bet · GP01KU15 · 2002-03-21 00:00:00 — På samma sätt kan det uppstå svårigheterför en arbetssökande i de fall arbetsgivarenförbundit sig att endast anställa personer med vissfacklig tillhörighet och den arbetssökande tillhören annan organisation eller inte tillhör någonfacklig organisation alls.Rätten att stå utanför en förening är enligtmotionärerna sålunda ingen självklarhet i Sverige.Detta står klart än tydligare efter Europadomstolensdom från i målet mellan TorgnyGustafsson och svenska staten. Att åberopa dennegativa föreningsfriheten också på den svenskaarbetsmarknaden framstår alltsedan dess som en i höggrad relevant och legitim åtgärd. Någon uttryckligbestämmelse om skydd för den enskildes rätt att ståutanför en organisation finns inte iregeringsformens fri- och rättighetskatalog. Motdenna bakgrund och med respekt för Europadomstolensdom i fallet bör enligt motionärernanuvarande brist i regeringsformen avhjälpas,så att det av grundlagen tydligt framgår attenskilda utan organisationstvång kan ingå exempelvisicke-kollektivavtalsbundna arbetsrättsavtal.Liknande synpunkter förs fram i motion2001/02:K236 yrkande 12 av m.fl. (m). Idenna motion begärs att regeringen lägger fram ettförslag till ändring av regeringsformen vad gällerden negativa föreningsfriheten i enlighet med vadsom anförs i motionen.Tidigare riksdagsbehandlingFrågan om den negativa föreningsfriheten harbehandlats av vid ett flertaltillfällen (se bet. KU 1983/84:8, 1984/85:30,1986/87:17, 1987/88:9, 1987/88:32, 1989/90:KU7,1990/91:KU6, 1992/93:KU2 och 1999/2000:KU11). Vidvarje tillfälle har motionerna avstyrkts. Som skälhärför har i huvudsak anförts att det inte ärpraktiskt möjligt eller lämpligt att till utredningta upp också den i sin helhet mycket omfattandefrågan om rättighetsskydd för enskild mot annanenskild. Frågor om sådant skydd borde enligtutskottets mening som dittills lösas inom denvanliga lagstiftningens ram.I betänkande 1993/94:KU24 behandlades regeringensproposition om inkorporering av Europakonventionenoch andra fri- och rättighetsfrågor. Utskottetbehandlade bl.a. en motion vari begärdes etttillkännagivande till rege-ringen om grundlagsfästnegativ föreningsrätt. Utskottet som avstyrktemotionen gjorde följande bedömning.De personer eller organisationer mot vilka enskyddsregel i grundlagen för den negativaföreningsfriheten skulle verka bör, som anför, ha rätt att någorlundadetaljerat få veta vilka handlingar från derassida som är förbjudna. Detta låter sig inte görasmed hjälp av sådana allmänna regler som skullebli aktuella i regeringsformen. Utskottet anseratt det inte heller är möjligt att i grundlagenreglera vilka påföljder som eventuellt skallfölja då exempelvis en facklig organisation, enarbetsgivare eller arbetskamrater utövarpåtryckningar på eller diskriminerar en enskild.Ett ytterligare problem som skulle uppstå om ettskydd för den negativa föreningsfriheten infördesi grundlagen är, som kommittén påpekar, hur ensådan reglering skall förhålla sig till principenom avtalsfrihet. En grundlagsreglering av dennegativa föreningsfriheten ger nämligen upphovtill frågan om denna skall anses innefatta förbudmot vissa typer av avtalsklausuler, exempelvisorganisationsklausuler. Utskottet anser i likhetmed kommittén att principen om avtalsfrihet är såviktig att denna inte bör inskränkas annat än ide fall då avtalsfriheten klart missbrukas. Inteheller detta förhållande är möjligt att på ettlämpligt sätt avgränsa i en grundlagsregel.I betänkande 1997/98:KU32 behandlades åter fråganom förstärkt skydd för den negativaföreningsfriheten. Utskottet gjorde då följandebedömning.Den grundlagsskyddade negativa föreningsrättenger medborgarna ett skydd mot att det allmännatvingar någon att tillhöra en politisksammanslutning, trossamfund eller annansammanslutning för åskådning i politiskt,religiöst, kulturellt eller annat sådanthänseende. Den europeiska konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna gäller sedan den 1januari 1995 som lag i . Enligtkonventionen skall envar äga rätt till frihet attdeltaga i fredliga sammankomster samt tillföreningsfrihet, däri inbegripet rätten att bildaoch ansluta sig till fackföreningar för attskydda sina intressen. Enligt sin ordalydelsegaranteras endast den positiva föreningsfriheten.Europadomstolen har emellertid fastslagit atträtten till föreningsfrihet inbegriper rätten attinte vara medlem av en förening. Utskottetvidhåller sin tidigare inställning när det gällerfrågan om en utvidgad grundlagsfäst negativföreningsrätt och avstyrker därför motionerna.Ett motionsyrkande liknande det nu aktuellabehandlades (bet. 1999/2000:KU11).Utskottet framhöll att några nya omständigheter somtalade för att förstärka regeringsformens skydd förden negativa föreningsfriheten inte hade framkommit.Utskottet vidhöll sin tidigare inställning i fråganoch avstyrkte motionsyrkandet.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande.Motionerna 2000/01:K278 yrkande 5 och 2001/02:K236yrkande 12 (båda m) avstyrks.Kriminalisering av enskilds stödtill eller deltagande i rasistiskaorganisationer m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker mot bakgrund av attfrågan utretts två motionsyrkanden(kd) om kriminalisering av stöd tillrasistiska organisationer m.m.Jämför reservation 22 (kd).MotionernaI motionerna 2000/01:K264 av m.fl.(kd) och 2000/01:Sf25 yrkande 9 av m.fl.(kd) begärs ett förslag från regeringen omkriminalisering av enskilds stöd till ellerdeltagande i rasistisk organisation eller av annanorganiserad brottslighet. Det är enligt motionärernaviktigt och riktigt att i regeringsformen inskränkaföreningsfriheten vid förföljelse av t.ex.invandrare eller flyktingar eller vid förföljelse pågrund av nationellt ursprung eller trosbekännelse.Ett tillägg bör också göras tilltryckfrihetsförordningens brottskatalog med dennainriktning. Organiserad brottslighet och stöd försådan verksamhet skulle bli ett nytt brott ibrottsbalken. Motionärerna hänvisar till de förslagsom lades fram i betänkandet Organiserad rasism (SOU1991:75).UtredningarEtt förslag till lagstiftning riktad mot rasistiskaorganisationers verksamhet lades fram avUtredningen för åtgärder mot etnisk diskriminering ibetänkandet Organiserad rasism (SOU 1991:75).Utredningen föreslog en ny bestämmelse ibrottsbalken avseende organiserad rasism och stöd åtorganiserad rasism. Enligt förslaget skulle detgöras straffbart att delta i, bilda eller stödja ensammanslutning som, genom att medverka i elleruppmana till brottslighet som innebär våld, hoteller tvång, måste anses förfölja folkgrupp ellerannan sådan grupp på grund av ras, hudfärg,nationellt eller etniskt ursprung ellertrosbekännelse. Motsvarande bestämmelse föreslogsinföras i tryckfrihetsförordningen.Regeringen gjorde bedömningen att utredningensförslag inte borde genomföras (prop. 1993/94:101)och anförde bl.a. att det kunde förutses storasvårigheter i bevishänseende. De sammanslutningarsom förslagets straffbestämmelse tog sikte på tordeinte vara registrerade och kan lätt ombildas. Ipraktiken torde det vara fråga om löst sammansattagrupperingar utan någon egentligorganisationsstruktur. Svårigheten att tillämpa deaktuella bestämmelserna kunde enligt regeringen ledatill att bestämmelserna blir ineffektiva ochdärigenom utgör ett dåligt hjälpmedel i kampen motrasismen. En rasistisk organisation kan nämligenoförtjänt komma att uppfattas som godkänd isamhället i fall då inget rättsligt förfarandeinleds eller, om så sker, detta inte leder tillfällande dom. Ytterligare en aspekt var enligtregeringen att det är svårt att utformastraffbestämmelser av den typ utredningen föreslagitutan att eftersätta grundläggande rättssäkerhetskravsom förutsebarhet och avgränsning av det straffbaraområdet. Som hade påpekats från ett flertalremissinstanser fanns det i en rad hänseendenbetydande osäkerhet om den närmare innebörden av deföreslagna straffbestämmelserna. Osäkerheten gälldebåde vilka sammanslutningar som bestämmelsen skullevara tillämplig på och vilken