bet · GP01FÖU10 · 2002-05-14 00:00:00 — Det ärockså viktigt att systemet när det gällerformer och regler är känt och accepteratav de nyckelpersoner inomRegeringskansliet som i första hand skallsvara för krishanteringen.Statsrådsberedningen har en central rolli en allvarlig krissituation.En viktig utgångspunkt i arbetet medatt förbättra krishanteringsförmågan äratt det finns ett sammanhang mellanregeringens beredskapsplanering för olikaextrema situationer i fred och för höjdberedskap inklusive situationer därinsatser från Försvarsmakten krävs.Med dessa utgångspunkter som grund haren handlingsplan utarbetats för ett antalaktiviteter i undervåren 2002. De kommer bl.a. att avseprecisering av ansvar och roller,väsentligt utökad och utveckladutbildnings- och övningsverksamhet,åtgärder för att förbättrainformationsberedskapen, åtgärder för attförbättra telekommunikationer och IT-stöd, åtgärder för att förbättra denlokalmässiga beredskapen, åtgärder föratt åstadkomma en tillräcklig elsäkerhetoch en översyn av systemet för spridningav underrättelser och information.Särskild vikt kommer att läggas vid attutveckla utbildnings- ochövningsverksamheten. De här redovisadeåtgärderna kommer enligt regeringen attmedföra en sådan väsentligt förbättradkrishanteringsförmåga inom Reger-ingskansliet som det enligtförsvarsutskottet är angeläget attåstadkomma.MotionerI tre kommittémotioner Fö18 (m) yrkande 1av m.fl., Fö19 (kd)yrkande 3 av m.fl. och Fö20(fp) yrkande 2 av ochEva Flyborg förslås inrättandet av ettnationellt krishanteringsorgan.I motion Fö18 (m) framhålls att enligtregeringsformen är det regeringen somstyr riket. Därför anser motionärerna attdet bör inrättas en nationellkrishanteringsfunktion iRegeringskansliet. Även i länsstyrelseroch kommuner bör motsvarandekrishanteringsfunktioner inrättas. De börvara bemannade med uppgift att bygga uppde nätverk som erfordras för att kunnaorganisera erforderligakrishanteringsgrupper. Dessa gruppersätts samman efter de behov som uppkommernär en för samhället allvarlig händelseinträffar. Beroende påhändelseutvecklingen skall de kunnakompletteras med ledningskompetens frånskilda samhällsfunktioner.Krishanteringsfunktionerna bör också haansvar för samordning av planeringrörande ledning och nyttjande avsamhällsresurser vid händelser som på ettallvarligt sätt kan komma att påverkamänniskors säkerhet och samhällets vitalafunktioner.I motion Fö19 (kd) hänvisarKristdemokraterna till Sårbarhets- ochsäkerhetsutredningen (SOU 2001:41) somutförligt redogjort för ett förslag tillnationellt krishanteringsorgan. skall Krishanteringsorganetunder regeringen samordna de insatser somkan krävas på nationell nivå underallvarliga kriser som kan drabba landet.Det är framförallt samordningen av ettflertal krisaktörers agerande i enkomplex och för samhället mycketallvarlig situation som måste stärkas.Sårbarhetsutredningen påpekar även attdet finns ett sådant organ i de flestavästeuropeiska länder. Kristdemokraternaanser att regeringen bör inrätta ettkrishanteringsorgan församordningsuppgifter på nationell nivå.I motion Fö20 (fp) framhållermotionärerna att behovet av en nationellkrishanteringsfunktion inomRegeringskansliet står ännu mera klart . I nu föreliggande propositionkvarstår regeringen vid sin tidigareavvisande uppfattning och redovisar istället behov av övning och utbildninginom Reger-ingskansliet.Enligt regeringsformen är detregeringen som beslutar omRegeringskansliets organisation. I dettasammanhang handlar det emellertid inteenbart om lämpligaste arbetsform, utanockså om att nationen tillförsäkras bästamöjliga ledningsfunktioner vid allvarligahot mot vår fredstida säkerhet. Riksdagenbör därför ge regeringen till känna attden inte delar regeringens avvisandehållning till förslaget om en nationellkrishanteringsfunktion.I kommittémotion Fö20 (fp) framhållsockså att liberalerna i alltväsentligt ställer sig bakom både dentvärsektoriella helhetssyn och de förslagtill ny struktur för att hanterasårbarheten vid