bet · GP01KU13 · 2002-02-12 00:00:00 — Det upptas intetill prövning från det att ordinarie valhar ägt rum eller beslut om extra val har meddelatstill dess den genom valet utsedda samlas.De beskrivna reglerna i RF motiverades medatt de bör fungera smidigare i lägen där regeringenhar ett svagt underlag i (jfr bet.1999/2000:KU2 s. 17). Någon partigrupp kan tänkastolerera regeringen men inte vilja stödja denuttryckligt. Ett krav på uttryckligförtroendeförklaring vid regeringsbildningen kantänkas försvåra denna.I 6 kap. 2-4 §§ RF finns bestämmelser om denordning enligt vilken statsministern skall utses. Avdessa framgår att det är talmannens uppgift attlägga fram förslag till ny statsminister förriksdagen. måste talmannen ha samråttmed företrädare för varje partigrupp och överlagtmed vice talmännen. Röstar mer än hälften avriksdagens ledamöter mot förslaget är det förkastat.I annat fall är det godkänt. Förkastas förslagetmåste talmannen återkomma. Om talmannens förslagförkastas fyra gånger, avbryts förfarandet iavvaktan på riksdagsval. Om inte ordinarie val skallhållas , förrättas extra val inomsamma tid.Vidare föreskrivs i 6 kap. 1 § RF att statsministerntillsätter övriga statsråd.Enligt 6 kap. 5 § RF skall talmannen entledigastatsråd om förklarar att statsministerneller annat statsråd inte åtnjuter riksdagensförtroende.I fråga om entledigande av statsråd i andra fall änsom följd av misstroendeförklaring gäller attstatsråd, även statsministern, har rätt att blientledigad när han själv begär det (6 kap. 6 § RF).Entledigandet av statsministern beslutas avtalmannen. I så fall skall talmannen entlediga ävenövriga statsråd. Detsamma gäller för den händelsestatsministern avlider (6 kap. 7 §). Statsministernsavgång innebär således att hela regeringen avgår.Någon bestämmelse om när statsministern och därmedregeringen skall avgå förutom vad som gäller vidmisstroendeförklaring finns således inte. IHolmberg/Stjernquists grundlagskommentar påpekas atten vanlig orsak till regeringsskifte är att densittande regeringen har lidit sådana förluster i ettval att den ser sig föranledd att avgå (s. 202).Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet behandlade under riksmötet1999/2000 en motion med yrkande om attregeringsformen borde ändras så att statsministernefter ett val har att avgå och att talmannen därvidskall lägga fram förslag till om nystatsminister (bet. 1999/2000:KU2). Också en annanmotion behandlades med förslag om att hosregeringen skulle begära en utredning av frågor sombl.a. rör prövning av regeringsfrågan. Enligtmotionärerna borde den sittande regeringen oavsettvalutgången vara skyldig att avgå efter ett allmäntval. Utskottet anförde i sin bedömning att enordning med innebörd att statsministern skall varaskyldig att avgå efter ett val oavsett valutgångenskulle medföra att principen om det s.k. negativaansvaret i viss mån övergavs. En ansvarsfullutövning av regeringsmakten förutsatte enligtutskottets mening att regeringen i en situation, därt.ex. dess parlamentariska underlag försvagats, nogaöverväger sin ställning. Om den inte anser sig hamöjlighet att finna ett tillräckligt parlamentarisktstöd för sin politik bör den avgå. Utskottetframhöll vidare att möjligheten för en minoritet iriksdagen att initiera frågan ommisstroendeförklaring utgör den yttersta garantinför att en regering som inte åtnjuter parlamentetsförtroende inte kan sitta kvar. De hittillsvarandeerfarenheterna av den nu gällande ordningenföranledde enligt utskottets mening inte en sådanändring av bestämmelserna i regeringsformen somföreslogs i motionerna. Motionerna avstyrktesdärför.I samband med sin granskning av regeringen undersamma behandlade utskottet med anledning aven granskningsanmälan konstitutionella aspekter påsamarbetet mellan den socialdemokratiska regeringen,och (bet. 1999/2000:KU20s. Utskottet gjorde härvid en genomgång avhur regeringsformens bestämmelser omregeringsbildning och misstroendeförklaring hartillämpats. Vidare hade utskottet undersökt