bet · GP01KU38 · 2002-05-28 00:00:00 — I samtliga fall hardomstolen fastställt nämndens beslut.Utskottets ställningstagandeSkälen för en ökad öppenhet hos Exportkreditnämndenmåste vägas mot behovet av sekretess till skydd förenskilds affärs- och driftsförhållanden, Utskottetär inte berett att tillstyrka att detta skyddbegränsas. Motion N264 yrkande 1 avstyrks.Meddelarfriheten m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet vidhåller tidigareställningstaganden och avstyrker en motion(s) om meddelarfrihet inom den privatasektorn, begränsning av demeddelarfrihetsbrytande tystnadsplikterna ochåtgärder mot försäljning av sekretessbelagdauppgifter.MotionenJan () begär i motion K215 etttillkännagivande till regeringen om behovet av attpå olika sätt förbättra meddelarfriheten ochmeddelarskyddet så att de kan bli ett ännu starkarestöd för den demokratiska utvecklingen i Sverige.Därvid bör man pröva hur meddelarfriheten i lämpligaformer kan utsträckas till den privata sektorn.Vidare bör man ånyo pröva möjligheterna att begränsade meddelarfrihetsbrytande tystnadsplikterna isekretesslagen. Man bör också pröva hur man skallkomma över den svaghet som vidlåder dagens systemnär sekretessbelagda uppgifter säljs i uppenbartvinstsyfte. Slutligen är det enligt motionen viktigtatt hitta vägar för att öka kunskaperna omregelsystemen för yttrandefriheten ochmeddelarfriheten.Motionären vänder sig huvudsakligen mot detförhållandet att medier köper information avpersoner med tillgång till sekretessbelagdauppgifter och pekar på risken för skattebedrägeri.Gällande reglerDe grundläggande bestämmelserna om meddelarfrihetfinns i 1 kap. 1 § tredje styckettryckfrihetsförordningen och i 1 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen.Meddelarfriheten innebär att det i vissutsträckning är möjligt att straffritt lämna normaltsekretessbelagda uppgifter för publicering i trycktskrift, radio eller TV, m.m. I 1 kap. 1 § tredjestycket tryckfrihetsförordningen föreskrivs att detstår envar fritt att i alla de fall då ej annat ärföreskrivet i förordningen meddela uppgifter ochunderrättelse i vad ämne som helst föroffentliggörande i tryckt skrift. En motsvarandebestämmelse finns i 1 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen, som gäller andra medierän tryckt skrift.Vidare har enligt 1 kap. 1 § fjärde styckettryckfrihetsförordningen var och en rätt attanskaffa uppgifter och underrättelser i vad ämne somhelst för att antingen själv offentliggöra dem itryckt skrift eller lämna meddelande som avses itredje stycket. Också undantag från dettaanskaffandeskydd skall ha stöd itryckfrihetsförordningen. En motsvarande bestämmelsefinns även i detta fall i 1 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen.Regler om anonymitetsskydd finns i 3 kap.tryckfrihetsförordningen. Detta skydd består avflera komponenter. En är rätten till anonymitet sominnebär att författare, meddelare samt utgivare avicke periodiska skrifter inte är skyldiga att låtasina namn sättas ut i skriften (1 §). Vidare finnsbestämmelser om tystnadsplikt i 3 § för dem somtagit befattning med tillkomsten eller utgivningenav tryckt skrift och för dem som varit verksamma vidt.ex. bokförlag och nyhetsbyråer. Dessa får enligthuvudregeln inte röja vem som är författare,meddelare eller utgivare av en icke periodiskskrift. Därutöver finns en bestämmelse omefterforskningsförbud i 4 §. Detta innebär attmyndigheter och andra allmänna organ inte fårefterforska författaren till en framställning somhar införts eller varit avsedd att införas i entryckt skrift, den som har gett ut eller avsett attge ut tryckt skrift eller den som lämnat ettmeddelande för publicering. Författaren, meddelareneller