bet · GP01UU4 · 2002-04-09 00:00:00 — En allt intensivare diskussion förs omgemensamma värden och normsystem samt om en framväxandeglobal etik. Till en del kan man se det ökande intresset förde mänskliga rättigheterna bland regeringar ochorganisationer som en effekt av detta.5.1.4 Demokratin och parlamentens roll i englobaliserad världParlamentens arbetsformer - och efterhand också parlamentensjälva - vinner insteg i världspolitiken, och varjeinternationell organisation med självaktning (även renaregeringsorganisationer såsom och ) söker nupå olika sätt relatera sig till parlament ochparlamentariker. Möjligen kan denna utveckling uppfattas somett försök att skapa ökad legitimitet för den egnaverksamheten, men inspiration kan också av andra skäl hahämtats från framgångsrik växelverkan mellan ministerråd ochparlamentarikerförsamling inom organisationer såsomEuroparådet.Parallellt med detta organiserar sig olika intressegrupperinternationellt. Det var länge sedan en större internationellkonferens ägde rum utan att det arrangerades ettNGO-forum.På den internationella arenan har den ökade globaliseringenoch samhällets internationalisering medfört att en betydandeförändring av parlamentens ställning ägt rum. Denna tar siguttryck dels i att existerande parlamentariska organ fåttsina roller omdefinierade och utvidgade, exempelvis genom attsäkerhetspolitiska frågor kommit in i det nordiskasamarbetet, dels i att nya strukturer tillkommit, bl.a.OSSE:s parlamentariska församling. I det sistnämnda fallethar utvecklingen berott på önskemål från berörda statersregeringar, så som de uttrycktes vid . Iandra fall, vilket gäller bl.a. , harexisterande parlamentariska sammanslutningar som ett resultatav omvärldsförändringar fått nya roller och arbetsformer.Parlament och parlamentariker har under de senastedecennierna också fått en betydelsefull roll som övervakareav val.I denna mening har parlamentens betydelse i världspolitikenökat. Emellertid kan man även finna mottrender med innebördenatt de nationella parlamenten och deras inbördessamarbetsorgan fått se sitt inflytande avta. Ett tecken pådetta kan vara att olika intresseorganisationer i minskandeutsträckning satsar på att driva sina frågor visavi denationella parlamenten, och att de i stället väljer attarbeta via sina egna internationella nätverk och genom dessadriva sina frågor vid exempelvis FN:s världskonferenser,vilka fått en allt större roll som normbildare.Aspekter på den utveckling som här kortfattat beskrivitsfinns utvecklade i två studier som utskottet tagit fram inomramen för sitt arbete med uppföljning och utvärdering ochlåtit publicera i serien Utredningar från (1998/99:URD3 och URD4)[5].Ur det ovan anlagda perspektivet är det av särskiltintresse att notera att utvecklingen på olika samhällsområdeni allt högre grad initieras internationellt. De deltagandestaterna måste gå från ord till handling för att i slutändannationellt genomföra vad som blivit följden av derasinternationella åtaganden, oavsett om det rör sig ompolitiska åtaganden eller sådana som kräver inhemsklagstiftning. Särskilt tydligt är detta i frågor som fallerinom området för FN:s världskonferenser (exempelvisimplementeringen av ), men betydelsefullaexempel från andra områden låter sig lätt finna (bl.a.inkorporeringen av den europeiska konventionen om skydd förde mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna,den s.k. , i svensk lagstiftning).Med en viss generalisering torde man kunna säga att deninternationella konferensverksamheten och detinterparlamentariska samarbetet ofta ligger i en mycket tidigfas av den utrikespolitiska processen, närmast på gränsenmellan kvalificerad opinionsbildning och tidigtbeslutsfattande.1700-talet har betecknats som kabinettsdiplomatinsårhundrade. 