bet · GP01KU14 · 2002-03-21 00:00:00 — I praktiken finns det ingethinder för att även andra än dessa utnyttjaranläggningarna eller tjänsterna. Bestämmelsen om attverksamheten skall drivas utan vinstsyfte är ettuttryck för den kommunalrättsliga principen omförbud mot spekulativa företag. Principen innebäratt en kommun eller ett landsting inte får bedrivaen verksamhet som huvudsakligen syftar till att geekonomisk vinst. Något absolut förbud mot vinst i enverksamhet finns dock inte. I vilken utsträckningverksamheten får ge överskott och hur detta skallanvändas får bedömas med tillämpning avsjälvkostnadsprincipen, som finns inskriven i 8 kap.3 b § kommunallagen.Kommunerna kan anses ha en oomtvistad rätt attvara verksamma på en rad områden som vanligen sessom en del av näringslivet, t.ex. bostadsföretag,el-, gas- och värmeverk, renhållningsverk ochtrafikföretag. Sådana verksamheter är att anse somsedvanlig affärsverksamhet. Den del avnäringslivet, som av tradition är förbehållen denenskilda företagsamheten, brukar kallas detegentliga näringslivet. (Se m.fl.,Den nya kommunallagen, 1997, s. )Kommuner och landsting får enligt 3 kap. 16 §efter beslut av fullmäktige lämna över vården av enkommunal angelägenhet till ett aktiebolag, etthandelsbolag, en ekonomisk förening, en ideellförening, en stiftelse eller en enskild individ. Somförutsättning gäller att någon särskild ordning intehar föreskrivits för handhavandet av angelägenheten.Vården av en angelägenhet som innefattarmyndighetsutövning får överlämnas endast om detfinns stöd för det i lag. Den överlämnadeverksamheten skall falla inom den kommunalakompetensen.Enligt 2 kap. 8 § får kommuner och landstinggenomföra åtgärder för att allmänt främjanäringslivet i kommunen eller , medanindividuellt stöd till enskilda näringsidkare fårlämnas bara om det finns synnerliga skäl för det.Kommuner och landsting får i princip endast vidtaåtgärder som allmänt främjar näringslivet i kommuneneller . Sådana åtgärder är bl.a. atttillhandahålla mark och teknisk service tillföretagen. Inget hindrar att en generelllågprislinje tillämpas vid upplåtelse av mark ellerelkraft, men individuella prisförmåner får inteförekomma. Generellt sett är det inte en uppgift förkommunerna eller landstingen att tillhandahållanäringslivet lokaler. De får emellertid tillgodosehantverkets och den mindre industrins behov avlokaler under förutsättning att verksamheteninriktas på detta företagarkollektiv i allmänhet.Utanför kompetensen faller individuellt anpassadlokalhållning åt enstaka industriföretag.I förarbetena till gällande kommunallag lämnasvissa exempel på vad som kan anses falla inomundantagsområdet för stöd till enskildanäringsidkare. Om en viss verksamhet, trots att dennormalt faller utanför den kommunala kompetensen,har anknytning till redan befintlig eller erkändkommunal verksamhet, kan det te sig opraktiskt ellerverklighetsfrämmande att inte tillåta verksamheten.När det enskilda initiativet viker eller faller bortpå ett visst serviceområde som normalt hävdas av denprivata företagsamheten kan det uppkomma etträttsligt utrymme för kommunala åtgärder som annarsskulle betraktas som otillåtna. Denna kompetensgrundhar särskild betydelse i glesbygdsområden, därkommunen kan vilja upprätthålla en viss kommersiellservicenivå i fråga om livsmedelsaffärer ellerbensinstationer. Många kommuner har sett sigföranlåtna att göra ekonomiska insatser för atttrygga tillgången på hotell i kommunen. Sådanainsatser kan vara kompetensenliga när det står klartatt enskilda företag och personer inte är bereddaatt göra de nödvändiga insatserna.Om synnerliga skäl skulle anses föreligga i ettenskilt fall måste också Europeiska gemenskapensregler om stöd till näringslivet beaktas. Dessainnehåller ett principiellt förbud mot stöd som kanriskera att snedvrida konkurrensen på den gemensammamarknaden.Bestämmelser om kommunernas kompetens finns ocksåi särskilda kompetensutvidgande lagar, såsom lagen(1968:131) om vissa kommunala