bet · GP01JUU10 · 2002-02-14 00:00:00 — Isåväl motion 2001/02: Ju246 som motion 2001/02:A317(båda v) begärs att en studie görs för att ta redapå om strafftillämpningen skiljer sig åt när detgäller etniska svenskar och personer med utländskbakgrund.Av 29 kap. 1 § första stycket följeratt straff skall, med beaktande av intresset av enenhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen förden tillämpliga straffskalan efter brottets ellerden samlade brottslighetens straffvärde.Av andra stycket i samma paragraf följer att det,vid bedömningen av straffvärdet, särskilt skallbeaktas den skada, kränkning eller fara somgärningen inneburit, vad den tilltalade insett ellerborde ha insett om detta samt de avsikter ellermotiv som han eller hon haft.Bestämmelsen infördes i sambandmed den nya regleringen av straffmätning ochpåföljdsval i 29 och 30 kap. . Avmotivuttalanden följer att föreskriften attstraffvärdet skall vara avgörande förstraffmätningen är ett uttryck för den vikt som börläggas på principerna om ekvivalens ochproportionalitet eller, med andra ord, att likasvåra brott skall ges lika stränga straff och attsvårare brott skall straffas hårdare än lindrigarebrott. Även med en sådan reglering som finns i andrastycket är det emellertid, anfördedepartementschefen, uppenbart att det finns utrymmeför högst skiftande uppfattningar om vilketstraffvärde olika brott bör anses ha. Avsikten äremellertid att enskilda domares värdering i dettahänseende inte skall vara avgörande förstraffmätningen. Intresset av en enhetlig behandlinginnebär att straffnivån för olika brott i principskall vara oberoende av vilken domare som dömer idet enskilda fallet. Den principiella innebörden avstadgandet i det första stycket är sålunda attdomstolarna vid sin bedömning av straffvärdet skallutgå från den allmänna värdering som lagstiftningenger uttryck för samt i övrigt anpassa sig till deprinciper som har utvecklats genom rättspraxis(prop. 1987/88:120 s. 77 f).Som motionärerna framhållit är det givetvis avvikt att människor döms lika oberoende av sittetniska ursprung. Detta är också innebörden igällande rätt. Enligt utskottets mening haringenting framkommit som pekar på ett behov av ensådan utredning som efterfrågas i motionerna2001/02:Ju246 och 2001/02:A317. Dessa avstyrks i nubehandlade delar.Det straffrättsliga samarbetet inom EUI motion 2001/02:Ju237 (c) framhålls att detgränsöverskridande samarbetet kring brottsbekämpningoch brottsförebyggande arbete måste utvecklas föratt man på ett effektivt sätt skall kunna bekämpagränsöverskridande brottslighet. Liknande synpunkterframförs i motion 2001/02:Ju390 (kd). Enligtmotionärerna bör det inom EU införas gemensammastraffrättsliga regler för vissa grova brott, såsomförsäljning av narkotika och sexhandel med barn.Inom EU pågår ett omfattande samarbete mellanmedlemsstaterna på det straffrättsliga området.Bland annat arbetar medlemsstaterna med att utformaregler om ömsesidigt erkännande av varandras beslut,t.ex. vad gäller frysning av tillgångar ochbevismaterial. Medlemsstaterna arbetar också med attharmonisera lagstiftningen för vissa allvarligabrott. I dessa sammanhang försöker man normalt settatt enas om minsta gemensamma maximistraff för deaktuella brotten.I rambeslutet om förstärkning av detstraffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskningi samband med införandet av euron (EGT L 140,14.06.2000, s. 1) har medlemsstaterna enats omett minsta gemensamt maximistraff om fängelse åttaår för den som i bedrägligt syfte framställer ellerändrar pengar. Rambeslutet godkändes av riksdagenden (prop. 1999/2000:85, bet. JuU20,rskr. 217).Vid ministerrådet för rättsliga och inrikes frågorden träffades en politisköverenskommelse om ett rambeslut om penningtvätt,m.m. I rambeslutet föreskrivs ett minsta gemensamtmaximistraff för penningtvätt om fängelse fyra år.Rambeslutet godkändes av (prop. 2000/01:58, bet. JuU17, rskr. 156).I rambeslutet rörande