bet · GP01KU24 · 2002-05-14 00:00:00 — I ålderskategorin30-49 år hade kvinnorna högre median- och medellönerän männen.Tillsammans utgjorde dessa två utvaldapersonalgrupper av Regeringskanslietstjänstgörande (inklusive UD), 1 076 personer. Dettotala antalet kvinnor var , männen utgjorde . Löneskillnaderna mellan män och kvinnor i denförsta personalgruppen, juridiskt utredningsarbete,var ca i ålderskategorin . I denandra ålderskategorin, 50-, fanns en störrelöneskillnad mellan könen, ca 3 000 kr.I den andra personalgruppen, allmäntutredningsarbete, var löneskillnaderna mellan mänoch kvinnor i ålderskategorin ca ,och i ålderskategorin 50- ca 900 kr.Andra personalgrupper inom Regeringskanslietuppvisade mera ojämn fördelning mellan kvinnor ochmän i arbetet. Det material som utskottet inhämtatgav vid handen att i kategorin lokalvårdare var dettotala antalet tjänstgörande kvinnor, inomutbildningsarbete är av de anställda kvinnor,och i personalgruppen telefonist- ochreceptionsarbete är av de anställda kvinnor. Ikategorin fordonsförare är av de anställda mänoch i kategorin teknisk service är av deanställda män.På handläggarnivå var båda könen i stort sett likarepresenterade enligt det statistiska urvalutskottet tagit del av.Utskottet kunde konstatera att det, mot bakgrundav det insamlade materialet, uppvisades en lönebildsom gav anledning till fortsatt uppmärksamhet frånutskottets sida. Dock saknades enligt utskottetsmening underlag för att utskottet skulle kunnabedöma om löneskillnaderna i de enskilda fallenkunde motiveras av sakliga skäl eller ej.Metoder för att belysajämställdhetsperspektivetArbetsmarknadsutskottet avstyrkte i betänkande1998/99:AU6 en motion med förslag att en viss metod,t.ex. den inom programberedningKommunerna och jämställdheten utarbetade 3 R-metoden, generellt skall användas inom alla statligamyndigheter och utredningar. Inledningsviskonstaterade utskottet därvid att det ställde sigbakom uppfattningen att olika frågor måste belysasmed ett jämställdhetsperspektiv, och att ett sådantperspektiv måste införlivas på alla politikområden.Det måste dock enligt utskottet ankomma på varjemyndighet, statlig utredning etc. att själv taställning till vilka metoder man vill använda föratt belysa jämställdhetsperspektivet.Under våren 2000 respektive 2002 hararbetsmarknadsutskottet vidhållit sittställningstagande med anledning av liknandemotionsyrkanden (bet. 1999/2000:AU6 och bet.2001/02:AU3).Utskottets ställningstagandeSom utskottet har konstaterat har statenett ansvar som föregångare och förebild påjämställdhetsområdet (bet. 1999/2000:KU10 s. 9).Utskottet vill i sammanhanget understryka attgällande lagstiftning om jämställdhet i arbetslivetsyftar till att förbättra arbetsförhållandena förkvinnor i jämförelse med män, bl.a. vad gällerlöner. Utskottet vidhåller sin bedömning att dekonstaterade löneskillnaderna mellan män och kvinnorinom ger anledning till fortsattuppmärksamhet från utskottets sida, men anser detinte nödvändigt med något sådant tillkännagivandesom begärs i motion 2001/02:A211 (kd) yrkande 14.Motionsyrkandet avstyrks.Beträffande frågan om metoder för att belysajämställdhetsperspektivet ser utskottet inte någraskäl att frångå tidigare bedömning attdet måste ankomma på varje myndighet, statligutredning etc. att själv ta ställning till vilkametoder man vill använda för att belysajämställdhetsperspektivet. Motion 2001/02: Sf402(mp) yrkande 1 avstyrks på nu anförda grunder.Alkoholfri representationUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden motioner omalkoholfri representation i offentligverksamhet. Jämför reservation 4 (mp).MotionerI motion 2001/02:K387 av m.fl. (v,kd, fp, mp, c, s) föreslås att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionenanförs om alkoholfri representation. Den offentligarepresentationen kritiseras ofta av allmänheten,särskilt när alkohol förekommer. Det anses stötandeatt politiker och grupper i samhället som har godainkomster