bet · GP01UFÖU1 · 2002-01-01 00:00:00 — Imotionen framhålls att kärnan i detnordiska samarbetet för fredsfrämjandeoch humanitära insatser utgörsav den militärt orienteradesamarbetsstrukturen Nordcaps (NordicCoordinated Arrangement for MilitaryPeace Support). Motionärerna menar att denordiska länderna kan och bör bygga uppett minst lika aktivt samarbete vadgäller konfliktförebyggande och civilkrishantering. Samarbetet inom ochorganiseringen av Nordcaps skulle kunnafungera som modell även för ett samarbeteinom civil krishantering.Krishantering och EUI partimotion U315 (mp) yrkande 1 menarMiljöpartiet att bör krävaundantag från EU-reglerna, ett s.k.förbehåll, gällande deltagande i ettförsvar i EU:s regi i linje med vadDanmark har erhållit.I den enskilda motionen U238 (m) yrkande1 menar motionärerna att regeringen imandatfrågan för EU:s krishantering sökeratt strama åt de riktlinjer som ladesfast i ordförandelandets slutsatser frånEuropeiska rådets möte i . Därär formuleringen: "Unionen kommer attbidra till internationell fred ochsäkerhet i enlighet med principerna iFörenta nationernas stadga." Motionärernamenar att detta inte står i samklang medregeringens uttalanden att ett mandatskall föreligga från säkerhetsrådet närdet gäller fredsframtvingande insatser.När det gäller militära insatser utanförEU:s landområde anförs i partimotion U315(mp) yrkande 4 att ett mandat från FN:ssäkerhetsråd skall krävas.Vänsterpartiet menar i följdmotion Fö12(v) yrkande 1 att regeringen med storkraft bör fortsätta att driva frågan omförebyggande och civila resurser förkrishantering och i yrkande bör ge regeringen i uppdrag attsammanställa en styrkekatalog av civilaresurser till FN:s, och och civila krishantering.I partimotion U315 (mp) yrkande 2 framförMiljöpartiet ståndpunkten att deteuropeiska säkerhets- ochförsvarspolitiska samarbetet (ESDP)enbart fokuserar på den militära aspektenav krishantering. Enligt motionärerna börtonvikten ligga vid att utvecklastrukturer för civil krishantering. Imotionen konstateras att Europeiska rådetvid sitt möte i i juni år 2001antog ett program förkonfliktförebyggande. Motionärerna menari yrkande 3 att programmet förkonfliktförebyggande bör tillämpas fulltut.I den enskilda motionen U238 (m) yrkande3 anförs att civil krishantering inom EUförsvåras eller omöjliggörs utan entrovärdig militära krishanteringsförmåga.Motionärerna menar att i många konflikterär militära krishanteringsinsatser enförutsättning för fungerande humanitärahjälpinsatser.I kommittémotion U319 (fp) yrkande 12betonas vikten av att utveckla eneuropeisk krishanteringsförmåga inomramen för ett nära samarbete med idet transatlantiska samarbetet.Motionärerna menar att i högregrad måste kunna samla sig till såvälcivila som militära åtgärder för attkunna hantera kriser och konflikter ivårt närområde, detta för att inte alltidbehöva förlita sig på en aktiv närvarofrån sida i en krissituation.Utvecklingen av den europeiskakrishanteringsförmågan bör dock ske inära samarbete med USA.I följdmotion Fö12 (v) framhålls att FN:ssäkerhetsråd i en resolution från oktoberår 2000 uppmanar medlemsstaterna attstärka kvinnorepresentationen på allabeslutsnivåer i nationella, regionala ochinternationella institutioner ocharrangemang för krishantering.Motionärerna menar att den viljeyttringoch inriktning som avspeglas i FN:sresolution /2000 är viktig för attförbättra krishanteringsförmåganinternationellt. Därför föreslås iyrkande 8 att skall geregeringen i uppdrag att i såvälnationella som internationella sammanhangvidta åtgärder i syfte att leva upp tillden av avgivnaresolutionen samt Försvarsberedningensuttalade åsikter i frågan.I den enskilda motionen U264 (kd)konstateras att underpresident präglas avomfattande brott mot de mänskligarättigheterna och de demokratiska fri-och rättigheterna. En ökad öppenhet meddemokratisering och respekt för demänskliga rättigheterna är därföreftersträvansvärd menar motionärerna,inte minst för att garantera en