befattning medsammanslutningen som var avsedd att medföra ansvar.Eftersom de föreslagna straffbestämmelserna skulleföra med sig en inskränkning av den grundlagsfästaföreningsfriheten talade detta med särskild styrkamot förslaget.Kommittén om straffansvar för organiseradbrottslighet, m.m. avlämnade i oktober 2000betänkandet Organiserad brottslighet, hets motfolkgrupp, hets mot homosexuella, m.m. straffansvarets räckvidd (SOU 2000:88). Enligt sinadirektiv skulle kommittén i belysning av senare tidssamhällsutveckling undersöka om bestämmelsen om hetsmot folkgrupp är tillräcklig för att förhindrarasistiska organisationer eller sammanslutningarfrån att verka. Om så inte var fallet skullekommittén ta ställning till om en skärpning kundeåstadkommas genom en eventuell kriminalisering avaktivt deltagande i organisationer som sysslar medbrottslig verksamhet eller om en skärpning i ställetborde ske inom ramen för bestämmelsen om hets motfolkgrupp. Det var kommitténs bedömning attbestämmelsen om hets mot folkgrupp var väl avvägd ifråga om vad som skall vara kriminaliserat som hetsmot folkgrupp. Bestämmelsen hade i praxis givits envidsträckt tillämpning och kommit att omfatta iprincip alla, även indirekta, uttryck för rasismeller främlingsfientlighet.En annan av kommitténs huvuduppgifter var attöverväga om det borde införas ett straffansvar föraktivt deltagande t.ex. finansiering avverksamheten eller upplåtelse av lokal i ensammanslutning som har brottslighet som ettväsentligt inslag i sin verksamhet. Däremotavvisades i direktiven ett straffansvar för självamedlemskapet i organisationer. Enligt direktivenskulle en sådan kriminalisering utgöra ett alltförstort ingrepp i föreningsfriheten, och dessutomskulle den komma att träffa förfaranden som heltsaknar straffvärde. Kommittén diskuteradeförutsättningarna för en utvidgad kriminalisering avaktivt deltagande i eller stöd till sammanslutningardär allvarlig brottslighet förekommer och gjordedärefter bedömningen att en sådan utvidgning inteborde genomföras. Kommittén pekade dock på enlösning som innebär att det införs särskildastraffbestämmelser, som direkt tar sikte på just deförfaranden som borde omfattas av en utvidgning avdet straffbara området. En konkret modell förutvidgning av det kriminaliserade områdetutarbetades. Enligt denna modell skulle det ibrottsbalken tas in en ny paragraf, som riktar sigmot personer i ledande ställning i en sammanslutningdär allvarlig brottslig verksamhet förekommer ochmot dem som lämnar stöd till en sådansammanslutning. Kommittén ansåg dock inte att ensådan kriminalisering borde införas. Bestämmelsenskulle närmast komma att utgöra kompletteringar avnuvarande regler om medverkan, förberedelse ochstämpling till brott och skulle följaktligen få ettförhållandevis begränsat tillämpningsområde.Bestämmelserna skulle vidare vara förknippade medsvårigheter i bevishänseende, och vissatillämpningsproblem kunde förutses. Sammantagetbetydde problemen att det kunde befaras attbestämmelserna inte skulle bli särskilt effektiva.Vidare fanns det enligt kommittén en risk för attvissa organisationer som verkar tämligen öppetskulle välja att övergå till underjordiskverksamhet eller i vart fall försöka organisera sigså att det blir svårt att identifiera personer medledande ställning i organisationen.En kriminalisering enligt modellen skulle enligtkommitténs bedömning inte innebära en sådanbegränsning av föreningsfriheten som förutsätter enändring i regeringsformen. En fråga i sammanhangetvar emellertid om en sådan kriminalisering ändåskulle kunna medföra att möjligheten till politiskopinionsbildning inskränktes på ett otillbörligtsätt. I direktiven till utredningen hadekonstaterats att det inom miljörörelsen ochfredsrörelsen finns grupper som för att uppnåpolitiska mål som i sig är accepterade i ettdemokratiskt samhälle använder sig av metoder som ärbrottsliga och genomför sina aktioner i organiseradform. Även om de brottsliga gärningarna som sådanagivetvis måste beivras kunde