befogenheter inomturistväsendet, lagen (1970:663) om vissa kommunalabefogenheter i fråga om sysselsättning förhandikappade och lagen (1993:406) om kommunalt stödtill boendet samt lagar som gäller för särskildaförvaltningsgrenar. Bestämmelser finns främst inomområdena vatten och avlopp, el, det sociala området,hälso- och sjukvård, skolväsendet, renhållning ochavfallshantering och plan- och byggväsendet.Bestämmelser om laglighetsprövning av kommunalabeslut finns i 10 kap. kommunallagen. Institutetlaglighetsprövning ersätter det som tidigarekallades kommunalbesvär.Kännetecknande för laglighetsprövningen är bl.a.att de beslut som överklagas endast kan angripas påde grunder som anges i kommunallagen och attprövningen är begränsad till lagligheten av ettbeslut. Laglighetsprövningen skiljer sig frånförvaltningsbesvär, som kan avse både laglighets-och lämplighetsfrågor. Förvaltningsbesvär används iallmänhet beträffande beslut som har karaktär avmyndighetsutövning.Varje medlem av en kommun eller ett landsting harrätt att få lagligheten av kommunens ellerlandstingets beslut prövad genom att överklaga demhos kammarrätten. Följande beslut får överklagas:beslut av fullmäktige, beslut av en nämnd eller ettpartssammansatt organ, om beslutet inte är av rentförberedande eller rent verkställande art, samt debeslut revisorerna fattar om sin förvaltning ienlighet med 9 kap. 13 § kommunallagen. Beslutfattade av kommunala företag ingår således intebland dem som kan överklagas.Om det i lag eller annan författning finnssärskilda föreskrifter om överklagande gäller inteföreskrifterna i 10 kap. kommunallagen. Sådanabestämmelser finns i bl.a. (1987:10) och vallagen (1972:620).Ett överklagat beslut skall enligt 10 kap. 8 §kommunallagen upphävas om det inte har tillkommit ilaga ordning, om beslutet hänför sig till något sominte är en angelägenhet för kommunen ellerlandstinget, om det organ som har fattat beslutethar överskridit sina befogenheter eller om beslutetstrider mot lag eller annan författning.När det gäller möjligheterna till sanktioner viddomstolstrots och lagtrots anfördekonstitutionsutskottet i samband med behandlingen avförslaget till ny kommunallag (prop. 1990/91:117,bet. 1990/91:KU38) att det var angeläget attfrågorna om ett sanktionssystem fick sin lösningsnarast och förordade att regeringen på lämpligtsätt skulle bereda dessa frågor. Vissasanktionsmöjligheter har införts i lagen(1993:387) om stöd och service till vissafunktionshindrade och i socialtjänstlagen(2001:453).Regeringen har aviserat en proposition om åtgärdermot kommunalt domstolstrots till senare i vår. Deändringar i kommunallagen som föreslagits ilagrådsremissen innebär att de kommunala revisorernages vidgade möjligheter att granska ärenden som rörmyndighetsutövning mot enskilda, att ett beslut somkan överklagas genom laglighetsprövning fårverkställas innan det har vunnit laga kraft om intesärskilda skäl talar emot det och att beslut omrättelse av ett redan verkställt beslut skallmeddelas utan oskäligt dröjsmål.Tidigare utskottsbehandlingUtskottet behandlade frågor om kompetenssenast i sitt betänkande 2000/01:KU6. Utskottethänvisade där i huvudsak till tidigare bedömningar ibetänkande 1998/99:KU24.Denna bedömning avsåg bl.a. frågor om omfattningenav affärsverksamhet och om formen förkommunal verksamhet. Med hänvisning till tidigareställningstaganden i hithörande frågor fannutskottet dels att det inte finns skäl att införaregler som förbjuder eller begränsar kommunalaföretag, dels att den kommunala verksamheten börbedrivas i nämndform i största möjliga utsträckning,dock att det också kan finnas skäl som talar förbolagsformen. Utskottet fann inte heller skäl attfrångå tidigare ställningstaganden som innebär attutskottet anser att verksamhetens speciellaförutsättningar och den samlade kommunala nyttan börvara utgångspunkten för organisatoriskaöverväganden, att det inte fanns skäl att föreslåändringar i kommunallagen om inskränkningar i rättenatt bilda bolag eller om