bet · GP01BOU8 · 2002-03-21 00:00:00 — Utskottet anser att detsaknas tillräckliga skäl för att ställa sig bakomförslag som syftar till att inskränka (ellerutöka) denna möjlighet.Utskottet har samma uppfattning nu och avstyrker denaktuella motionen.Vissa särskilda planeringsfrågorUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslagen om grönområden, jämför reservation 17 (kd, c,mp), aktivitetsytor, kulturhistoriskt värdefull bebyggelse,jämför reservation 18 (c), yrkesmässig verksamhet i bostadsområden, hästgårdar, lokaler för religiösa ändamål.Riksdagen bör med anledning av två motioner(s) som sin mening ge regeringen till kännavad utskottet anfört om rätten att användaoffentlig plats, jämför reservation 19 (m,kd, -).GrönområdenI partimotion 2001/02:Bo325 framhållsbetydelsen av grönområden och parker i stadsmiljön.Riksdagen föreslås (yrkande 25) göra etttillkännagivande om förnyelse av bostadsmiljön.Motionärerna förordar bl.a. att det skall finnas enmöjlighet att ställa krav på kompensationsmark dåparkmark tas i anspråk för andra ändamål. I motionenföreslås också (yrkande 26) att regeringen skalllägga fram ett förslag om en ny typ av skydd förmindre grönområden i stadsmiljö.Bostadsutskottet har tidigare vid flera tillfällenavstyrkt liknande motionsförslag (senast ibetänkande 2000/01:BoU9). Utskottet har bl.a. pekatpå att de förändringar av PBL som trädde i kraft imitten av innebär krav på attbebyggelsemiljön inom områden med sammanhållenbebyggelse skall utformas med hänsyn till behovet avparker och andra grönområden. Utskottet har vidareframhållit att lagändringarna dessutom innebär attskyddsbestämmelser kan tas in i detaljplan ellerområdesbestämmelser för tomter och allmänna platsersom är särskilt värdefulla från bl.a. miljömässigsynpunkt (2 kap. 4 §, 5 kap. 7 och 16 §§ PBL).Utskottet har också hänvisat till den bestämmelsesom återfinns i 3 kap. 6 § MB första stycket varianges att behovet av grönområden i tätorter och inärheten av tätorter skall beaktas särskilt.Bostadsutskottet vidhåller sin tidigare redovisademening att regelverket i allt väsentligt är utformatpå ett sätt som gör det möjligt för kommunerna attåstadkomma det som motionärerna eftersträvar.Utskottet finner således inte tillräckliga skäl föratt gå motionärerna till mötes. Motion 2001/02:Bo325(c) yrkandena 25 och 26 avstyrks.AktivitetsytorMotion 2001/02:Bo254 (s) hänvisar till riksdagensbeslut med anledning av en idrottspolitiskproposition (prop. 1998/97:107). I detta sammanhangunderströk riksdag och regering vikten av att det ibostadsområden finns tillgång till ytor för lek ochfysisk aktivitet. Motionärerna menar att detta kravinte blivit tillgodosett i flera bostadsområden somuppförts . föreslåsmot denna bakgrund uppmana regeringen attkontinuerligt följa frågan.Bostadsutskottet delar givetvis motionärernas synpå vikten av tillgången på friytor för lek ochmotion i och i nära anslutning till bostadsområden.Enligt utskottets mening ger flera bestämmelser iPBL också uttryck för ett krav på att bostadsområdenplaneras med denna utgångspunkt. Detta krav kommerbl.a. till uttryck i 2 kap. 4 §. När tomter tas ianspråk för bostadsbebyggelse skall det också finnastillräckligt stor friyta som är lämplig för lekeller utevistelse på tomten eller i närheten avdenna (3 kap. 15 §).Utskottet kan, utan att ta ställning till deexempel som motionärerna pekar på, inte utesluta attvissa bostadsområden givits en utformning som i detaktuella avseendet kan ifrågasättas. PBL:sregelsystem utgår emellertid från förutsättningenatt det i första hand är ett kommunalt ansvar attunder planeringsprocessen beakta sina invånaresintressen. har ett ansvar att följa frågorom tillämpningen av och ge kommunernaråd om bebyggelseplanering. Vad gäller den merallmänna frågan om förutsättningarna i samhället föridrott och fysiska aktiviteter får det förutsättasatt regeringen kontinuerligt följer utvecklingenäven utan en särskild begäran från