bet · GP01LU19 · 2002-04-02 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet sammanlagt 14motionsyrkanden i frågor rörande näringsförbud, s.k.herrelösa fastigheter, indrivning ochgodtrosförvärv, varav 2 motionsyrkanden härrör frånallmänna motionstiden och 12 motionsyrkandenfrån allmänna motionstiden år 2001.Utskottet föreslår att avslår samtligamotionsyrkanden. I sammanhanget vill utskottetupplysa om att utskottet beslutat föreslå atttillämpningen av lagen (1986:436) om näringsförbudblir föremål för granskning av revisorer.Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. NäringsförbudRiksdagen avslår motionerna 2000/01:L701,2001/02:L231, 2001/02: L262 och 2001/02:L330yrkandena 13.2. Herrelösa fastigheterRiksdagen avslår motionerna 2001/02:L219 och2001/02:L306.3. IndrivningRiksdagen avslår motion 2001/02:L259.4. GodtrosförvärvRiksdagen avslår motion 2001/02:Ju237 yrkande 6.Stockholm den 2 april 2002På lagutskottets vägnarTanja LinderborgFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: TanjaLinderborg (v), (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (m), NikosPapadopoulos (s), (), MarinaPettersson (s), (), TassoStafilidis (v), (), (), (), () ochPetra Gardos (m).2001/02LU19Redogörelse för ärendetI betänkandet behandlar utskottet sammanlagt 14motionsyrkanden i frågor rörande näringsförbud, s.k.herrelösa fastigheter, indrivning ochgodtrosförvärv, varav 2 motionsyrkanden härrör frånallmänna motionstiden och 12 motionsyrkandenfrån allmänna motionstiden år 2001.En förteckning över motionsyrkandena finns intageni bilagan till betänkandet.Utskottets övervägandenNäringsförbudUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på skärpning avreglerna om näringsförbud i samband medkonkurs och grova åsidosättanden av denmarknadsrättsliga lagstiftningen bör avslås.Utskottet anser att någon åtgärdmed anledning av motionerna inte är påkallad.I sammanhanget vill utskottet upplysa om attutskottet beslutat föreslå att tillämpningenav lagen (1986:436) om näringsförbud blirföremål för granskning av Riksdagensrevisorer.Allmän bakgrundLagen (1986:436) om näringsförbud har till ändamålatt förhindra att personer som orsakar stora skadorgenom sin näringsverksamhet skall kunna fortsättamed detta. Lagen innebär en möjlighet att ingripamed förbud i ett fall då det skulle framstå somstötande om en person som har begått allvarligaoegentligheter i näringsverksamhet trots dettaskulle få fortsätta att ägna sig åt sådanverksamhet. Vid lagens tillämpning skallallmänpreventiva hänsyn tas som det ärviktigt att rättssäkerheten för den enskilde blirtillfredsställande.Näringsförbud skall, om det är påkallat frånallmän synpunkt, meddelas den som i egenskap avenskild näringsidkare grovt har åsidosatt vad somålegat honom i näringsverksamheten och därvid gjortsig skyldig till brottslighet som inte är ringa (1§). Har näringsidkaren i näringsverksamhet gjort sigskyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivnastraffet är fängelse , skall ettnäringsförbud anses påkallat från allmän synpunkt,såvida inte särskilda skäl talar mot det. Vidare fårnäringsförbud meddelas den som i egenskap av enskildnäringsidkare grovt har åsidosatt vad som ålegathonom i näringsverksamheten och därvid i avsevärdomfattning underlåtit att betala skatt, tull elleravgift som omfattas av lagen (1978:880) ombetalningssäkring för skatter, tullar och avgifter(1 a §). Även i detta fall krävs att åtgärden skallvara påkallad från allmän synpunkt. Vid bedömningenav om näringsidkaren, i de fall hans verksamhetförsatts i konkurs, grovt har åsidosatt sinaåligganden får hänsyn tas endast till sådanaoegentligheter som förekommit i den verksamhet somförsatts i konkurs (2 §). Har näringsverksamhetenbedrivits av en juridisk person får, under deförutsättningar som enligt vad nu nämnts gäller fören enskild näringsidkare, näringsförbud meddelas densom företräder den juridiska personen. Ettnäringsförbud skall vara tidsbegränsat och gällaunder lägst tre och högst tio år.Den