dessutom i representationssammanhang oftabjuds på måltider där alkohol förekommer. Dettagäller såväl företag som statliga eller kommunalabolag och myndigheter. Enligt motionärerna skulleriksdagen kunna vara föregångare i det offentligalivet med att införa alkoholfri representation ialla de sammanhang där står som värd.Riksdagen bör också rekommendera statliga ochkommunala bolag, myndigheter och förvaltningar atthelt avstå från eller kraftigt minska tillgången påalkohol vid representationstillfällen.I motion 2001/02:K360 av och () föreslås att tillkännagerför regeringen och riksdagsstyrelsen som sin meningvad i motionen anförs om en policy för alkoholfrirepresentation för statlig förvaltning och förriksdagen. Det finns enligt motionärerna blandallmänheten en irritation över att politiker, på detsom faktiskt är deras arbetstid, dricker alkohol påskattebetalarnas bekostnad. Bruket av offentligamedel i form av statlig och representationmed alkohol har därför med rätta kritiserats.Politiker, inte minst riksdagsledamöter, måsteenligt motionärerna visa sin vilja att prioriteraoch föregå med gott exempel. Motionärerna föreslåren policy där all representation under arbetstid ärhelt alkoholfri och representation vid övrigatillfällen spritfri.BakgrundSocialutskottet har avstyrkt motioner med krav påatt all offentlig representation skall varaalkoholfri (bet. 1990/91:SoU23). Socialutskottetsuppfattning var att stat och kommun bör visaåterhållsamhet med alkoholservering vid offentligrepresentation. utgick från att såskedde utan att tog något initiativ isaken, varför motionerna avstyrktes. I betänkande1995/96:SoU3 fann socialutskottet ingen anledningatt frångå tidigare ställningstagande.Även har tidigare behandlatmotioner med yrkanden om alkoholfri representation.Utskottet har i likhet med socialutskottet intefunnit anledning att frångå riksdagensställningstagande. Utskottet behandlade under hösten1999 motioner om alkoholfri representation (bet.1999/2000:KU3). Utskottet vidhöll uppfattningen attstat och kommun bör visa återhållsamhet medalkoholservering vid offentlig representation ochutgick från att så sker utan att tar någotinitiativ i saken. Utskottet avstyrkte därförmotionerna. vidhöll utskottet sinuppfattning att stat och kommun bör visaåterhållsamhet med alkoholservering vid offentligrepresentation och utgick liksom tidigare från attså sker utan att tar något initiativ isaken (bet. 2000/01:KU3).Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motionerna 2001/02:K387 (v, kd, fp, mp, c, s) och2001/02:K360 (kd) avstyrks.Tillsättning av högre statligatjänsterUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden motioner omändrat förfarande vid tillsättning av högrestatliga tjänster. Jämför reservation 5 (m).MotionerI motionerna 2001/02:K60 (yrkande 9) och2001/02:K236 (yrkande 17) av m.fl. (m)föreslås att begär att regeringen läggerfram förslag om införande av ett nytt förfarande vidutnämningar av högre statliga tjänstemän. Enligtmotionärerna bör det införas ett nytt, öppetförfarande vid utnämningar av högre statligatjänster. Det skulle kunna göras genom att låtakandidater till sådana tjänster frågas ut offentligtav det riksdagsutskott som bereder de ärenden somrör myndighetens eller verkets område.I motion 2001/02:K203 av ()föreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omutnämningssystemet. Motionären anför därvid att detfaktum att personer blir utslagna i riksdagsvaletinte skall vara en grund för utnämning tillexempelvis landshövding eller generaldirektör.BakgrundAllmänt om statliga tjänsterEnligt 11 kap. 9 § regeringsformen tillsätts tjänstvid en domstol eller vid en förvaltningsmyndighetsom lyder under regeringen av regeringen eller av enmyndighet som regeringen bestämmer. Vid tillsättningav statlig tjänst skall avseende fästas endast vidsakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet.Närmare bestämmelser finns i lagen (1994:260) omoffentlig anställning. Enligt 4 § skallskickligheten sättas främst, om det inte finnssärskilda skäl för något annat. I förarbetena tilllagen (prop. 1993/94:65) påpekades att förtjänst ochskicklighet i regeringsformen nämns endast somexempel och att även andra sakliga grunder kan vägasin vid bedömningen. Enligt 4 §anställningsförordningen (1994:373), som trädde ikraft med lag om offentliganställning, skall myndigheten utöver skicklighetenoch förtjänsten också beakta sådana sakliga grundersom stämmer överens med allmänna arbetsmarknads-,jämställdhets-, social- och sysselsättningspolitiskamål.Myndighetschefer och vissa andra chefer tillsättsnormalt för en bestämd tid, i allmänhet sex årförsta gången och därefter per period. Enligt33 § lagen om offentlig anställning får chefen förett statligt affärsverk eller för - om denne är anställd för bestämdtid - skiljas från sin anställning före utgången avdenna tid, om det är nödvändigt av hänsyn tillverkets bästa. Är chefen för någon annanförvaltningsmyndighet som lyder underregeringen anställd för bestämd tid får han ellerhon förflyttas till en annan statlig anställning somtillsätts på samma sätt om det är påkallat avorganisatoriska skäl eller annars är nödvändigt medhänsyn till myndighetens bästa.I regeringens proposition 1997/98:136 i medborgarnas tjänst har regeringenredogjort för sin bedömning av chefsförsörjningen istatsförvaltningen. Regeringen har enligtpropositionen (s. 50 f.) mot bakgrund avutnämningsmaktens ökade betydelse sett över sinchefspolicy och utvecklat riktlinjer förberedningsprocessen inom . Särskilduppmärksamhet skall ägnas åt att breddarekryteringsbasen och få en bättre balans avkompetens och erfarenheter i kollektivet avmyndighetschefer.Chefspolicyn omfattar rekrytering, introduktion,chefsutveckling, mål- och resultatdialog, rörlighetsamt löner och anställningsvillkor.I fråga om rekryteringen av myndighetschefer angesatt den skall ske utifrån preciserade krav, ettbrett sökförfarande och ett omsorgsfullturvalsförfarande. En skriftlig kravprofil, baseradpå myndighetens nuvarande och kommande verksamhet,skall alltid tas fram innan sökandet efterkandidater påbörjas. Särskild vikt bör läggas vidledaregenskaper och tidigare erfarenheter som chef.Ett brett sökförfarande innebär att regeringen sökerkandidater även från näringslivet, kommuner ochlandsting. Vidare skall det så långt möjligt alltidfinnas en kvinnlig kandidat med i det slutligaurvalet. Målet att rekrytera så kvalificerade ledaresom möjligt inom statsförvaltningen skall uppnåsgenom att ta vara på den kompetens som finns blandsåväl kvinnor som män.Enligt Statsrådsberedningens PM 1997:4Samrådsformer i har statsministernsärskild betydelse vid beredningen avutnämningsärenden, och flertalet utnämningar skallberedas gemensamt med Statsrådsberedningen.Anställningsförordningen ger möjlighet atttidsbegränsa en verksledande tjänst.Statskontoret har på eget initiativ genomfört enstudie om regeringens utnämningsmakt. I studien harjämförts hur det går till när verkschefer rekryterasi med hur det går till i , Englandoch . Studien har publicerats under rubrikenDet viktiga valet av verkschef (1999:21).I studien pekas på att om man vill vidta åtgärderför att öka förståelsen, trovärdigheten ochöppenheten vad gäller regeringens utövning avutnämningsmakten kan man diskuterakompletterande/stödjande insatser under en ellerflera av följande faser i utnämningsprocessen: sök- och urvalsfasen, utnämningsfasen, uppföljningsfasen.Såvitt avser sök- och urvalsfasen pekas i studien påatt regeringen skulle kunna bredda beslutsunderlagetför sina verkschefsutnämningar genom att ta framskriftliga kravprofiler, annonsera ut ledigaverkschefstjänster, ta stöd av professionellachefsrekryterare, använda professionellaurvalsmetoder och ingående anställningsintervjuermed flera kandidater samt referenstagning. Ettsådant mer formaliserat urvalsförfarande skulleenligt studien ställa krav på störreberedningsresurser än vad regeringen nu har tillsitt