fortsattstabilitet i regionen.För att bryta den antidemokratiska trendsom president företräder ochför att skapa ett klimat med fungerandepolitiska partier, bör EU - i samarbetemed - utarbeta ett program förpolitisk/demokratisk skolning av ungaoppositionella politiker. Regeringen börsnarast ta initiativ i denna riktningsåväl i EU:s som beslutande organ(yrkande 1).Motionären framhåller vidare att en frioch obunden press är en viktig del i enfungerande demokrati. EU:s medlemsländerkan på olika sätt bidra till att stärkaicke-regimkontrollerade medier iVitryssland. Detta kan ske på flera sätt,bl.a. genom att ge unga vitryskajournalister möjligheten att vistas i ett eller flera EU-länder som stipendiater. Regeringen börsnarast ta initiativ i denna riktning iEU:s beslutande organ (yrkande 2).En obunden statsapparat med myndighetersom inte låter sig styras av den fördagen sittande presidenten är en tredjeviktig komponent för att bygga fungerandedemokrati, menar motionären. Ett särskiltEU-program för demokratiutbildning avunga vitryska statstjänstemän ellerblivande statstjänstemän bör inrättas.Regeringen bör ta initiativ idenna riktning i EU:s beslutande organ(yrkande 3).För att ytterligare riktauppmärksamheten mot situationen iVitryssland kan regeringen underlätta försvenska beslutsfattare, journalister ochandra opinionsbildare att åka tillVitryssland för att etablera kontakter.Ett sätt att underlätta detta är attställa ekonomiska resurser tillförfogande. Detta kan regeringen göragenom att inrätta ett särskiltstipendieprogram för studieresor tillVitryssland (yrkande 4).Vidare anför motionären att ären viktig partner till . Genomen aktiv dialog med kan kanskesituationen för politiskaopposition förbättras. har godaförbindelser med , inte minsttill följd av ett aktivt och kraftfulltsvenskt agerande under EU-ordförandeskapet. Regeringen bör därförsnarast föreslå EU:s beslutande organ attge i uppdrag att undersöka vilkamöjligheter har att påverka denvitryska regeringen i en demokratiskriktning (yrkande 5).Freds- och säkerhetsordning för AfrikaI partimotion U300 (m) yrkande 14konstaterar motionärerna att ärden mest konfliktdrabbade kontinenten ochmenar att FN måste prioriterafredsfrämjande insatser på kontinenten.Även i kommittémotion U311 (m) yrkande 3anförs att FN skall fokusera på fred iAfrika. Motionärerna framhåller att kriginte är något unikt för den afrikanskakontinenten men att det är den kontinentsom mest har drabbats av krig mellanstater och inom stater. Ett första stegför att skapa förutsättningar för ettökat välstånd i regionen måste därförvara att få stopp på de pågående krigen,menar motionärerna. I yrkande 4 i sammamotion anförs att den viktigasteuppgiften efter det omedelbarafredsfrämjandet är att skapa en afrikanskfreds- och säkerhetsordning. En sådanordning skulle göra det möjligt attförebygga stridigheter och byggasamhällen i frihet och fred.Demobilisering, lätta vapenI den enskilda motionen U272 (m) yrkasatt avväpning, demobilisering ochåteranpassning skall ingå som ensjälvklar del i både konfliktförebyggandeoch fredsfrämjande verksamhet.Motionärerna bakom kommittémotion U332(kd) yrkande 5 menar att världssamfundetmåste vidta åtgärder för att fåvapenproduktion och illegal handel medlätta vapen under kontroll. Motionärernaframhåller att trots att lätta vapendödar långt fler människor än alla andratyper av vapen finns inga globala avtalom icke-spridning. Det finns det däremotnär det gäller kemiska och biologiskavapen samt kärnvapen.Motionärerna bakom kommittémotion U209(c) yrkande 5 menar att bör varaen drivande kraft i kampen mot denillegala handeln med lätta vapen. Dekonstaterar att om lättavapen i sommaren år 2001utmynnade i ett globalt dokument för atthindra, bekämpa och eliminera denillegala handeln med lätta vapen.Skrivningarna ger utrymme för fortsattarbete inom FN, framhåller motionärerna,och noterar att dokumentet frånkonferensen kommeratt tas upp på generalförsamlingensdagordning för beslut.