svåra påfrestningar pådet fredstida samhället, som Sårbarhets-och säkerhetsutredningen föreslog och somFörsvarsberedningen ställt sig bakom.Motionärerna beklagar med skärpa attrevirtänkande från berörda myndigheteroch inom gjort attregeringen inte haft handlingskraft attförelägga erforderliga förslagtill beslut på ett tidigare stadium.Fortfarande fattas en rad pusselbitar,trots att ett fullgott beslutsunderlagsedan länge funnits hos regeringen(yrkande 1).Utskottets ställningstagandeUtskottet behandlade liknandemotionsyrkanden (bet.2001/02:FöU2 s. 71-72).Utskottet anförde då i etttillkännagivande till regeringen bl.a.att utskottet i likhet med motionärernakunde se vissa fördelar med ett särskiltkrishanteringsorgan i ienlighet med Sårbarhets- ochsäkerhetsutredningens förslag. Ett sådantorgan skulle i förväg kunna planera ochöva för att få fram bästa möjligainformation för regeringens agerande ochbeslutsfattande. Samverkan och ledning ien kris skulle härigenom kunna blieffektivare. ansåg dockutskottet att varje kris har sina egnaförutsättningar. Det ligger i självakrisens natur att den som regel kommeröverraskande, i tiden och till sittinnehåll. Spännvidden i vad som kaninträffa är sålunda mycket stor. Det kansålunda ligga fördelar i att merflexibelt kunna bildakrishanteringsgrupper som sammansättsefter behov och förstärks mederforderliga experter från berördamyndigheter. Utskottet erinrade i dettasammanhang om att det sedan en tidetablerats en samordningsfunktion försäkerhetspolitiska underrättelsefrågor iRegeringskansliet. Denna borde enligtutskottet vara lämpad att behandla vissafrågor av det slag som aktualiserats.Utskottet framhöll också bl.a. att enallvarlig kris blir en frågasom regeringen måste hantera. Uppgiftenatt styra riket i en allvarlig kris kaninte överlämnas till något särskiltkrisorgan. Detta ledde utskottet tillslutsatsen att den organisatoriska frågankanske inte är den viktigaste. Enligt vadutskottet då anförde är det viktigare attdet finns ett aktuellt regelverk som äranpassat till, och täcker in, det slagskriser som skall kunna hanteras. Likaviktigt är det att beslutsfattare ochderas medarbetare har rätt kompetens förde situationer som kan inträffa och ocksåär mentalt förberedda. Härav följer attregelbundna seminarier om hot ochhotutvecklingar samt övningar, även medde verkliga beslutsfattarna, ärutomordentligt viktiga. Utskottet skullevälkomna en sådan utökadutbildningsverksamhet.Utskottet ansåg också att det bordeankomma på regeringen att organiseraarbetet i så att det påbästa sätt täcker in ett rimligt spektrumav krishanteringssituationer.Utskottet kan nu konstatera attregeringen väl hörsammat utskottetstillkännagivande i denna fråga ochredovisar nu i propositionen bl.a. att enviktig utgångspunkt för att täcka in ettrimligt spektrum avkrishanteringssituationer har varit vilkaantaganden som kan göras i fråga om demer konkreta kraven på Regeringskanslieti en allvarlig situation. En annan viktigutgångspunkt i arbetet med att förbättrakrishanteringsförmågan, som redovisas ipropositionen, är att det finns ettsammanhang mellan regeringensberedskapsplanering för olika extremasituationer i fred och för höjd beredskapinklusive situationer där insatser frånFörsvarsmakten krävs.I sammanhanget vill utskottet ocksåpeka på vad regeringen i propositionenframhåller om att inrättandet av ettkrishanteringsorgan i enlighet medSårbarhets- och säkerhetsutredningensförslag skulle medföra vissakonstitutionella problem. förslaget attkrishanteringsorganet, som en del avRegeringskansliet, i vissa fall skullekunna fatta beslut som riktar sig tilldet övriga samhället, efter bemyndigandeav regeringen.Utskottet anser i likhet med regeringenatt det är viktigt att systemet när detgäller former och regler är känt ochaccepterat av de nyckelpersoner inomRegeringskansliet som i första hand skallsvara för krishanteringen. Utskottetbedömer också att Statsrådsberedningenfår en central roll i en allvarligkrissituation.Utskottet ser positivt