hursamarbetet mellan regeringen och de nämnda partiernahade organiserats. Granskningen föranledde ingetuttalande från utskottets sida.Utskottets ställningstagandeUtskottet finner inte skäl att nu göra någon annanbedömning utan vidhåller sin uppfattning frånriksmötet /2000. Motion K371 bör därför avslås iberörd del (yrkande 37).Regeringens verkställande avriksdagsbeslutUtskottets förslag i korthetUtskottet anser att någon tydligare regleringav inom vilken tid regeringen skallverkställa beslut inte behövs ochavstyrker därför motion K288.MotionenI motion 2001/02:K288 av ()yrkas att ger regeringen till känna vad imotionen anförs om tydligare tidsreglering avregeringens verkställande av riksdagsbeslut.Motionären påpekar att det i 8 kap. 19 § RF inteanges någon tidsgräns för regeringen att utfärda enlag beslutad av . För att undanröjamisstankar om att regeringen kan obstruerariksdagsbeslut bör det enligt motionären tydligareregleras vilken tidsgräns regeringen har att följanär det gäller verkställandet av vad de folkvalda iriksdagen beslutar om. Huruvida det kräver enlagändring eller kan regleras på annat sätt börregeringen låta utreda för att sedan återkomma tillriksdagen med förslag.BakgrundGällande reglerEnligt 8 kap. 19 § RF skall beslutad lag utfärdas avregeringen utan dröjsmål. Vidare sägs att lagarskall kungöras så snart det kan ske. Detsamma gällerförordningar, om inte annat föreskrivs i lag. Ivissa fall kan lagar med föreskrifter om riksdageneller dess myndigheter utfärdas av riksdagen.Författningar som har beslutats av ellerregeringen eller av en myndighet under regeringeneller skall kungöras enligt lagen(1976:633) om kungörande av lagar och andraförfattningar (1 §).I 3 § av den nämnda lagen anges att förkungörande av författningar skall bl.a. finnasSvensk författningssamling (SFS),författningssamlingar för centrala myndigheter underregeringen, författningssamlingar för Riksdagensförvaltningskontor och för förvaltningsmyndigheterunder samt en författningssamling förvarje län.Enligt 4 § första stycket skall författning somutfärdas av regeringen kungöras i SFS. Denna utgesgenom regeringens försorg.I andra och tredje styckena föreskrivs undantag frånvad som sägs i första stycket.I 13 § sägs att det av en författning skall framgånär den träder i kraft.I författningssamlingsförordningen (1976:725) finnsnärmare bestämmelser om kungörande i SFS och andraförfattningssamlingar. Enligt 4 § kommer SFS utvarje vecka, om ej särskilda skäl föranleder annat.Statsrådsberedningen anger i den s.k. Gröna Boken(Ds 1998:6), som innehåller riktlinjer förförfattningsskrivningen, att tiden mellan det att enförfattning kommer ut från trycket ochförfattningens ikraftträdande bör vara minst fyraveckor. Den bör enligt riktlinjerna endast iundantagsfall sättas kortare än två veckor.Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet har i samband med sinallmänna granskning av regeringsärendenashandläggning granskat denförfattningsutgivning som regeringen ansvarar för.Detta skedde senast under /98 (se bet.1997/98:KU10). I sin bedömning konstateradeutskottet (a. bet. s 26 f.) att andelenförfattningar som kommit ut mindre än fyra veckorföre ikraftträdandet hade minskat något sedanföregående år. Andelen sena författningar varemellertid alltjämt oacceptabelt hög.Utskottet framhöll vidare att den förordade tidenom mellan en författnings kungörande ochdess ikraftträdande i sig är snävt tilltagen medtanke på att den skall medge erforderligt rådrum förinformation om författningens innehåll m.m. Dettarådrum är av stor betydelse för medborgarna, bådeför deras eget handlande och vid deras kontakter meddet allmänna. Att en författning kommer ut senare före ikraftträdandet kunde enligtutskottet därför inte accepteras annat än i ytterstaundantagsfall. Härvid konstaterade utskottet attandelen författningar som kommit ut mindre än tvåveckor före ikraftträdandet visserligen har minskatnågot sedan föregående år. Andelen utgjorde dockfortfarande omkring en