bet · GP01LU33 · 2002-05-16 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet regeringensproposition /02:134 Ändringar ikonsumentköplagen.I propositionen föreslås ändringar ikonsumentköplagen, konsumenttjänstlagen ochmarknadsföringslagen i syfte att i svensk rättgenomföra och rådets direktiv1999/44/EG av om vissa aspekterrörande försäljning av konsumentvaror och härmedförknippade garantier, det s.k.konsumentköpsdirektivet.Vidare föreslås införandet av en ny bestämmelse ikonsumentköplagen som innebär att en köpare vid köpsom omfattas av denna lag får sakrättsligt skydd motsäljarens borgenärer redan genom köpeavtalet. Försådant skydd skall alltså inte längre krävas attköparen har fått varan i sin besittning.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli2002.Ingen motion har väckts med anledning avpropositionen, och utskottet tillstyrker attförslagen genomförs.Utskottets förslag till riksdagsbeslutÄndringar i konsumentköplagen, m.m.Riksdagen antar regeringens förslag till1. lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932),2. lag om ändring i konsumenttjänstlagen(1985:716).Stockholm den 16 maj 2002På lagutskottets vägnarTanja LinderborgFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: TanjaLinderborg (v), (), RuneBerglund (s), (), (m), (), (),(), (), TassoStafilidis (v), (), (), (), (), AnaMaria Narti (fp), () och ().2001/02LU33Utskottets övervägandenGenomförande avkonsumentköpsdirektivetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens lagförslagsåvitt gäller genomförandet avEuropaparlamentets och rådets direktiv1999/44/EG av om vissaaspekter rörande försäljning avkonsumentvaror och härmed förknippadegarantier (konsumentköpsdirektivet).Ärendet och dess beredningEuropaparlamentet och Europeiska unionens råd antogden direktiv /44/EG om vissaaspekter rörande försäljning av konsumentvaror ochhärmed förknippade garantier(konsumentköpsdirektivet). I direktivet finnsbestämmelser om bl.a. säljarens skyldighet attleverera varor som är avtalsenliga och konsumentensrättigheter i händelse av bristande avtalsenlighet.Direktivet, som omfattas av avtalet om Europeiskaekonomiska samarbetsområdet (), trädde ikraft och skulle ha varit genomförti medlemsstaternas lagstiftning senast den 1 januari2002.Under förhandlingarna som föregickkonsumentköpsdirektivets antagande behandladesdirektivförslagen i en av Justitiedepartementettillkallad samrådsgrupp med företrädare förmyndigheter och organisationer. Vidare höllsöverläggningar med företrädare för berördadepartement i , , och Norgesåväl under förhandlingarna som inför genomförandetav direktivet. Nordiska ministerrådets rapportImplementering af direktiv om visse aspekter afforbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed - sedud fra et nordisk forbrugerbeskyttelseperspektiv(TemaNord 2000:612) beaktades därvid.Direktivet behandlades även vid ett i oktober 2001av kommissionen anordnat möte för sakkunniga imedlemsstaternas regeringskanslier. Vid mötetutbyttes erfarenheter av arbetet med att genomföradirektivet och diskuterades tolkningen av vissabestämmelser.Som ett led i arbetet att genomföra direktivet harinom utarbetatsdepartementspromemorian (Ds 2001:55) Ändringar ikonsumentköplagen - genomförande av EG:skonsumentköpsdirektiv. Promemorian harremissbehandlats och ligger till grund förpropositionen såvitt nu är i fråga.För att genomföra konsumentköpsdirektivet i svenskrätt föreslår regeringen - efter hörande av Lagrådet- att antar de i propositionen framlagdaförslagen till ändringar i konsumentköplagen(1990:932), konsumenttjänstlagen (1985:716) ochmarknadsföringslagen (1995:450).Regeringens förslag återfinns i bilaga 1 ochlagförslagen i bilaga 2.Ingen motion har väckts med anledning avpropositionen i denna del.Direktivets huvudsakliga innehållSyftet med konsumentköpsdirektivet är att tillnärmamedlemsstaternas lagar och andra författningar ivissa avseenden när det gäller konsumentköp ochhärmed förknippade garantier och att säkerställa enenhetlig miniminivå