riksdagen.Med hänvisning till det anförda avstyrkerutskottet motion 2001/02:Bo254 (s).Kulturhistoriskt värdefull bebyggelseTvå motioner behandlar frågor om skyddet förkulturhistoriskt värdefulla byggnadsmiljöer.I partimotion 2001/02:Bo325 yrkande27 förordas att ett uppdrag ges till regeringen attta fram ett nationellt handlingsprogram för attbevara kulturmiljöer och byggnader. Motionärernaframhåller att det på många håll i landet finnsmångfasetterade kulturmiljöer som behöver omvårdnad.Enligt motion 2001/02:Bo288 (s) bör en utredningtillsättas i syfte att stärka kommunernas möjlighetatt bevara unika byggnadsmiljöer. Motionärernahävdar bl.a. att kommunerna undviker att utnyttjaområdesbestämmelser för att skydda kulturmiljöereftersom detta kan utlösa ersättningskrav frånfastighetsägarna.Som framgått ovan fastställde hösten2001 ett antal delmål och åtgärdsstrategier medutgångspunkt från de tidigare beslutademiljökvalitetsmålen (prop. 2000/01:130,2001/02:MJU3, BoU3y). Under miljökvalitetsmålet förGod bebyggd miljö fastställdes bl.a. ett delmål förkulturhistoriskt värdefull bebyggelse med följandeformulering:Den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen skallsenast vara identifierad och ett programfinnas för skydd av dess värden. skallminst av den värdefulla bebyggelsen varalångsiktigt skyddad.Regeringen aviserade i detta sammanhang sin avsiktatt ge i uppdrag atttillsammans med utarbeta ett program förhur arbetet för att nå delmålet bör bedrivas ochföljas upp. Vidare har regeringen tidigare aviseratsin avsikt att tillkalla en särskild utredare föratt lämna förslag om ett förbättrat skydd förkulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Enligtuppgift från pågår arbetet meddirektiven för utredningen. Till grund förutformningen av direktiven ligger bl.a. en rapportfrån Kulturvärden i detaljplan därverket konstaterat att kommunerna endast i begränsadutsträckning använder sig av de instrument somerbjuds i PBL för att skydda kulturmiljöer.Bostadsutskottet kan konstatera attutredningsuppdrag med den inriktning som förordas ide aktuella motionerna redan är aviserade. Någottillkännagivande i enlighet med motionerna2001/02:Bo288 (s) och 2001/02:Bo325 (c) yrkande 27är således inte erforderligt.Yrkesmässig verksamhet i bostadsområdenI motion 2001/02:Bo233 (m) begärs en översyn avlagstiftningen om olovlig yrkesmässig verksamhet ibostadsområden. Motionären, som bl.a. hänvisar tillreglering genom detaljplan, anför att det iblandförekommer att verksamhet bedrivs utan atterforderliga tillstånd beviljats och att dettainnebär att kringboende inte kan få ändring tillstånd.I den mån motionären syftar på tillstånd enligtPBL vill utskottet hänvisa till de regler ompåföljder och ingripanden vid överträdelser somåterfinns i lagens 10 kap. Dessa regler ärexempelvis tillämpliga när en byggnad tas i anspråkför väsentligen annat ändamål än för det för vilketbygglov har lämnats. Yrkesmässig verksamhet kanockså kräva tillstånd enligt annan lagstiftning medregler om påföljd för verksamhet som bedrivs utanatt erforderliga tillstånd beviljats.Motion 2001/02:Bo233 (m) avstyrks med hänvisningtill det anförda.HästgårdarI motion 2001/02:Bo258 (s) föreslås att en översyngenomförs av PBL med syfte att underlättasamlokalisering av s.k. hästgårdar ochbostadsbebyggelse. Motionären hävdar att nuvarandelagstiftning inte medger en sådan samlokalisering.Det finns inget förbud i mot att förläggabostäder i närheten av hästgårdar eller vice versa.Däremot kan lagens krav på att planläggning ochlokalisering av bebyggelse skall ske med beaktandeav behovet av hälsosamma och hygieniskaboendeförhållanden göra att en nära samlokaliseringinte tillåts. har i samarbete med bl.a.Socialstyrelsen utarbetat rekommendationer omriktvärden för skyddsavstånd mellan djurhållning ochbebyggelse. Riktvärdet för nyetablering av bostäderi närheten av befintlig hästhållningsverksamhet ärsatt främst med hänsyn till risken