bet · GP01AU6 · 2002-04-09 00:00:00 — Arbetsgivaravgifterbör inte tas ut på ersättning från ettvinstdelningssystem.·· För att utbildning skall premieras bättre ochbristyrken skall kunna locka till sig arbetskraftmåste lönebildningen ge utrymme för en bättrelöneutveckling inom dessa yrken jämfört med hurdet fungerat hitintills. Därmed kan också ökademöjligheter skapas för tillkomst av arbeten inombranscher med relativt låga ingångslöner. Flersådana arbeten ökar möjligheten för många attkomma in på arbetsmarknaden. Skattesänkningar förlåginkomsttagare kan underlätta en sådan process.·· Lagregleringen av kollektivavtalen bör ses överför att öka den enskildes rättigheter och främjaen bättre fungerande lönebildning. Bland annatborde möjlighet för enskilda löntagare att slutaavtal med arbetsgivare utan hänsyn till gällandekollektivavtal underlättas. Riskerna för attenskilda arbetstagare utnyttjas otillbörligtgenom att hamna i en underlägsen position,exempelvis vid hög arbetslöshet, måste beaktas idenna översyn. Lagstiftning om att stridsåtgärderskall vara proportionerliga bör införas. Viåterkommer till detta i en efterföljandereservation·· Arbetsmarknadens parter bör eftersträva ökadflexibilitet vad gäller lönebildning för ungdom.Lägre ingångslöner inom vissa branscher kan varaett verksamt sätt att få fler unga i arbete.Detta bör i första hand lösas avtalsvägen.·Enligt vår uppfattning är det arbetsmarknadensparter som har det direkta ansvaret förlönebildningen. Staten kan dock genom lagstiftningoch institutionella ramar skapa förutsättningar fören bättre lönebildning. Vi anser därför attutvecklingen av den tidigareförlikningsmannaexpeditionen till ettmedlingsinstitut kan vara något positivt.Vi anser också att i sittarbete bl.a. bör verka för samordnade avtalsperioderoch ge råd och stöd till arbetsmarknadens parter föratt främja en samhällsekonomiskt sund lönebildning.Vid konflikter skall kunna agerasom medlare, genom att i samråd med parterna utsemedlare som har förtroende hos de berörda.En viktig uppgift för är att setill att statistik om löner finns tillgänglig på ettrelevant sätt.Det är endast arbetsmarknadens parter som kanutveckla löneformer och anställningsvillkor som äranpassade till dagens och morgondagens arbetsmarknadmed dess snabba omvandlingstakt. får därför inte leda till statliginkomstpolitik. Även fortsättningsvis är detarbetsmarknadens parter som har huvudansvaret förlönebildningen.Slutligen anser vi att bör hanödvändig kompetens för att arbeta medjämställdhetsfrågor samt övrigadiskrimineringsformer när det gäller lönebildning.Detta är ett bra incitament för att fortsättaarbetet med att undanröja osakliga löneskillnadermellan kvinnor och män liksom på andra områden därlönesättningen sker på ett diskriminerande sätt.Sammanfattningsvis föreslår vi att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad vihar framfört om lönebildningen. Detta innebär attriksdagen bör bifalla motion A367 yrkandena (kd) och avslå motionerna A219 yrkandena 15 (m) ochA234 (m).14. Chefslöner m.m. (punkt 9) (v)av () och Carlinge Wisberg (v).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 9 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 14. bifaller därmed motionerna2000/01:A226 yrkandena 15 samt 2000/01:A601yrkandena 1 och 2.StällningstagandeVänsterpartiet har påtalat detorimliga i att bevilja fantasilöner och att geomotiverat höga avgångsvederlag för ledande personeri både privat och offentlig tjänst. Det är orimligtatt begära att löntagarna ensidigt skall visasamhällsansvar och hålla tillbaka sina lönekrav närstorföretagens chefer beviljas skyhöga löner, bonusoch fallskärmsavtal och när en del chefer i statligaverk och bolag fått fantasilöner och högaavgångsvederlag. Om det upplevs som om ett litetbrödraskap belönar varandra med olika förmåner blirdet svårt att