på denhandlingsplan som regeringen utarbetatför ett antal aktiviteter under våren2002. Enligt vad regeringen redovisarkommer aktiviteterna bl.a. att omfatta enprecisering av ansvar och roller,väsentligt utökad och utveckladutbildnings- och övningsverksamhet,åtgärder för att förbättrainformationsberedskapen, åtgärder för attförbättra telekommunikationer och IT-stöd, åtgärder för att förbättra denlokalmässiga beredskapen, åtgärder föratt åstadkomma en tillräcklig elsäkerhetoch en översyn av sy-stemet för spridningav underrättelser och information.Utskottet, ser det som utomordentligtangeläget att dessa aktiviteter snarastkommer till stånd, så att ansvar ochroller kan identifieras. Det är genom attupprätthålla en övad och samkördberedskap som krishanteringsförmågan iRegeringskansliet säkerställs.Utskottet, som därmed bl.a. avvisarinrättandet av ett särskiltkrishanteringsorgan inomRegeringskansliet, redovisar således enannan uppfattning än vad som yrkas ikommittémotionerna Fö18 (m) yrkande 1,Fö19 (kd) yrkande 3 och Fö20 (fp) yrkande2 i denna fråga. Detsamma gäller yrkande1 i motion Fö20 (fp). Motionerna Fö18 (m)yrkande 1, Fö19 (kd) yrkande 3 och Fö20(fp) yrkandena 1 och 2 avstyrks därför avutskottet.Länsstyrelsernas ansvar vid en svårpåfrestning på samhället i fred och ikrigUtskottets bedömning och förslag ikorthetUtskottet utgår ifrån attlänsstyrelserna tilldelas erforderligaresurser så att deras viktiga uppgiftersom åläggs dem i det nyakrishanteringssystemet kan fullföljas.Utskottet föreslår att avslårmotion Fö19 (kd) yrkandena 4 och 8.RegeringenEnligt regeringens bedömning börlänsstyrelserna göra risk- och sårbarhets-analyser med inriktning på alla deförhållanden som kan ge upphov till enallvarlig krissituation inom länet. Enväsentlig uppgift bör också vara att i enkrissituation samordna statligamyndigheters åtgärder inom länet och iförhållande till berörda kommuner. Ettsådant ansvar bör författningsregleras. Isamband med planerings-, utbildnings- ochövningsverksamhet bör länsstyrelsernabeakta behovet av samverkan överlänsgränserna i en krissituation.Härigenom får länsstyrelserna ettområdesansvar också för andra allvarligakrissituationer än höjd beredskap.Skälen för regeringens bedömning ärbl.a. att länsstyrelserna bör samordnaplaneringen beträffande kommunernas,landstingens och statliga aktörersåtgärder inför en kris samt bör ha ensamordningsroll under krisen. Vidare börlänsstyrelserna följa upp kommunernasverksamhet. bör inormalfallet inte ha direktabeslutsbefogenheter vad gällerkrishantering, om inte regeringen såbeslutar i enskilda fall. Om enkrissituation berör flera län och ensamordning behövs, bör regeringen kunnabesluta att en länsstyrelse tar översamordningsuppgifterna i det geografiskaområde som berörs.Syftet med ett reformeratkrishanteringssystem är att det kan verkavid olika typer av påfrestningar och överhela hotskalan fred-kris-krig. Syftet medett områdesansvar är också att åstadkommaen sektorsövergripande samordning och etteffektivare resursutnyttjande i varjegiven situation. Detta förutsätter bl.a.att ansvar och befogenheter tydliggörssamt att krav på planeringsförberedelserutformas på ett enhetligt sätt.För att kunna lösa komplexahändelseförlopp krävs en helhetssyn,såväl i förberedande och förebyggandearbete som under akuta skeden.Helhetssynen omfattar även skedet efterdet akuta skedet, ett uppbyggnadsskedeoch återställningsskede.Till skillnad från det områdesansvarsom beskrivs utifrån bestämmelserna omcivilt försvar och räddningstjänst saknasför närvarande tydliga bestämmelser ihändelse av en svår påfrestning påsamhället i fred. Det är därförväsentligt att även ges etttydligt ansvar för att på ett likartatsätt kunna hantera allvarligakrissituationer som inte är höjdberedskap. Regeringen avser att definieradetta ansvar i instruktionen förlänsstyrelserna.Det bör åligga länsstyrelserna attupprätta risk- och sårbarhetsanalyser isamråd med Försvarsmakten och berördaregionala myndigheter liksom med