utgivaren får dock efterforskas då dettabehövs för åtal eller annat ingripande som ärtillåtet enligt tryckfrihetsförordningen. I den månefterforskning får förekomma, skall den i 3 §stadgade tystnadsplikten beaktas. Motsvarandebestämmelser om anonymitetsskydd finns i 2 kap. 1, 3och 4 §§ yttrandefrihetsgrundlagen.Från meddelarfriheten finns undantag. Om någonlämnar ett meddelande som avses i 1 kap. 1 § tredjestycket tryckfrihetsförordningen eller 1 kap. 2 §yttrandefrihetsgrundlagen och därmed gör sig skyldigtill någon av de gärningar som anges i 7 kap. 3 §första stycket respektive 5 kap. 3 § första stycket,gäller om ansvar för sådant brott det som ärföreskrivet i vanlig lag, dvs. Degärningar som anges indelas i tre punkter. I punkt 1räknas upp vissa allvarliga brott mot riketssäkerhet. I punkt 2 upptas oriktigt utlämnande avallmän handling som inte är tillgänglig för envareller tillhandahållande av sådan handling i stridmed myndighets förbehåll vid dess utlämnande, närgärningen är uppsåtlig. I punkt 3 anges som tredjeundantag från meddelarfriheten ett uppsåtligtåsidosättande av en tystnadsplikt i de fall somanges i särskild lag. I 16 kap. 1 § sekretesslagenges en uppräkning av de tystnadsplikter som harföreträde framför principen om meddelarfrihet.Reglerna i 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen omundantag från meddelarfriheten har betydelse ocksåför anonymitetsskyddet. Tystnadsplikten i 3 kap. 3 §tryckfrihetsförordningen om uppgiftslämnareinskränks i bl.a. de situationer som avses i 7 kap.3 § tryckfrihetsförordningen. Tystnadspliktsreglernainnebär bl.a. att en journalist får uttala sig om enmeddelares identitet bara i en del av de fall därmeddelaren kan straffas, och tystnadsplikten förjournalisten sträcker sig alltså längre änmeddelarfriheten för hans källa.De nu gällande reglerna om meddelarfrihet itryckfrihetsförordningen trädde i kraft den 1januari 1978. innebar dessa regler bl.a.att meddelarfrihet inte förelåg för en offentligfunktionär i de fall då denne var underkastad eni lag föreskriven tystnadsplikt. Enligttryckfrihetsförordningens nuvarande bestämmelseri ämnet skall i fråga om såväl offentligafunktionärer som andra personer föreskrifter omtystnadsplikt i stället bryta igenommeddelarfriheten endast i de fall som anges i ensärskild lag. I propositionen (prop. 1975/76:204)uttalade föredragande statsrådet vad gälldeomfattningen av det tryckfrihetsrättsligameddelarskyddet m.m. bl.a. följande (s. 95).Jag finner det vidare angeläget att framhålla attstraffrihet för meddelare inte betyder attoffentliga tjänstemän är skyldiga att imotsvarande mån lämna upplysningar till t.ex.pressen om känsliga förhållanden. Innebörden aven särskild tryckfrihetsrättslig meddelarfrihetär i stället den att det allmänna - med tanke påde viktiga intressen som informationsfrihetenrepresenterar - överlåter åt den enskilde att,utan risk för repressalier, själv bedöma om detär önskvärt eller försvarligt att förmedla vissauppgifter för offentliggörande. Man kan räkna medatt han därvid beaktar de skyddsintressen som envanligtvis gällande tystnadspliktsregel värnarom, liksom sin uppfattning om hurinformationsmottagaren kommer att handskas medstoffet. Sammanfattningsvis anser jag alltså attfarhågorna för att ett särskilt skydd för dem sommeddelar uppgifter till publicister skall ledatill återkommande skador är överdrivna. Liksomhittills bör man för framtiden i storutsträckning kunna förlita sig på massmediernasoch uppgiftslämnarnas omdöme och ansvarskänsla.Det vore trots det sagda orealistiskt attbortse från att meddelarfriheten kan leda tilloönskade konsekvenser i form avpublicitetsskador. Enligt