förfogande.Såvitt avser utnämningsfasen anges att i destuderade länderna prövats vägen att regeringen tarråd inför enskilda utnämningsbeslut av någon form avfristående organ med uppgift att bilda sig enuppfattning om och rangordna de mest kvalificeradekandidaterna. Organet skulle utses av regeringen ochbestå av fyra eller fem personer med hög integritetoch ingående erfarenhet av såväl offentlig somideell och privat verksamhet.Utskottet har vid ett flertal tillfällen inomramen för sin granskning av statsrådenstjänsteutövning och regeringsärendenashandläggning granskat regeringens utnämningartill statliga chefstjänster. Senast skedde detvid 1999/(se bet.1999/2000:KU20 s. 58 f.). Utskottet inhämtade enpromemoria i ärendet från ochhöll utfrågning med statsminister betänkandet uttalade utskottet följande.Vid tillsättning av statlig tjänst skall avseendefästas endast vid sakliga grunder såsom förtjänstoch skicklighet.Av promemoria framgåratt regeringen ägnar särskild uppmärksamhet ochstor omsorg åt att bredda rekryteringsbasen ochatt få en bra balans av kompetens ocherfarenheter i kollektivet av myndighetschefer.Ett brett sökförfarande innebär att regeringensöker kandidater även från näringslivet, kommuneroch landsting. För att ta vara på den kompetenssom finns bland såväl kvinnor som män serregeringen till, så långt som det är möjligt, attkvinnliga kandidater finns med i varje urval somgörs under beredningen. Den omständigheten att enperson har en politisk bakgrund skall enligtutskottet inte vara diskvalificerande vidtillsättningen av t.ex. engeneraldirektörstjänst, så länge endast sakligagrunder som förtjänst och skicklighet ärtillämpliga vid tillsättningen. Utskottet vill istället framhålla att politisk erfarenhet oftakan vara en viktig erfarenhet när det gäller attleda offentliga verksamheter. Att det är svårareatt rekrytera personer från näringslivet kanenligt utskottet ha ett samband med de högrelönenivåer som ofta tillämpas i näringslivet.Detta kan också vara en förklaring till att detkan uppfattas som att det föreligger en politiskobalans i tillsättningsärendena.Granskningen föranledde i denna del inga ytterligareuttalanden från utskottet.Även under innevarande behandlarutskottet regeringens utnämningspolitik inom ramenför sin granskning av statsrådens tjänsteutövningoch regeringsärendenas handläggning.Utredningsbetänkande om utnämningen av högredomareI betänkandet Domarutnämningar och domstolsledning -frågor om utnämning av högre domare ochdomstolschefens roll (SOU 2000:99) sägs attregeringen även fortsättningsvis bör vara det organsom utnämner de högre domarna och att den inte börkunna delegera uppgiften att utnämna ordinariedomare. Beredningen av utnämningen till högredomarbefattningar bör enligt betänkandet inledas iett särskilt från såväl riksdag som regeringorganisatoriskt självständigt beredningsorgan, enförslagsnämnd, som lämnar regeringen förslag pålämpliga kandidater. Alla lediga befattningar börtillkännages offentligt och ett system medintresseanmälningar införas. Nämnden skall lämnaregeringen ett offentligt förslag på lämpligakandidater till högre befattningar. Regeringen skallenligt kommittébetänkandet kunna välja fritt blandde personer som nämnden fört upp på förslag. Omregeringen vill utse någon person som nämnden intefört upp på förslag, skall regeringen anmäla dettill justitieutskottet, som skall hålla offentligutfrågning. Om utskottet därefter yttrar sig tillförmån för någon av kandidaterna skall regeringenvara bunden av yttrandet.Utredningsbetänkandet, som inte var enigt, harremissbehandlats och bereds fortfarande inomRegeringskansliet.Tidigare riksdagsbehandlingI betänkande 2000/01:KU11 behandladekonstitutionsutskottet ett antal motioner angåendetillsättningsförfarandet för högre statligatjänster. Såvitt gällde utnämningen av domare ansågutskottet att beredningen av betänkandetDomarutnämningar och domstolsledning borde avvaktasoch avstyrkte motionerna i denna del. Utskottetansåg vidare att den nämnda beredningen var avintresse även för bedömningen avtillsättningsförfarandet för andra högre tjänster,och utskottet såg inte någon anledning till åtgärdmed anledning av övriga motioner angåendetillsättningsförfarandet för högre statligatjänster.