för spridning avhästallergen som bedöms vara starktallergiframkallande.I de planärenden med samlokalisering av hästgårdaroch bebyggelse som har överprövats har hänsyn tagitstill hur stark koppling som förelegat mellanhästhållningen och bostäderna. När avsikten harvarit att kombinera boende och hästhållning har detansetts föreligga större utrymme för undantag fråntillämpningen av skyddsavstånd.Vad som anförs i motion 2001/02:Bo258 (s) ger inteutskottet anledning att förorda någon översyn avlagstiftningen i det aktuella avseendet. Motionenavstyrks.Lokaler för religiösa ändamålI motion 2001/02:Bo260 (s) förespråkas en översyn avPBL för att ge möjlighet till att i detaljplan kunnareglera hur lokaler för religiösa ändamål fåranvändas. Motionen gäller synagogor och moskéer,vilka sägs konstrueras så att män och kvinnor skiljsåt i kyrkobyggnaden.Utskottet behandlade motsvarande yrkandeföregående år och anförde då att det inte fannsbärande skäl för att gå motionären till mötes.Utskottet vidhåller sin uppfattning och avstyrkersåledes motionen.Rätten att använda offentlig platsI motionerna 2001/02:Bo228 (s) och 2001/02:Bo249 (s)behandlas frågor om användandet av platser som ärtillgängliga för allmänheten. Motionärerna framförfarhågor för att privatiseringar (med i vissa falltillhörande inglasningar) av t.ex. torg ochgallerior leder till försämrade möjligheter fördebatt, opinionsbildning och offentliga samtal. Deframhåller behovet av att köpcentrum och liknandeplatser betraktas som allmän plats samt att degemensamma mötesplatserna värnas. I en av motionernaföreslås att kommunerna skall ges rätt att iplanbestämmelser föreskriva rättigheter för envaratt utöva dessa aktiviteter i inomhuscentrum,köpcentrum etc. Förslaget förutsätter ändringar iplan- och bygglagen.Motionerna aktualiserar frågor som har betydelseför grundläggande fri- och rättigheter. Det är fördemokratin frågor av central betydelse. Genomregeringsformen är varje medborgare gentemot detallmänna tillförsäkrad bl.a. frihet att anordna ochdelta i demonstration på allmän plats (2 kap. 1 § 3RF). Allmänna sammankomster får inte utan tillståndanordnas på offentliga platser (2 kap. 4 §ordningslagen). Tillståndsprövningen enligtordningslagen avser primärt om sammankomsten kaninnebära fara för ordning och säkerhet eller förtrafiken. Regleringen utgör en inskränkning av bl.a.demonstrationsfriheten i syfte att beakta dessaordningsintressen.Offentliga platser är bl.a. gator, vägar, torg,parker och andra platser som i detaljplan redovisassom allmän plats och som har upplåtits för sittändamål. Även andra landområden och utrymmen inomhussom stadigvarande används för allmän trafik äroffentliga platser (2 kap. 2 § ordningslagen).Exempel på sistnämnda inomhusutrymmen anses varabl.a. och Täbys Centrumanläggning (sePersson, G. P. m.fl., Ordningslagen, 1994).Enligt vad bostadsutskottet har erfarit förekommerdet i en inte acceptabel omfattning attfastighetsägare förbjuder viss aktivitet eller vissautövare. Enligt utskottets mening är det av storvikt att offentlig plats kan begagnas för de nuaktuella verksamheterna. kan som framgåttett sådant användande komma i konflikt medäganderätten.Justitieombudsmannen har i ett flertal ärendenuttalat sig i dessa frågor. De har även behandlats iandra sammanhang (se t.ex. , T., Mötes- ochdemonstrationsfriheten, 1997). Defrågeställningar som uppkommer gäller bl.a. hurpolismyndigheten vid tillståndsgivning avseendeallmän sammankomst på offentlig plats skall hanteraäganderättsfrågan (även då det allmänna är ägare)samt vilka lagliga möjligheter som fastighetsägarehar att hindra eller begränsa en användning avplatsen som är i enlighet med tillståndet.I ett ärende (JO 1975 s. 82, II) anfördeJustitieombudsmannen att äganderätt till fastegendom enligt svensk rätt i viss utsträckninginnefattar befogenhet att utestänga andra från markoch byggnader. Han pekade på att det i olikabestämmelser i finns straffsanktioneratskydd