min mening kan docknågon tvekan inte råda om att det, allmänt sett,är ett mindre ont att i vissa fall omständighetersom bort förtigas uppenbaras än attmissförhållanden i allmän eller enskildverksamhet får fortgå opåtalt eller att denoffentliga debatten i någon allmän angelägenhetuteblir eller kommer i obalans på grund av bristpå information.Min slutsats blir alltså att de som meddelarsig med pressen eller annars med publicister böråtnjuta en vidsträckt frihet. Att emellertiddenna frihet - liksom flertalet andra rättigheter- har sina begränsningar ligger i öppen dag.Enskildas personliga integritet och ekonomiskaintressen kan inte heller i detta sammanhanglämnas utan varje skydd. Också mycketbetydelsefulla allmänna intressen kräver sittbeaktande. Det blir nödvändigt att göra enavvägning mellan motstående och svårjämförbaraintressen, en avvägning som oundvikligen fårkaraktären av en kompromiss.I 5 kap. sekretesslagen finns bestämmelser omsekretess med hänsyn främst till intresset attförebygga eller beivra brott. Sekretess gäller bl.a.uppgifter som hänför sig till förundersökning ibrottmål och till åklagarmyndighets,polismyndighets, skattemyndighets, tullmyndighetseller verksamhet i övrigt för attförebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Försekretessen gäller s.k. rakt skaderekvisit, dvs.sekretess gäller om det kan antas att syftet medbeslutade eller förutsedda åtgärder motverkas ellerden framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.Meddelarfriheten är i dessa fall inte begränsadannat än i speciella fall (se 16 kap. 1 §sekretesslagen).Frågan om meddelarskyddets förhållande till denlagstadgade sekretessen var föremål fördiskussion av i dessbetänkande Rättssäkerheten vid beskattningen (SOU1993:62). I betänkandet (s. 208 f.) gavs entillbakablick över meddelarfrihetens ochanonymitetsskyddets historia.Rättssäkerhetskommittén uttalade i sitt förslagföljande angående meddelararvoden.Efter att ha undersökt de krav somtryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen ställer påanonymitetsskyddet för meddelare samt denkonflikt som kan föreligga mellananonymitetsskyddet och skattekontrollen har vifunnit att det inte finns något skäl att införaen särskild skatt för meddelararvoden.För det fall man ändå anser att en sådan skattbör införas har vi tagit fram ett förslag tilllag om skatt på arvode till anonym meddelare. Denär utformad som en punktskatt på meddelararvodet,där utbetalaren är skattesubjekt. Identiteten påmottagaren blir av ersättningen därmed aldrigkänd. Skatten uppgår till samma belopp som detutbetalade arvodet och är avdragsgill förutbetalaren.I den proposition om rättssäkerheten vidbeskattningen (prop. 1993/94:151) som lades fram förriksdagen förklarade regeringen att den inte avsågatt lägga fram något förslag i denna del (a. prop.s. 148).Frågan om att utvidga meddelarfriheten utanförmyndighetsområdet har varit föremål förutredning och överväganden.Yttrandefrihetsutredningen (SOU 1983:70) lämnadeförslag om en utvidgning av meddelarfriheten.Regeringen (prop. 1986/87:151) valde dock att inteföra fram förslaget. KU1987/88:36) ansåg att det fanns skäl att utvidgameddelarfriheten till att i princip gällaförhållandet även utanför den offentliga sektorn.Enligt utskottet var dock det material som förelåg iärendet inte tillräckligt. Utskottet ansåg attregeringen i stället borde se till att frågan blevföremål för utredning.Meddelarskyddskommittén (SOU 1990:12) föreslog engrundlagsreglering om rätt för enskilda inom företagoch organisationer att lämna uppgifter, som omfattasav avtalad tystnadsplikt, för publicering utan attdrabbas av straff eller andra rättsföljder.Regeringen (prop. 1990/91:64) konstaterade attförslaget mött starkt motstånd blandremissinstanserna och fann att det inte var möjligtatt föra fram frågan om en vidgad insyn inom denprivata sektorn till grundlagsstiftning i sambandmed riksdagsval. 