människohandel, sombehandlats ovan, föreskrivs att varje medlemsstatskall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställaatt vissa grövre gärningar är belagda med ett minstagemensamt maximimistraff om fängelse.Som ovan nämnts har en proposition om godkännande avrambeslutet överlämnats till riksdagen.Vid ministerrådsmötet för rättsliga och inrikesfrågor samt räddningstjänsten den 67 december 2001träffades en politisk överenskommelse i fråga om ettav kommissionen framlagt rambeslut om bekämpande avterrorism. I rambeslutet föreskrivs ett minstagemensamma maximistraff om fängelse förvissa brott och om fängelse för andra.Enligt vad utskottet inhämtat bereds frågan omgodkännande av rambeslutet inomJustitiedepartementet.Även i det förslag till rambeslut som kommissionenlade fram rörande sexuellexploatering av barn föreslås en bestämmelse om ettminsta gemensamt maximistraff (KOM(2000)854).Kommissionen har också lagt fram ett förslag tillrambeslut om illegal narkotikahandel (KOM(2001)259).I rambeslutet föreslås ett minsta gemensamtmaximistraff för grova fall av olaglignarkotikahandel om fängelse , och vidförsvårande omständigheter sju år.I sammanhanget kan också nämnas att det inom EUpågår en principdiskussion om i vilken utsträckningoch hur de olika medlemsstaternas påföljder skallharmoniseras. Frågan diskuterades vidministerrådsmötet för rättsliga och inrikes frågorsamt räddningstjänsten den 67 december 2001.Utskottet behandlade ett liknandemotionsyrkande som de nu aktuella (bet.2000/01:JuU14 s. 39 f). Utskottet hänvisade därvidtill att det på olika håll inom EU pågick arbete medatt i viss utsträckning harmonisera medlemsländernasstraffskalor för vissa brott samt att den svenskaregeringen aktivt deltog i detta arbete. fick det då aktuella motionsönskemåletanses i huvudsak tillgodosett.Utskottet kan nu konstatera att detstraffrättsliga samarbetet inom EU fortsätter attutvecklas, både vad gäller ömsesidigt erkännande ochtillnärmning av lagstiftningen i de olikamedlemsstaterna. Mot den bakgrunden saknas anledningför att göra något särskilt uttalande ifrågan. Utskottet föreslår att avslårmotionerna 2001/02:Ju237 och 2001/02:Ju390 i nubehandlade delar.Övriga frågorI detta avsnitt behandlar utskottetmotionsyrkanden rörande juridiska personersstraffansvar vid arbetsmiljöbrott,fordonsägares straffansvar, frågor om vapensamt språket i och utformningen av lagtext.Utskottet föreslår med hänvisning bl.a. tillpågående utrednings- och beredningsarbete attriksdagen avslår samtliga motioner i dennadel. Jämför reservation 14 (v).Juridiska personers straffansvarI motion 2001/02:A315 (v) framförs att ettstraffansvar bör införas för juridiska personer vidarbetsmiljöbrott.Företagsbot är en sanktion som kan åläggasnäringsidkare som en särskild rättsverkan av brottsom begåtts i deras verksamhet. Med näringsidkareavses såväl fysiska som juridiska personer somyrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk art.Företagsbot skall fastställas till lägst 10 000 kroch högst (36 kap. 8 §brottsbalken). När storleken av företagsbot bestäms,skall särskild hänsyn tas till brottslighetens art,omfattning och förhållande till näringsverksamheten(36 kap. 9 § ). Under vissaförutsättningar får den sättas ned eller efterges(36 kap. 10 § ).Enligt svensk rätt kan en juridisk person intebegå brott och inte heller ut-sättas för straff.Oaktat att företagsbot är en rent bestraffandesanktion, har den därför i systematiskt hänseendebetecknats som en särskild rättsverkan av brott (seNJA II 1986 s. 41).Regeringen beslutade atttillkalla en särskild utredare för att utreda frågorom sanktioner vid brott i näringsverksamhet medsyfte att effektivisera bekämpningen av denekonomiska brottsligheten (dir. 1995:95).Utredningen, som tagit namnetFöretagsbotsutredningen, redovisade sitt uppdrag ioktober 1997 i betänkandet Straffansvar förjuridiska personer (SOU 1997:127). I betänkandetföreslås bl.a. att företag och andra