det enligt direktiveninte komma i fråga att ingripa mot deltagandet ieller stödet till sådana organisationer i och försig. Just ett sådant ingripande skulle innebära attmöjligheterna till politisk opinionsbildning skullekringskäras på ett sätt som är oacceptabelt i ettdemokratiskt samhälle. Enligt kommittén kunde detinte gärna komma i fråga att utformastraffbestämmelserna på ett sådant sätt att skillnadskulle göras mellan olika sammanslutningar beroendepå vilka mål de vill uppnå med de brottsligaaktiviteterna. Kommittén ansåg att övervägande skältalade mot att införa de diskuteradelagbestämmelserna. Kommittén gjorde bedömningen attnågon utvidgning inte borde ske av detkriminaliserade området såvitt gäller deltagande ieller stöd till de sammanslutningar där detförekommer allvarlig brottslighet.Kommittébetänkandet har legat till grund förregeringens förslag i propositionen Hets motfolkgrupp m.m. (prop. 2000/01:59). Frågan om det börinföras ett utvidgat straffansvar för aktivtdeltagande i en sammanslutning som har brottslighetsom ett väsentligt inslag i sin verksamhet behandlasinte i propositionen.Tidigare behandlingKonstitutionsutskottet har , 1998 och2000 avstyrkt motionsyrkanden om kriminalisering avrasistiska organisationer. avstyrktes ettmotionsyrkande (kd) om kriminalisering av enskildsdeltagande i organiserad brottslighet. Utskottethänvisade till arbetet i Kommittén om straffansvarför organiserad brottslighet m.m. (bet.1999/2000:KU11).Utskottets ställningstagandeKommittén om straffansvar för organiseradbrottslighet redovisade resultatet avsitt arbete. Kommittén ansåg efter ingåendeövervägningar att det inte borde ske en utvidgningav det kriminaliserade området såvitt gällerdeltagande i eller stöd till sammanslutningar därdet förekommer brottslighet. Remissbehandlingen avutredningens betänkande ledde inte till attregeringen gjorde någon annan bedömning. Motbakgrund av att frågan utretts är utskottetinte berett att ställa sig bakom etttillkännagivande till regeringen ikriminaliseringsfrågan. Motionerna 2000/01:K264 och2000/01:Sf25 yrkande 9 (båda kd) avstyrks.IntegritetUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker tre motionsyrkanden (m, cresp. mp) om en utredning i syfte attförstärka den personliga integriteten.Utskottet anser att arbetet i en aviseradparlamentarisk utredning med uppgift attkartlägga, analysera och utvärdera sådanlagstiftning som berör den enskildesintegritet bör avvaktas.MotionernaPer m.fl. (m) begär i motion 2000/01:K273 attregeringen lägger fram förslag till förstärkning avden personliga integriteten i enlighet med vad somanförs i motionen. Den tekniska utvecklingen öppnaroavbrutet nya vägar för staten att kontrolleramedborgarna. Viktiga delar av en människas liv kankartläggas genom att granska t.ex. användningen avInternet, bankomatkort och apotekskort. Genommobilsamtalsregister kan myndigheter fastställa huren person reser. De nya elektroniskatelefonapparaterna kan utnyttjas för hemligavlyssning av samtal i ett rum även när luren liggerpå. TV-kameror finns i stor utsträckning uppsatta påallmänna platser och i butiker. Hemlig avlyssningoch övervakning av teletrafik har mer än fördubblatsunder de senaste decenniet.En första utgångspunkt i en diskussion angåendeintegritetsskyddets utformning bör enligt motionenvara att bestämma var tyngdpunkten skall ligga närtvå motstående intressen kan sägas väga jämt. Encentral frågeställning är hur skyddet förintegriteten skall utformas utan att begränsamedborgarnas yttrandefrihet och insyn imyndigheternas beslut och ge betryggandevägledning för det framtida bruket avpersonuppgifter. Kravet på en teknikoberoendegenerell integritetsskyddslagstiftning bör bliföremål för en omedelbar utredning. En sådanlagstiftning kan behöva kombineras med enförstärkning av det nuvarande grundlagsskyddet,etiska normer och säkerhetsmässiga och praktiskaåtgärder som på vissa områden kanske t.o.m. kanersätta lagstiftning. En utredning med denna bredainriktning bör enligt