avveckling av kommunalabolag och att det inte behövs några ytterligarepreciseringar av kommunallagens regler om denkommunala kompetensen beträffande kommunalnäringsverksamhet.Utskottet behandlade i samma betänkande frågor omlaglighetsprövning av näringsverksamhet.Med hänvisning till tidigare uttalanden ansågutskottet att bedömningen av huruvida en verksamheti ett kommunalt företag ligger inom ramen för denkommunala kompetensen primärt är en uppgift förstyrelsen samt att härutöver en politisk prövningsker av ägaren, kommunen eller , somgenom de av fullmäktige valda ombuden vidbolagsstämma kan ge styrelsen direktiv om att t.ex.ändra inriktningen av verksamheten, om den inteuppfyller vissa formella krav. Utskottet fann attden beskrivna ordningen i de allra flesta fallfungerar på ett tillfredsställande sätt, en ordningsom stämmer helt överens med bolagsformens principervad gäller styrning av verksamheten ochansvarsfördelningen. En möjlighet tilllaglighetsprövning ansågs strida mot de nämndagrundläggande villkoren för en verksamhet sombedrivs i bolagsform.Med hänsyn till vad utskottet anfört omlaglighetsprövning fann utskottet liksom vidtidigare behandling av denna fråga att det intefanns skäl att ta upp en sakdiskussion om ettsanktionssystem.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sin tidigare bedömning av frågorom näringsverksamhet och laglighetsprövningoch avstyrker därmed motionerna 2001/02:K205 (m),2001/02:K271 (m), 2001/02:K305 (m) yrkandena 142001/02:K319 (kd), 2001/02:K365 (m), 2001/02:K366(m), 2001/02:Fi296 (fp) yrkande 1, 2001/02:Fi299(kd) yrkande 4, 2001/02:N312 (m) yrkandena 5, 6 och10 samt 2001/02:N370 (kd) yrkande 3.Utskottet finner inte heller skäl till att begärasådant förtydligande som efterlyses i motion2001/02:K290 (kd). Motionen avstyrks.Tröghetsregel vid överlåtelse av egendom ochverksamhetUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tillpågående beredning en motion om skärpning avkraven för överlåtelse av kommunalverksamhet.Jfr reservation 18 (mp).MotionEn motion rör möjligheten att begränsa rätten förkommuner och landsting att överlåta egendom ochverksamhet. m.fl. (mp) föreslår imotion 2001/02:K381 yrkande 8 att skallbegära att regeringen lägger fram förslag tilländringar i relevant lagstiftning för att skärpakraven för utförsäljning av verksamhet.Motionärerna framhåller att äldreomsorg och sjukvårdhar mycket stor betydelse för kommunens medborgare.De anser att ett beslut att sälja ut sådanstrategisk verksamhet är av den digniteten att detbör krävas två likalydande beslut av kommunal-respektive med val emellaneller att beslutet skall fattas med kvalificeradmajoritet. Folkomröstning kan också vara ettalternativ enligt motionärerna, som också påminnerom propositionen om en stopplag för utförsäljning avakutsjukhus och betänkandei frågan.BakgrundGällande bestämmelserSom nämnts ovan får kommuner och landsting enligt 3kap. 16 § kommunallagen efter beslut av fullmäktigelämna över vården av en angelägenhet tillett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomiskförening, en ideell förening, en stiftelse eller enenskild individ. Som förutsättning gäller att någonsärskild ordning inte har föreskrivits förhandhavandet av angelägenheten. Vården av enangelägenhet som innefattar myndighetsutövning fåröverlämnas endast om det finns stöd för det i lag.Den överlämnade verksamheten skall falla inom denkommunala kompetensen.Under åren 2001 och 2002 gäller lagen (2000:1440) ominskränkning i landstingens rätt att överlämnadriften av akutsjukhus till annan. Lagen förbjuderatt uppgiften att ansvara för driften av ettakutsjukhus överlämnas till den som avser att drivaverksamheten med syfte att skapa vinst åt ägareeller motsvarande intressent.UtredningarKommundemokratikommittén har haft i uppdrag attöverväga hur avgöranden av långsiktig karaktär ochav stor principiell och ekonomisk betydelse kanskyddas mot kortsiktigt framhastade beslut samt attutreda behovet av särskilda bestämmelser