andralänsstyrelser samt kommunerna och andraregionala organ. bör vidaretillhandahålla underlag till stöd förkommunerna i deras roll somområdesansvariga på lokal nivå samtårligen följa upp kommunernas risk- ochsårbarhetsplanering och utvärdera den.Regeringen anser vidare attlänsstyrelsen i egenskap avområdesansvarig myndighet på regionalnivå bör kunna vidta deplaneringsförberedelser som krävs för attkunna fullgöra den samordningsroll somföljer av områdesansvaret. Med dessaförutsättningar ökar möjligheten förberörda beslutsfattare att fatta riktigabeslut under en kris. Områdesansvaret förlänsstyrelsen innebär också att påbegäran från nationell nivå kunnarapportera om förhållandet i länet isamband med en kris. Det förutsätter dockatt och andra aktörer,främst kommuner, har vidtagitförberedelser i form av metoder, rutiner,samband och ledningsstöd. Aktuellaaktiviteter på området är t.ex.CeSam som avser central samordning avledningsorganisationen i län ochGotSam som handlar om samutnyttjande avresurserna vid hantering av allvarligaolyckor och samhälleliga kristillstånd påGotland. Regeringen avser följa hur CeSamoch GotSam utvecklas.Vissa problem kan uppstå på grund avatt länet som geografiskt område är förlitet eller av andra skäl är mindrelämpligt som avgränsningsområde för deinsatser som krävs för att hantera enviss krissituation. I flertalet falltorde sådana problem kunna lösas genomsamverkan mellan berörda länsstyrelser,dvs. varje länsstyrelse fattar de beslutoch vidtar de åtgärder som krävs inom detegna länet efter överläggningar medövriga berörda länsstyrelser. Om dettainte är tillräckligt bör regeringen kunnautse en länsstyrelse att fungera somsamordnande organ i en viss situation.Detta bör kunna ske utan attbeslutsbefogenheter överförs från enlänsstyrelse till en annan.MotionI kommittémotion Fö19 (kd) av . anförs att enligtlänsstyrelseinstruktionen har etttvärsektoriellt ansvar vad gäller hälsa,säkerhet och totalförsvar och skallbevaka dessa aspekter isamhällsplaneringen. Det utvidgadeområdesansvaret för i detnya krishanteringssystemet kommer attkräva utökade resurser bland annat förrisk- och sårbarhetsplanering.Neddragningar av länsstyrelsernasresurser har medfört attförutsättningarna för att hanteraallvarliga kriser kan variera mycketmellan olika länsstyrelser.Kristdemokraterna anser därför att det ärnödvändigt att analysera vilka resursersom krävs för att länsstyrelserna skallkunna genomföra de uppgifter som åläggsdem genom det nya krishanteringssystemet(yrkande 4).I samma motion framhållerKristdemokraterna att det civilaförsvarets grundförmåga vilar påsamhällets fredstida och normalarobusthet, insatsberedskap samt lednings-och handlingsförmåga. Ett av målen fördet civila försvaret och för utformningenav resurserna är att stärka samhälletsförmåga att förebygga och hantera svårapåfrestningar på samhället i fred. Dencivil-militära samverkan måste övaskontinuerligt på olika nivåer för attskapa väl fungerande rutiner vidgemensamma insatser. Kristdemokraternaanser att en bred samverkan mellanlänsstyrelse och militärdistrikt måsteinnehålla de personella resurser somsäkerställer en god krishanteringsförmågalängs hela hotskalan (yrkande 8).Utskottets ställningstagandeUtskottet har tidigare behandlat frågorsom rör beredskapsverksamheten vidlänsstyrelserna. Utskottet har därvidframfört farhågor om länsstyrelsernasbesparingsåtgärder får till följd attlänsstyrelsernas viktiga uppgifter inomtotalförsvaret inte kan fullföljas (bet.1996/97:FöU1 s. 171 och bet. 1998/99:FöU1 s. 74).Som framgår av propositionen blir enväsentlig uppgift för länsstyrelserna atti en krissituation samordna statligamyndigheters åtgärder inom länet och iförhållande till berörda kommuner.Utskottet anser i likhet med regeringenatt ett sådant ansvar bör regleras iinstruktionen för länsstyrelserna.Regeringen anser också attlänsstyrelserna i egenskap avområdesansvarig myndighet på regionalnivå bör kunna vidta deplaneringsförberedelser som krävs för attkunna fullgöra