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motionerna 2001/02:K60 (m) yrkande 9, 2001/02:K236(m) yrkande 17 och 2001/02:K203 (m) avstyrks därför.Regionalt ansvar i förvaltningenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker en motion om riktlinjerför regionalt ansvar i statligförvaltningsverksamhet.MotionI motion 2001/02:K237 av m.fl. (s)föreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad i motionen anförs omkomplettering av handlingsprogram för statligverksamhet med riktlinjer om all statlig verksamhetsansvar för att bidra till regional utveckling.Därvid anförs att det finns många goda skäl för enkomplettering av handlingsprogrammet med ett avsnittom den statliga förvaltningens ansvar för en godutveckling i hela landet. Självfallet är det intenågon enkel uppgift att finna goda former förregional utveckling. Det kräver både medvetenhet,kunskap och uthållighet från olika statliga aktörerssida och måste ha stöd i klara mål hos respektivemyndighet. För att det skall bli verklighet krävstydlighet i alla de handlingsprogram som härrör frånriksdag och regering.Gällande regleringI verksförordningen (1995:1322), som är tillämpligpå myndigheter under regeringen (1 §), anges attmyndighetschefer skall beakta de krav som ställs påverksamheten när det gäller bl.a. regionalpolitiken(7 §).Enligt 2 § förordningen (1997:1258) medlänsstyrelseinstruktion svarar för attlänet utvecklas på ett sådant sätt att fastställdanationella mål får genomslag, som hänsynskall tas till regionala förhållanden ochförutsättningar. skall särskilt medett samlat regionalt perspektiv i länet samordnaolika samhällsintressen inom myndighetensansvarsområde. skall främja länetsutveckling och noga följa länets tillstånd samtunderrätta regeringen om vad som är särskilt viktigtför regeringen att få veta om länet och händelsersom inträffat där. I 3 § anges att haruppgifter inom bl.a. regionalpolitik och regionalnäringspolitik.Av 15 § kommittéförordningen (1998:1474) följeratt kommittéer och särskilda utredare i sinabetänkanden skall redovisa eventuella konsekvenserav sina förslag i de fall då förslagen har betydelseför den kommunala självstyrelsen och försysselsättning och offentlig service i olika delarav landet.Utskottets ställningstagandeUtskottet konstaterar att gällande ordning får ansesinnebära att det åligger statliga myndigheter attutifrån respektive myndighets förutsättningar bidratill uppnåendet av regionalpolitiska mål. Utskottetanser därför att det inte behövs någottillkännagivande i enlighet med vad som yrkas imotion 2001/02:K237 (s). Motionen avstyrks.PoströstningUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstagande en motion om attröstmottagning inte skall hanteras av PostenAB.MotionI motion 2001/02:T56 av m.fl. (m)anförs att röstmottagning av princip bör anses varaen myndighetsuppgift som inte skall hanteras av ettenskilt bolag, dvs. En förändring avansvaret för röstmottagandet bör enligt motionärernavara möjlig att genomföra inför (yrkande 3).BakgrundOm en väljare vistas utomlands eller av någon annananledning inte kan rösta på valdagen i sin vallokalfår han eller hon rösta på postkontor. Antaletpoströster har sedan poströstningen infördessuccessivt ökat. Omkring en tredjedel av samtligaröster avlämnas numera på posten.Sedan Postverket ombildades till den 1mars 1994 har den centrala valmyndigheten blivitcentral valmyndighet också för förtidsröstningeninom landet, dvs. för såväl poströstningen sominstitutionsröstningen. De närmare villkoren förutförandet av poströstningen regleras genom avtalmellan den centrala valmyndigheten och Posten AB.Den centrala valmyndigheten bestämmer efter samrådmed på vilka