottet hänvisa tillsina tidigare uttalanden om att, om det skulleuppkomma en konflikt inom det område där EU-institutionerna har befogenhet att fatta beslut, detborde vara möjligt att med framgång hävda dencentrala ställning som offentlighetsprincipen (ochmeddelarfriheten) har i vårt konstitutionellasystem. Mot denna bakgrund behövs enligt utskottetsmening inte någon utredning av förhållandet mellanförklaringssats 72 i dataskyddsdirektivet ochoffentlighetsprincipen. Yrkandet härom i motion2001/02:K393 avstyrks därför.När det gäller frågan om upphävande avpersonuppgiftslagen ser utskottet inte några skälatt frångå sin tidigare bedömning att ett upphävandeav lagen vore oförenligt med dels EG-rättens krav,dels bestämmelsen i 2 kap. 3 § regeringsformen somföreskriver att varje medborgare i den utsträckningsom närmare anges i lag skall skyddas mot att hanspersonliga integritet kränks genom att uppgifter omhonom registreras med automatisk databehandling.Yrkande 21 i motion 2001/02:K371 om upphävande avpersonuppgiftslagen avstyrks därför på de nu anfördagrunderna.Vad avser frågan om en översyn avpersonuppgiftslagen vill utskottet hänvisa till attregeringen har tillsatt en utredning med uppgiftatt, inom ramen för dataskyddsdirektivet, åstadkommaett regelverk som mera tar sikte på missbruk avpersonuppgifter. Motion 2001/02:T409 yrkande 4 fårdärmed anses tillgodosedd och avstyrks därför.I motion 2001/02:K405 föreslås att begäratt regeringen lägger fram förslag till lag somförhindrar försäljning av register överkundens/tittarens val av program eller köp av varorsom tillhandahålls via krypterade TV-sändningar. Somtidigare har nämnts har regeringen tillkallat ensärskild utredare med uppgift att se överpersonuppgiftslagen i syfte att, inom ramen fördataskyddsdirektivet, åstadkomma ett regelverk sommera tar sikte på missbruk av personuppgifter. Idirektiven anges att utredaren härutöver skall hastor frihet att ta upp de ytterligare frågor som kanbehöva övervägas inom ramen för utredningsuppdraget.Enligt utskottet bör resultatet av dettautredningsarbete avvaktas. Mot den anfördabakgrunden avstyrks motion 2001/02:K405.I motion 2001/02:K371 föreslås att riksdagenbeslutar att lagen om ansvar för elektroniskabrevlådor skall upphöra att gälla (yrkande 22).Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagandevad gäller behovet av en reglering för att bygga uppett rättsmedvetande för hanteringen av elektroniskaanslagstavlor och avstyrker därför motionen i dendelen.När det slutligen gäller frågan om den personligaintegriteten, översyn av registerlagstiftningen ochsamkörning av register vill utskottet hänvisa tillatt regeringen avser att tillsätta enparlamentarisk utredning med uppgift att kartlägga,analysera och utvärdera sådan lagstiftning som berörden enskildes integritet. Motion 2001/02:K393yrkandena 4, 6, 8 och 9 får därigenom ansestillgodosedda och avstyrks.Statens personadressregisterUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning till sintidigare bedömning en motion om att detstatliga personadressregistret bör avvecklas.Jämför reservation 3.MotionenI motion 2001/02:K393 av Per m.fl. (m) anförsatt det är en kränkning av den personligaintegriteten att för kommersiella ändamål behandlapersonuppgifter som man inte kunnat underlåta attlämna till myndigheter. Mot bakgrund avdataskyddsdirektivets uttalade syfte att stärkaskyddet för den personliga integriteten ansermotionärerna att statens person- och adressregister(SPAR) inte är förenligt med direktivet varför detbör avvecklas (yrkande 7).BakgrundDataskyddsdirektivetI artikel 6.1 i dataskyddsdirektivet sägs attmedlemsstaterna skall föreskriva bl.a. attpersonuppgifter skall samlas in för särskilda,uttryckligt angivna och berättigade ändamål samt attsenare behandling inte får ske på ett sätt som äroförenligt med dessa ändamål (b). Vidare sägs attpersonuppgifterna skall vara adekvata och relevantaoch inte får omfatta mer än vad som är nödvändigtmed hänsyn till de ändamål för vilka de har samlatsin och för vilka de senare behandlas (c).Enligt artikel 7 är behandling av personuppgiftertillåten bl.a. om behandlingen är nödvändig för attutföra en arbetsuppgift av allmänt intresse eller ärett led i myndighetsutövning som utförs av denregisteransvarige eller tredje man till vilkenuppgifterna har lämnats ut (e).Behandling kan också vara tillåten om den ärnödvändig för ändamål som rör berättigade intressenhos den registeransvarige