1990/91:KU21) ansåg att det var angeläget attöka insynen i det privata näringslivet och i destora organisationerna. Vilken väg manlagstiftningstekniskt skulle gå var enligt utskotteten komplicerad fråga. Också utskottet kundekonstatera att det inte hade varit möjligt att förafram frågan om ett förstärkt meddelarskydd på denprivata sektorn inför riksdagsvalet . Liksomregeringen ansåg utskottet att frågan borde ägnasfortsatt uppmärksamhet.Demokratiutredningen ansåg, i betänkandet Enuthållig demokrati! Politik för folkstyrelse på2000-talet (SOU 2000:1), det angeläget att utvidgaoch förstärka meddelarskyddet så att det gäller ävenför privatanställda, eftersom offentlig finansieringav privat verksamhet blir vanligare - t.ex. inomsjukvård eller miljöfarlig verksamhet. Utredningenmenade att demokratiska värderingar och etiskaprinciper är lika viktiga när andra aktörer övertaroffentligfinansierad verksamhet.Tidigare behandlingKonstitutionsutskottet behandlade i sitt betänkande1996/97:KU23 två motioner som tog upp samma problemsom i den nu aktuella motionen. Utskottet gjorde dåföljande bedömning:Vid införandet av de nu gällande reglerna ommeddelarfriheten i tryckfrihetsförordningenpåpekades att det vore orealistiskt att bortsefrån att meddelarfriheten kan leda till oönskadekonsekvenser i form av publicitetsskador. Enligtföredragande statsrådets mening kunde dock någontvekan inte råda om att det, allmänt sett, är ettmindre ont att i vissa fall omständigheteruppenbaras som bort förtigas än attmissförhållanden i allmän eller enskildverksamhet får fortgå opåtalat eller att denoffentliga debatten i någon allmän angelägenhetuteblir eller kommer i obalans på grund av bristpå information. Slutsatsen blev att de sommeddelar sig med pressen eller annars medpublicister bör åtnjuta en vidsträckt frihet menatt denna frihet - liksom flertalet andrarättigheter - hade sina begränsningar och att detblev nödvändigt att göra en avvägning mellanmotstående och svårjämförbara intressen.I förarbetena till sekretesslagen påpekades attönskemålet om insyn i ett särskilt fall kan varastarkare än det sekretessintresse som harföranlett den aktuella sekretessregeln och attdet kan förhålla sig så att en regel om skyddt.ex. för ett enskilt intresse ibland på ettolämpligt sätt hindrar insyn i en myndighets sättatt fullgöra sina uppgifter.Offentlighetsprincipen skulle inte förverkligastill fullo om de offentliga funktionärerna isituationer av nu nämnt slag vore förhindradeatt bidra med uppgifter till den allmännadebatten och reglerna om meddelarfrihet varavsedda att motverka sådana icke önskade resultatav sekretessregleringen.Erfarenheterna av det rådande systemet ansågsha varit goda, och föredragande statsrådet ansågatt man kunde utgå från att de tystnadspliktersom inte hade företräde framför meddelarfrihetenockså i fortsättningen skulle komma att vid sidanav sin rättsliga funktion ha den verkan att deutövar ett psykologiskt och moraliskt tryck på deoffentliga funktionärerna att vara återhållsammamed att lämna uppgifter till massmedierna. Enannan viktig omständighet att beakta isammanhanget var att många av de uppgifter somkan komma att lämnas till följd avmeddelarfriheten sannolikt aldrig blirpublicerade. Som framhållits i skilda sammanhangvar nämligen en av meddelarfrihetens viktigastefunktioner att ge massmedierna tillgång tillbakgrundsmaterial som inte i sig självt är avsettför publicering.Vidare erinrades om nödvändigheten