motionärerna kommatill stånd.Marianne m.fl. (mp) begär i motion2001/02:Ju451 att regeringen ges i uppdrag att läggafram en samlad analys av vad kontrollsamhället fårför konsekvenser för samhällsutvecklingen i stortoch den enskildes integritet (yrkande 5).Kontrollsamhället utvidgas enligt motionärerna irasande fart på grund av den tekniska utvecklingen.Den personliga integriteten måste skyddas ochregistrering av personer bör omgärdas med storrestriktivitet. Det är viktigt att insynen iregistreringsverksamheten är omfattande och att enparlamentarisk kontroll fortlöpande ser över dennatyp av verksamhet. En samlad analys av konsekvenserför enskildas integritet och samhällets utvecklingpå grund av förslag om tvångsåtgärder begärs imotionen. I en sådan analys bör även följderna avdet internationella samarbetet utvärderas. Framförallt gäller det samarbetet mellan och polis om hemlig telefonavlyssning. Ettliknande motionsyrkande finns i motion 1998/99:Ju918yrkande 1 av m.fl. (mp).Också m.fl. (c) tar i motion2000/01:K341 upp frågan om införande av en generellintegritetslagstiftning (yrkande 1). Enligtmotionärerna hävdas alltför ofta attyttrandefriheten och offentlighetsprincipen måsteinskränkas för att värna om integritetsskyddet. Föratt värna människors värdighet och möjligheter attagera som medborgare måste de tre värdena förenasoch stärkas. Människors integritet åtnjuter ettsvagare skydd i än i många andra länder.Till viss del hänger detta samman med synen att ettstarkt integritetsskydd hindrar många avvälfärdsstatens projekt. Detta är enligt motionen iviss utsträckning rimligt men det skall krävasmycket starka skäl för att kringgå den personligaintegriteten om än intentionerna är goda. Regeringenbör tillsätta en utredning som syftar tillatt utforma en generell integritetslagstiftning. Detbehövs ett starkt skydd för integriteten mot såväloffentliga som privata och enskilda aktörer. Dettaskydd bör omfatta hela den personliga sfäreninkluderande såväl personuppgifter som t.ex. rättentill genetisk integritet. En integritetslagstiftningmåste också ge utrymme för en slagsproportionalitetsprincip. Viktigt att ta fasta på äratt lagstiftaren måste utgå från att förbjudamissbruk av personuppgifter och otillbörliga intrångi den personliga integriteten, inte som frånatt reglera vad som är tillåtet.Tidigare riksdagsbehandlingEtt par liknande motionsyrkanden (m resp. c) som dei motionerna 2000/01:K273 och 2000/01:K341avstyrktes av utskottet (bet.1999/2000:KU11 s. 9 f.). Utskottet hänvisade tilldet arbete som pågick inom Mediegrundlagskommitténoch Offentlighets- och sekretesskommittén samt tillatt regeringen aviserat tillsättandet av enparlamentarisk kommitté med uppgift att kartlägga,analysera och utvärdera sådan lagstiftning som berörden enskildes integritet.Våren 2000 hänvisade justitieutskottet (bet.1999/2000:JuU8), när det gällde en begäran om enutredning om förhållandet mellan integritet ocheffektivitet i brottsbekämpningen, till attutskottet senast i betänkande 1999/2000:JuU5framhållit att det liksom var avuppfattningen att det var viktigt attintegritetsfrågorna uppmärksammades ilagstiftningsarbetet. Det var därför positivt attregeringen övervägde en samlad analys avtvångsmedelslagstiftningen från integritetssynpunkt.Justitieutskottet, som tagit upp fråganom integritetslagstiftning, hade hållit enutfrågning med en företrädare förJustitiedepartementet, som anfört bl.a. att detnaturligtvis alltid är nödvändigt att ivarje lagstiftningsärende gör en självständigavvägning mellan hänsynen till den personligaintegriteten å ena sidan och det motståendeintresse, t.ex. yttrandefrihet ellerbrottsbekämpning, som aktualiseras i ärendet å denandra. På brottsbekämpningens område hade riksdagenunder senare år gjort sådana avvägningar i t.ex.lagstiftningen om polisens register och omkameraövervakning. Emellertid ansåg regeringen atttiden nu var mogen att ta ett samlat grepp omintegritetsfrågorna i lagstiftningen. Regeringenavsåg därför att tillsätta