hålla ihop samhället.Lönebildningen måste ses i ljuset av ökadesamhällsklyftor. Den rikaste tiondelen av hushållenökade sina disponibla inkomster medbetydligt mer än de med de lägsta inkomsterna. Denrikaste tiondelen disponerade av de totaladisponibla inkomsterna.Vänsterpartiet anser att det bör tillsättas enlåg- och höginkomstutredning med syftet attundersöka vilka grupper som fått det bättre ochvilka som fått det sämre till följd av avregleringenav penning- och kreditmarknaden och på grund avbörsuppgången. Utredningen bör även belysa vad somligger bakom att den disponibla inkomsten minskatför låginkomsttagare och varför den ökat förhöginkomsttagarna. En granskning bör ske av förmåneroch privilegier bland ekonomiska och politiskamakthavare.Vänsterpartiet anser att staten som arbetsgivarebör vara en pådrivare genom att skapa legitimitetför viktiga verksamheter och ett bra samhällsklimat.Statsministerns lön bör vara tak för ledandeoffentliga befattningshavare eftersom det uppdragetrimligen bör ses om statens viktigaste. Detta takborde också kunna vara moralisk norm för kommuner,landsting och privata företag.Vänsterpartiet anser även att de trygghetspaket,fallskärmar, som finns skall ses över och stramasupp, t.ex. genom att anknytas till lagen omanställningsskydd eller till riksdagsledamöternasvillkor.Påståendet att toppchefer har en särskilt utsattställning som skulle motivera stora avgångsvederlaganser vi vara starkt överdrivet. Risken är snarareatt överdådiga avgångsvederlag gör vissa toppcheferekonomiskt oberoende för återstående arbetsliv.Avgångsvederlag skall vara en rimligomställningsförsäkring, inte en garanterad höglevnadsstandard livet ut.En annan fråga gäller ersättningen för olika slagav sidouppdrag. anser att sådanauppdrag bör reducera lönen i motsvarande grad. Lönoch förmåner skall bestämmas efter det arbete somförväntas ingå. Om uppdraget innebär att den egnamyndigheten eller bolaget representeras skallgrundlönen reduceras motsvarande arvodet.Vänsterpartiet anser också att arvodena föruppdrag i statliga styrelser är förhållandevishöga. Nivån bör sänkas.Det anförda innebär att vi tillstyrker motion2000/01:A226 yrkandena 15 (v). Motion 2000/01:A601yrkandena 1 och 2 (v) får anses tillgodosedd med detanförda.15. Stridsåtgärder (punkt 10) (m, kd, c, fp)av (), (),(), (), MariaLarsson (kd), (), () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 10 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 15. bifaller därmed motionerna2001/02:A219 yrkandena 7 och 8, 2001/02:A349 yrkande5 i denna del, 2001/02:A367 yrkandena 31 och 32 samt2001/02:N267 yrkande 17 i denna del.StällningstagandeEnligt vår mening bör det införas ettproportionalitetskrav för att begränsa möjlighetentill stridsåtgärder som kostar litet för den egnaorganisationen men orsakar stor skada för motpartenoch tredje man. Det skall inte vara möjligt att taut nyckelgrupper i strejk och vidta s.k.nålsticksåtgärder om detta vållar motparten ellertredje man stor skada. Kravet på proportionalitetbör gälla såväl vid primärkonflikter som vidsvarsåtgärder och både vid konflikter som syftartill ett nytt avtal och vid sådana som syftar tillett s.k. hängavtal. Det skulle innebära ett visstskydd för den s.k. negativa föreningsrätten.Vi kan konstatera att strejkrätten är merbegränsad i flera europeiska länder än vad den är iSverige. I exempelvis måste facket tahänsyn till de ekonomiska skadeverkningarna av enstrejk.Vi anser att även sympatiåtgärder bör förbjudas.Enligt vår uppfattning är det svårt att rättsligtmotivera rätten till sympatiåtgärder. Den rättenförsvaras bara av den fackliga sidan somuppfattar rätten till sympatiåtgärder som en del avkollektivavtalssystemet. Den egentliga grunden förrätten till stridsåtgärder att träffakollektivavtal finns inte vid sympatiåtgärder. Detbehöver inte heller förekomma