att göra enavvägning mellan motstående och svårjämförbaraintressen - intresset av sekretess och intressetav offentlig insyn - en avvägning somoundvikligen fick karaktären av en kompromiss.Utskottet anser att vad som sålunda anförtsalltjämt äger giltighet och avstyrker med detanförda motionerna.Våren 2000 behandlades åter frågan med anledning aven motion av samme motionär som står bakom den nuaktuella motionen (bet. 1999/2000:KU17).Utskottet hänvisade till sin tidigare behandlingav frågan och till att enligt direktiven skall se överbestämmelsen om meddelarfrihetsbrytandetystnadsplikter i 16 kap. 1 § sekretesslagen.Utskottet ansåg att resultatet av detta arbete bordeavvaktas och avstyrkte därför motionen.Frågan om hur yttrandefriheten och meddelarfrihetenpå arbetsplatser som inte är offentliga men medanknytning till det allmänna, kan stärkas harutretts inom (Ds 2001:9).Utredaren har föreslagit bl.a. en lag om skydd förprivatanställdas yttrandefrihet och en ändring isekretesslagen. Den föreslagna nya lagen bygger påden avtalsbaserade tystnadsplikt som normalt ingår iett anställningsförfarande och föreskriverinskränkningar i tystnadsplikten. Frågan övervägsför närvarande inom hänvisade med anledningav en motion om behovet av skydd för att avslöjamissförhållanden i fristående skolor till dessaöverväganden (bet. 2001/02:UbU07).Utbildningsutskottet framhöll att det finns ettdemokratiskt värde i att förhållanden vid offentligtfinansierade verksamheter kan diskuteras öppet.Utbildningsutskottet utgick ifrån att regeringeninom kort återkommer med ett förslag till lag omskydd för privatanställdas yttrandefrihet somomfattar fristående skolor. För detta talade ocksåangelägenheten av att lika regler om skydd föryttrandefrihet skall gälla för offentligt och privatanställda inom skolväsendet. Utbildningsutskottetansåg inte att det behövdes något särskilt uttalandefrån med anledning av motionerna.Utskottets ställningstagandeNär det gäller frågan om yttrandefriheten ochmeddelarfriheten på privata arbetsplatser villutskottet hänvisa till det beredningsarbete sompågår i med anledning av ettutredningsförslag. Utskottet anser att dettaberedningsarbete bör avvaktas. Utskottet vidhållerockså i övrigt sitt tidigare ställningstagande ochavstyrker motion K215 (s).ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut ochställningstaganden har föranlett följandereservationer. I rubriken anges inomparentes vilken punkt i utskottets förslagtill riksdagsbeslut som behandlas iavsnittet.1. (punkt 4)av Per ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att utskottets förslag under punkt 4 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservation 1. Därmed bifallerriksdagen motion 2001/02:K399.StällningstagandeBehovet av sekretess hos Ombudsmannen mot etniskdiskriminering (DO) har inte minskat jämfört medförhållandena i början av DO:s verksamhet. Före den1 fanns en sekretessmöjlighet sombortföll - som det verkar - av förbiseende och somnu bör återinföras med rakt skaderekvisit. Motbakgrund av att det hos DO handläggs frågor som rörkänsliga uppgifter om enskilds personliga ochekonomiska förhållanden bör pågåendeutredningsarbete inte avvaktas. Anmälare gerpåtagligt ofta in handlingar som innehåller de mestpersonliga uppgifter om hälso- ochlevnadsförhållanden. Många personer med erfarenhetfrämst av förhållanden i andra länder och somanmäler ärenden till DO torde inte heller ha vetskapom den svenska offentlighetsprincipen. Dessaförhållanden talar för att det införs ett raktskaderekvisit. Detta bör med bifall till motion K399ges regeringen till känna.2. (punkt 5)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 5 