tredjedel av under åretutgivna författningar. Detta var enligt utskottetsmening inte godtagbart. Under innevarande granskninghade därutöver noterats två författningar som hadekommit ut efter ikraftträdandet.Utskottet ville också erinra om vad utskottetuttalade vid 1993/granskning. Vikten av enrealistisk tidsplanering av propositions- ochlagstiftningsarbetet framhölls då särskilt. Denomständigheten att ett stort antal riksdagsbeslutfattas alltför sent för att perioden om fyra veckorskall kunna iakttas gav enligt utskottets mening vidhanden att arbetet med tidsplaneringen bordeutvecklas. Utskottet framhöll att det var av storvikt att planeringen inom för enpropositions överlämnande till ochifrågavarande författnings ikraftträdande skedde medhänsyn till att skulle få tillräckligtrådrum för beredning av ärendet.Mot bakgrund av den betydande vikt som bör läggasvid att författningarna kommer ut villeutskottet också betona att det i sista hand ankommerpå själv att säkerställa att tillräckligtid står till buds för att utfärda och kungöralagar.I samband med utskottets granskning hade vidarekonstaterats att en relativt stor mängdförfattningar hade kommit ut från trycket 20 dagareller mer efter riksdagsbeslutet i stället förberäknade . Utskottet erinrade härvid om attdet i 8 kap. 19 § regeringsformen föreskrivs attbeslutad lag skall utfärdas av regeringen utandröjsmål och kungöras så snart det kan ske. Ävenförordningar skall enligt huvudregeln kungöras såsnart det kan ske.Avslutningsvis anförde utskottet att det kundekomma att krävas åtgärder av skilda slag för attkomma till rätta med den sena utgivningen avförfattningarna. Utskottet framhöll härvid att detvar önskvärt att ett nytt rättsdatasystem utformadesmed hänsyn även till möjligheterna att kontrolleraförfattningsutgivningen från denna synpunkt.Granskningen föranledde i övrigt inget uttalandefrån utskottets sida.Enligt 5 kap. 13 § riksdagsordningen skallriksdagens beslut med anledning av proposition samtannat beslut, varom regeringen skall underrättas,meddelas regeringen genom skrivelse.En form av riksdagsbeslut som föranleder enskrivelse från till regeringen är s.k.tillkännagivanden, dvs. att ger regeringentill känna att t.ex. en viss åtgärd bör vidtas elleratt regeringen bör beakta ett visst förhållande.Det finns ingen reglering kring s.k.tillkännagivanden. Däremot brukar denna form avriksdagsbeslut följas upp i samband med attregeringen lämnar sin redogörelse till förvilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledningav olika beslut. Denna ordning hartillämpats . Redogörelsen är knutentill de skrivelser i vilka meddelarregeringen sina beslut. I samband med sin behandlingav skrivelsen brukar konstitutionsutskottetregelmässigt anmoda övriga utskott att yttra sigöver regeringens skrivelse. Vid sin senastebehandling framhöll utskottet, liksom tidigare, attregeringens skrivelse med redogörelse förbehandlingen av skrivelser tillregeringen fyller en viktig funktion i riksdagensuppföljnings- och utvärderingsarbete (bet.2001/02:KUI6). Vad gäller äldre riksdagsskrivelserville utskottet åter understryka att utgångspunktenmåste vara att det önskemål som ett tillkännagivandefrån avser bör tillgodoses. Om det visarsig föreligga omständigheter som hindrar ettgenomförande eller om regeringen gör en annanbedömning än måste regeringen kunnaunderlåta att vidta de åtgärder tillkännagivandetavser. En förutsättning bör dock enligtkonstitutionsutskottet vara att regeringensbedömningar i detta avseende redovisas förriksdagen.