den samordningsroll somföljer av områdesansvaret.Utskottet utgår ifrån attlänsstyrelserna tilldelas erforderligaresurser så att deras viktiga uppgiftersom åläggs dem i det nyakrishanteringssystemet kan fullföljas.Mot bakgrund av vad utskottet nu uttalatavstyrks kommittémotion Fö19 (kd) yrkande4.Med anledning av yrkande 8 samma motionvill utskottet framhålla att syftet medett reformerat krishanteringssystem äratt det kan verka vid olika typer avpåfrestningar och över hela hotskalanfred-kris-krig. Syftet med ettområdesansvar är också att åstadkomma ensektorsövergripande samordning och etteffektivare resursutnyttjande i varjegiven situation. För att kunna lösakomplexa händelseförlopp krävs enhelhetssyn, såväl i förberedande ochförebyggande arbete som under akutaskeden. Enligt propositionen bör detåläggas länsstyrelserna att upprätta risk-och sårbarhetsanalyser i samråd medFörsvarsmakten och berörda regionalamyndigheter liksom med andralänsstyrelser samt kommunerna och andraregionala organ.Utskottet ser den civil-militärasamverkan, som motionärerna pekar på, somen naturlig och självklar del i deplaneringsförberedelser som krävs för attlänsstyrelserna skall kunna fullgöra densamordningsroll som följer avområdesansvaret. Något uttalandedärutöver anser utskottet inte varapåkallat. Kommittémotion Fö19 (kd)yrkande 8 avstyrks av utskottet.Kommuners och landstings beslutsfattandevid extraordinära händelserRegeringenEn sådan extraordinär händelse kan ivissa situationer vara av så storomfattning att det kan betecknas som ensvår påfrestning på samhället i fred.Sådana händelser kan beröra en region,några kommuner eller bara en kommun.Kännetecknande för sådana händelser äratt kommunen eller ställsinför en svår akut ledningsuppgift. Om ensådan händelse inträffar, är det viktigtatt kommunen eller harplanerat hur verksamheten skall bedrivassamt har en beredskap att hanteralångdragna krisförlopp.Kommunallagen innehåller ingabestämmelser för hantering avextraordinära fredstida händelser. Detfinns inte heller någon särskild lag sombehandlar kommunernas och landstingensagerande vid sådana händelser.Bestämmelser rörande kommunernas ochlandstingens ledning och organisation vidhöjd beredskap finns i lagen (1994:1720)om civilt försvar. I lagen (1988:97) omförfarandet hos kommunerna,förvaltningsmyndigheterna och domstolarnaunder krig eller krigsfara m.m. geskommuner vissa möjligheter att fattabeslut utan iakttagande av allaformföreskrifter som gäller under normalaförhållanden. Kommunstyrelsen har då encentral roll och har befogenhet att genomställföreträdarskap fatta beslut i frågorsom normalt ankommer på fullmäktige.Ställs en kommun eller ett landstinginför en extraordinär händelse är detviktigt att kommunens eller landstingetsledning har möjlighet att skyndsamtbesluta om de åtgärder som situationenkräver. För att inte åtgärder av akutkaraktär skall försenas bör kommuneneller ha lagliga möjligheteratt fatta nödvändiga beslut för att sålångt som möjligt minska konsekvensernaav det inträffade för kommunens ellerlandstingets invånare.En särskild utredare har i betänkandetExtraordinära händelser i kommuner ochlandsting (SOU 2001:105), föreslagit atten särskild lag skall stiftas omförfarandet, kompetens m.m. i kommuneroch landsting vid extraordinärahändelser. Enligt den föreslagna lagenskall en särskild krisledningsnämnd, somkan utgöras av kommunstyrelsen, träda ifunktion vid extraordinära händelser.Krisledningsnämnden får övertaverksamhetsområden eller delar därav frånandra nämnder i den utsträckning somfullmäktige har beslutat för nämnden.Utredaren föreslår även att kommuneroch landsting skall åläggas ettplaneringsansvar för extraordinärahändelser. Fullmäktige skall minst engång per mandatperiod fastställa en planför hur extraordinära händelser skallhanteras i kommunen. Vidare föreslås attkommuner och landsting skall ges rätt attunder vissa omständigheter kunna biståandra kommuner och enskildakommunmedlemmar i samband medextraordinära