någon som helstintressegemenskap mellan den part som vidtarsympatiåtgärden och den part i primärkonflikten somsympatiåtgärden avser att stödja. Det kan t.o.m.vara så att en part som har träffat kollektivavtalefter stridsåtgärder i de egna förhandlingarna sedanockså drabbas av sympatiåtgärder. Ett annat skäl förett förbud mot sympatiåtgärder är den ökadesårbarheten hos företagen till följd av den tekniskautvecklingen.Vi föreslår att tillkännager förregeringen som sin mening vad vi har framfört om attinföra ett proportionalitetskrav och att förbjudasympatiåtgärder. Det innebär att börbifalla motionerna A219 yrkandena 7 och 8 (m), A349yrkande 5 i denna del (m), A367 yrkandena 31 och 32(kd) samt N267 yrkande 17 i denna del (fp).16. Integritet i arbetslivet (punkt 11) (v)av () och Carlinge Wisberg (v).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 11 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 16. bifaller därmed motionerna1999/2000:A723 yrkande 13 och 2001/02:A316 yrkande 1samt avslår motionerna 2001/02:A238, 2001/02:A245,2001/02:A327, 2001/02:A354 yrkandena 1 och 2,2001/02:A378 samt 2001/02:Ju388 yrkande 10.StällningstagandeVänsterpartiet anser att det finns anledning attifrågasätta att man i det privata näringslivet i dagi allt större utsträckning använder sig avmedicinska kontroller. Detta sker helt utan stöd avlag, kollektivavtal, andra regler eller gemensammanormer. Detta är djupt otillfredsställande.Kontroller av detta slag är ett stort intrång i detprivata livet. Vi har efterlyst en strategi för hurarbetet mot alkohol och narkotika måste utvecklas.När kontroller som hotar integriteten är nödvändigamåste det finnas en genomtänkt kedja av åtgärder såatt man vet vad som skall kontrolleras, vem somskall kontrollera, hur svar skall användas och avvem. Löntagarnas personliga integritet måstegaranteras så långt som möjligt.Vi kan nu konstatera att en utredning om personligintegritet i arbetslivet har presenterat sittförslag om en ny lag. Vi välkomnar en lag på områdetmen utan att i detta sammanhang binda oss för dennärmare utformningen. Eftersom en reglering ärytterst angelägen, förutsätter vi att regeringensnarast efter sedvanlig beredning återkommer med ettlagförslag.Oavsett vad som sagts anser vi att det finnsanledning att vara kritisk till vissa delar avförslaget. Dess anknytning till personuppgiftslagen(PUL) kan göra lagen svårtillämpad och därmed mindreeffektiv. Skyddet för den personliga integritetenmåste ha hög dignitet. Utrymmet för undantag måstevara mycket begränsat.Det anförda innebär att vi anser att motionerna1999/2000:A723 yrkande 13 (v) och A316 yrkande 1 (v)bör bifallas. Övriga i sammanhanget behandlademotioner avstyrks.17. Yttrandefrihet för privatanställda m.m.(punkt 12) (v)av () och Carlinge Wisberg (v).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 12 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 17. bifaller därmed motion2001/02:Ju388 yrkandena 8 och 9 samt avslårmotionerna 2001/02:A224 yrkandena 1 och 2 samt2001/02:A385 yrkande 4.StällningstagandeEtt särskilt problem som uppmärksammats avVänsterpartiet är när verksamhet som tidigarebedrivits i offentlig regi privatiseras. Dengenerella grundlagsfästa meddelarfriheten ersätts dåmed en långtgående tystnadsplikt. att privat verksamhet får konkurrensfördelarpå bekostnad av arbetstagarens möjlighet att meddelasig när det exempelvis gäller missförhållanden påarbetsplatsen.Frågorna har berörts i en utredning, Ds 2001:9.Detta förslag har mött viss kritik vidremissförfarandet.Enligt mening är det lagförslagsom presenterats i utredningen inte tillräckligtlångtgående. En lag om skydd för meddelarfrihet ioffentligfinansierad verksamhet i privat regi skallbygga på principen att denna så långt som möjligtskall vara densamma som för offentliganställda. Omså erfordras kan lagstiftningen kompletteras medregler som skyddar verkliga företagshemligheter.Man bör dessutom gå ett steg längre. Ett skyddbehövs för meddelarfriheten på privata arbetsplatseri allmänhet, inte bara i verksamhet som äroffentligfinansierad. anser att enutredning bör ges i uppdrag att även utredaförutsättningarna för anställda i helt privat regiatt få utöva sina grundlagsskyddade rättigheter.