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill inledningsvis erinra om bestämmelseni regeringsformens portalparagraf om att den svenskafolkstyrelsen förverkligas genom ett representativtoch parlamentariskt statsskick (1 kap. 1 § andrastycket RF). I 1 kap. 7 § RF stadgas vidare attregeringen är ansvarig inför . Bland annatdessa bestämmelser medför att medborgarna oavkortatskall kunna förlita sig på att regeringenverkställer beslut i enlighet medbeslutens innebörd och vad som följer av gällandeordning.När det gäller riksdagsbeslut som avserlagstiftning vill utskottet framhålla att det, somframgår av redovisningen ovan, finns en bestämmelsei lag som säger att det av en författning skallframgå när den träder i kraft. En av riksdagenbeslutad lag skall vidare enligt bestämmelsen i 8kap. 19 § RF utfärdas utan dröjsmål. Sammabestämmelse föreskriver att lagar skall kungöras såsnart det kan ske. I en särskild lag finns därutövermer detaljerade bestämmelser om kungörande av lagaroch andra författningar. Som framgått harkonstitutionsutskottet återkommande inom ramen försin granskning enligt12 kap. 1 § RF granskat den författningsutgivningsom regeringen ansvarar för. I samband medregeringens skrivelse till med redogörelseför behandlingen av skrivelser harriksdagen vidare möjlighet att följa upp även deriksdagsbeslut som inte avser lagstiftning. mening är den nu gällande ordningentillräcklig för att regeringen kan förutsesverkställa beslut på det sätt som följerav beslutens innebörd. Utskottet anser att någontydligare tidsreglering av regeringens verkställandeav beslut i enlighet med vad som anförs imotion K288 därför inte behövs. Motionen avstyrksdärmed.Domstolars ställning och utnämningav högre domareUtskottets förslag i korthetUtskottet vidhåller sin tidigare bedömning avmotionsyrkanden som syftat till attdomstolarnas konstitutionella ställning skallstärkas och avstyrker därmed motion K236(yrkande 14). Därutöver avstyrker utskottetyrkande 15 i samma motion, som rörDomstolverkets ställning, med hänvisning tillden bedömning som justitieutskottet nyligenhar gjort i samma fråga. Vidare anserutskottet att beredningsarbetet medbetänkandet från Kommittén om domstolschefensroll och förfarandet vid utnämningar av högredomare inte bör föregripas och avstyrkerdärför också nämnda motions yrkande 16.Jämför reservation 15.MotionenI motion 2001/02:K236 av m.fl. (m) yrkasatt ger regeringen till känna vad imotionen anförs om domstolarnas konstitutionellaställning (yrkande 14). Ett sätt att stärkadomstolarnas konstitutionella ställning kan enligtmotionärerna vara att i regeringsformen gedomstolarna ett normgivningsbemyndigande att beslutaom sina egna arbetsordningar, dvs. Motionärerna framhåller attgällande normgivningsbestämmelser innebär att ävenandra myndigheter än domstolarna, främstDomstolsverket, efter delegering kan besluta ombindande normer för domstolarnas verksamhet. Enligtmotionärerna har kritik riktats mot denna ordningeftersom den riskerar att urholka domstolarnassjälvständighet och därmed rubba maktbalansen tillnackdel för den dömande verksamheten, vilketäventyrar allmänhetens förtroende för domstolarna.Därutöver anser motionärerna att ansvaret iriksdagen för domstolsväsendet bör föras över tillkonstitutionsutskottet i syfte att tydligareinskärpa domstolarnas konstitutionella ställning.Vidare yrkas i motionen att begär attregeringen lägger fram förslag om avskaffande avDomstolsverket och inrättandet av endomstolsstyrelse i enlighet med vad som anförs imotionen (yrkande 15). Enligt motionärerna kanregeringen genom utöva ett betydandeinflytande över domstolarna. För att skapa ettoavhängigt och oberoende domstolsväsende är detenligt motionärerna nödvändigt att den centraladomstolsadministrationen ses över liksomDomstolsverkets roll i förhållande till domstolarnaoch till riksdag och regering. Motionärerna förordaren domstolsstyrelse liknande den danska, sominrättats med stöd av lag och har en instruktion iform av lag. Den danska domstolstyrelsen är vidareunderställd och inte regeringen.Därutöver yrkas i motionen att gerregeringen till känna vad i motionen anförs omutnämningen av högre domare (yrkande 16).Motionärerna anser att förslagen från kommittén omdomarutnämningar och domstolsledning är bra ochskulle bl.a. innebära en öppnare utnämningsprocess.BakgrundGällande ordningI regeringsformens inledningskapitel (1 kap. 8 §)föreskrivs att det för rättskipningen finnsdomstolar och för den offentliga