eller hos den eller detredje män till vilka uppgifterna har lämnats ut,utom när sådana intressen uppvägs av denregistrerades intressen eller dennes grundläggandefri- och rättigheter som kräver skydd under artikel1.1 (f).I artikel 14 b) sägs att den registrerade skalltillförsäkras rätten att efter anmodan och utankostnader motsätta sig behandling av personuppgiftersom rör honom och som den registrerade bedömer kankomma att behandlas för ändamål som rör direktmarknadsföring, eller att bli informerad innanpersonuppgifter lämnas ut tilltredje man eller för tredje mans räkning används förändamål som rör direkt marknadsföring, och attuttryckligen få erbjudande om att utan kostnadermotsätta sig ett sådant utlämnande eller sådananvändning.Vidare sägs att medlemsstaterna skall vidtanödvändiga åtgärder för att säkerställa att deregistrerade känner till den rättighet som anges iförsta stycket b).Lagen om det statliga personadressregistretEnligt 1 § lagen (1998:527) om det statligapersonadressregistret skall det för de ändamål somanges i 3 § med hjälp av automatiserad behandlingföras ett statligt personadressregister (SPAR).Registret får användas av myndigheter och enskilda.I 3 § sägs att uppgifterna i SPAR får behandlasför att aktualisera, komplettera och kontrollerapersonuppgifter. Vidare får de behandlas för att taut uppgifter om namn och adress genom urvalsdragningför direktreklamändamål, opinionsbildning ellersamhällsinformation eller annan därmed jämförligverksamhet.Enligt 4 § andra stycket skall det på begäran aven registrerad anges i SPAR att uppgifter om dennainte får behandlas vid urvalsdragningar enligt3 § 2 för direktreklam.I förordningen (1998:1234) om det statligapersonadressregistret finns närmare föreskrifter ombehandlingen av personuppgifter som avses i lagen omSPAR.Tidigare riksdagsbehandlingStatens person- och adressregisternämnd () inrättades genom beslut avriksdagen med uppgift att vara huvudman ochregisteransvarig myndighet för det statliga person-och adressregistret (SPAR). Bestämmelser om SPARåterfanns tidigare i 2628 §§ datalagen (1973:289),som upphörde att gälla den 24 oktober 1998.Konstitutionsutskottet behandlade under våren 1998regeringens proposition 1997/98:136 i medborgarnas tjänst. I denpropositionen föreslog regeringen attgrundförutsättningarna för SPAR skulle regleras påett utförligare sätt än tidigare i en särskild lag.Regeringen anförde att det bör vara ett statligtåtagande att hålla register med befolkningsuppgifterav hög kvalitet för att tillgodose behovet avkontroll av personuppgifter (s. 71). Verksamhetenmed SPAR fungerade enligt regeringen väl ochtillgodosåg de behov som fanns framför allt på denprivata marknaden. hade den tekniskautvecklingen medfört att det finns möjlighet attupprätta privata register över befolkningen. Enligtregeringen var det inte från integritetssynpunktönskvärt med ett flertal personregister överbefolkningen. Regeringen ansåg att en fungerandeverksamhet med SPAR kunde förhindra uppbyggnaden avsådana register.Vidare anförde regeringen att den privatamarknaden hade ett stort behov av att genomurvalsdragningar få ut uppgifter om namn och adress.Regeringen påpekade att direktmarknadsföring oftavar den enda praktiskt tillgängligamarknadsföringskanalen för små och medelstoraföretag. Härtill kom enligt regeringen att SPAR hadestor betydelse för vissa myndigheters verksamhet.I propositionen framhölls därutöver attdataskyddsdirektivet och det förestående arbetet meden IT-anpassning av handlingsoffentligheten innebarnya förutsättningar för registren (s. 72).Regeringen avsåg att i anslutning till detta arbeteockså förbereda ett slutligt ställningstagande tillSPAR. Mot den angivna bakgrunden föreslogs ipropositionen enbart de ändringar som var direktpåkallade av en direkt anpassning tillpersonuppgiftslagen.När det gällde registrets förenlighet meddataskyddsdirektivet anförde regeringen attändamålet med SPAR gäller dels kontroll i allmänmening av befintliga personuppgifter, delsurvalsdragning av personuppgifter. Verksamheten medSPAR måste sammantaget betraktas som ett allmänt ochberättigat intresse. Enskilda som inte ville ta emotdirektreklam kunde låta markera detta i registret.Inte heller kundernas behandling kunde ansesoförenlig med det angivna ändamålet med SPAR.Regeringen ansåg att principerna i artikel 6 idataskyddsdirektivet därmed fick ansestillgodosedda.Regeringen framhöll vidare att behandling enligtartikel 