Även här bör lagen kunna kompletteras med regler förvad som skall anses som företagshemligheter.Det anförda innebär att vi anser att börbifalla motion Ju388 yrkandena 8 och 9 (v).Motionerna A224 yrkandena 1 och 2 (mp) samt A385yrkande 4 (mp) bör avslås.18. Yttrandefrihet för privatanställda m.m.(punkt 12) (mp)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att utskottets förslag under punkt 12borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 18. bifaller därmed motionerna2001/02:A224 yrkandena 1 och 2 samt 2001/02:A385yrkande 4 samt avslår motion 2001/02:Ju388 yrkandena8 och 9.StällningstagandeEtt stort och växande arbetsmiljöproblem är rädslanför att framföra kritik på arbetsplatsen. Tystnadenhar brett ut sig. Många arbetsgivare kräver i dagtystnad och lojalitet av medarbetarna. Inte baraprivata arbetsgivare utan också kommuner ochlandsting finns bland dem som anser att lojalitetbetyder att inte kritisera sin arbetsgivare. Mestmarkant är detta inom den offentliga sektorn.Rädslan att framföra kritik gör att människor kännersig stressade och pressade.Klimatet har blivit hårdare med ökad konkurrensoch stramare ekonomi. Massarbetslösheten har gjort att arbetsgivarna haft stor tillgångtill arbetskraft och kunnat välja och vraka urarbetslöshetskön.Som framhålls i motion A224 (mp) uppger 3 av10 statstjänstemän att det är känsligt att framförakritik mot arbetsgivaren. En enkätstudie bland 300anställda inom Fastighets och Livsvisar att 26 respektive säger att de drar sigför att säga vad de tycker om arbetsmiljön ocharbetsvillkoren.Yttrandefriheten är lagskyddad, men undersökningarvisar att det trots att lagen finns inte är så. Enrapport från redovisar intervjuer med 1 400personer anställda inom landsting, kommuner ochkyrkan. Inom kyrkan vågar 6 av 10 inte framföraöppen kritik.Rädslan att kritisera sägs vara störst blandkvinnor och äldre arbetstagare och blandadministrativ personal. Nästan varannan kommunaltanställd vågar inte öppet ge kritik, och så mångasom avstår från kritik av rädsla för attförlora jobbet eller för att vålla problem påarbetsplatsen. Man håller hellre tyst omoegentligheter än säger ifrån.De som har tidsbegränsade anställningar harsvårast att säga ifrån. Hellre godtar man en dåligarbetsmiljö än inga lönelyft eller inget arbetealls. Enligt en studie inom Arbetslivsinstitutetvill många tillfälligt anställda ha fast arbete, ochdärför tiger de om missförhållanden. Ju osäkrareställning en anställd har, desto svårare blir detatt framföra kritik.Yttrande- och meddelarfriheten är grundlagsfäst,men gäller enbart i förhållande till staten. När nuprivata företag tar över allt mer av den verksamhetsom tidigare drevs i offentlig regi gäller intelängre dessa friheter. Den privata arbetsgivaren harrätt att kräva lojalitet mot mål och metoder. Densom yttrar sig offentligt riskerar disciplinäraåtgärder eller i värsta fall uppsägning.Vi anser att det borde införas en ny regel imedbestämmandelagen. Dessutom borde även personalenhos privata arbetsgivare omfattas av en ökadyttrandefrihet.Efter flera motioner och interpellationer från ossi utreddes frågan om ökadyttrandefrihet. I departementspromemorian Ds 2001:9läggs det fram förslag om en ny lag till skydd förprivatanställdas yttrandefrihet. Genom detta förslagskulle problem av det slag som vi har beskrivit härovan kunna åtgärdas. Det skulle fortfarande varafritt att inom den privata industrin avtala omtystnadsplikt för de