för konsumentskyddet på den inremarknaden (artikel 1.1). Direktivet är tillämpligtnär en fysisk eller juridisk person inom ramen förnärings- eller yrkesverksamhet säljer lösa sakertill en konsument. Med konsument avses enligtdirektivet en fysisk person som handlar för ändamålsom ligger utanför hans yrkes- ellernäringsverksamhet. Direktivet är inte tillämpligt påvaror som säljs exekutivt eller på annat sätttvångsvis på grund av lag. Det är inte hellertillämpligt på vatten och gas som inte säljs ibegränsad volym eller bestämd kvantitet eller påelektricitet.I direktivet finns bestämmelser om säljarensskyldighet att leverera avtalsenliga varor (artikel2), konsumentens rättigheter vid bristandeavtalsenlighet (artikel 3), säljarens regressrättmot annan i tidigare säljled (artikel 4), säljarensansvarstid och konsumentens reklamationsskyldighet(artikel 5) samt garantier (artikel 6).Direktivet innehåller vidare bestämmelser om attreglerna skall vara tvingande till konsumentensförmån (artikel 7.1), att konsumenten inte fårberövas det skydd som direktivet ger genom att lageni en icke-medlemsstat görs till tillämplig rätt medavseende på avtalet (artikel 7.2), att konsumentensrättigheter enligt direktivet skall kunna utövasutan att det påverkar andra rättigheter somkonsumenten har enligt nationell lag (artikel 8.1),och om att direktivet är ett s.k. minimidirektiv(artikel 8.2).Av det nu redovisade framgår att direktivet, tillskillnad från konsumentköplagen, inte innehållerbestämmelser om tid och plats för avlämnande avvaran, risken för varan, säljarens dröjsmål,konsumentens rätt att hålla inne betalningen,skadestånd vid fel på varan, priset och tidpunktenför betalning, avbeställning, köparens dröjsmål,verkningar av hävning och bortfall av rätt tillhävning, konsumentens rätt att vända sig tillnäringsidkare i tidigare säljled och frågan om närett meddelande skall anses ha kommit fram.Direktivet och dess genomförande i svensk rättI propositionen erinrar regeringen om att ettdirektiv, enligt artikel 249 i EG-fördraget, ärbindande för medlemsstaterna med avseende på detresultat som skall uppnås, men överlåter åtmedlemsstaterna att bestämma form ochtillvägagångssätt för genomförandet. Staterna ärsåledes inte bundna av direktivets terminologi ochsystematik, om väl det avsedda resultatet uppnås meden annan terminologi och systematik. Vidgenomförandet av konsumentköpsdirektivet bör, enligtvad som anförs i propositionen, utgångspunkten varaatt i möjligaste mån ansluta sig till denterminologi och systematik som redan finns, framförallt i konsumentköplagen men även ikonsumenttjänstlagen. Vidare bör man, menarregeringen, söka att lösa frågor som övervägtstidigare vid genomförandet av direktiv pånärliggande områden på samma sätt som i dessatidigare sammanhang.I propositionen framhålls att direktivets karaktärav minimireglering ger goda förutsättningar attgenomföra direktivet på ett sätt som står i samklangmed svenska allmänna köprättsliga principer och somgår väl att förena med den civilrättsligalagstiftningen i övrigt. Det ger även möjlighet attgenomföra direktivet så att dess konsumentskyddsäkert blir uppfyllt, som gällandeskydd inte urholkas.Ytterligare en utgångspunkt för direktivetsgenomförande bör, anförs det i propositionen, varaatt hålla fast vid den enligt regeringensuppfattning rådande balansen mellan köpare ochsäljare och att inte annat än i undantagsfall göramer omfattande lagändringar än vad som direktivetkräver.I det följande lämnas en översiktlig redogörelseför konsumentköpsdirektivets viktigare delar ochregeringens förslag och bedömningar vad gällerdirektivets genomförande i svensk rätt.En central del av det som utgör direktivetskonsumentskydd är säljarens skyldighet att tillkonsumenten leverera avtalsenliga varor (artikel2.1). För att förenkla tillämpningen av principen omavtalsenlighet anges i direktivet att varor skallpresumeras vara avtalsenliga om de uppfyller vissa idirektivet närmare angivna kriterier (artikel 2.2).Sålunda skall en