Även i kommittémotion U226 (m) yrkande 3behandlas frågor kring lätta vapen.Motionärerna menar att den okontrolleradespridningen av lätta vapen är ett växandeproblem och att den somgenomfördes interesulterade i det kraftfullahandlingsprogram som och EU hadehoppats. måste fortsatt varapådrivande för att få fram gemensammainternationella åtgärder för attkontrollera spridningen av lätta vapen,betonar motionärerna. I yrkande 4 i sammamotion anförs att ävenfortsättningsvis bör vara pådrivande närdet gäller att främja program föravväpning, demobilisering ochåterintegrering av kombattanter efterväpnade konflikter. Motionärerna menaratt om det internationella samfundetskulle bli bättre på att hanterapostkonfliktsituationer skulle färrekonflikter uppstå. Ansamlingen av vapenär i sig en destabiliserande faktor.Krishantering på BalkanI kommittémotion U224 (m) yrkande 1anförs att måste vara berett attgöra större fredsskapande insatser påBalkan. Även om det är svårt efter allakrig, finns det en möjlighet attåterskapa mycket av den öppenhet ochrörlighet som en gång kännetecknade detforna , menar motionärerna,och väst har i detta sammanhang enavgörande stödjande roll att spela.Motionärerna bakom kommittémotion U345(fp) yrkande 29 begär ett riksdagenstillkännagivande att alla som bodde iKosovo för kriget skall ges möjlighet attfortsätta leva i Kosovo i fred ochsäkerhet oavsett etnisk tillhörighet. Isamma motion yrkande 30 anförmotionärerna att alla som tvingades flyunder krigen på skall kunnaåtervända hem oavsett etnisktillhörighet.Utskottets bedömningKrishantering och FNI ett flertal motioner behandlasfolkrättsliga frågor. Motionärerna bakomkommittémotion U332 (kd) yrkande 1 anföratt säkerhetspolitikens utgångspunkt ärvarje människas rätt till liv ochvärdighet. I yrkande 8 i samma motionanförs att folkrätten först och främstskall främja människors säkerhet. Även ipartimotion So637 (fp) yrkande 24 anförsatt folkrätten bör utvecklas till attockså skydda människors frihet, inte brastaters. I yrkande 2 i kommittémotionU332 (kd) menar motionärerna attetablerandet av demokratier och enupprätthållen respekt för de mänskligarättigheterna är oundgängliga fundament iarbetet med att bygga ensäkerhetspolitiskt stabil och tryggvärld. I kommittémotion U345 (fp) yrkande4 menar motionärerna att omsorgen om denenskilda människans, minoriteters ochfolkslags grundläggande rättigheter skallsättas före staters suveränitet.Motionärerna menar vidare i yrkande 7 attSverige bör hävda uppfattningen attfolkrättens grundregel - att våld endastfår tillgripas i självförsvar eller efterbeslut i - kompletterasmed en nödvärnsrätt. Motionärerna bakomkommittémotion U332 (kd) yrkande 4 menaratt fyra kriterier och principer måsteuppfyllas och följas för att väpnat våldskall få användas i försvarssyfte. Ikommittémotion U322 (mp) yrkande 4 menarmotionärerna att icke-våldsprincipenmåste bli den huvudprincip som allkonflikthantering utgår i från.Mandatfrågan vid internationellakrishanterande insatser behandlas i tvåmotioner. Motionärerna bakomkommittémotion U314 (m) yrkande 1 menaratt det internationella samfundet måstekunna agera i akuta krislägen trots attsäkerhetsrådet inte har fattat beslut ochatt eventuella insatser då skall ske ienlighet med principer. Iyrkande 2 i samma motion anförs att denpraxis som utvecklats för att förhindrafolkmord och andra grova brott motfolkrätten behöver kodifieras genom enreformering av , menarmotionärerna. I partimotion U284 (v)yrkande 3 framhåller motionärerna attregeringen bör verka för att en supermakteller militärallians aldrig träder ivärldssamfundets ställe. I yrkande 4 isamma motion begärs ett riksdagenstillkännagivande att den aldrig böracceptera militära insatser som inte harbeslutats av FN-systemet eller i övrigtinte har stöd i FN-stadgan.Utskottet noterar att de folkrättsligafrågorna kring brott mot de mänskligarättigheterna och frågan om humanitärintervention har varit föremål föruppmärksamhet . Det är ettområde där