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservation 2. Därmed bifallerriksdagen motion 2001/02:N264 yrkande 1.StällningstagandeGenom att inte informera om vilka projekt som ärunder beredning avsäger sig Exportkreditnämndenmöjligheter att få in kompletterande och oberoendemiljöinformation, exempelvis oberoendemiljöinformation, som underlag för sina beslut. Attutställda garantier inte regelmässigt offentliggörsens efter det att beslut fattats innebär även det enbegränsning av informationsflödet frånExportkreditnämnden om hur eventuella miljövillkorefterlevs. Nämndens frikostiga användning avhemligstämpeln gör det omöjligt att föra en öppendebatt om miljöpolicyn. För att göra en meningsfullutvärdering möjlig måste sekretessen hävasåtminstone kring de projekt som Exportkreditnämndenbehandlat sedan miljöpolicyn infördes.Miljökonsekvensbeskrivningar och andrabeslutsunderlag måste göras tillgängliga förgranskning och offentlig debatt.Det finns exempel på flera andra länder med enlikartad samhällsstruktur och likartat näringslivsom har ett betydligt öppnare system när det gällerexportkrediter och kreditgarantier än . Desekretessbestämmelser som gäller förExportkreditnämnden måste ses över. Detta bör medbifall till motion N264 yrkande 1 ges regeringentill känna.BilagaFörteckning över behandlade förslagMotioner från allmännamotionstiden2001/02:K215 av () vari föreslås attriksdagen fattar följande beslut: Riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om behovet av att på olika sättförbättra meddelarfriheten och meddelarskyddet såatt de kan bli ett ännu starkare stöd för dendemokratiska utvecklingen i Sverige.2001/02:K229 av () vari föreslåsatt fattar följande beslut: Riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om att sekretesslagen också skallomfatta personal inom räddningstjänsten.2001/02:K300 av och () vari föreslås att fattarföljande beslut:1. begär att regeringen lägger framförslag till ändring så att det görs en särskildprövning när någon beställer personuppgifter påanställda inom rättsväsendet.2. begär att regeringen lägger framförslag till ändring så att personer varspersonuppgifter lämnats ut får besked om detta.2001/02:K303 av och () vari föreslås att fattar följandebeslut: tillkännager för regeringen somsin mening vad i motionen anförs om att införa en nysekretesslagstiftning för passfoto.2001/02:K355 av m.fl. (v) vari föreslåsatt fattar följande beslut: Riksdagenbegär att regeringen lägger fram förslag tilländring i sekretesslagen så att ett raktskaderekvisit i sekretessen till förmån för enskildai det allmännas brottsförebyggande ochbrottsbeivrande verksamhet återinförs.2001/02:K373 av () vari föreslåsatt fattar följande beslut: Riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om att sekretesslagstiftningenskyndsamt måste effektiviseras för att skydda hotademänniskor från brott.2001/02:K399 av Per och ()vari föreslås att fattar följande beslut:Riksdagen begär att regeringen lägger fram förslagtill ändring av 9 kap. 21 § sekretesslagen(1980:100) så att den även omfattar ärende enligtlagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etniskdiskriminering, i enlighet med förslaget framlagt iSOU 1997:174, dock med den ändringen att ett raktskaderekvisit bör införas.2001/02:K404 av () vari föreslås attriksdagen fattar följande beslut: Riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om undantag frånoffentlighetsprincipen för uppgifter om passfoto.2001/02:N264 av andre vice talman . (v) vari föreslås att fattarföljande beslut:1. tillkännager för regeringen som sinmening att de sekretessbestämmelser som gällt förExportkreditnämnden måste ses över och att nämndensverksamhet blir öppnare.