vara anses vara avtalsenlig om dena) stämmer överens med den beskrivning somsäljaren har lämnat och har samma egenskaper som denvara som säljaren har förevisat konsumenten som proveller modell,b) är lämplig för det särskilda ändamål för vilketkonsumenten behöver den och som han har informeratsäljaren om för avtalets ingående ochsom säljaren har godtagit,c) är lämplig för de ändamål för vilka varor avsamma slag vanligen används, ochd) är av den kvalitet och ha de prestanda somvaror av samma slag vanligen har och som konsumentenrimligen kan förvänta sig med hänsyn till varans artoch med beaktande av de offentliga uttalanden omvarans särskilda egenskaper som kan ha gjorts avsäljaren, tillverkaren eller företrädare för denne.Om det saknas särskilda avtalsvillkor skall alltsådenna presumtionsregel användas för att avgöra omvaran i fråga kan anses stämma överens med vad somföljer av avtalet.Motsvarande bestämmelser finns i huvudsak i 16 §konsumentköplagen. Enligt paragrafens första styckegäller att en vara i fråga om art, mängd, kvalitet,andra egenskaper och förpackning skall stämmaöverens med vad som följer av avtalet. Om inte annatföljer av avtalet, skall varan enligt 16 § andrastycket1. vara ägnad för det ändamål för vilket varor avsamma slag i allmänhet används,2. vara ägnad för det särskilda ändamål för vilketköparen avsåg att varan skulle användas, om säljarenvid köpet måste ha insett detta särskilda ändamåloch köparen har haft rimlig anledning att förlitasig på säljarens sakkunskap och bedömning,3. ha egenskaper som säljaren har hänvisat tillgenom att lägga fram prov eller modell, och4. vara förpackad på vanligt eller annarsförsvarligt sätt, om förpackning behövs för attbevara eller skydda varan.Avviker en vara från vad som är avtalat eller, iavsaknad av avtal, från någon av de i punkt 1-4angivna minimireglerna, skall den enligt 16 § tredjestycket 1 anses felaktig. Därutöver finns i 16 §tredje stycket 3 en supplerande bestämmelse om attvaran skall anses felaktig också om den i någotannat avseende avviker från vad som köparen med fogkunnat förutsätta. Därtill kommer att det i 19 §finns särskilda regler om felbedömningen för detfall köparen har förlitat sig på felaktigmarknadsföring.I propositionen konstaterar regeringen att såvälkonsumentköplagen som konsumentköpsdirektivet geruttryck för principen att säljaren är skyldig attleverera avtalsenliga varor. Utgångspunkten förfelbedömningen bör, enligt vad som anförs ipropositionen, även fortsättningsvis vara vadparterna kommit överens om i avtalet. Först omavtalet inte ger besked om hur varan skall varabeskaffad, bör allmänna regler om varansbeskaffenhet komma till användning. Behov av någonlagstiftningsåtgärd med anledning av artikel 2.1föreligger mot denna bakgrund inte enligtregeringens uppfattning.Presumtionsregeln i artikel 2.2 anger således nären vara skall anses vara avtalsenlig, medanmotsvarande bestämmelse i 16 § andra stycketkonsumentköplagen anger när en vara skall anses varafelaktig. Enligt regeringens bedömning torde dennaskillnad i systematik inte medföra någon skillnad isak. Inte heller kan direktivet, anförs det ipropositionen, anses hindra att konsumentköplagensallmänna bestämmelser om varans beskaffenhet även ifortsättningen utformas som minimiregler.När det gäller de i artikel 2.2 a-d närmareangivna kriterierna för när en vara skall ansesavtalsenlig konstateras i propositionen att dessakriterier i allt väsentligt antingen motsvaras avvad som redan gäller enligt konsumentköplagen elleratt svensk rätt ger konsumenten ett starkare skyddän vad som krävs i direktivet. I klarhetens intresseoch för att garantera ett korrekt genomförande avdirektivet föreslås dock en komplettering i 16 §andra stycket konsumentköplagen som innebär attvaran - utöver att ha de egenskaper som säljaren harhänvisat till genom att lägga fram prov eller modell- också skall stämma överens med den beskrivning avvaran som säljaren har lämnat.En annan central del av direktivets konsumentskyddutgörs