folkrätten är underutveckling.Folkrätten slår fast alla staters rätttill självbestämmande och suveränitet,vilket bl.a. framgår av FN-stadgansartikel 2:7. Det generella våldsförbudetär också grundläggande i FN-stadgan.Förutom i fall av självförsvar (art. 51)är det endast som kanbesluta om undantag från förbudet mot attbruka våld (art. 39).Natos militära ingripande 1999 motFörbundsrepubliken (FRJ)aktualiserade frågan om detinternationella samfundets rätt attingripa med våld mot ett enskilt land föratt förhindra folkfördrivning och grovakränkningar av de mänskligarättigheterna. När det stod klart attRyssland och inte skulle bifallaförsök att få attreagera mot president etniskarensning i Kosovo, ställdes inte minstövriga medlemmar i säkerhetsrådet infördilemmat mellan å ena sidan FN-stadgansvåldsförbud och en betoning avsäkerhetsrådets auktoritet, och å andrasidan nödvändigheten av att förhindra enhumanitär katastrof.Ett antal länder ansåg att det varomöjligt att förhålla sig passiva tillden etniska rensning och de grovaövergrepp som Miloseviãregimen begick motkosovoalbanerna. Majoriteten av FN:smedlemsstater har genom bl.a.folkmordskonventionen åtagit sig attförhindra folkmord och bestraffa deskyldiga. Åtagandena att respektera demänskliga rättigheterna är universellaoch får inte känna några nationsgränser.När Nato inledde bombningarmot FRJ uttalade förståelse föraktionen, som syftade till att förhindraden pågående etniska rensningen och ge dekosovoalbanska flyktingarna möjlighet attåtervända till sina hem. Statsministernsade dock att det var svårt att finna enentydig folkrättslig grund för insatsen,och han beklagade att det inte hade varitmöjligt att samla världssamfundet bakomett mandat i . Även FN:sgeneralsekreterare uttaladeförståelse för Natos handlande, och sadeatt "det fanns tillfällen dåvåldsanvändning kunde vara ett legitimtsätt att uppnå fred". Att ett rysktresolutionsförslag om att bombningarnaskulle avbrytas röstades ned isäkerhetsrådet visade också påvärldssamfundets inställning till Natosagerande. Utskottet har i sitt utlåtande1999/2000:UU1u tillkonstitutionsutskottet närmare redogjortför sin syn på Natos krigshandlingar motFRJ.I dag kan det konstateras att Natosinsats uppnådde sitt primära syfte: deflesta kosovalbanska flyktingarna harkunnat återvända till sina hem. Det ärdock lång väg att gå innan fred ochförsoning kommer att råda i provinsen.KFOR-styrkan har fått ägna stor kraft åtatt skydda den serbiska befolkningen ochandra minoriteter från förföljelse.Vidare var kriget i Kosovo en mänskligtragedi som inte hade behövt inträffa.Varningstecken saknades inte. Det var ettmisslyckande för hela det internationellasamfundet, och därmed även för ,att man inte kunde förhindra de etniskarensningarna och förebyggakrigsutbrottet.När skrevs var det främstmellanstatliga konflikter, som det andravärldskriget, man tänkte på. Samtidigtger stadgan utrymme för säkerhetsrådetatt agera också i interna konflikter.Under har detförts en debatt i FN om huruvidakränkningar av de mänskliga rättigheternatillhör en stats inre angelägenheter. Enallt större krets medlemsländer harställt sig bakom synen att de mänskligarättigheterna är universella ochokränkbara och att övergrepp måstebeivras var de än begås. De olika formerav MR-mekanismer som har etableratsmedför insyn i enskilda stater och har defacto gjort förment internarättighetsfrågor till internationellaangelägenheter.När grova kränkningar och brott motmänskligheten sker i ett enskilt land ärfrågan vilka medel omvärlden förfogaröver när den ser sig tvungen att ingripa.FN:s säkerhetsråd har i en rad fall medstöd av FN:s stadga ingripit, både medsanktioner och våld, mot folkmord ochfolkfördrivning. När säkerhetsrådet intehar förmått att agera för att säkrainternationell fred och säkerhet har FN:sgeneralförsamling tidigare fattat beslutenligt den s.k. Uniting for Peace-resolutionen som bl.a. i samband medKoreakriget gav mandat åt världssamfundetatt ingripa med våldsmedel.Natos