postkontor röstmottagningskall anordnas. utser dem som skall vararöstmottagare på postkontor.Posten AB genomgår en omfattandeomorganisation. kommer att haett nät för kassatjänster (den grundläggandekassaservicen) och ett nät för brev- ochpakettjänster. Till viss del kommer dessa attsammanfalla (prop. 2001/02:53).Det kommer att finnas minst ett postkontor i varjekommun.På de postkontor där röstmottagning anordnas skalldet vid ordinarie val till och tilllandstings- och kommunfullmäktige samt vid val tillEuropaparlamentet vara möjligt att rösta fr.o.m. denartonde dagen före valdagen t.o.m. valdagen. Vidandra val skall det vara möjligt att rösta på dessapostkontor fr.o.m. den tionde dagen före valdagent.o.m. På ett postkontor därröstmottagning anordnas före valdagen skall det varamöjligt att rösta under hela den tid då postkontoretär öppet för allmänheten. Denna tid får begränsas.Det skall dock alltid vara möjligt att rösta underminst då ett sådant postkontor äröppet för allmänheten. På valdagen skall depostkontor där röstmottagning anordnas vara öppnaför röstning före klockan 11och efter klockan 15.Tidigare riksdagsbehandlingI betänkandet Teknik och administration ivalförfarandet (SOU 2000:125) föreslogs vissaändringar i den nuvarande ordningen. Kommunernaskulle ges det övergripande ansvaret för att detfanns platser i kommunen där väljarna kunde lämnasina röster före och på valdagen. skulleenligt förslaget ges möjlighet att finna flexiblalösningar där röstning på postkontor kunde ses somett komplement till annan röstning. Särskildröstmottagning skulle kunna anordnas på kommunkontoroch andra ställen.I proposition 2001/02:53 Ändringar i vallagen,m.m. avvisade dock regeringen detta förslag. Tillskillnad från utredningen, som föreslagit attpoströstningens roll i valsystemet skulle tonas nedkraftigt, ansåg regeringen att motsatt väg måsteväljas. Bestämmelserna i 11 kap. vallagen omröstning på postkontor skulle behållas. För attsäkerställa att det i varje kommun finns postkontoratt tillgå för poströstningen i den utsträckning somföljer av vallagen, var det enligt regeringen vidarenödvändigt att Posten AB:s ansvar i detta avseendepå olika sätt tydliggjordes. Detta skedde dels genomen hänvisning i den föreslagna lagen omgrundläggande kassaservice (prop. 2001/02:34), delsgenom att regeringen avsåg att ändra bolagsordningenför så att ansvaret för medverkan vidpoströstningen angavs som en av bolagetsverksamheter. Den centrala valmyndigheten skulleäven fortsättningsvis ha det övergripande ansvaretför genomförandet av poströstningen.I betänkande 2001/02:KU8 behandlade utskottet nämnda propositionen och en motion med sammainnebörd som den nu aktuella. Utskottet underströkdärvid vikten av att väljarnas möjlighet tillförtidsröstning inte försämras. Vidare anfördeutskottet att även andra möjligheter tillförtidsröstning än röstning på postkontor måsteövervägas, särskilt med hänsyn till denförändringsprocess som genomgår. Utskottetansåg att poströstningen bör behållas samt att detär nödvändigt att Posten AB:s ansvar i dettaavseende på olika sätt tydliggörs. Utskottet, somnoterade att regeringen avser att på lämpligt sättlåta följa upp och utvärdera val medavseende på bl.a. genomförandet avförtidsröstningen, anförde vidare att ett eventuelltförslag till ändrade bestämmelser bör föreläggasriksdagen i sådan tid att ett nytt system kaninföras till valet . Motionen fick enligtutskottet anses tillgodosedd och avstyrktes.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motion 2001/02:T56 (m) yrkande 3 kan mot bakgrund avdet anförda anses tillgodosedd och avstyrks.HBT-kompetens inom offentlig sektorUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tillpågående arbete motioner om höjd kunskap ochinsikt inom offentlig sektor omhomosexuellas, bisexuellas och transpersonerslivsvillkor (HBT-kompetens). Jämförreservation 6 (v, fp, mp).MotionerI motion 2001/02:L367 av m.fl. (fp)anförs att HBT-kompetensen - dvs.