av de rättigheter vid bristandeavtalsenlighet som konsumenten skall kunna göragällande mot näringsidkaren. Om en vara inte äravtalsenlig, skall konsumenten ha rätt att i förstahand få varan reparerad eller utbytt. Detta skallske utan kostnad och inom rimlig tid och utanväsentlig olägenhet för konsumenten. I andra handhar konsumenten rätt att kräva ett lämpligtprisavdrag eller att häva avtalet (artikel 3.2 och3.3). Hävning får dock inte ske om felet är ringa(artikel 3.6).Av 22 § konsumentköplagen följer att köparen,under vissa förutsättningar som anges i 23-29 §§,bl.a. kan kräva avhjälpande, omleverans, prisavdrageller hävning av köpet om varan är felaktig. Ipropositionen gör regeringen bedömningen att derättigheter som anges i artikel 3.2 motsvarar vadsom redan gäller enligt påföljdskatalogen i 22 §konsumentköplagen och att direktivet i dettaavseende således inte kräver någon lagändring. Föratt på ett korrekt sätt genomföra direktivetsbestämmelser i fråga om de närmare förutsättningarnaför att konsumenten skall kunna göra gällandepåföljderna avhjälpande och omleverans föreslås dockvissa ändringar i 26 och 27 §§ konsumentköplagen.Vidare föreslås en ändring i 28 § som rörförutsättningarna för prisavdrag och hävning.Av artikel 3.1 följer att det alltid är säljaren somhar det direkta ansvaret gentemot köparen för attvaran är avtalsenlig. I artikel 4 finns dockbestämmelser om säljarens regressrätt som gersäljaren rätt att i sin tur rikta anspråk mottillverkaren, en säljare i tidigare säljled ellernågon annan mellanhand i avtalskedjan som äransvarig för att varan är felaktig. Frågan om motvem eller vilka säljaren kan vända sig regressvis -och på vilket sätt detta kan ske - skall, enligtdirektivet, avgöras enligt nationell lag.I propositionen konstateras att det avgrundläggande avtalsrättliga principer redan i dagföljer att en säljare kan rikta anspråk mot sinavtalspart bakåt i en avtalskedja. Eftersom det idirektivet överlämnats åt medlemsstaterna att frittavgöra mot vem eller vilka den slutliga säljarenskall få vända sig med sitt anspråk, krävs därföringen lagstiftningsåtgärd med anledning av artikel4. Det saknas vidare, anförs det i propositionen,anledning att nu likväl överväga lagstiftning ifrågan.Enligt svensk köprätt är reklamation enförutsättning för att en köpare skall ha rätt attgöra gällande påföljder på grund av fel i varan.Därvid blir två tidsfrister av betydelse. För detförsta skall reklamation ske efter detatt felet upptäckts eller borde ha upptäckts. Vidarekrävs - för det andra - att reklamationen sker inomviss tid efter det att köparen tagit emot varan. Densenare tidsfristen är således en preskriptionsfrist.Av 23 § första stycket konsumentköplagen följeratt köparen inte får åberopa att varan är felaktigom han inte lämnar säljaren meddelande om felet inomskälig tid efter det att felet märkts eller borde hamärkts. Av tredje stycket i samma paragraf framgåratt preskriptionsfristen uppgår till , räknatfrån den tidpunkt då köparen har tagit emot varan,om annat inte följer av en garanti eller liknandeutfästelse. Motsvarande gäller även enligt 17 §konsumenttjänstlagen (1985:716).I artikel 5.1 föreskrivs att säljaren skall ansesansvarig när den bristande avtalsenligheten visarsig efter leveransen av varan. Om depåföljder som anges i artikel 3.2, dvs. reparation,utbyte, prisavdrag och hävning, enligt nationellrätt är föremål för en preskriptionsfrist, får denfristen inte löpa ut från tidpunkten förleveransen. Medlemsstaterna får bestämma attkonsumenten, för att vara bevarad vid sin rätt attåberopa att varan är felaktig, måste lämna säljarenmeddelande om felet . En sådanreklamationsfrist får enligt artikel 5.2 inte varakortare än från det att konsumentenupptäckte felet.Regeringen konstaterar att direktivetsreklamationsfrist räknat från dentidpunkt då felet upptäcktes i allmänhet måste ansesvara mer konsumentvänlig än vad som följer avkonsumentköplagens krav på att reklamation skall skeinom skälig tid efter det att felet märkts