anställda. Vi anser att dennapromemoria bör ligga till grund för ny lagstiftning.Regeringen bör återkomma med förslag om en sådanlag och om ändringar i medbestämmandelagen ienlighet med vad vi beskrivit ovan.Detta innebär att jag tillstyrker motionerna A224(mp) yrkandena 1 och 2 samt A385 yrkande 4 (mp).Motion Ju388 yrkandena 8 och 9 (v) avstyrks.19. Fackligt tolkningsföreträde (punkt 13) (m)av (), (),() och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 13 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 19. bifaller därmed motionerna2001/02:A349 yrkande 5 i denna del och 2001/02:N267yrkande 17 i denna del.StällningstagandeI enlighet med vad vi har utvecklat i vårreservation nr 9 ovan om den enskilde som bärare avarbetets rättigheter och om fria enskilda avtalanser vi att sådana regler måste tas bort som gynnarcentrala organisationer på bekostnad av människornapå arbetsplatsen. Dit hör det fackligatolkningsföreträdet vid vissa arbetsrättsligatvister. Dessa regler bör alltså upphävas. Dettainnebär att vi anser att motion A349 yrkande 5 idenna del (m) bör bifallas liksom motion N267yrkande 17 i denna del (fp).20. Vetoreglerna (punkt 14) (m, fp)av (), (),(), () och RunarPatriksson (fp).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 14 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 20. bifaller därmed motion2001/02:A349 yrkande 5 i denna del och avslår motion2001/02:A316 yrkande 13.StällningstagandeDen fackliga vetorätten mot anlitande aventreprenörer bör avskaffas. Den kan kritiseras avflera skäl. Det är principiellt felaktigt att defackliga organisationerna getts långtgåendebefogenheter att vaka över hur lagregler efterlevs.Den som drabbas av reglerna har ingen möjlighet attbemöta anklagelserna, och han eller hon kan inte fåen vetoförklaring rättsligt prövad. Reglerna fyllerdärför inte befogade krav på rättssäkerhet, ochhindrar i stället sund konkurrens och försvårarnyetablering av företag.Vi anser att motion A349 yrkande 5 i denna del (m)bör tillstyrkas. Vårt ställningstagande innebär attmotion A316 yrkande 13 (v) bör avslås.21. Vetoreglerna (punkt 14) (v)av () och Carlinge Wisberg (v).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 14 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 21. bifaller därmed motion2001/02:A316 yrkande 13 och avslår motion2001/02:A349 yrkande 5 i denna del.StällningstagandeVetoreglerna har en viktig funktion. De germöjlighet att granska om en entreprenör är seriösoch uppfyller gällande normer i samhället. De ärockså ett sätt att motverka ekonomisk brottslighet.Emellertid borde reglerna förbättras i ett antalhänseenden.Förutsättningen för att kunna utnyttja vetorättenär att det har hållits en förhandling mellanarbetsgivaren och den fackliga organisationen. Omarbetsgivaren struntar i detta kan vetorätten inteutövas, utan organisationen blir hänvisad att begäraskadestånd. Det finns då inte några möjligheter attkomma åt ett oseriöst entreprenadföretag viavetorätten. Arbetsgivaren skall inte ha fördel avatt låta bli att förhandla. anserdärför att organisationen skall kunna använda sig avvetorätten även om det inte har hållits någonförhandling.Variationen i strukturen i de fackligaorganisationerna är stor, vissa har få storaarbetsplatser, andra har många små. Vänsterpartietanser att vetorätten skall ligga på den nivå som denfackliga organisationen själv beslutar. Hänvisningeni 39 § till centrala arbetstagarorganisationer bördärför utgå.Vetorätten utövas under hot om skadestånd för denfackliga organisationen. Ett skadestånd är rimligtom organisationen medvetet grovt missbrukarvetorätten eller är grovt oaktsam. Har däremotorganisationen använt sin vetorätt på ett rimligtsätt med tanke på den information som fanns vidtillfället skall inte skadestånd kunna komma ifråga. Detta bör gälla även om den fackligaorganisationen