förvaltningenstatliga och kommunala förvaltningsmyndigheter.En domstol får enligt 2 kap. 11 § RF inte inrättasför redan begången gärning och inte heller för enviss tvist eller i övrigt för visst mål.I 11 kap. 1-5 §§ RF finns bestämmelser till skyddför domstolarnas och domarnas oavhängighet.Enligt 11 kap. 1 § är högstaallmän domstol och Regeringsrätten högstaförvaltningsdomstol. Om andra domstolar föreskrivsatt de skall inrättas med stöd av lag. Vid domstolarskall det finnas ordinarie domare. Undantag från denregeln får dock göras i lag för domstolar som harinrättats för handläggning av en viss bestämd gruppeller vissa bestämda grupper av mål.Enligt 11 kap. 2 § får ingen myndighet, inteheller , besluta hur en domstol skall dömai det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigtskall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall.Föreskrifter om domstolarnasrättskipningsuppgifter, om huvuddragen av derasorganisation och om rättegången skall ges i lag (11kap. 4 § RF).Den som har utnämnts till ordinarie domare fårendast i vissa särskilt angivna fall skiljas fråntjänsten (11 kap. 5 § RF). Dessa fall är dels omdomaren genom brott eller grovt eller upprepatåsidosättande av tjänsteåliggande har visat siguppenbarligen olämplig att inneha tjänsten, dels omdomaren har uppnått gällande pensionsålder ellerannars enligt lag är skyldig att avgå med pension.Om det påkallas av organisatoriska skäl, får den somhar utnämnts till ordinarie domare förflyttas tillannan jämställd domartjänst.En tjänst vid domstol skall enligt 11 kap. 9 § RFtillsättas av regeringen eller av myndighet somregeringen bestämmer. Vid tillsättning av statligtjänst skall avseende fästas endast vid sakligagrunder, såsom förtjänst och skicklighet.Föreskrifter meddelade genom lag om de allmännadomstolarna och om rättegången i dessa domstolarfinns främst i . Motsvarandebestämmelser för de allmännaförvaltningsdomstolarnas del finns i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och iförvaltningsprocesslagen (1971:292).Enligt 8 kap. 13 § första stycket 2 RF fårregeringen genom förordning besluta föreskrifter somej enligt grundlag skall beslutas av . Avparagrafens tredje stycke framgår att regeringen isådan förordning får överlåta åt myndighet underregeringen att meddela bestämmelser i ämnet. Medstöd härav har i förordningar med instruktioner förrespektive domstol meddelats bestämmelser avadministrativ karaktär.Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet behandlade senast underföregående motioner som behandlade frågorom domstolars ställning (bet. 2000/01:KU11). I dettabetänkande lämnade utskottet en mer utförligredovisning av gällande bestämmelser i fråga omdomstolarnas rättskipningsuppgifter m.m. Utskottetredogjorde också för vissa internationella åtagandensom gäller domstolars självständighet.Därutöver lämnade utskottet en redovisning avliknande frågors behandling i under senareår.Utskottet redogjorde också utförligt för förslagenfrån Kommittén om domstolschefens roll ochförfarandet vid utnämningar av högre domare ().I sin bedömning av de frågeställningar som togsupp i de aktuella motionerna konstaterade utskottetatt justitieutskottet, och , underinnevarande hade behandlat motioner somrört förhållandet mellan domstolarna ochDomstolsverket och inte funnit skäl till någonförändring. ansåg för egendel att det inte fanns skäl till en sådan förändringi riksdagsutskottens beredningsområde som begärts ien av motionerna och som innebar attdomstolsväsendet borde föras över tillkonstitutionsutskottets ansvarsområde. Utskottetansåg inte heller att en sådan åtgärd skulleinnebära en ändring av domstolarnas konstitutionellaställning. Vidare påpekade utskottet att frågan omutskottsindelningen kunde komma upp i en senareriksdagsintern utredning. Utskottet avstyrktemotionerna.Justitieutskottet har under /01behandlat en motion om domstolarnas ställning isamband med sin behandling av regeringens skrivelseReformeringen av domstolsväsendet (skr. 2000/01:112,bet. 