1814 får anses varakongressdiplomatins genombrott. Under det tidiga 1900-taletslog organisationsdiplomatin och den multilateraladiplomatin, främst med () som arena,igenom, medan sett framväxten av ettnytt slags diplomati som tillfört den multilateralaorganisationsdiplomatin en parlamentarisk dimension men ocksåen nätverksdimension i vilken NGO-inslaget varit påfallande.Några av de problem som detta väcker framgår av de ovannämnda studierna, vilka utförts på uppdrag avutrikesutskottet. Andra aspekter, med inriktning påutvecklingen inom EU, har berörts av det sammansattakonstitutions- och utrikesutskottet i dess betänkande2000/01:KUU1, vari bl.a. sägs:Utifrån perspektivet av önskemål om de nationellaparlamentens större delaktighet i EU:s verksamhet och avatt deras behov av bred insyn och påverkansmöjlighettillgodoses finns det också anledning att iframtidsdiskussionen uppehålla sig vid parlamentens ochparlamentarikernas förutsättningar i förhållande tillpåtryckargrupper såsom enskilda organisationer (s.k.NGO:er) och lobbyister.Parlamentarikern har, genom att han eller hon ärdirekt folkvald, en särskild legitimitet och ärrepresentativ för väljarkollektivet. Detta till trots ärdet i normalfallet påtryckargrupperna som har störstgenomslag i de opinionsbildnings- ochinflytandeprocesser som föregår besluten i europeiskasammanhang. Från demokratisk synpunkt är dettabetänkligt. Det finns därför anledning att mera ingåendediskutera möjligheterna för folkets direktvaldarepresentanter att medverka och påverka under deprocesser som leder fram till de slutliga besluten. Tillgrund för detta synsätt ligger värderingen att folkensvalda representanter skall ha en möjlighet att tidigtoch i relevanta fora delta i den strategiskaopinionsbildning som i slutändan får betydelse förförhållandena i respektive hemländer. Alternativet ärannars att de i samband med ratifikationer ellerantagande av följdlagstiftning i det egna parlamentetbara kan säga "ja" eller "nej" till dokument de självainte kunnat påverka annat än marginellt men som starktinfluerats av NGO:er och andra påtryckargrupper.En aspekt av de nationella parlamentenspåverkansmöjligheter genom agerande på europeisk nivårör samverkan med respektive regering. I harunder senare år en allt tydligare strävan varit attgenom samverkan mellan regering och riksdag i detinternationella agerandet söka åstadkomma ökat genomslagför svenska synpunkter i frågor där brettinrikespolitiskt stöd funnits för den förda politiken.Det kan diskuteras om det i EU-sammanhang skulle kunnafinnas utrymme för samverkan av liknande slag.Det synsätt som det sammansatta utskottet anlägger - och somutrikesutskottet ansluter sig till - äger giltighet även iett vidare sammanhang än det som rör EU. Generellt är detrelevant också när det gäller de nationella parlamentens rolli en globaliserad värld.Utskottet menar därför att regeringen vid utformandet av ensvensk globaliseringsstrategi, men även annorledes, bör verkaför att folkets valda representanter får vederbörligapåverkansmöjligheter såväl i förberedelsefasen införbetydelsefulla internationella konferenser (exempelvis inomkommittéer som förbereder sådana konferenser) som när dessakonferenser genomförs. Motsvarande synsätt bör vara rådandenär det i andra sammanhang är aktuellt att låta utomståendeingå i regeringsdelegationer. Härvid bör beaktas vikten avatt politiska åsiktsskillnader avspeglas, men också att dentyngd väljarna givit åt olika uppfattningar får genomslag.Varje generation måste vinnas för demokratin och dessuttryck måste anpassas till samhällsutvecklingen i stort. Detär därför naturligt att det i debatten också rests olikatyper av krav på demokratisering på global nivå. Demokratin,som är en av mänsklighetens främsta uppfinningar, har framförallt utvecklats inom ramen för stater, och det är inteomedelbart uppenbart vad begreppet har för innebörd påöverstatlig nivå. Den pågående framtidsdiskussionen inom EUillustrerar väl detta problem. I ett globaliseringsperspektivhar kraven på demokratisk kontroll varit starkast vad avserutvecklingen på de finansiella marknaderna. Utskottetåterkommer