juridiskapersoner skall kunna dömas till straff, s.k.företagsböter, samt att de nuvarande reglerna omföretagsbot skall upphävas. Företagsböter skallenligt förslaget fastställas direkt i pengar. Lägstabötesbelopp skall vara och det högsta . När bötesstraffet bestäms skallbrottsbalkens nuvarande bestämmelser omstraffmätning tillämpas i förhållande till denjuridiska personen. Dessutom får den juridiskapersonens betalningsförmåga beaktas.Enligt vad utskottet inhämtat bereds betänkandetinom . Inom ramen för dennaberedning har det upprättats endepartementspromemoria, Företagsbot (Ds 2001:69).Promemorian syftar till att skapa ytterligareberedningsunderlag, främst i fråga om möjligheternaatt, i stället för att införa ett nytt system,förbättra det nuvarande systemet med företagsbot.De förslag som lämnas i promemorian innebär attsystemet med företagsbot effektiviseras och ges endelvis förändrad inriktning. Bland annat föreslåsatt förutsättningarna för att ålägga företagsbotgörs mindre begränsade samt att viss anpassning görsför att bättre tillgodose internationellaåtaganden. Det skall t.ex. inte längre fordras attdet brott som ligger till grund för yrkandet omföretagsbot skall utgöra ett grovt åsidosättandeeller annars vara av allvarligt slag. Detta innebäratt i princip alla brott skall kunna föranledaföretagsbot, dock med det undantaget att företagsbotinte skall kunna åläggas för brott för vilka endastpenningböter är föreskrivet. Vidare föreslås vissajusteringar och förtydliganden i lagstiftningen,t.ex. vad gäller principerna för bestämmande avföretagsbot samt grunderna för jämkning ocheftergift härav. Slutligen föreslås attbeloppsgränserna ändras på så sätt att företagsbotskall kunna fastställas till lägst ochhögst 10 000 000 kr.Promemorian är ute på remiss.Utskottet konstaterar att Företagsbotsutredningensförslag om att införa ett straffansvar för juridiskapersoner bereds inom . Inomdepartementet bereds vidare endepartementspromemoria om hur systemet medföretagsbot kan effektiviseras. Enligt utskottet börden pågående beredningen inte föregripas. Utskottetföreslår att avslår motion 2001/02:A315 inu behandlad del.Fordonsägares straffansvarI motion 2001/02:Ju228 (m) begärs att fordonsägareskall åläggas betalningsansvar vid smitning frånbensintankningen. I motion 2001/02:Ju379 (s) begärsatt fordonsägaransvar införs vidhastighetsöverträdelser.Enligt svensk rätt krävs för att en gärning skallvara straffbar att gärningsmannen handlat med uppsåteller, i vissa fall, av grov oaktsamhet.Gärningsmannen skall alltså ha förfarit på ett sättsom uppfyller de i den tillämpliga paragrafenuppställda objektiva förutsättningarna förstraffansvar, och förfarandet skall ha skett med dengrad av subjektiv insikt som krävs enligt detenskilda straffbudet. En person som är ägare tillett fordon kan alltså inte straffas enbart i sinegenskap av ägare eller förare.Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkandenav innebörd att fordonsägare skall åläggasstraffansvar. Då handlade det om smugglingsbrott (set.ex. 2000/01:JuU14 s. 26 f). Utskottetuttalade därvid bl.a. följande. Ansvar för brottförutsätter i svensk rätt normalt sett attgärningsmannen handlat uppsåtligen eller, när detsärskilt angivits, av oaktsamhet. En bärande tankebakom kravet på att gärningsmannen skall ha handlatuppsåtligen eller av oaktsamhet kan sägas vara attendast den som haft möjlighet att rätta sig efterlagen, men inte gjort det, skall kunna straffas. Ettstrikt ansvar för varusmuggling av det slag somförordades i den då aktuella motionen var, enligtutskottets mening, oförenligt med grundläggandestraffrättsliga principer.Utskottet vill än en gång framhålla att det skullestrida mot grundläggande straffrättsliga principeratt införa ett strikt fordonsägaransvar på det sättsom efterfrågas i nu aktuella motioner. Ansvar förbrott förutsätter i svensk rätt att gärningsmannenhandlat uppsåtligen eller av oaktsamhet. Endast densom haft möjlighet