ellerborde ha märkts. I propositionen föreslås därför enbestämmelse av den innebörden att en reklamationalltid skall anses ha skett i rätt tid om det efter det att köparen märkt felet. Denföreslagna bestämmelsen medger dock att reklamationsker inom efter det att köparen märkteller borde ha märkt felet om tiden i det enskildafallet anses vara skälig. Motsvarande ändringarföreslås även i konsumenttjänstlagen.När det gäller preskriptionstiden görregeringen bedömningen att genomförandet avdirektivet i detta avseende inte kräver någonändring i svensk rätt. Enligt vad som redovisas ipropositionen bereds dock inom förnärvarande frågan huruvida preskriptionsfristenlikväl bör förlängas av andra skäl än direktivet.Artikel 5.3 innehåller en bevisregel som tar siktepå det fall att ett fel - i praktiken enfunktionssvikt - visar sig i varan redan efter enrelativt av normal användning. Enligtartikeln skall, om motsatsen inte bevisas, enbristande avtalsenlighet som visar sig inom sexmånader från leveransen av varan presumeras hafunnits för leveransen, utom närdenna presumtion är oförenlig med varans eller denbristande avtalsenlighetens art.I konsumentköplagen finns ingen motsvarandereglering. I stället är det i princip köparen somhar bevisbördan för att en vara är felaktig och attfelet fanns redan vid den för felbedömningenrelevanta tidpunkten, dvs. Irättspraxis har visserligen köparens bevisbördatillämpats förhållandevis generöst mot köparen.Sålunda har det exempelvis ansetts tillräckligt föratt beviskravet skall anses vara uppfyllt attköparen gör mer sannolikt att felet funnits redanvid avlämnandet än att det berott på någon senareinträffad omständighet (jfr rättsfallet NJA 1991 s.481). Även med beaktande av denna för konsumentenfördelaktiga tillämpning av beviskravet är det dock,enligt regeringens bedömning, tydligt att artikel5.3 kräver en ändring i konsumentköplagen. Ipropositionen föreslås därför en ny paragraf avinnebörd att ett fel som visar sig inom sex månaderefter det att varan avlämnades skall anses hafunnits för avlämnandet, om inteannat visas eller om detta är oförenligt med varanseller felets art.I artikel 6 finns bestämmelser om garantier. Med engaranti avses i direktivet varje utfästelse som ensäljare eller tillverkare utan extra kostnad görtill konsumenten och som innebär att han skallåterbetala det betalade priset eller byta ut,reparera eller på något annat sätt befatta sig medkonsumentvaran, om den inte motsvararspecifikationerna i garantibeviset eller i reklamsom rör varan (artikel 1.2 e). En garanti skall varajuridiskt bindande för den som utfärdar den ochalltid innehålla viss information. Sålunda skall dettydligt förklaras vad garantin omfattar och vad somerfordras för att konsumenten skall kunna göragarantin gällande. Därutöver skall det anges attkonsumenten har vissa rättigheter enligt dentillämpliga nationella lagen och att dessarättigheter inte påverkas av vad som stadgas igarantin (artikel 6.2 och 6.3). För det fall engaranti inte skulle uppfylla de krav som uppställs idirektivet skall den i och för sig alltjämt varagiltig. Konsumenten skall således kunna åberopa sigpå den, vilket framgår av artikel 6.5.I konsumentköplagen finns inte någon definition avgarantibegreppet. Verkan av garantier och liknandeutfästelser regleras dock i 21 §. Enligt dennabestämmelse skall fel i varan anses föreligga om denunder garantitiden försämras i det avseende somutfästelsen omfattar, såvida inte näringsidkaren görsannolikt att varans försämring beror påolyckshändelse eller därmed jämförlig händelse ellervanvård, onormalt brukande eller något annatliknande förhållande på köparens sida.Regeringen gör i propositionen bedömningen att detsaknas anledning att i konsumentköplagen införanågon definition av begreppet garanti och att svenskrätt får anses uppfylla direktivets krav i artikel6.1 om att en garanti skall juridiskt binda den somger garantin. Någon lagstiftningsåtgärd krävs därförinte i dessa avseenden. Däremot föreslås, för attgenomföra artiklarna 6.2 och 6.3, ändringar imarknadsföringslagen som innebär att ennäringsidkare som vid marknadsföringen erbjudit engaranti eller liknande utfästelse skall lämnaköparen viss närmare angiven information samt attutfästelsen och informationen skall lämnas i enhandling eller annan varaktig form. En näringsidkaresom åsidosätter dessa skyldigheter skall, enligtförslaget, kunna drabbas av skadeståndssanktion, meninte marknadsstörningsavgift.