mot vissa obehöriga intrång samt atträttsinnehavare till fast egendom även dåstraffansvar inte ifrågakommer kan åtnjutarättsordningens skydd. Som exempel på det sistnämndanämndes bl.a. rätten att erhålla skadestånd. Hurlångtgående rättigheter markägaren kan anses ha attutestänga andra från marken ansåg han emellertid iviss mån oklar. anförde vidareatt konflikterna i grunden ofta avserprivaträttsliga frågor, varför det inte tillkommerpolisen att pröva det rättmätiga i t.ex. enmarkägares vägran att tillåta viss aktivitet elleratt lämna biträde åt parter vid tvister av dettaslag.Enligt bostadsutskottets mening talar starka skälför att huvudprincipen bör vara den att var och en iförhållande till fastighetsägaren skall ha rätt attbegagna offentliga platser för debatt,opinionsbildning, offentliga samtal,flygbladsutdelning m.m. Mot den tecknade bakgrundenhar fastighetsägares inställning till dessaaktiviteter för stor betydelse.Införandet av en ordning av det slag som utskottetförespråkar förutsätter mer ingående analyser ochöverväganden. Den inskränkning av äganderätten somordningen skulle innebära synes i allmänhet intevara av någon egentlig betydelse. Frågan förtjänarändock en närmare analys. En annan uppgift är attnärmare precisera vilka aktiviteter som bör omfattasav huvudprincipen. Vidare bör analyseras huruvidaordningslagens definition av offentlig plats, sominte bara inbegriper vissa områden som i detaljplanredovisas som allmän plats, är den mest lämpliga fören bestämning av de områden för vilka huvudprincipenbör gälla.Det bör ankomma på regeringen att särskiltöverväga de frågor som utskottet nu har pekat på ochta ställning till hur avvägningen mellan de olikaintressen som gör sig gällande bör göras. Regeringenbör därefter tillsammans med en redovisning av dessaöverväganden återkomma till med delagförslag m.m. som kan krävas.Riksdagen bör med anledning av motionerna2001/02:Bo228 (s) och 2001/02:Bo249 (s) som sinmening ge regeringen till känna vad utskottet ovananfört om rätten att använda offentlig plats.ReservationerUtskottets förslag till riksdagsbeslut ochställningstaganden har föranlett följandereservationer. I rubriken anges inom parentes vilkenpunkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut sombehandlas i avsnittet.1. Övergripande krav på planering (punkt 1)av (), (), () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 1 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservationen. Därmed bifallerriksdagen motionerna 2001/02:A212 yrkande 13,2001/02:Bo244 yrkande 17 och 2001/02:MJ341 yrkande8.StällningstagandeSamhällsplaneringen har traditionellt utgått frånett perspektiv som kan te sig naturligt för enfrisk, medelålders man men som inte tillräckligt tarhänsyn till de behov som finns hos majoriteten avbefolkningen. Det är därför nödvändigt att påverkaalla delar i samhällsplaneringen, och då inte minstden fysiska planeringen, så att ettjämställdhetsperspektiv blir utgångspunkten. Visyftar här på de behov som bl.a. kvinnor, barn,äldre och handikappade ställer på utformningen avbebyggelsen och utemiljön. Dessa frågor tas upp i deaktuella motionerna (kd) och (c).Den fysiska planeringen av vår miljö skallsjälvklart vara könsneutral, men det är vårförvissning att om kvinnor i större utsträckningfick ett inflytande i planeringsfrågor skulleresultatet bli bättre för befolkningen som helhet.Många kvinnor har ett vardagsliv som gör att de ärmer beroende än män av hur bebyggelse, trafik o.d.utformas och lokaliseras. Enligt vår mening är detdärför viktigt att i all planering beaktakvinnoperspektivet. Att anlägga ett kvinnoperspektivpå den fysiska planeringen kan exempelvis handla omatt se till att det finns belysning i parker ochparkeringshus eller att bebyggelsen utformas så attden fungerar i alla vardagssituationer. Särskiltfrågan om en trygg och säker närmiljö är enutgångspunkt som starkt måste lyftas fram i alltplaneringsarbete.I en planering