att rätta sig efter lagen, meninte gjort det, skall kunna straffas. Mot denbakgrunden avstyrker utskottet motionerna2001/02:Ju228 och 2001/02: Ju379.Frågor rörande vapenI motion 2001/02:Ju260 (m) begärs att kravet påtillstånd för att få använda ljuddämpare påjaktvapen tas bort för ljuddämpare som intereducerar ljudet mer än till en nivå av 125 decibel.I motion 2001/02:Ju298 (kd) begärs att skärptaregler införs vad gäller vapenattrapper. Enligtmotionären bör det t.ex. införas ett krav på attattrapper skall ha en från vapen avvikande färg.Vapenlagen (1996:67) har varit föremål fören översyn (prop. 1999/2000:27, bet. 1999/2000:JuU9,rskr. 1999/2000:150). beslutade därvid omvissa skärpningar i vapenlagen, bl.a. i fråga ommöjligheterna att erhålla vapentillstånd. Detfrämsta syftet med ändringarna var att motverka attskjutvapen kommer till användning vid våldsbrotteller på annat sätt missbrukas.Frågan om vapenattrapper berördes i den dåaktuella propositionen. Regeringen anförde därvidföljande. I samhället förekommer en mängd olikaföremål som är mer eller mindre lätta att förväxlamed farliga vapen. Det är naturligtvis klartotillfredsställande att sådana föremål kommer tillanvändning vid brott, särskilt som det i dessasammanhang ofta rör sig om allvarliga brott medinslag av hot mot liv eller hälsa, som exempelvisrån. Härtill kommer en risk för onödig eller rentav livsfarlig våldsanvändning i samband med attpolisen skall ingripa mot någon som de uppfattatinnehar ett farligt vapen. Av sådana skäl anserregeringen att det skulle vara önskvärt att enreglering beträffande i vart fall saluhållande avvapenattrapper infördes. vapenutredning harinte ansett sig kunna förespråka ett generelltförbud mot innehav av vapenattrapper men däremotföreslagit att det skall vara förbjudet att innehasådana föremål på allmän plats. Som skäl för sittställningstagande mot ett generellt förbud anförutredningen bl.a. svårigheterna att på ett lämpligtsätt avgränsa det förbjudna området. Utredningen ärvidare tveksam till om ett generellt förbud motinnehav av vapenattrapper eller ett förbud mot attsaluföra sådana, i sig skulle få någon sådanegentlig brottsförebyggande effekt att det kanuppväga olägenheterna med ett sådant förbud.Regeringen inser svårigheterna med att utforma ettgenerellt förbud, inte minst med tanke påavgränsningsproblematiken. Enligt regeringensuppfattning är det emellertid angeläget att sökabegränsa förekomsten av vapenattrapper och liknandeföremål. Frågan om åtgärder för att uppnå detta börbli föremål för fortsatt övervägande. Regeringenavser därför att återkomma till frågan i ett senaresammanhang. I avvaktan på detta arbete får ävenfrågan om ett förbud mot att inneha vapenattrapperpå allmän plats anstå (prop. s. 88 f).Enligt vad utskottet inhämtat är frågan alltjämtaktuell inom Justitiedepartementet.Utskottet konstaterar att frågan om hurförekomsten av vapenattrapper och liknande föremålkan begränsas alltjämt är aktuell inomJustitiedepartementet och att regeringen avser attåterkomma i frågan. Mot den bakgrunden finnerutskottet inte att skäl föreligger för attgöra något särskilt uttalande i frågan. Utskottetföreslår att avslår motion 2001/02:Ju298.Vad gäller ljuddämpare krävs enligt gällandevapenlagstiftning ett särskilt tillstånd förinnehav. Av 2 kap. 5 § vapenförordningen (1996:70)följer att sådant tillstånd får meddelas till skyddför hälsa eller miljö vid jakt och målskjutning, omdet är särskilt påkallat.Rikspolisstyrelsen har analyseratförutsättningarna för att ta bort kravet påtillstånd för ljuddämpare som reducerar ljudet nertill . Detta arbete har inte lett tillnågot förslag. Ett skäl till detta är risken för attljuddämpare används i brottsliga sammanhang.Justitieministern har , dels i eninterpellationsdebatt (interpellation 2001/02:1), dels i ett svar på enriksdagsfråga (fråga 2000/01:1262), uttalat sig ifrågan om tillståndskravet för ljuddämpare. Han hardärvid framhållit bl.a. följande. Han