en parlamentariskutredning med uppgift att kartlägga, analysera ochutvärdera sådan lagstiftning som berör den enskildesintegritet. Utredningen sträcker sig alltså över ettvidare område än enbart det straffprocessuella.Pågående eller beslutade utvärderingar bör geutredningen ett gott underlag för denna analys.Direktiven till utredningen förväntades blifärdigställda . Utredningens arbeteberäknades bli omfattande och lär komma att ta fleraår i anspråk.Justitieutskottet hälsade med tillfredsställelseatt regeringen nu skulle komma att tillsätta enutredning rörande dessa frågor. somutskottet var medvetet om utredningsuppdragetssvårighetsgrad ville utskottet framhålla vikten avatt utredningen tillsätts och dess arbete bedrivsutan onödig tidsutdräkt.I betänkande 2000/01:KU19(s. 11 f.) redovisades att regeringentidigare hade aviserat att den avser att tillsättaen parlamentarisk kommitté med uppgift attkartlägga, analysera och utvärdera sådanlagstiftning som berör den enskildes integritet.Utskottet hade inhämtat att Regeringskanslietplanerade att kommittén skall kunna tillkallas undervåren 2001.I regeringens skrivelse Hemlig teleavlyssning,hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakningvid förundersökning i brottmål (skr.2001/02:52), som överlämnades ,angavs att när det gäller integritetsfrågor harregeringen tidigare aviserat att en parlamentariskutredning med uppgift att kartlägga, analysera ochutvärdera sådan lagstiftning som berör den enskildesintegritet skall tillsättas. Tillsättningen avutredningen har av olika skäl fördröjts något menett regeringsbeslut i saken var enligt skrivelsenatt vänta inom kort.Utskottets ställningstagandeRegeringen har aviserat att den kommer atttillsätta en parlamentarisk utredning med uppgiftatt kartlägga, analysera och utvärdera sådanlagstiftning som berör den enskildes integritet.Enligt utskottets mening bör resultatet av dettaarbete avvaktas. Motionerna 2000/01:K273 (m),2001/02:Ju451 yrkande 5 (mp), 1998/99:Ju918 yrkande1 (mp) och 2000/01:K341 yrkande 1 (c) avstyrks.SamvetsklausulUtskottets förslagUtskottet avstyrker två motionsyrkanden (kd,m) om införandet av en samvetsklausul inomsjukvården och högskoleutbildningen.Utskottet hänvisar till att frågan tidigarevarit föremål för ingående bedömningar varvidövervägande skäl befanns tala motsamvetsklausuler.MotionernaPer och (kd, m) begär imotionerna 2000/01:K319 och 2001/02:So563 etttillkännagivande till regeringen om ensamvetsklausul inom sjukvården ochhögskoleutbildningen. Samvetet kan definieras som enetisk medvetenhet i var människa. Med ensamvetsklausul kan man tillvarata kunnandet ochengagemanget hos alla de personer som funnit sinuppgift inom sjukvården, utan att tvinga den somhyser samvetsbetänkligheter kring vissa svåra etiskafrågar att delta i viss verksamhet. Detta kan gällaabort, insättandet av abortiv spiral e. d. ellertransplantationer av och forskning som inbegriperceller från aborterade samt annan praxis somutifrån traditionell etik är kontroversiell. Annanverksamhet som kan vara stötande ur ett annat etisktperspektiv är vissa djurförsök ellertransplantationer av djurorgan till människor.Frågan när det gäller samvetsklausul är hur Sverigeskall tillämpa , som redan är endel av svensk lagstiftning.BakgrundRegeringen beslutade att tillsätta en utredning(dir. 1993:48) om en samvetsklausul ihögskoleutbildningen. Den särskilde utredaren hadetill uppgift att mot bakgrund av högskolereformenutreda frågan hur studenternas rätt att avreligiösa, etiska eller andra skäl vägra delta ivissa utbildningsmoment kunde tillgodoses ihögskoleförordningen. Som exempel nämndes studenterpå barnmorskelinjen som nekats dispens från denobligatoriska kursen i insättning av spiral. Skälentill en sådan vägran kunde vara religiösa elleretiska. En vägran kunde innebära att studenten inteblev godkänd på utbildningen och alltså inte fick utsitt examensbevis.Utredningen om en samvetsklausul ihögskoleutbildningen lade fram sitt betänkande 1994(SOU 1994:84).