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan konstatera att lagstiftningen inomEU:s medlemsländer vad gäller köp av konsumentvaroruppvisar en splittrad bild i en rad frågor,exempelvis påföljder vid fel i varan, garantier samtreklamations- och preskriptionsfrister. Antagandetav konsumentköpsdirektivet med dess minimiregler påen förhållandevis hög skyddsnivå måste därför,enligt utskottets mening, ses som ett viktigt steg isträvan att förverkliga den inre marknaden, även förkonsumenterna i den vardagliga handeln. Somframhålls i propositionen kommer nämligen ett merlikartat regelverk på området att göra det lättareför konsumenterna att dra största möjliga nytta avden inre marknaden. underlättar det förnäringsidkarna att sälja sina varor i hela EU,vilket i sin tur kan ge upphov till en ökadkonkurrens och ett ökat utbud.Konsumentköpsdirektivet kan således, när det ärgenomfört i hela unionen, antas komma att bli avstor betydelse för den framtida handeln inom EU.De i propositionen framlagda lagförslagen ochredovisade bedömningarna bygger, enligt utskottetsuppfattning, på ett omsorgsfullt utrednings- ochberedningsarbete och ger uttryck för en väl avvägdbalans mellan de olika intressen som gör siggällande på området. I det sammanhanget villutskottet särskilt framhålla sin tillfredsställelseöver att regeringen, i samarbete med övriga nordiskaländer, under förhandlingsarbetet lyckats påverkadirektivets slutliga utformning i en sådan riktningatt det kommit att ligga väl i linje med dennordiska köprätten och att en nordisk rättslikhet påområdet kunnat upprätthållas.Någon motion har inte väckts med anledning avpropositionen i denna del, och utskottet kan för sindel inte finna annat än att de föreslagnalagändringarna innebär att kommer attuppfylla vad som krävs i direktivet.Med det anförda tillstyrker utskottetpropositionen.De i propositionen föreslagna bestämmelserna i 13 aoch 29 §§ marknadsföringslagen (lagförslag 3)föreslås även ändras i proposition 2001/02:150 Lagom elektronisk handel och andrainformationssamhällets tjänster, m.m. Dennaproposition kommer att behandlas av utskottet senareunder i betänkande 2001/02:LU29. mening bör de i detta ärende föreslagnaändringarna i marknadsföringslagen avförfattningstekniska skäl inte beslutas nu utansamordnas med lagförslagen i betänkande2001/02:LU29. Lagförslag nr 3 bör därför, ehuruutskottet i sak ställer sig bakom propositionenockså i denna del, utgå.Köparens skydd mot säljarensborgenärerUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör anta regeringens förslag ny bestämmelse i konsumentköplagen. Denföreslagna bestämmelsen innebär att enköpare, vid köp som omfattas avkonsumentköplagen, får sakrättsligt skydd motsäljarens borgenärer redan genom köpeavtalet.Något krav på besittningsövergång för atterhålla sådant skydd skall således intelängre gälla.Allmän bakgrundMed termen sakrätt avses rättigheter som är gällandeinte bara mellan parterna i ett rättsförhållandeutan också mot utomstående personer, dvs. Som exempel på sådana rättigheter kan nämnasäganderätt till fast och lös egendom samt panträttoch andra säkerhetsrätter. Den viktigaste delen avdet sakrättsliga regelsystemet avser under vilkaförutsättningar parterna i ett avtalsförhållande harskydd mot tredje man på motsatt sida vid överlåtelseeller upplåtelse av en rättighet. Betydelsen av desakrättsliga reglerna är stor, särskilt när detgäller den ena avtalspartens möjligheter att fredasitt anspråk mot den andra partens borgenärer vidutmätning eller konkurs som riktas sig mot densistnämnde.