7 i dataskyddsdirektivet är tillåten närdenna är nödvändig för att utföra en arbetsuppgiftav allmänt intresse. Dessutom påpekade regeringenatt behandling under vissa förutsättningar också fårske när denna är nödvändig för ändamål som rörberättigade intressen hos den registeransvarigeeller hos den till vilken uppgifterna har lämnatsut. Enligt regeringen kunde enskilda genom SPAR påett enkelt sätt kontrollera att personuppgifter it.ex. kund- eller medlemsregister är korrekta ochfullständiga. De kunder som använde SPAR kunde ocksåha ett berättigat intresse av att erhålla urval avuppgifter för direktreklam.Därutöver framhöll regeringen att lagförslagetinnehöll en bestämmelse om att en registrerad eftersärskild framställan kan undgå att bli föremål förurvalsdragning för direktreklam. Detta innebarenligt regeringen att också principerna i artikel 14i dataskyddsdirektivet var tillgodosedda.Sammanfattningsvis ansåg regeringen attbehandlingen av personuppgifter i SPAR i de formersom framgick av förslaget var förenlig meddataskyddsdirektivet.Vid sin behandling av proposition 1997/98:136avstyrkte en motion där detföreslogs att SPAR skulle avvecklas, eftersom detenligt motionärerna stred mot grundtanken idataskyddsdirektivet (bet. 1997/98:KU31). Utskottetansåg att regeringen i propositionen gjort engenomgång av SPAR:s förhållande till flera viktigamoment i direktivet och att regeringen därvidsammanfattningsvis hade funnit att behandlingen avpersonuppgifter i SPAR enligt förslaget var förenligmed direktivet. Utskottet framhöll att enligtpropositionen borde en användning av uppgifter förde ändamål som styr behandlingen, mot bakgrund avden genomgång som gjorts i det aktuellasammanhanget, inte anses oförenlig med de ändamålför vilka uppgifterna samlas in.Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (rskr. 1997/98:294).Utskottet behandlade en motiondär det begärdes ett regeringsförslag om attavveckla SPAR. Utskottet uttalade som sin mening attSPAR alltjämt fyllde ett behov av att försörja såvälenskilda som vissa myndigheter medbefolkningsuppgifter av hög kvalitet. Vidare vidhöllutskottet sin tidigare uppfattning att gällandereglering av behandling av personuppgifter i SPAR ärförenlig med dataskyddsdirektivet. Motionenavstyrktes därför (bet. 2000/01:KU19).Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (protokoll nr 2000/01:91).Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motion 2001/02:K393 (yrkande 7) avstyrks därför.Registrering vid uthyrning avvideofilmUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning till sintidigare bedömning en motion som syftar tillytterligare reglering i samband medvideouthyrning med motiveringen att det intefinns behov av ytterligare regler.MotionenI motion 2001/02:K333 av () anförs attenligt Datainspektionen får vanliga kundregisternormalt inte innehålla personnummer. Endast om detpå grund av verksamhetens art är särskilt viktigtatt personförväxling inte sker kan register medpersonnummer tillåtas. Motionären anser att det inteär nödvändigt med personnummer för att få hyra envideofilm. Hon anser att denna rätt inte skallfinnas för videobutikerna. Detta bör ges regeringentill känna.BakgrundI artikel 8.7 i dataskyddsdirektivet sägs attmedlemsstaterna skall bestämma på vilka villkor ettnationellt identifikationsnummer eller något annatvedertaget sätt för identifiering får behandlas.Enligt 22 § personuppgiftslagen får uppgifter ompersonnummer eller samordningsnummer behandlas utansamtycke bara när det är motiverat med hänsyn tilla) ändamålet med behandlingen,b) vikten av en säker identifiering, ellerc) något annat beaktansvärt skäl.Vidare framgår av 50 § c att regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer i fråga omautomatiserad behandling får meddela närmareföreskrifter om i vilka fall behandling avpersonnummer är tillåten.Enligt 15 § personuppgiftsförordningen harDatainspektionen bemyndigats att meddela närmareföreskrifter om i vilka fall användning avpersonnummer är tillåten.Av förarbetena till personuppgiftslagen framgåratt de bestämmelser om användning av personnummersom fanns i den tidigare gällande datalagen(1973:289) i princip oförändrade har förts över tillden nya lagen. I proposition 1997/98:44 påpekadesatt om någon ger sitt samtycke är det självklart attpersonnummer får behandlas (s. 77).Användningen av personnummer begränsades genomändringar 1992. fannsinga särskilda bestämmelser i lag eller