ingripande mot FRJ:s övergrepp iKosovo aktualiserade frågan om vilkenrätt enskilda stater eller en grupp avstater har att ingripa för att förhindrafolkfördrivning och grova kränkningar motde mänskliga rättigheterna i situationerdå världssamfundet inte kunnat samla sigbakom ett beslut i FN. Natoländerna angavhumanitära och moraliska motiv för sittingripande mot FRJ. Vidare åberopades enrad säkerhetsresolutioner som rördeKosovo, vilka av vissa Natoländer sadesindirekt och sammantaget utgöra enfolkrättslig grund för de vidtagnaåtgärderna.En förändring av folkrätten kan skeantingen genom ändringar av FN-stadganeller genom en förändrad sedvanerätt. Enändring av kräver bl.a. atttvå tredjedelar av medlemsstaternaratificerar förslaget, däribland de fempermanenta medlemmarna av säkerhetsrådet,något som för dagen ter sig närmastomöjligt att uppnå. Sedvanerättenutvecklas genom att nya regler accepterasav en överväldigande majoritet avvärldens stater. På denna punkt kan mankonstatera att Natos ingripande i Kosovoåtminstone temporärt mötte förståelse hosdelar av världssamfundet.Sverige lägger traditionellt stor viktvid våldsförbudet i FN:s stadga ochbetonar det våldsmonopol som givits tillFN:s säkerhetsråd. gersäkerhetsrådet befogenheter att ingripaom det anser att hot föreligger motinternationell fred och säkerhet (art.39). Dessa begrepp har successivt tolkatsallt vidare, och de anses inbegripafolkmord och folkfördrivning.Det måste dock understrykas att FN:ssäkerhetsråd i första hand är ettpolitiskt organ. Problemet är ofta attnågon eller några av de fem permanentamedlemmarna använder eller hotar attanvända sitt veto. När FN har misslyckatsatt förhindra brott mot mänskligheten ochfolkmord - t.ex. i - har orsakenvarit bristande politisk vilja. har visat sig vara ettflexibelt instrument, som givitvärldssamfundet möjligheter att ingripa ide fall den politiska viljan funnits.Sålunda har säkerhetsrådet i ett antalfall auktoriserat våld för att skyddacivilbefolkning mot umbäranden ochövergrepp mot de mänskliga rättigheterna,bl.a. i och Somalia.Sedan flera år pågår det ettförändringsarbete inom FN. Förhandlingarom reformer av säkerhetsrådet förs inomen arbetsgrupp i vilken - genomsin tidigare FN-ambassadör - haft enledande roll som en av två viceordförande. Under sitt medlemskap isäkerhetsrådet 1997-1998 hävdade konsekvent att rådet borde göra envid tolkning av begreppet "hot motinternationell fred och säkerhet".Argumentet för att arbeta för enförändring av är att det börfinnas en folkrättslig grund somvärldssamfundet kan agera på isituationer som den i Kosovo, i vilkalåsningar uppstått i säkerhetsrådet ochFN med följd att nödvändiga beslutstoppas. Att förändra är docken uppgift som skulle ta i anspråkbetydande tid och kraft. Utskottet är avden meningen att det viktigaste i dagensläge är att utveckla och stärka FN:s ochsärskilt säkerhetsrådets förmåga att itid kunna fatta kraftfulla beslut. Attexplicit formulera undantagsregler somger enskilda eller grupper av länder rättatt ingripa i det fall FN inte förmår attagera, skulle undergräva detreformarbete som pågår inom FN. Attutan stöd i delegera FN:svåldsmonopol till regionalaorganisationer skulle vidare riskera attregionalisera folkrätten och etableraolika normer för olika delar av världen.Det bör dock i sammanhanget noteras attFN-stadgans kapitel VIII ger möjlighettill ingående av regionala avtal ellerbildande av regionala organ förbehandling av sådana angelägenheterrörande upprätthållandet avinternationell fred och säkerhet somlämpar sig för regionala åtgärder, underförutsättning av att dessa avtal ellerorgan och deras verksamhet är förenligamed FN:s ändamål och grundsatser (artikel52). skall, när så ärlämpligt, använda sådana regionala avtaleller organ för tvångsåtgärder under dessmyndighet. Utan säkerhetsrådetsbemyndigande får dock, med några istadgan specificerade undantag,tvångsåtgärder ej företas enligtregionala avtal eller av regi-onalaorgan.Utskottet menar att