händelser. Utredarensförslag till ny lag om förfarande,kompetens m.m. hos kommuner och landstingvid extraordinära händelser i fredstidavses gälla vid alla sådana händelser somligger mellan normaltillstånd och höjdberedskap, dvs. även då det råder etttillstånd av s.k. svår påfrestning somkan beröra en hel region. Den föreslagnalagen skall inte tillämpas vid höjdberedskap. Betänkandet remissbehandlasför närvarande.Regeringen avser att inom kortåterkomma till frågan om planeringsansvaroch organisation för kommuner ochlandsting vid extraordinära händelser.Utskottets ställningstagandeUtskottet har inget att erinra mot vadregeringen i propositionen anför omkommuners och landstings beslutsfattandevid extraordinära händelser. Utskottetföljer frågan om planeringsansvar ochorganisation för kommuner och landstingvid extraordinära händelser med intresseoch emotser regeringens avisering attinom kort återkomma till idenna fråga.Försvarsmaktens stöd till civilverksamhetRegeringenEnligt regeringens bedömning bör deförfattningsmässiga grunderna förFörsvarsmaktens möjlighet att lämna stödtill civil verksamhet förtydligas för attge förutsättningar för ett bättreutnyttjande av Försvarsmaktens resurser.Skälen för regeringens bedömning är bl.a.att Försvarsmakten har stor kompetens ochförmåga när det gäller stöd tillsamhället i fred. Denna kompetens och deresurser som Försvarsmakten har bör sålångt som möjligt komma samhället ivvrigt till godo. Med utgångspunkt frånen vidgad säkerhetssyn bör en helhetssynprägla samhällets satsningar och åtgärderför att förebygga och hantera hot ochrisker såväl i fred som i krig.Den reglering som styrFörsvarsmaktens stöd till samhället ifred har dock på vissa håll iblanduppfattats som svår att tillämpa ochmotsägelsefull i förhållande tillallmänna uttalanden från regeringen ochriksdagen. Särskilt vid situationer sominte är att hänföra till räddningstjänsthar regeringen funnit att det finns ettbehov av mer generella bestämmelser sominnebär att Försvarsmakten vid behov börkunna utöka sitt stöd till civilverksamhet.Det författningsförslag som Utredningenom Försvarsmaktens stöd till andramyndigheter m.m. (dir. 2000:87) anvisarger möjligheter till detta och innebäratt ett klarare och mera entydigtregelsystem skapas på området, vilket gerförutsättningar för ett bättreresursutnyttjande. Förslaget innebär, somframgått ovan, bl.a. att Försvarsmaktenges möjlighet att stödja samhället medalla sina resurser och att stöd skallkunna ges såväl till statliga myndigheteroch kommuner som till enskilda. I likhetmed flertalet remissinstanser serregeringen positivt på utredningensförslag. Regeringen avser därför attgenomföra ett förtydligande av deförfattningsmässiga grunderna som liggeri linje med huvuddragen i detta. Dettakommer att ske i en ny förordning omFörsvarsmaktens stöd till civilverksamhet.Som utredningen funnit bör stödet varaberoende av vissa generellaförutsättningar, bl.a. att det begärdastödet kan anses vara till nytta församhället, att Försvarsmakten hartillgång till lämpliga resurser och attuppgiften inte allvarligt hindrarFörsvarsmaktens ordinarie verksamheteller myndighetens medverkan enligträddningstjänstlagen. Vidare fårFörsvarsmaktens personal inte sättas in isituationer där det finns risk för attden, då stöd lämnas, kan komma att brukatvång eller våld mot enskilda. Däremotkan Försvarsmaktens personal medverka ien insats även om det finns risk för attden som begär stöd, i allmänhet polisen,kommer att bruka tvång eller våld underinsatsen. Regeringen delar ocksåutredningens uppfattning att vid begäranom stöd är det Försvarsmakten som skallbestämma om stöd skall lämnas eller inte.Liksom gäller skall ävenfortsättningsvis en skyldighet att lämnastöd föreligga vid räddningstjänst ochenligt det s.k. nödhelikoptersy-stemet.En av de mest centrala begränsningarnasom vunnit allmän anslutning i fråga omFörsvarsmaktens verksamhet i fredstid ärjust att man inte skall sätta in väpnadtrupp mot den egna befolkningen ellerandra civila.