något till detta senare i betänkandet.5.1.5 Rättsordningar och globaliseringenDen värdegemenskap som en globaliserad värld förutsättermanifesteras tydligast i en fungerande rättsordning ellersnarare i flera samordnade rättsordningar - en folkrättsligoch flera inomstatliga.Kalla krigets epok kan bl.a. sägas ha karakteriserats av enkamp om folkrätten. Vi håller på att få en globalfolkrätt. Det kanske låter självklart, men så sent som på1970-talet skrevs i artiklar om både denvästerländska, den sovjetiska och den islamiska folkrätten.Hårdast var nog kampen om de mänskliga rättigheternas roll.Visserligen fanns på MR-området,men det pågick en strid, inte minst inom ESK[6], om vad dessaskulle innebära i praktiken. Några länder försöker ocksåfortfarande motivera sin bristande respekt för de mänskligarättigheterna med rådande kulturella eller värderingsmässigaförhållanden i sina länder.Folkrätten har, sedan den började få sin moderna utvecklingpå , främst varit en rättsordning mellan stater,och statssuveräniteten var fram till mitten av 1900-taletledstjärnan vid all rättsutveckling. Införandet av MR-elementi folkrätten innebar emellertid att individer i allmänhet komatt omfattas av vissa rättigheter som var härledda urfolkrätten; detta oavsett om motsvarande rättsskydd fannseller inte fanns i den interna rättsordningen. Utvecklingenkan i stort sägas innebära dels en urholkning avstatssuveräniteten, dels en begynnande harmonisering - påfolkrättens villkor - mellan folkrätten och de olika internarättsordningarna. Som framgått av en rad tidigare betänkandenfäster utskottet stor vikt vid den folkrättsligautvecklingen.Romstadgan för den ()är den kanske största händelsen inom folkrätten sedan tillkomst. Stadgan antogs ochträder i kraft efter det att 60 ratifikationer inkommit,vilket förväntas ske . , somvarit mycket aktivt under förhandlingsprocessen, ratificeradesom 36:e stat stadgan . Domstolen, som skallligga i , kommer att kunna döma i mål omkrigsförbrytelser, folkmord, brott mot mänskligheten samt iframtiden eventuellt också aggressionsbrott. ICC har mandatatt under vissa betingelser självständigt inleda rättegångar,men den kommer också att kunna verka efter beslut avsäkerhetsrådet och därmed göra det onödigt att skapa nya adhoc-tribunaler. En skillnad från de två internationellabrottmålstribunalerna för f.d. och för Rwandagäller dock förhållandet mellan internationell och nationellbehörighet att lagföra ett brott. Medan stadgarna för de tvåtribunalerna ger den internationella rättsliga processenföreträde framför nationella förfaranden så föreskriverRomstadgan tvärtom att nationell lagföring i princip skallges företräde. Genom denna s.k. komplementaritetsprincip fårdomstolen alltså inte ingripa om en stat är villig och harförmåga att själv undersöka och lagföra brott.Inrättandet av domstolen innebär ett viktigt steg framåtför den internationella rättskipningen. Utskottet beklagaremellertid att domstolens möjligheter att utöva ett effektivtarbete tyvärr kommer att begränsas så länge som väljeratt inte ansluta sig till domstolen.Utskottet noterar vidare att den fortgående globaliseringenställer krav på den internationella rättsutvecklingen också iandra avseenden. Det i många avseenden oklara rättsläget påIT-området är allmänt omvittnat. Behovet av regelverkavseende olika typer av ekonomiska transaktioner står ocksåklart. Framväxten av och utvecklingen inom WTO hänger närasamman med globaliseringen. Utskottet återkommer till dettasenare i betänkandet. I detta sammanhang vill utskottetemellertid särskilt framhålla att det är angeläget attuppmärksamma inte bara de materiella aspekterna av denpågående normbildningen utan också i vilka former den sker.Ett grundläggande synsätt bör vara att ett demokratisktinflytande säkerställs. Vad detta skulle kunna innebära ipraktiken är dock inte självklart.5.1.6 Det civila samhällets och näringslivets rollFör att globaliseringen skall