i ett senare skede inte skulle fårätt i sak. Om organisationen har ett hot omskadestånd hängande över sig blir det svårt attutnyttja de få konkreta rättigheter som arbetsrättenger arbetstagarsidan. Organisationen tvingas att haen alltför bred marginal för sitt handlande.Avsaknad av kollektivavtal anses inte i sig stridamot god sed på arbetsmarknaden. Detta innebär attdet kan vara lättare att lägga in veto mot ettföretag som har kollektivavtal, om detta har brutitmot avtalet vid upprepade tillfällen, än mot ettföretag helt utan kollektivavtal. Vänsterpartietanser att begreppet god sed är alltför vagt om detskall vara möjligt att ingripa mot s.k. socialdumpning. Om ett företag har skrivit under ettkollektivavtal finns en garanti för att rätt lönbetalas ut och att den enskilde omfattas avförsäkringar. Ett företag utan kollektivavtal kandäremot på ett helt annat sätt ensidigt ändra löne-och anställningsvillkor. Dessutom innebär densvenska modellen att lönevillkoren bestäms i avtaloch inte i lagar. Det är då viktigt att slå vakt omparternas ansvar för löne- och arbetsvillkor.Vi anser att 3840 §§ medbestämmandelagen börändras i enlighet med detta. Regeringen bör ges iuppdrag att återkomma med ett sådant lagförslag.Det anförda innebär att vi tillstyrker motion A316yrkande 13 (v). motion A349 yrkande 5 idenna del bör avslås.22. Rättsläget vid företagsnedläggningar m.m.(punkt 15) (v)av () och Carlinge Wisberg (v).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 15 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 22. bifaller därmed motionerna2001/02:A266 yrkandena 1 och 2 samt 2001/02:A316yrkandena 8 och 1012 samt avslår motionerna2001/02:A217 yrkandena 1 och 2, 2001/02:A218yrkandena 16, 2001/02:A249, 2001/02:A270,2001/02:A274, 2001/02:A302 samt 2001/02:A306yrkandena 1 och 2.StällningstagandeSom konstaterat i sin motion A316pågår det en ständig omvandling av arbetslivet ochnäringslivet. Omvandling, nedläggning ellerförflyttning av verksamheter är konkreta resultat avdetta.Utvecklingen genom produkt- och teknikbyten,branschers omvandling, nya utbildningskrav och nyasätt att organisera arbetet kan och bör intestoppas, men den bör styras. Strukturomvandlingarhar i inte setts som något negativt. Företagmed hög produktivitet och därmed godlönebetalningsförmåga har utvecklats. Detta ärviktigt för att skapa en bred skattebas som kanfinansiera offentliga satsningar på infrastruktur,kultur, utbildning, vård och omsorg.Åtgärder vid enskilda företags nedskärningar ochnedläggningsbeslut bekostas främst viaskattebetalarna kollektivt. Däremot är kraven på deenskilda företagen inte särskilt hårda i Sverigejämfört med hur det är i andra länder i Europa.Enligt mening är det uppenbart attlöntagarnas rättigheter måste stärkas. Ett arbetemåste påbörjas för att via lagstiftning stärkalöntagarnas rättigheter vid företagsnedläggelser,t.ex. efter den modell som föreslagits i Frankrike.Tanken är att ett företag som vill lägga nedproduktionen måste kunna motivera detta med hänsyntill ett bredare socialt och samhällsekonomisktperspektiv. Det räcker således inte att vinsten ärhögre någon annanstans. Om en godtagbar motiveringinte lämnas skall regeringen kunna stoppa ellerfördröja nedläggningen. bör hos regeringenbegära förslag om detta.Det anförda innebär att motionerna A266 yrkandena1 och 2 (v) och A316 yrkandena 8 och 1012 (v)tillstyrks. Övriga i sammanhanget behandlademotioner avstyrks i den mån de inte kan ansestillgodosedda genom det anförda.23. Sakliggrundbegreppet (punkt 16) (v)av () och Carlinge Wisberg (v).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 16 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs under Ställningstagande ireservation 23. bifaller därmed motion2001/02:A316 yrkande 9.StällningstagandeBegreppet saklig grund är centralt i lagen omanställningsskydd.