som är underkastad näringsförbud får i principinte driva näringsverksamhet. En sådan person fårinte heller vara bolagsman i handelsbolag eller havissa närmare angivna befattningar, såsom exempelvisstyrelseledamot i aktiebolag. Inte heller får densom är underkastad näringsförbud faktiskt utövaledningen av en näringsverksamhet eller äga så mångaaktier i ett aktiebolag att vederbörandes andel avröstetalet för samtliga aktier i bolaget överstiger50 %.Frågor om näringsförbud prövas av allmän domstolpå talan av allmän åklagare eller, i vissa fall, avkronofogdemyndighet (8 och 8 a §§ ). Tillsynen överefterlevnaden av meddelade näringsförbud utövas avkronofogdemyndigheten i den ort där den som harmeddelats förbudet är bosatt. Överträdelse av ettmeddelat näringsförbud är straffbart.Frågan om näringsförbudsinstitutet fungerareffektivt har aktualiserats i olika sammanhang.Förslag om en översyn i skilda avseenden av reglernaom näringsförbud har förts frami motioner i . har ocksåflera ändringar vidtagits i lagen om näringsförbud.Ändringar som beslutade innebarskärpningar i fråga om näringsförbud i anledning avbrott (prop. 1995/96:98, bet. LU22, rskr. då aktuella propositionen angav regeringen attfrågan om näringsförbud i anledning avbetalningsunderlåtelse och konkurs borde utredasytterligare.Våren 1996 beslutade regeringen att tillkalla ensärskild utredare för att se över bestämmelserna omnäringsförbud i samband med betalningsunderlåtelseoch konkurs i lagen om näringsförbud. Utredningen,som antog namnet ,överlämnade betänkandet (SOU1997:123) Ett effektivare näringsförbud.I betänkandet föreslogs en ny lag omnäringsförbud, som bl.a. innebar att möjligheternaatt meddela näringsförbud utvidgas. Den principiellanyheten i förslaget var att det skulle införas ettantal presumtionsregler för näringsförbud, därpresumtionen kan brytas om särskilda skäl talar motförbud. En sådan presumtion gällde bl.a. vid konkursom näringsidkaren två eller tidigareunder i den egenskapen varitinblandad i konkurser.Enligt förslaget skulle näringsförbud också kunnameddelas vid grova åsidosättanden av bl.a. marknads-och konkurrensrättsliga regler, arbetsmiljö- ochmiljöregler eller civilrättsliga skyldigheter.Näringsförbudslagsutredningens förslag i nuredovisade delar har inte lett till lagstiftning.Däremot har vissa andra avNäringsförbudslagsutredningens förslag legat tillgrund för lagstiftning. Sålunda beslutade riksdagenvåren 1999 vissa ändringar i lagen om näringsförbudvarigenom även kronofogdemyndigheten fick rätt attansöka om näringsförbud vid betalningsunderlåtelseoch konkurs under förutsättning att åklagarenförklarat sig avstå från att ansöka (prop.1998/99:44, bet. Lagändringarna, som trädde ikraft , innebar vidare att inte baraden som är företrädare för den juridiska personenvid konkursbeslutet kan komma i fråga förnäringsförbud utan även den som innehade en sådanställning senare än innan konkursansökan komin till tingsrätten.Våren 2001 beslutade vissa ytterligareändringar i lagen om näringsförbud som syftade tillatt förhindra att ett näringsförbud kringgås medhjälp av bulvaner (prop. 2000/01:105, bet. LU21).Till grund för dessa lagändringar låg förslag somBulvanutredningen lämnat i betänkandet (SOU 1998:47)Bulvaner och annat.MotionernaEva Flyborg (fp) anför i motion L330 bl.a. attreglerna om näringsförbud bör skärpas beträffandepersoner som satt konkurserna i system och en bättreuppföljning ske av efterlevnaden av näringsförbuden.I motionen yrkas tillkännagivanden i enlighet meddet anförda (yrkandena 13).