förordningsom förbjöd eller begränsade en sådan användning. Iproposition 1990/91:60 föreslog regeringen attpersonnummer enligt en ny bestämmelse i datalagenskulle få registreras endast om det var påkallat medhänsyn till registrets ändamål, vikten av en säkeridentifiering eller av annat godtagbart skäl (s. 62f.). Regeringen anförde bl.a. att härigenommarkerades att det skulle vara fråga om skäl av ettsådant slag som objektivt framstod som befogat (s.69). Man kunde enligt regeringen uttrycka det så attden registeransvarige har bevisbördan för attpersonnummer skall få finnas i ett personregisteroch att Datainspektionen skall pröva halten i deskäl som åberopas. Regeringen ansåg att fall där detkunde finnas sådana objektiva skäl var bl.a. vissaforskningsregister och andra register där det ärsärskilt viktigt med en säker identifiering, t.ex.för att tillgodose framtida forskningsbehov.Vid sin behandling av propositionen anfördekonstitutionsutskottet att det funnits och alltjämtfanns ett behov såväl hos enskilda som hos detallmänna av ett administrativt lätthanterligthjälpmedel av det slag som personnummer utgjorde(bet. 1990/91:KU11). Utskottet delade regeringensbedömning att personnumret i sig knappast kundebetraktas som integritetskränkande. Däremot kundedet användas på ett sätt som medförde ökad risk förintegritetskränkningar. Vad som enligt utskottetsmening emellertid var av större betydelse frånintegritetssynpunkt var de ADB-baseradepersonregistrens omfattning, ändamål och innehåll,samkörning av olika register samt utformningen avoffentlighets-, data- och sekretesslagstiftningen.Utskottet konstaterade att personnummer ofta användsslentrianmässigt och oöverlagt, vilket hade gettupphov till oro och kritik hos allmänheten. I likhetmed regeringen ansåg utskottet att det därför fannsskäl att reglera användningen av personnummer.Utskottet delade regeringens bedömning att detskulle göras genom en komplettering av datalagen.Emellertid ansåg utskottet att regeringens förslaginte helt tillgodosåg det krav på restriktivitet somborde ställas på användningen av personnummer i ADB-register. Utskottet förordade därför att förstameningen i 7 § datalagen skulle få följande lydelse:I fråga om personnummer gäller dessutom attregistrering får ske endast när det är klartmotiverat med hänsyn till registrets ändamål, viktenav en säker identifiering eller av annatbeaktansvärt skäl.Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (rskr. 1990/91:160).Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet behandlade under våren 2001en motion som syftade till ytterligare regleringbeträffande behandling av uppgift om personnummer isamband med videouthyrning. Utskottet framhöll attvideouthyrare inte har någon rätt att få uppgift ompersonnummer från sina kunder och att kunderna inteheller har någon skyldighet att lämna personnummertill videouthyrare när de vill hyra en film. Om enkund lämnade ut sitt personnummer tillvideouthyraren i en sådan situation fick det därförenligt utskottet anses ske med samtycke. Utskottetansåg att situationen hade sin motsvarighet vidmånga andra affärsuppgörelser av privat karaktär,där utlämnandet av personnumret är att se som ettavtalsvillkor som kunden är fri att godta ellerförkasta. Enligt utskottets mening fanns det ingenanledning att i personuppgiftslagen särbehandlavideouthyrare. Utskottet framhöll i sammanhangetvikten av att det var tydligt för kunden på vilketsätt och för vilket ändamål videouthyraren hade föravsikt att behandla uppgiften om personnummer.Vidare hänvisade utskottet till att det förbehandling av uppgifter om personnummer krävdesbeaktansvärda skäl i de fall då samtycke saknades.Mot bakgrund av det anförda avstyrkte utskottetmotionen (bet. 2000/01:KU19).Riksdagen beslutade i enlighet med utskottetsförslag (protokoll nr 2000/01:91).Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motion 2001/02:K333 avstyrks därför.Begreppet potentiell handlingUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker en motion om utredning avföljderna av att införa begreppet potentiellahandlingar med hänvisning till att det inteföreligger något behov av ytterligareutredning av frågan.MotionenI motion 2001/02:K393 av Per m.fl. (m) anförsatt införandet av begreppet potentiella handlingarkommer att göra det omöjligt att förutse vad somkommer att anses vara en allmän handling. Vidareanges att potentiella handlingar inte heller kommeratt finnas i något diarium.