2000/01:JuU29). Utskottet ställde sig bakom detidigare uttalanden som gjorts av såvälkonstitutionsutskottet som justitieutskottet. Vidareansåg utskottet att det utvecklingsarbete sombedrivits inom rättsväsendet för att öka samverkanmellan myndigheterna var värdefullt. Det skedde mediakttagande av de skilda myndigheternas kompetens-och ansvarsområde och kunde som utskottet såg detinte sägas utgöra något hot mot domstolarnassjälvständighet eller opartiskhet. Utskottet deladevidare ovan redovisadeuppfattning i betänkande 2000/01:KU11 att ettöverförande av ärenden om domstolarna tillkonstitutionsutskottets beredningsområde inte skulleinnebära någon ändring av domstolarnaskonstitutionella ställning. Inte hellerjustitieutskottet kunde se att en sådan överföringav frågorna i sig skulle innebära att domstolarnasställning stärktes. Utskottet avstyrkte den berördamotionen.Vidare har justitieutskottet under innevaranderiksmöte vid sin behandling av regeringens förslagtill anslag under utgiftsområde 4Rättsväsendet behandlat en motion med yrkande om attdomstolarnas konstitutionella ställning skallstärkas (bet. 2001/02:JuU1 s. 68 f.). Utskottet fanninte heller nu skäl att bifalla ett sådantmotionsyrkande.I samma betänkande behandlade justitieutskottetmotioner med yrkande om dels att det i stället förDomstolsverket skulle införas en självständigdomstolsadministration efter dansk modell, dels attDomstolsverket skulle avskaffas och dess verksamhetdecentraliseras. Utskottet konstaterade att det hadebehandlat motsvarande motionsyrkanden vid ettflertal tidigare tillfällen (a. bet. s. 69). För enutförlig redogörelse av den självständighetsprincipsom råder för domstolarna, de överväganden somgjordes inför inrättandet av ,för innehållet i instruktion samtför den danska domstolsstyrelsen hänvisade utskottettill betänkande 2000/01:JuU1 (s. 61 f.). Utskottetanförde att det senast vid behandlingen våren 2001av regeringens skrivelse om reformeringen avdomstolsväsendet ställt sig bakom sina tidigareuttalanden i frågan (bet. 2000/01:JuU29 s. 12).Av dessa följer att verksamhetinte i något hänseende får inkräkta på domstolarnassjälvständighet i deras rättstillämpande och dömandeverksamhet. uppgift är i stället atttillhandahålla kvalificerad service åt domstolarna iadministrativa frågor. Visserligen bör enligtutskottet eftersträva attdomstolsorganisationen är effektiv, men utskottethar understrukit att strävan efter effektivitet intefår gå ut över rättssäkerheten. Enligt utskottetsuppfattning kommer det nu redovisade synsättet ocksåväl till uttryck i instruktion. Motdenna bakgrund hade utskottet intefunnit skäl att tillsätta en utredning omDomstolsverkets ställning i förhållande tilldomstolarna. Utskottet fann inte skäl att nu ändradetta sitt ställningstagande. Motionerna avstyrktesdärför.Därutöver behandlade justitieutskottet i sammabetänkande motioner om utnämning av domare ochdomstolschefer (a. bet. s. 76 f.). Utskottetkonstaterade att betänkandet från Kommittén omdomstolschefens roll och förfarandet vid utnämningarav högre domare (2000:99) remissbehandlats ochvar föremål för beredning i Regeringskansliet.Enligt utskottet borde beredningsarbetet inteföregripas, och det avstyrkte motionerna.Pågående arbeteRiksdagskommittén lämnade sittförslag inför 2000-talet (2000/01:RS1)till . Förslaget behandlade inte frågan omändringar i utskottsindelningen. att bl.a. denna fråga borde tas upp ikommitténs fortsatta arbete mot bakgrund av frågansanknytning till de effekter som politikområdena ochövergången till kostnadsbudgetering kan få förriksdagen (s. 179).Utskottets ställningstagandeUtskottet finner inte anledning att gå ifråntidigare uttalanden med anledning av motionsyrkandensom har syftat till att domstolarnaskonstitutionella ställning skall stärkas. Mot dennabakgrund avstyrker utskottet motion K236 i berörddel (yrkande 14).Som framgår av redovisningen ovan harjustitieutskottet så sent som behandlat ochavstyrkt motioner som rört Domstolsverketsställning.