Även i motion L231 av och (båda s) framförs krav påskärpning av reglerna om näringsförbud. Motionärernaanser att förslag ibetänkandet (SOU 1997:123) Ett effektivarenäringsförbud skulle innebära en effektiv ochändamålsenlig reglering och därför bör läggas tillgrund för lagstiftning.Barbro Feltzing (mp) anser i motion L262 attlagstiftningen om näringsförbud bör skärpas för densom upprepade gånger varit inblandad i konkurser(yrkande 1).Enligt motion L701 av (), frånallmänna motionstiden , bör vissa åtgärdervidtas mot otillbörlig marknadsföring. Sålunda ansermotionären att bör gesmöjlighet att förordna om näringsförbud vid vissafall av otillbörlig marknadsföring såsomfakturaskojerier (yrkandena 1 och 2).Motsvarande krav framställer imotion L262 av () (yrkandena 2 och3).Utskottets ställningstagandeSom redovisats ovan harNäringsförbudslagsutredningens huvudförslag, sominnebär införande av presumtioner för näringsförbudi vissa angivna fall, inte lett till lagstiftning.Mot bakgrund av skarp kritik från remissinstansergjorde regeringen i proposition1998/99:44 Ändringar i lagen (1986: 436) omnäringsförbud bedömningen att det inte var möjligtatt då föreslå så ingripande förändringar somutredningens huvudförslag innebär.Vad särskilt gäller utredningsförslaget omnäringsförbud vid andra grova överträdelser än desom nu omfattas av lagen om näringsförbud anförderegeringen i propositionen att den visserligen delarutredningens uppfattning att näringsförbud i principbör kunna meddelas även vid sådana överträdelser,exempelvis överträdelser av den konsument- ochmarknadsrättsliga lagstiftningen. Regeringen hadedock förståelse för remissinstansernas kritik motden föreslagna bestämmelsens utformning och bedömdedet inte möjligt att då genomföra förslaget omnäringsförbud vid andra grova åsidosättanden.Även Konsumentpolitiska kommittén har i sittslutbetänkande (SOU 2000:29) Starka konsumenter i engränslös värld övervägt frågan om näringsförbudbeträffande grova åsidosättanden på detmarknadsrättsliga området.Kommittén konstaterar att sådana grovaåsidosättanden kan medföra ekonomisk och annan skadaför enskilda. Verksamhet av detta slag kan, anförkommittén, även bryta ned allmänhetens förtroendeför näringsverksamheten och förvrängakonkurrenssituationen för de seriösa näringsidkarnapå området. Kommittén anser därför att det måstevara möjligt att förhindra att personer som, vidmarknadsföring och annan näringsverksamhet på detmarknadsrättsliga området, orsakar stora skadorfortsätter med det. Enligt kommittén ärmarknadsföringslagens sanktionssystem intetillräckligt för att komma till rätta med grovaåsidosättanden av den marknadsrättsligalagstiftningen av det slag som beskrivits. Enutvidgning av lagstiftningen om näringsförbud är,som kommittén ser det, emellertid en fråga somkräver noggranna analyser och överväganden.Kommittén anser att de grova åsidosättanden somförekommer normalt innefattar brott och konstateraratt möjlighet att meddela näringsförbud i sådanafall finns enligt lagen omnäringsförbud. Kommittén har därför inte sett någotbehov av en utvidgning av reglerna om näringsförbud.Utskottet vill i sammanhanget erinra om att fråganom införande av ett automatiskt näringsförbud, s.k.konkurskarantän, för företrädare för juridiskapersoner som försatts i konkurs har behandlats iolika sammanhang.Då spörsmålet behandlades i våren 2001med anledning av en motion pekade utskottet på attenligt 6 kap. 1 § konkurslagen (1987:672) gäller atten fysisk person som försatts i konkurs inte fårdriva näringsverksamhet som medförbokföringsskyldighet så länge konkurstillståndetvarar, s.k. automatisk konkurskarantän (bet.2000/01:LU21). konstaterade utskottet attnågot motsvarande förbud mot att drivanäringsverksamhet inte finns vad gällerställföreträdare för en juridisk person som försattsi konkurs.Utskottet erinrade om att det i skilda sammanhangunder diskuterats om inteäven företrädare för juridiska personer där denjuridiska personen försatts i konkurs i likhet medfysiska personer borde förbjudas att driva näringeller att företräda andra bolag under pågåendekonkurs, antingen med automatik i direkt anslutningtill konkursbeslutet eller efter särskild prövning.Frågan hade, påpekade utskottet, varit föremål föröverväganden av bl.a. ibetänkandet (SOU 1979:13) Konkurs och rätten attidka näring, i betänkandet(SOU 1984:59) Näringsförbud,i betänkandet (SOU 1995:1)Ett renodlat näringsförbud ochNäringsförbudslagsutredningen i betänkandet (SOU1997:123) Ett effektivare näringsförbud. Samtligafyra utredningar, påpekade utskottet, har kommitfram till att en konkurskarantän för företrädare förjuridiska personer som försatts i konkurs inte börinföras. Som skäl härför har anförts bl.a. att enutvidgad konkurskarantän skulle slå blint och träffaäven den som över huvud taget inte gjort sig skyldigtill någon oegentlighet och att en sådan ordningskulle kräva stora insatser för övervakning ochkontroll. Enligt utskottets mening var den i den dåaktuella motionen förordade lösningen ingenframkomlig väg. Som framhållits i olika sammanhangskulle nämligen, anförde utskottet, en sådan ordningkunna sägas innebära näringsförbud utan dom, någotsom utskottet inte ville ställa sig bakom. Utskottetframhöll att åtgärder i syfte att förhindrakonkursmissbruk i stället varitinriktade på skärpta regler inäringsförbudslagstiftningen.Med hänvisning till vad som sålunda redovisatsanser utskottet att vad som anförs i de nu aktuellamotionerna inte påkallar någon åtgärd iförevarande sammanhang. I sammanhanget villutskottet upplysa om att utskottet denna dagbeslutat föreslå att tillämpningen av lagen omnäringsförbud blir föremål för granskning avRiksdagens revisorer (se lagutskottets protokoll2001/02:22).Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion 2000/01: L701 samt motionerna2001/02:L231, 2001/02:L262 och 2001/02:L330yrkandena 13.Herrelösa fastigheterUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på en översyn av denrättsliga problematiken kring s.k. herrelösafastigheter bör avslås. Utskottet förutsätteratt regeringen tar ställning till ochredovisar hur man avser att gå vidare medövervägandena i den berörda frågan.Allmän bakgrundUnder en konkurs omhändertas tillgångarna förborgenärernas räkning av konkursboet. Tillkonkursboet räknas i princip all egendom somtillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddeladeseller som tillfaller gäldenären under konkursen ochsom är sådan att den kan utmätas. Konkursboetsegendom skall säljas av förvaltaren så snart detlämpligen kan ske. Det förekommer attkonkursförvaltaren avstår från att omhänderta ochrealisera viss egendom för att undvika kostnaderknutna till egendomen i fall då dessa överstiger vadkonkursboet kan tillgodogöra sig ur egendomen efteren försäljning. Vidare kan det vara så attoffentligrättsliga förpliktelser är knutna tillinnehavet av egendomen som gör att förvaltarenväljer att avstå från denna. Egendomen kommer dåinte att ingå i konkursboet utan förblir undergäldenärens rådighet, såvida den inte skalltillfalla panthavare.För detta tillvägagångssätt brukar man användabegreppet abandonering. Exempel på egendom som kanbli föremål för abandonering är sjunkna fartyg,nedskräpade lokaler, fastigheter medrivningsförelägganden, s.k. svartbyggen ochfastigheter som kräver miljösanering. Det kan ocksåvara fråga om tomma hyreshus, även om det hittillstorde vara relativt sällsynt.Inom svensk konkursrätt finns inte någon allmänreglering av abandonering. Enligt 3 kap. 9 § förstastycket konkurslagen får emellertid, om det vidkonkursutbrottet pågår en rättegång mellangäldenären och någon annan om egendom som hör tillkonkursboet, boet överta gäldenärens talan. Skullekonkursboet avstå från ett övertagande hargäldenären rätt att fortsätta vara part irättegången. Konkursboet skall då anses ha uppgivitden omtvistade egendomen till förmån för gäldenärenoch egendomen anses inte tillhöra boet. Omkonkursboet på detta sätt avstår från den omtvistadeegendomen slipper boet ansvaret förrättegångskostnaderna i processen.Under senare år har det förts en diskussion om derättsliga förutsättningarna för konkursboet attavstå egendom till konkursgäldenären, dvs. attabandonera egendomen (se bl.a. Håstad, Sakrättavseende lös egendom, 6:e uppl., s. 427 ochInsolvensrättsligt forum , s. 58,Iustus förlag). En av de särskilda frågor som därviduppmärksammats är konsekvenserna vid abandonering dåkonkursgäldenären är en juridisk person ochkonkursen