delar i ochför sig uppfattningen att det kan finnas skäl attnärmare analysera förutsättningarna för att användaljuddämpare som reducerar ljudet till 125 decibelför att förebygga hörselskador. Frågan är emellertidinte helt okomplicerad. Det torde vara ganska lättatt manipulera en ljuddämpare så att ljudet dämpastill väsentligt lägre nivå än exempelvis 125decibel. Det kan därför ifrågasättas om ett systemmed ett visst tillåtet gränsvärde skulle fungera ipraktiken. I detta sammanhang måste också dentekniska utvecklingen beaktas. Dessa frågor är avteknisk karaktär och måste genomlysas noggrant innanett slutligt ställningstagande görs.Rikspolisstyrelsens årliga rapport på området förcivila skjutvapen för bereds för närvarandeinom . Inom ramen för det arbetetkan det finnas anledning att överväga frågor kringljuddämpare ytterligare.Utskottet har tidigare uttalat sig i fråga omtillståndskravet för ljuddämpare. Utskottet ansågdärvid att det då pågående arbetet hosRikspolisstyrelsen borde avvaktas (bet. 2000/01:Ju14s. 40 f).Utskottet anser i likhet med justitieministern attdet kan finnas skäl att närmare analyseraförutsättningarna för att använda ljuddämpare somreducerar ljudet till i syfte attförebygga hörselskador. Som ministern påpekat ärfrågan emellertid inte helt okomplicerad. Utskottetkan därför inte på det underlag som föreliggerförorda en ändring av tillståndskravet. Motion2001/02:Ju260 avstyrks.Språket i , m.m.Ett enklare språk i efterfrågas imotion 2001/02:Ju432 (s). I motion 2001/02:Ju450(fp) framhålls betydelsen av noggrannhet ocheftertänksamhet vid utformningen av lagtext. Enligtmotionärerna medför EG-rättens ökande inflytande påden svenska rättsordningen att förarbetenasbetydelse minskar, varför större vikt måste läggasvid innehållet i lagtexten.Allmänt gäller enligt de av Statsrådsberedningenutgivna Riktlinjer för författningsskrivning (Ds1998:66) att språket i en författning skall vara såenkelt och klart som möjligt. I författningsarbetetbör följas de skrivregler och riktlinjer förförfattningsspråket som Statsrådsberedningen givitut.I samband med att utskottet behandlade enskrivelse från regeringen om ett nytt offentligträttsinformationssystem (bet. 1998/99:JuU11)uttalade utskottet att det alltid måste vara ensträvan att göra språket i t.ex. lagar ochförordningar så enkelt och klart som möjligt. Ettspråkvårdande arbete pågår också påmånga håll inom den offentliga förvaltningen. IRegeringskansliet finns t.ex. en särskild enhet meduppgift att bl.a. granska och förbättra denspråkliga utformningen av lagar och förordningar.Utskottet uttalade sig senast i frågan (bet. 2000/01:JuU14 s. 42). Utskottet vidhölldärvid sina tidigare gjorda uttalanden, nämligen attspråket i lagar och andra författningar bör vara såenkelt och klart som möjligt som sådanatexter måste uppfylla bl.a. krav på klarhet,stringens och inbördes logiskt sammanhang, vilkainte alltid låter sig förena med en långt drivenenkelhet i språket. Det behov av rent språkligaförändringar som kan finnas i fråga om brottsbalkenborde enligt utskottets mening beaktas inom ramenför det fortlöpande lagstiftningsarbetet. Någonsärskild språklig översyn kunde enligt utskottetinte anses erforderlig.Utskottet ser inte heller nu skäl att frångå sinatidigare gjorda uttalanden. Utskottet delarsjälvfallet motionärernas uppfattning att språket ilagar och andra författningar måste vara utformat påett klart och tydligt sätt så att risk inteföreligger för tolkningsproblem när bestämmelsernasedan skall tillämpas. Särskilda anvisningar finnsockså för hur lagtext bör ställas upp och utformas.Utskottet utgår från att dessa anvisningar följs ivarje enskilt lagstiftningsärende samt att lagtextenhärvid utformas på ett klart och entydigt sätt.Motion 2001/02:Ju432 och motion 2001/02:Ju450 i nubehandlad del avstyrks.ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut ochställningstaganden har föranlett följandereservationer. I rubriken anges inom parentes vilkenpunkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut sombehandlas i avsnittet.1. Försäljning av sexuella tjänster, m.m.(punkt 2)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 1. Därmed bifallerriksdagen motion 2001/02:Ju291 och avslår motionerna2001/02:Ju452 yrkande 1 och 2001/02:U349 yrkande 8.StällningstagandeI samband med behandling av förslagettill den aktuella lagstiftningen framhöllkristdemokraterna det orimliga i att endast förbjudaköp av sexuella tjänster. Om samhället inteaccepterar prostitution som företeelse är det interimligt att bara kriminalisera den ena partenshandlande.De erfarenheter som gjorts av lagstiftningenvisar att den är tandlös. Som ett resultat avlagstiftningen har dessutom vissa negativa effekteruppstått. De kvinnor som är gatuprostitueradebefinner sig i en mer utsatt position än tidigareoch polisen har till följd av att brott mot lagen ärsvårbevisade ibland kommit att använda tvivelaktigaspaningsmetoder, samt i vissa fall avstått från attingripa. Mot den bakgrunden anser vi att lagen börändras så att även försäljning av sexuella tjänsterförbjuds. Genom att kriminalisera de prostitueradeshandlande skulle de som grips kunna dömas till t.ex.behandling och därmed ges en möjlighet att komma ursin situation. Vilka påföljder som är lämpliga börutredas i samband med att ett nytt lagförslag tasfram. Innan en sådan kriminalisering kan genomförasmåste också systemet för att sätta in adekvatarehabiliterings- och vårdinsatser för prostitueradeses över och byggas ut.Det får ankomma på regeringen att vidta åtgärder ienlighet med vad vi nu anfört och återkomma tillriksdagen med ett lagförslag som tillgodoser våraönskemål.Detta innebär att vi ställer oss bakom motion2001/02:Ju291. Motionerna 2001/02:Ju452 och2001/02:U349 i dessa delar bör inte, på de skälmajoriteten anfört, föranleda någon åtgärd.2. Högmålsbrott (punkt 6)av (), () och KiaAndreasson (mp).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 6 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 3. Därmed bifallerriksdagen delvis motionerna 2001/02:Ju375,2001/02:Ju402, 2001/02:Ju412 och 2001/02:Ju427.StällningstagandeEnligt vår uppfattning är det inte rimligt att i daggöra någon åtskillnad mellan medlemmar av kungahusetoch vanliga människor. Det är inte heller rimligtatt det anses som allvarligare att förgripasig mot kungen än mot t.ex. statsministern ellertalmannen. Kungen har endast en representativ,symbolisk och ceremoniell funktion medan bådestatsministern och talmannen har en reellmaktställning baserad på demokratiska val.Bestämmelsen i 18 kap. 2 § bör därförupphävas.Det får ankomma på regeringen att snaraståterkomma till med ett lagförslag somtillgodoser vad vi nu anfört.3. Olovlig körning, m.m. (punkt 10)av (), (),(), (), RagnwiMarcelind (kd), (), (c) och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 10 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som anförs i reservation 4. Därmed bifallerriksdagen delvis motionerna 2001/02:Ju229,2001/02:Ju316 yrkande 1 och 2001/02:Ju383 samtavslår motionerna 2001/02:Ju309 och 2001/02:Ju316yrkande 2.StällningstagandeI de fall polisen i samband med att föraren gripitsför olovlig körning beslagtagit fordonet händer detinte sällan att polisen måste lämna tillbakafordonet eftersom åklagaren avstått från att väckaåtal. Detta beror ofta på att föraren även gjort sigskyldig till grövre brottslighet som konsumerar denolovliga körningen.Enligt vår uppfattning är dettaotillfredsställande, särskilt som det ofta rör sigom trafikfarliga bilar som saknar försäkring ochkörs obeskattade. Att körkortslösa förare iskrotbilar närmast ohämmat kan fara fram längsvägarna rimmar illa med regeringens nollvision itrafiksäkerhetsarbetet samt undergräverlaglydigheten. Möjligheterna till förverkande avbeslagtagna fordon måste därför utvidgas.Det får ankomma på regeringen att beakta vad vi nuanfört i det pågående arbetet.4.