med jämställdhet som ledstjärnaskall barn och ungdomar ha en självklar plats i denfysiska planeringen och i den byggda miljön.Jämställdhetskravet innebär också att de äldres ochde funktionshindrades situation skall beaktas.Tillgänglighetsaspekten måste särskilt uppmärksammasi varje planärende. beslut om ökade kravpå tillgänglighet måste kontinuerligt följas upp.Utskottet behandlar under den aktuella rubrikenäven en motion om åkermarkens betydelse. Viinstämmer i vad som anförs i motion 2001/02:MJ341(c) om att skyddet för värdefull måsteuppmärksammas särskilt i kommunernasöversiktsplanering.Regeringen bör enligt vår mening ta initiativ tillatt samhällsplaneringen utformas utifrån ettjämställdhetsperspektiv. Vi föreslår att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad viframfört i denna fråga. Våra förslag lämnas medanledning av motionerna 2001/02:A212 (c) yrkande 13,2001/02:Bo244 (kd) yrkande 17 och 2001/02:MJ341 (c)yrkande 8.2. Barns inflytande (punkt 2)av (), (), RigmorStenmark (c), () och HelenaHillar ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservationen. Därmed bifallerriksdagen motionerna 2001/02:Bo244 yrkande 16,2001/02:Bo256 yrkande 1 och 2001/02:K284 yrkande 15.StällningstagandeI slås fast att barnens bästaalltid skall komma i första rummet och att barnethar rätt att uttrycka sin mening i alla frågor somberör det. I står det vidare attdet barn som är i stånd att bilda egna åsikter skalltillmätas betydelse i förhållande till ålder ochmognad. Konventionen säger med andra ord att denfysiska planeringen skall ske i samråd med barnen,inte för barnen.Planeringen av både byggnader och utemiljö måsteske mycket mer utifrån ett enmetersperspektiv,dvs. med utgångspunkt från hur barn uppfattar ochanvänder miljön. Barnens säkerhet måste ocksåtillmätas större vikt i den fysiska planeringen ochi utformningen av bostäderna. Olika undersökningarvisar att många barn och ungdomar känner sigotrygga i miljön i närheten av hemmet. Detta gällersärskilt under vägen till och från skolan.Vid planering av nya stadsdelar, upprustning aväldre bostadsområden samt vid sanering av städernasinre delar är det viktigt att lekens betydelsebeaktas. finns det mycket kunskap om lek ochstadsplanering som inte tas till vara. Barnens rätttill en trygg och fri utemiljö måste vara engrundpelare i samhällsbyggandet. Unga måste gesmöjlighet att förflytta sig på egen hand mellanfritidsaktiviteter, skola och hem.I målen för den svenska bostadspolitiken betonasvikten av att främja en god uppväxt för barn ochungdom. Detta har dock dålig förankring i densvenska lagstiftningen. Däremot finns det på andrahåll exempel på hur man kan bevaka barns intressen.I har man fastställt rikspolitiska riktlinjersom säger att kommunerna skall lägga uppplaneringsarbetet så att barns och ungdomarssynpunkter kommer fram. En följd av detta är attstaten ålagt en ansvarig tjänsteman att ta till varabarnens intresse i dessa frågor. börnaturligtvis följa detta exempel.I en socialt hållbar stad skall rumsligsegregation motverkas genom blandadeupplåtelseformer och bebyggelsetyper så att barn medolika social bakgrund ges förutsättningar attträffas. Bra samhällsbyggande skall låta barn ochungdomar vara med och påverka sin livssituationutifrån sitt tänkande och sina erfarenheter.Regeringen bör lämna förslag till nationellariktlinjer för barns deltagande och rättigheter isamhällsplaneringen.Vad som ovan anförts om barns och ungdomarsmedverkan och inflytande i samhällsplaneringen börges regeringen till känna. Vårt förslag lämnas medanledning av vad som anförs i motionerna2001/02:Bo244 (kd) yrkande 16, 2001/02:Bo256 (v)yrkande 1 och 2001/02:K284 (c) yrkande 15.3. Barns inflytande (punkt 2)av () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 2 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservationen. Därmed bifallerriksdagen motionerna 2001/02:Bo244 yrkande 16 samtavslår motionerna 2001/02:Bo256 yrkande 