föravgöranden på nivå av långsiktig karaktäroch av stor principiell och ekonomisk betydelse.Kommittén har i sitt betänkande Att tänka efterföre samråd i kommuner och landsting (SOU 2001:89)gjort bedömningen att det finns flera metoder somskulle kunna bidra till att skapa rådrum och tillatt främja kommun- och landstingsmedlemmarnasdeltagande och den politiska diskussionen införavgöranden av långsiktig karaktär och av storprincipiell och ekonomisk betydelse. Det kan handladels om särskilda beslutsregler som t.ex. krav påtvå beslut med mellanliggande val, två beslut utanmellanliggande val eller kvalificerad majoritet,dels om särskilda beredningsregler som t.ex. krav påsamråd eller folkomröstning. Kommittén anför att ettsamråd normalt sker på ett tidigt stadium iberedningsprocessen och ger medlemmarna bättremöjligheter att delta på ett djupare och merengagerat sätt i beredningsprocessen. De som deltari ett samråd kan själva tillföra något mer än attbara ta ställning till förutbestämda alternativ. Ettsamråd kan riktas inte bara till röstberättigadekommun- eller landstingsmedlemmar utan även tillbarn och ungdomar. Ett krav på samråd framstårsåledes som den mest ändamålsenliga bestämmelsen.Kommittén föreslår därför att en bestämmelse omsamråd förs in i kommunallagen.Kommitténs förslag är under beredning iRegeringskansliet. Regeringen har i propositionenansett det lämpligt att förslaget omsamrådsförfarande hanteras i ett sammanhang medfrågan om ett stärkt folkinitiativ och avser attåterkomma till den frågan i samband med beredningenav Kommundemokratikommitténs nämnda betänkande.Vidare har en särskild utredare i uppdrag (dir.2000:103) att utreda förutsättningarna för attinföra särskilda tröghetsregler vid beslut om storaförändringar av ägar- eller driftsformer inom vårdensamt lämna förslag till sådana regler. Utredarenskall särskilt beakta intresset av att upprätthållaen verksamhet som är tillgänglig för alla efterbehov. Utredarens förslag skall syfta till att detdemokratiska inflytandet över beslutsprocessen vidöverlåtelse av driftsansvaret för den offentligtfinansierade vården stärks. Utredaren skall lämnaett delbetänkande senast den 31 mars 2002.Utskottets ställningstagandeUtskottet anser att i första hand beredningen avKommundemokratikommitténs förslag bör avvaktas.Utskottet avstyrker motion 2001/02:K381 (mp)yrkande 8.Ekonomiskt stöd för barnUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motioner om sådan ändringav bestämmelserna om kompetens sommöjliggör för kommunerna att ge ekonomisktstöd i andra former än de nuvarande tillföräldrar för vård av egna barn. Utskottetavstyrker också en motion om att gekommunerna möjlighet att ekonomiskt stödjaadoption och insemination.Jfr reservationerna 19 (m) och 20 (kd, c,mp).MotionerI flera motioner förs fram förslag om möjlighet förkommunerna att ge stöd till barnomsorg.I motion 2001/02:K324 av m.fl.(kd) föreslås att genom en särskild lagskall besluta att kommunerna skall ha den generellarätten att fördela sina egenfinansieradebarnomsorgssubventioner på ett rättvist sätt tillvarje barn och på ett sådant sätt att föräldrar kanerhålla den faktiska valfriheten att bedöma ochgenomföra den barnomsorg som bäst lämpar sig för detbarn de har ansvar för. Motionärerna hänvisar tillatt Regeringsrätten i tidigare beslut (RÅ 1991 ref.19) ansett att den allmänt vedertagna grundsatsennär det gäller den kommunala kompetensen är att enkommun inte utan stöd i lag eller författning fårlämna understöd till enskilda personer och attbidrag som t.ex. vårdnadsersättning eller barnbidragsåledes inte får lämnas av en kommun utan stöd ispeciallagstiftning. Motionärerna anför attnuvarande barnomsorgssubventioner från kommuner tillföräldrar med barn i daghemsåldern ensidigt gynnarvissa barn och att det rimliga borde vara attkommunerna skall ha den generella rätten att fördelasina egna medel, dvs. den del som inte finansierasav staten, till barnomsorgssubventioner. Det börkunna ske på ett rättvist