kunna utvecklas i humanriktning behöver statliga och överstatliga initiativkompletteras med aktiva insatser frånfrivilligorganisationer, företag och enskilda. Syftet börvara att verka för bl.a. mänskliga rättigheter, godarbetsmiljö, hållbar utveckling och en god etik iarbetslivet, inklusive bekämpning av korruption. Viktigainsatser vad gäller att ge röst åt de fattigas behov kan härgöras av kyrkor och trossamfund, människorätts- ochkvinnoorganisationer, fackföreningar, kooperativ och andraenskilda organisationer. En betydelsefull roll kan ocksåspelas av motsvarande organisationer i de utveckladeländerna.Särskilda insatser bör göras av de transnationellaföretagen. FN:s generalsekreterare har mot denna bakgrundtagit initiativet till "The Global Compact" - enöverenskommelse med de stora transnationella företagen om attsamarbeta kring nio principer för mänskliga rättigheter,miljö och social utveckling. Regeringen beslöt den 28februari 2002 att skall bidra med 4 miljoner kronortill Global Compact.Frågor om företags sociala ansvar enligt riktlinjerför multinationella företag har även varit föremål för enkontinuerlig dialog i mellan regeringen ocharbetsmarknadens parter. tog regeringen ocksåinitiativ till ett stärkt samarbete - Globalt Ansvar -Swedish Partnership for Global Responsibility - mellan densvenska regeringen och svenska multinationella företag ifrågor om rimliga arbetsvillkor, spridandet av mänskligavärden och främjandet av rättigheter. Syftet med dettasamarbete är att inbjuda svenska företag att bli ambassadörerför mänskliga rättigheter, drägliga ekonomiska och socialavillkor samt en god miljö.5.2 Globala styrformer, inklusive FN:s rollGlobaliseringen medför minskat utrymme för nationellaregeringar att inom sitt eget territorium utöva kontroll överekonomiska, sociala och andra aktiviteter. Det är därförviktigt att de globala och regionala institutionerna stärksså att de kan främja och utveckla ett lämpligt ramverk avnormer och regler. Detta ramverk bör baseras på gemensammavärderingar i fråga om demokrati, mänskliga rättigheter,rättvisa, jämställdhet och frihandel.Väl fungerande internationella institutioner och bättresamverkan dem emellan är nödvändigt för att världssamfundetmed förenade krafter skall kunna ta itu med fattigdomen ochfrämja en utveckling gentemot social rättvisa samt för attavvärja globala hot, som bl.a. terrorism,massförstörelsevapen, internationell brottslighet,miljöförstöring och smittsamma sjukdomar, i första handhiv/aids och tbc.Det råder ett stort behov av bättre dialog, samordning ochhänsyn mellan de olika internationella institutionerna på detekonomiska området. Flera förslag om att stärka den globalastyrningen på detta område har därför diskuterats, bl.a.inrättande av ett ekonomiskt säkerhetsråd inom FN:s ramalternativt ett globalt ekonomiskt råd på högsta politiskanivå. är berett att diskutera sådana förslagkonstruktivt men är emot skapandet av nya internationellaorgan såvida deras mervärde inte kan identifieras.Förbättrad global styrning kräver större transparens i demultilaterala institutionerna och i andra forum förinternationellt samarbete. Viktiga framsteg har gjorts desenaste åren, och det är angeläget att fortsätta dettaarbete. De fattigaste ländernas behöver kapacitet attsamverka med de internationella finansiella institutionernaoch med andra delar av det internationella systemet. Storkraft bör därför enligt utskottets mening läggas på attförbättra koordinering och koherens mellan alla relevantautvecklingsaktörer på nationell, regional och multilateralnivå.Förenta Nationerna och dess underorgan fyller en mycketviktig roll vad gäller att lösa de stora globalaöverlevnadsproblemen och att bekämpa fattigdomen i enskildaländer och globalt. har tilluppgift att koordinera det arbete som utförs av FN:s olikaorganisationer i fält. Enligt vad utskottet inhämtat harSverige i detta avseende gett stöd och aktivt argumenteratför att öka