det inte rådernågon tvekan om att en förskjutning iavvägningen mellan människors säkerhetoch staters suveränitet har ägt rum efterdet . Denna utveckling måstevälkomnas. Utskottet menar dock att dettainte ger anledning till att omvärderaFN:s avgörande roll när det gälleransvaret för internationell fred ochsäkerhet. Rätten att besluta omvåldsanvändning bör förbli hossäkerhetsrådet. Den viktigaste uppgiftenär i stället att påverka säkerhetsrådetsarbetssätt så, att vetot inte användsannat än i undantagsfall. Med ett bättrefungerande säkerhetsråd skulle tendensenatt enskilda eller grupper av stateranvänder våld utan säkerhetsrådetsmedgivande kunna stävjas. Likaså skulleett mer beslutsfähigt säkerhetsråd kunnaingripa tidigare och kraftfullare vidhumanitära kriser. En annan viktig lärdomav kriget i Kosovo är att instrumentenför att förebygga konflikter måsteutvecklas.Som utskottet har framhållit ovanutvecklas sedvanerätten genom att nyaregler accepteras av en överväldigandemajoritet av världens stater. Exempel påen sådan utveckling har av utskottetnoterats tidigare i detta betänkande, iavsnittet om bekämpning av terrorism. Iresolution sätter säkerhetsrådet förförsta gången internationell terrorism isamband med hot mot internationell fredoch säkerhet (art. 39 i FN:s stadga). Idenna resolution gör FN:s säkerhetsrådför första gången även en koppling mellanbegreppet självförsvar i FN:s stadga(art. 51) och kampen mot internationellterrorism.Från att tidigare ha betraktatinternationell terrorism främst som enkriminell handling har tolkningen av FN:sstadga i och med resolution 1386utvecklats så att internationellterrorism nu anses vara även ett hot motinternationell fred och säkerhet ochutlöser rätten till självförsvar. Värtatt notera i sammanhanget är enligtutskottets mening att ett enigtsäkerhetsråd står bakom resolutionen ochdärmed denna tolkning av FN:s stadga.Med vad som ovan anförts anser utskottetatt motionerna U332 (kd) yrkandena 1, 2,4 och 8, So637 (fp) yrkande 24, U322 (mp)yrkande 4, U345 (fp) yrkandena 4 och 7,U314 (m) yrkandena 1 och 2 samt U284 (v)yrkandena 3 och 4 är besvarade.I motion U332 (kd) yrkande 11 ansermotionärerna att de centrala begreppeninom internationell krishantering ochfredsfrämjande verksamhet bör defini-erasoch tydliggöras. I motionen framhållermotionärerna vidare att varaktig ochstabil fred och säkerhet kräverlångsiktigt tänkande. I yrkande 12 anförsdärför att de förebyggande åtgärderna börbetonas i arbetet för en fredligarevärld. Även i partimotion U315 (mp)yrkande 8 anförs att det långsiktigakonfliktförebyggande arbetet är detviktigaste inom internationellkrishantering. I motion U332 (kd) yrkande20 efterlyses en modern ochverklighetsanpassad säkerhetspolitik, somfrämjar aktivt deltagande iinternationell krishantering ochfredsfrämjande verksamhet.När det gäller frågan om att definieraoch tydliggöra begreppen kringfredsfrämjande verksamhet vill utskottetframhålla att dessa frågor varit föremålför en omfattande analysverksamhet undersenare år, såväl internationellt somnationellt. Utskottet vill bl.a. peka påCarlsson-Ramphal-rapporten från år 1995samt FN:s rapport om dessfredsoperationer, den s.k.Brahimirapporten. När det gäller svenskaanalyser och ställningstaganden villutskottet nämna departementspromemoriornaKonfliktförebyggande verksamhet (Ds1997:18) och Att förebygga väpnadekonflikter - ett svenskt handlingsprogram(Ds 1999:24). Utskottet vill även erinraom att regeringen tillställt enskrivelse som behandlar dessa frågor, Attförebygga väpnade konflikter (skr.2000/01:2, bet. 2001/02:UU4). Utskottetvill gärna framhålla att i dessasammanhang har begreppen kringkrishantering och fredsfrämjandeverksamhet definierats och tydliggjorts.Utskottet vill även erinra om attriksdagen i det nämnda betänkandet2000/01:UU4 utförligt har behandlatfrågor kring internationellkrishantering, fredsfrämjandeverksamhet och därvid särskilt betonatden centrala betydelse som detkonfliktförebyggande arbetet har.