avslutats utan överskott. Ett aktiebolag,ett handelsbolag eller en ekonomisk förening, som ärförsatt i konkurs, är nämligen upplöst om konkursenavslutas utan överskott, se bl.a. 13 kap. 19 §aktiebolagslagen (1975:1385). Härigenom kommer denegendom som konkursboet avstått till förmån förgäldenären att sakna ägare. Detta kan vållaolägenheter, exempelvis om det är fråga om egendomsom behöver underhållas eller som kan orsakamiljöskador.MotionernaI motion L306 av ochAgneta (båda s) framhålls att det kan vållaproblem vad gäller underhållet av en fastighet närfastighetsägaren går i konkurs. Inte sällan handlardet om hyreshusfastigheter belägna i centrala delarav en kommun som lämnas utan tillsyn och underhållnär ingen tar ansvar för egendomen. Motionärernapekar på att det inte heller finns något rättsligtansvar för en fastighet i en situation av här avsettslag. Förhållandet leder till att dylika fastigheterförfaller. I motionen begärs en rättslig översyn isyfte att komma till rätta med det beskrivnaproblemet.Rigmor () anför i motion L219 att det äroacceptabelt att fastigheter rättsligt sett kan bliherrelösa så att de överges utan någon tillsyn ellerskötsel. Det finns exempel på sådana fastigheter somär direkt farliga att vistas på, men som är tillhållför lekande barn. Frågan om herrelös mark måste,enligt motionären, utredas i en allmän rättsligöversyn av problematiken.Tidigare behandlingVåren 1998 behandlade utskottet förevarande spörsmålmed anledning av en motion med liknande inriktningsom de nu aktuella (bet. 1997/98:LU14). Utskottetansåg att det var angeläget att få frågorna allmäntbelysta och att behovet av lagstiftning klargjordes.Det fick ankomma på regeringen att i lämpligtsammanhang föranstalta om erforderligtutredningsarbete i syfte att klarlägga behovet avlagstiftning i ämnet och att framlägga de lagförslagsom var erforderliga. Vad utskottet anfört gavriksdagen som sin mening regeringen till känna(rskr. 1997/98:157).Då utskottet åter behandlade denaktuella frågan med anledning av en motion kundeutskottet konstatera att justitieministern i ettsvar på en interpellation omherrelösa fastigheter redovisat att det iJustitiedepartementet pågår enprobleminventering. Den skall, enligtinterpellationssvaret, läggas till grund för deöverväganden som krävs, bl.a. när man tar ställningtill vilket ansvar staten bör ha. Justitieministernanförde också att det i Justitiedepartementetplaneras en hearing om saken och att det är möjligtatt övervägandena leder till att en statligutredning bör tillsättas. Mot denna bakgrund fannutskottet inte anledning att föreslå några särskildaåtgärder från sida med anledning av dendå aktuella motionen, och utskottet avstyrkte bifalltill denna (bet. 2000/01:LU10). följdeutskottet.Utskottets ställningstagandeUtskottet förutsätter att regeringen tarställning till och redovisar hur man avser att gåvidare med övervägandena i den berörda frågan.Därmed föreslår utskottet att avslårmotionerna L219 och L306.IndrivningUtskottets förslag i korthetEn motion med krav på översyn av ensamståendeföräldrars situation vid handläggningen avutsökningsmål hos kronofogdemyndigheten böravslås. Utskottet anser inte att någonriksdagens åtgärd är påkallad.Allmän bakgrundOm en fordran eller något annat anspråk intefullgörs frivilligt i rätt tid kan fordringsägarenfå biträde av kronofogdemyndigheten för attverkställa anspråket. Regler om verkställighet eller utsökning finns i utsökningsbalken. Tillfrågor om verkställighet enligt utsökningsbalken höri första hand verkställighet av domar och andraexekutionstitlar. Om verkställigheten avserbetalningsskyldighet sker den genom utmätning.Verkställighet av annat än betalningsskyldighet skergenom avhysning eller annan handräckning. Utöver deexekutiva uppgifterna enligt utsökningsbalken harkronofogdemyndigheterna att handläggaverkställighetsärenden enligt vissa andraförfattningar, t.ex. lagen (1978:880) ombetalningssäkring för skatter, tullar och avgiftersamt mål om återtagande av gods som