1 och2001/02:K284 yrkande 15.StällningstagandeAll planering bör bedrivas med kravet påjämställdhet som ledstjärna. I en sådan strategi börbarnens och ungdomarnas perspektiv på utformningenav den byggda miljön inta en självklar plats.Planeringen måste i betydligt större utsträckning äni dag bedrivas utifrån ett enmetersperspektiv. Detinnebär att den byggda miljön måste utformas medutgångspunkt från barnens villkor och hur barnuppfattar sin omgivning. Denna utgångspunkt skallgivetvis inte endast tillämpas på de miljöer som ärsärskilt avsedda för barn, som skolgårdar ochlekplatser, utan även på bostadsområden, gaturummetoch offentliga platser i övrigt. Hela samhälletskall i största möjliga utsträckning fungera föralla, oavsett ålder, kön och handikapp.I FN:s konvention om barnens rättigheter står detatt barnens bästa skall komma i främsta rummet vidalla åtgärder som rör barn. Det står vidare att detbarn som är i stånd att bilda egna åsikter skalltillmätas betydelse i förhållande till ålder ochmognad. Konventionen säger med andra ord att olikaställningstaganden skall ske i samråd med barnen,inte för barnen. Detta synsätt bör också fågenomslag i kommunernas fysiska planering. Godaexempel från kommuner som tillämpar denna principbör tas fram och ges spridning.Vi anser att det bör ankomma på regeringen att tade initiativ som kan behövas för att för att ökabarnens delaktighet i utformningen av vår gemensammamiljö.Riksdagen bör med anledning av motion2001/02:Bo244 (kd) yrkande 16 som sin mening geregeringen till känna vad vi framfört om behovet avett barnperspektiv i samhällsplaneringen.4. Regionala frågor (punkt 3)av (), (), () och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag under punkt 3 bordeha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad som framförs i reservationen. Därmed bifallerriksdagen motion 2001/02:Bo244 yrkande 10 och avslårmotion 2001/02:Bo297.StällningstagandeVi har kunnat konstatera enallt större befolkningsström från landsbygden tillstäderna. Avfolkningsområdena blir allt större, ochi dag lever av befolkningen i kommuner medbostadsöverskott, överdimensionerad infrastrukturoch ödsliga torg. har 208 av Sveriges289 kommuner fått minskad befolkning. Dennautveckling ställer stora och utmanande krav påplanerarkompetensen i dessa kommuner. Det gäller attanpassa sig till en situation med vikandebefolkningsunderlag, men skapaförutsättningar för en vidareutveckling av kommunenmed nya visioner.Det är nödvändigt att på alla områden sökamotverka den regionala klyvningen av landet i enöverhettad del och en del som kämpar för sinöverlevnad. Inte minst i delar av måsteförutsättningarna för en positiv samhällsutvecklingförbättras. I detta sammanhang kan även deinstrument som den fysiska planeringen ställer tillvårt förfogande ha en avgörande betydelse. En bättreanpassning av planeringens förutsättningar tillbehoven i varje region kan aktivt bidra till detsjälvklara målet att hela skall leva.Andra områden som särskilt bör uppmärksammas ärvåra skärgårdar, där man under några kortasommarmånader har en stor befolkning av sommargästeroch turister medan man övriga delen av året hartomma hus, ödsliga vägar och brist påserviceinrättningar. Förutsättningarna att köpabostäder behöver förbättras för den helårsboendebefolkningen så att kvarboendet och inflyttningenstimuleras. Därmed underlättas också möjligheternaför kommunerna att upprätthålla service ocharbetstillfällen i de traditionellasamhällskärnorna.Våra tillväxtområden har ett omvänt problem medbostadsbrist, överhettad infrastruktur, brist påtysta områden och bebyggelsebar mark. Här måsteandra åtgärder till för att ge kommunerna incitamenttill att öka sitt bostadsbyggande. Boendepolitiken iSverige kan inte längre utformas lika över helalandet.De skilda förutsättningar för samhällplaneringensom råder i olika delar av landet måste komma tilluttryck också i den lagstiftning som sätter uppramarna för planeringen.