koordinering och stärka samordningsfunktionerbland FN-organisationerna genom t.ex. gemensamma landanalyseroch att skapa ett ramverk för FN:s arbete i fält.Sverige - som är en av de största bidragsgivarna till FN:sflyktingkommissarie () - anser att det är viktigt attUNHCR samarbetar och samordnar sina insatser med olikautvecklingsorgan så att en effektiv arbetsfördelning uppnåsmellan olika aktörer samt mellan humanitärt stöd ochlångsiktigt utvecklingsbistånd.Som utskottet bl.a. framhållit i sitt betänkande2000/01:UU4 har de nordiska länderna tillhört de mestdrivande i FN:s reformprocess. Inte minst i fackorganensstyrelser har på ett ambitiöst sätt verkat för ökadprofessionalitet och förbättrade styrformer. Även om arbetetpräglas av tröghet har reformprocesserna under de senasteåren börjat visa positiva och påtagliga resultat.Även och har förändrat sin verksamhetväsentligt och anpassat den till enfördjupad förståelse kring vad som är effektivtutvecklingssamarbete och relevanta makroekonomiska åtgärder ifattiga länder. Verksamheten behöver dock anpassaskontinuerligt till nya rön och förändrade förutsättningar.Utskottet anser det därför viktigt att och denna förändringsprocess. har sedan längedrivit en politik för att skall ta mer socialaoch miljömässiga hänsyn vid utformningen av sina projekt ochprogram. har en omfattande reformprocessgenomförts i banken med syfte att effektivisera verksamhetenoch fokusera tydligare på fattigdomsbekämpning. Världsbankengör också ambitiösa miljökonsekvensbedömningar och harnyligen även presenterat en miljöstrategi.5.3. Globalisering och fattigdomsbekämpningBetydande framsteg har skett vad gäller att ökalevnadsstandarden för världens befolkning. Studier av bl.a.Världsbanken[7] talar för att utvecklingsländer som deltar iden internationella ekonomiska integrationen haft högreekonomisk tillväxt än de länder som av olika skäl valt attisolera sig eller ha en låg exponering på världsmarknaderna.Samtidigt som många har fått det bättre är fortfarandeskillnaderna mellan och inom länderna stora. Nästan tremiljarder människor måste klara sitt uppehälle på endagsinkomst som är . Enmiljard människor, flertalet i söder om , leveri absolut fattigdom med en dagsinkomst som understiger endollar om dagen.Det finns ett tydligt samband mellan ekonomisk tillväxt ochfattigdomsminskning. Inhemska åtgärder i enskilda länder ärhelt avgörande för hur framgångsrikt fattigdomen kan minskas.Utbildning samt insatser för att förbättra folkhälsovården ärviktiga för ekonomisk utveckling och för att minskafattigdomen. En sund makro- och strukturekonomisk politik,liksom en fungerande privat sektor, är nödvändigaförutsättningar för en framgångsrik fattigdomsbekämpning.Samtidigt finns en växande insikt om utvecklingsprocessernaskomplexitet och om att globalisering och fattigdomsbekämpningställer nya krav på samsyn och koherens mellan olikapolitikområden.Viktigt är också att uppmärksamma nya säkerhetspolitiskahot - som terrorism, internationell brottslighet ochspridning av massförstörelsevapen - som delvis har sittursprung i fattigdom och sociala orättvisor.Globaliseringen innebär inte i sig en lösning på deutmaningar som världssamfundet står inför. Avgörande är istället vilka politiska åtgärder som enskilda länder vidtarför att främja en utveckling som leder till ekonomisktillväxt och en rättvis fördelning av resurser och välfärd ioch mellan länder. En viktig uppgift för de rikare länderna -inklusive - är att på olika sätt stödja en sådanutveckling.Krig och konflikter, flyktingströmmar, terrorism,narkotikabrott, spridning av smittsamma sjukdomar somhiv/aids och miljöförstöring har ofta sin grund i fattigdomoch sociala orättvisor. Att utrota fattigdomen är därförenligt utskottets mening en moralisk skyldighet och en globalutmaning för hela världssamfundet. Det finns en bredinternationell uppslutning kring de utvecklingsmål som antogsav världens stats- och regeringschefer på . Ett