köpts på kreditenligt konsumentkreditlagen (1992:830) och lagen(1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare.Mål om verkställighet (utsökningsmål) enligtutsökningsbalken kan vara av två slag allmänna måleller enskilda mål. Allmänna mål är i huvudsak målom uttagande av böter, vite, skatt, tull, avgift ochliknande medel som tillkommer staten. Utsökningsmålsom inte är allmänna är enskilda. Ett utsökningsmåluppkommer när någon ansöker om verkställighet av ettanspråk mot någon annan.När det gäller hanteringen hos kronofogdemyndighenav mål som gäller betalningsskyldighet handläggs deflesta allmänna mål lika och är föremål förkontinuerlig bevakning och verkställighet tillsskulderna antingen är fullt betalda eller harpreskriberats. Enskilda mål handläggs iettårsperioder med en möjlighet för sökanden tillförlängning.Det finns vissa regler om uppskov medverkställigheten. I fråga om enskilda mål föreskrivsi 4 kap. 10 § utsökningsbalken att utmätning skallske efter det att behövligahandlingar har kommit in till kronofogdemyndigheten.Om sökanden medger uppskov med utmätningen och omuppskovet varar över , är enligt andrastycket nämnda lagrum ansökan förfallen. Om sökandenmedger uppskov fler än två gånger , är ansökan också förfallen.Liknande regler finns för verkställighet i form avavhysning (se 16 kap. utsökningsbalken).När det gäller allmänna mål gäller förhandläggningen hos kronofogdemyndigheten lagen(1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m.Enligt 7 § får kronofogdemyndigheten bevilja uppskovmed betalningen bl.a. om det är påkallat med hänsyntill gäldenärens personliga förhållanden (p. 2).Uppskov får, enligt vad som föreskrivs i andrastycket, förenas med villkor om avbetalning. I 8 §föreskrivs att uppskov inte får beviljas för längretid än vad som behövs för att gäldenären skall kunnabetala sin skuld. Endast om det finns synnerligaskäl får uppskov, som inte förenas med villkor omavbetalning, beviljas än ett år.Uppskov kan också återkallas under vissaförutsättningar (se 9 §).MotionenUlla-Britt () tar i motion L259 uppensamstående föräldrars ekonomiska situation isamband med utsökningsärenden hoskronofogdemyndigheten. Motionären framhåller attensamstående föräldrar har en mer utsatt ekonomisksituation än andra och att det är viktigt att imånga sammanhang finna möjligheter till skydd fördenna kategori. Ett sådant sammanhang är, enligtmotionären, handläggningen av utsökningsmål hoskronofogdemyndigheten. Motionären ifrågasätter bl.a.om inte reglerna för uppskov kunde mjukas upp.Utskottets ställningstagandeUtskottet har viss förståelse för denproblemställning som behandlas i motionen. Samtidigtvill utskottet peka på att det finns regler som tarhänsyn till gäldenärens behov när det gällerhandläggningen hos kronofogdemyndigheten av mål omverkställighet. Utskottet kan inte se att det förnärvarande är påkallat med någon åtgärd frånriksdagens sida med anledning av vad som anförs imotionen.Utskottet vill i sammanhanget erinra om attutskottet och behandlatmotioner med krav på att ränteuppräkningen begränsassedan ett krav hamnat hos kronofogdemyndigheten föratt underlätta för gäldenären att komma ur sinskuldsituation (bet. 1997/98:LU14 och1999/2000:LU17). Utskottet avstyrkte bifall tillmotionerna med hänvisning till att det enligtgällande rätt finns vissa möjligheter till befrielsefrån eller jämkning av ränta samt redogjorde förinnebörden i de berörda reglerna och till denuppfattning som framförts av de remissinstanser somyttrat sig över den aktuella motionen.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion L259.GodtrosförvärvUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på en översyn avreglerna om godtrosförvärv bör avslås.Utskottet anser att beredningen iRegeringskansliet av ett lagförslag, variföreslås en vindikationsregel, inte börföregripas.Allmän bakgrundRegler om godtrosförvärv finns i lagen (1986:796) omgodtrosförvärv av lösöre, vilken trädde i kraft den1 (prop. 1985/86:123, bet. LU1986/87:4).