sätt för varje barn och påett sådant sätt att föräldrar kan erhålla denfaktiska valfriheten att bedöma och att genomföraden barnomsorg som bäst lämpar sig för det barn dehar ansvar för. Motionärerna anser det klart att detråder en konflikt mellan den princip somRegeringsrätten åberopat och denlikställighetsprincip som gäller generellt ikommunal verksamhet.I motion 2001/02:K331 av ()framförs liknande synpunkter och föreslås etttillkännagivande för regeringen om ändring avkommunallagen för att möjliggöra rätten för kommunatt ge ekonomiskt stöd till föräldrar som väljer attvara hemma hos eget barn.I motion 2001/02:K233 av de () föreslås att skall begära attregeringen lägger fram förslag till lagstiftning sommöjliggör att ett antal kommuner på försök fårinföra kommunalt vårdnadsbidrag/barnkonto.Möjlighet för kommuner att ge stöd åt föräldraskapefterlyses i motion 2001/02:K390 av (). Motionären föreslår tillkännagivanden förregeringen om att ändra kommunallagen så att enkommun kan ge ekonomisk hjälp till familjer som villadoptera barn (yrkande 1) och till familjer som villskaffa barn genom insemination (yrkande 2).BakgrundTidigare utskottsbehandlingUtskottet behandlade frågan om ekonomiskt stöd tillbarnomsorg senast i sitt betänkande 2000/01:KU6.Utskottet hänvisade där i sin bedömning till attkommunernas skyldigheter i fråga om barnomsorg iförsta hand framgår av socialtjänstlagen (1980:620)och skollagen (1985:1100). Deras möjligheter attsörja för barnomsorg i vidare omfattning begränsasav föreskrifterna i kommunallagen (1991:900) omkommunernas befogenheter. En allmänt vedertagengrundsats när det gäller den kommunala kompetensenär, framhöll utskottet, att en kommun inte utan stödi lag eller författning får lämna understöd tillenskilda personer. Om kommunernas befogenheterskulle vidgas i den riktning som motionerna syftadetill, måste det följaktligen till en ändring avföreskrifterna i kommunallagen eller särskildlagstiftning. Utskottet påpekade att kommunallagensbestämmelser om kommunernas befogenheter ärgenerellt bestämmande för vilka uppgifter kommunernakan ta sig an i skilda hänseenden. Dessabestämmelser borde enligt utskottet inte ändras utaningående överväganden i ett vidare sammanhang.Utskottet var inte berett att med anledning av vadsom anförts i motionerna förorda några sådanaändringar. Inte heller fanns det enligt utskottetsmening skäl att överväga särskild lagstiftning föratt vidga kommunernas befogenheter på det sätt sommotionärerna önskade.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sin tidigare bedömning i frågaom stödet till barnomsorg och avstyrker motionerna2001/02:K233 (m), 2001/02:K324 (kd) och 2001/02:K331(mp). Utskottet anser att motsvarande skäl kananföras i fråga om stöd för adoption ochinsemination. Utskottet avstyrker således ävenmotion 2001/02:K390 (c) yrkandena 1 och 2.UtegångsförbudUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker en motion som gällerregler om utegångsförbud för ungdomar.MotionI motion 2001/02:K284 av m.fl. (c)yrkande 16 föreslås att hos regeringenbegär förslag som hindrar kommuner att införautegångsförbud för ungdomar. Motionärerna beklagaratt det förekommit debatt i någrakommuner om att införa utegångsförbud för ungdomarunder i stället för attangripa roten till de problem som leder tillskadegörelse och otrygga miljöer.BakgrundBland de i 2 kap. regeringsformen stadgadegrundläggande fri- och rättigheterna finnsmötesfriheten och demonstrationsfriheten.Mötesfrihet innebär frihet att anordna och bevistasammankomst för upplysning, meningsyttring ellerannat liknande syfte eller för framförande avkonstnärligt verk. Demonstrationsfrihet är frihetatt anordna och delta i demonstration på allmänplats. Medborgarna är vidare gentemot det allmännaskyddade mot frihetsberövande. De är även i övrigttillförsäkrade frihet att förflytta sig inom riketoch att lämna det.De nämnda friheterna får begränsas i vissutsträckning. Det får dock ske endast för atttillgodose ändamål som