av målen är att till2015 halvera den andel människor som lever i absolutfattigdom (dvs. har en inkomst som är lägre än en US-dollarper dag).Offentliga och privata investeringar är nödvändiga för attbygga upp en social och ekonomisk infrastruktur som gör detmöjligt för berörda länder att motverka orsakerna tillfattigdom. För att attrahera utländska direktinvesteringarkrävs framför allt goda grundläggande förhållanden för ensund ekonomi. Detta innefattar bl.a. god statsförvaltning,transparens, kamp mot korruption, politisk och makroekonomiskstabilitet, tillgång till stor marknad (genom regionaltsamarbete), infrastruktur, folkhälsa och utbildning.I ett gott investeringsklimat kan såväl inhemska somutländska direktinvesteringar öka och komplettera de inhemskaoffentliga resurssatsningarna.Ett stabilt och öppet internationellt ramverk förinvesteringar är en annan viktig komponent vad gäller att ökau-länders attraktionskraft som investeringsländer. Sverigeförsöker bidra till en sådan utveckling genom att förhandlaom bilaterala avtal om ömsesidigt främjande och skydd förinvesteringar samt att aktivt verka för att förhandlingen omen mot korruption blir framgångsrik och stödjaregionalt arbete för att bekämpa korruption.Utbildning på alla nivåer ökar förutsättningarna fördemokratisk utveckling. Kunskap är också viktig för att ettland skall kunna tillgodogöra sig tekniska innovationer ochses därför alltmer som en produktionsfaktor, väl så viktigsom arbete, kapital och naturresurser. Brain drain, dvs. attvälutbildade personer väljer att bosätta sig i utlandet, kandärför vara ett problem på kort sikt. En erfarenhet är dockatt många välutbildade väljer att efter en kortareutlandssejour åter bosätta sig i sitt födelseland, varvid dehemför de kunskaper de har förvärvat under utlandsvistelsen.Som framhålls i SOU 2001:96 En rättvisare värld utanfattigdom synes viss samsyn finnas om att emigration frånutvecklingsländer till höginkomstländer gynnarutvecklingsländer. Emigrationen antas generellt kunna bidratill högre lönenivåer för dem som stannar, somremitteringar kommer hemlandet till del.5.3.1 Resurser för utvecklingMed globaliseringen har finansmarknaderna i olika delar avvärlden snabbt genomgått omfattande förändringar. Genomavregleringar har kontrollen över kapital- och valutarörelserreducerats starkt som omsättningen och antalettransaktioner på finansmarknaderna har vuxit kraftigt. Densnabba tekniska utvecklingen, t.ex. utbyggnaden av globalatele- och datakommunikationer, har bidragit till en meromfattande och snabbare handel med valutor och andravärdepapper. Dessa förändringar har i huvudsak varit positivaför världsekonomin. Växling av valutor och finansieringen avhandeln mellan länderna har blivit enklare och billigare.Samtidigt har tillgången på investeringskapital ökat.Ett av syftena med den internationella konferensen omfinansiering för utveckling i var attdiskutera hur olika finansieringskällor tillsammans kan verkaför att uppnå de mål och åtaganden som uppställs iMillenniedeklarationen och andra internationellt överenskomnautvecklingsmål. Kongressen var unik genom att det var förstagången som FN, , IMF och WTO gemensamt förbereddeett FN-initierat högnivåmöte om finansieringsfrågor.Prioriterade frågor i diskussionen från och EU:ssida vid konferensen gällde vikten av god samhällsstyrninginklusive bekämpning av korruption, ett sunt makroekonomisktramverk för mobilisering av inhemska resurser, ökadeoffentliga/privata partnerskap på investeringsområdet(framför allt infrastruktur) och biståndets katalytiska roll,effektivitetsfrågor i biståndet, ökat marknadstillträde föru-länder, stärkt handelsrelaterad kapacitet samt ökatdeltagande av privata sektorn i genomförandet av den globalautvecklingsagendan. Resultatet från konferensen är enligtutskottets mening uppmuntrande och kan ses som ett stegframåt. Det internationella samfundet gav i sittfulla stöd till krav som stöddes av bl.a. .