är godtagbart i ettdemokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gåutöver vad som är nödvändigt med hänsyn till detändamål som har föranlett den och inte hellersträcka sig så långt att den utgör ett hot mot denfria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsensgrundvalar. Begränsning får inte göras enbart pågrund av politisk, religiös, kulturell eller annansådan åskådning.I ordningslagen (1993:1617) finns vissa möjligheterför regeringen eller efter regeringens bemyndigandeen kommun att meddela lokala föreskrifter för attupprätthålla den allmänna ordningen på offentligplats.Utskottets ställningstagandeNågot lagstöd för kommuner att meddela sådanaföreskrifter som avses i motionen finns inte. Därmedbehövs inte heller något sådant tillkännagivande sommotionärerna efterlyser. Utskottet avstyrker motion2001/02:K284 (c) yrkande 16.Särskilda frågor om rätten att begäralaglighetsprövningUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motioner om översyn avgrunderna för kommunmedlemskap och om rättför den som inte har fyllt att begäralaglighetsprövning.MotionerI motion 2001/02:K265 av ()föreslås ett tillkännagivande för regeringen ombehovet av en översyn av grunden för vem som ärmedlem av en kommun enligt kommunallagen. Hon anföratt de gällande bestämmelserna innebär bl.a. attmånga personer är medlemmar i kommuner och landstingutan att betala någon skatt där och att en avmedlemskapets viktigaste konsekvenser är rätten attbegära laglighetsprövning av kommunala beslut.Historiskt kan det enligt motionären tyckassjälvklart att den som har egendom också har rättatt påverka och styra utvecklingen i en kommun pågrund av ett ägande i kommunen, men hon ifrågasätterom lagstiftningen kan anses rättvis och försvarbarmed tanke förändrade levnadsmönsteroch därmed kommunernas ändradeplaneringsförutsättningar med ett ökatfritidsfastighetsägande och utboägande av mark ochjordbruksfastigheter. Motionären framhåller att detligger ett starkt demokratiskt och politiskt ansvarpå invånarna i en kommun att utveckla och ta ansvarför en samlad helhetssyn på en kommuns utvecklingoch alla invånarnas servicebehov, där det handlar omprioriteringar vad avser både investeringar ochlångsiktighet i att klara tillväxt ochutvecklingskrav. Synen hos de åretruntboende påansvar och prioriteringar delas inte alltid avfritidsboende eller utboägande. Byggplaner ochinvesteringar för utveckling av verksamheter kan idetta sammanhang vara anledning till skilda åsikterom vad som är bäst för en kommun. Motionärenefterlyser ett starkare samband mellan medinflytandeoch medansvar än vad som gäller och anserdärför att kommunallagens grunder för medlemskap börses över.I motion 2001/02:K284 av m.fl. (c)yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande förregeringen om att den bör ta initiativ till attgenomföra förändringar i kommunallagen så attungdomar ges möjlighet att väckakommunalbesvär. De flesta beslut som fattas ikommunerna berör enligt motionärerna barn ochungdomar, och förslaget bör ses som ett steg vidareför att stärka ungdomars medverkan i dendemokratiska processen.BakgrundBestämmelser om laglighetsprövning av kommunalabeslut finns, som nämnts ovan, i 10 kap.kommunallagen.Varje medlem av en kommun eller ett landsting harrätt att få lagligheten av kommunens ellerlandstingets beslut prövad genom att överklaga demhos länsrätten. Beslut som får överklagas är bl.a.beslut av fullmäktige och av en nämnd eller ettpartssammansatt organ, om beslutet inte är av rentförberedande eller rent verkställande art.Kommunmedlemskapet regleras i 1 kap.kommunallagen. Medlem av en kommun är den som ärfolkbokförd i kommunen, äger fast egendom i kommuneneller är taxerad till kommunalskatt där. Medlem avett landsting är den som är medlem av en kommun inomlandstinget.Vid införandet av den nuvarande kommunallagendiskuterades frågan om kommunmedlemskap och rättenatt anföra vad som då betecknades som kommunalbesvär(prop. 1990/91:117, bet. 1990/91:KU38).