bet · GP01JUU11 · 2002-02-14 00:00:00 — Fördelen med dennametod är att steg två kan användas vid en eventuellrättegång även om kvinnan i ett senare skede skulleta tillbaka sina uppgifter och sitt samtycke tillvideodokumentationen vad avser förhöret med henne.Vid den undersökning som den ovan nämnda metod-och utvecklingsgruppen gjorde framkom emellertid attmånga kvinnor inte lämnar samtycke till användandetav video vid förhör m.m.Utskottet kan inte finna att det finns skäl tillnågon åtgärd av med anledning av motionA211 i nu behandlad del, varför den avstyrks.Rättsligt biträde för målsägandenoch anhörigaGenom lagen (1988:609) om målsägandebiträde infördesen rätt för målsägande att på statens bekostnad fåett särskilt biträde ett målsägandebiträde underförundersökning och rättegång rörande vissa brott.Rätten tillkommer inte bara målsägande som är parteri rättegången utan även sådana målsägande som endastskall höras i anledning av brottet.Enligt lagen skall, när förundersökning harinletts, ett målsägandebiträde förordnas i mål omvissa brott. Det rör sig för det första omsexualbrott, om det inte är uppenbart attmålsäganden saknar behov av biträde. Vidare rör detsig om brott mot liv och hälsa och brott mot frihetoch frid, under förutsättning att fängelse kan följapå brotten, och mål om rån eller grovt rån ellerförsök, förberedelse eller stämpling till sådantbrott, allt under förutsättning att det med hänsyntill målsägandens personliga relation till denmisstänkte eller andra omständigheter kan antas attmålsäganden har behov av ett sådant biträde.Slutligen kan, efter en lagändring (prop. 2000/01:79, bet. JuU20, rskr. 205, SFS2001:230) målsägandebiträde förordnas i mål om annatbrott, på vilket fängelse kan följa, t.ex. brott motbesöksförbud, om det med hänsyn till målsägandenspersonliga förhållanden och övriga omständigheterkan antas att målsäganden har ett särskilt starktbehov av ett sådant biträde (1 §).Målsägandebiträdet skall ta till vara målsägandensintressen i målet samt lämna stöd och hjälp tillmålsäganden. Målsägandebiträdet skall biståmålsäganden med att föra talan om enskilt anspråk ianledning av brottet, om detta inte görs avåklagaren (3 §). Målsägandebiträde förordnas påbegäran av målsäganden eller när det annars finnsanledning till det. Till målsägandebiträde fårförordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyråeller någon annan som är lämplig för uppdraget. Ihuvudsak gäller regler omrättegångsbiträde för målsägandebiträde (4 §).Målsägandebiträdet har rätt till ersättning enligtsamma principer som gäller för ett biträde enligträttshjälpslagen (5 §).I motion A211 (kd) yrkas att kvinnor som utsattsför misshandel eller våldtäkt skall få lagstadgadrätt till juridiskt biträde under förundersökningoch rättegång.Som redovisats skall, när förundersökning harinletts, ett målsägandebiträde bl.a. förordnas isexualbrottsmål om det inte är uppenbart att måls-äganden saknar behov av sådant biträde. Vidare skalldet förordnas vid brott mot liv och hälsa och brottmot frihet och frid om fängelse kan följa på brotteteller försök, förberedelse eller stämpling tillsådant brott, allt under förutsättning att det medhänsyn till målsägandens personliga relation tillden misstänkte eller andra omständigheter kan antasatt målsäganden har behov av sådant biträde.Av 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)följer bl.a. att i de fall där brottet är sådant attdet kan komma i fråga att förordna målsägandebiträdeeller att meddela besöksförbud skall målsäganden såsnart som möjligt underrättas om de regler somgäller för förordnande därom. Där det inte äruppenbart att det inte behövs eller inte är förenatmed betydande svårighet skall målsäganden dessutomges information om reglerna för stödperson och omvilka myndigheter, organisationer och andra som kanlämna stöd och hjälp.Enligt utskottets mening ger nuvarande regleringmöjlighet för de kvinnor som så önskar att fåjuridiskt biträde i de situationer som motionärernaefterlyser varför motion A211 avstyrks i nubehandlad del.I motionerna Ju341 (v) och Ju397 (m) begärs atträtten till målsägandebiträde även skall omfattaanhöriga.För att målsägandebiträde skall kunna förordnaskrävs först och främst att den som skall ha biträdetkan betraktas som målsägande. Av 20 kap. 8 § fjärdestycket följer att målsägande ärden mot vilken brott har blivit begånget eller somdärav blivit förnärmad eller lidit skada. För attmålsägandebiträde skall kunna förordnas krävsvidare, såvitt nu är i fråga, att det med hänsyntill målsägandens personliga relation till denmisstänkte eller andra omständigheter kan antas attmålsäganden har behov av sådant biträde.Utskottet avstyrkte liknande yrkanden ommålsägandebiträde för efterlevande senast våren 2001i samband med behandlingen avbrottsofferpropositionen (bet. 2000/01:JuU20 s. 13).Utskottet anförde då att det höll med om attefterlevande kan ha behov av stöd i samband medrättegången och att det i den praktiskarättstillämpningen förekommer att efterlevande fåttett målsägandebiträde förordnat. Att införa enmöjlighet att förordna målsägandebiträde för den sominte kan betraktas som målsägande framstodemellertid som principiellt tveksamt, en inställningsom också regeringen intagit. Utskottet noterade attregeringen i den aktuella propositionen aviserade enöversyn av målsägandebiträdesinstitutet och ansågatt denna borde avvaktas.Utskottet ser inte anledning att nu inta någonannan inställning och avstyrker motionerna Ju341 ochJu397 i nu behandlade delar.Unga brottsofferI flera motioner tas frågor om brott mot barn uppfrån olika utgångspunkter.I motion Ju394 (kd) begärs insatser i fråga omutredningar av brott mot barn. att handläggningstiden vid barnmisshandel inteskall få överstiga och att handläggareav ärenden om sexuella övergrepp på barn måste hahög kompetens. Även i motion Ju341 (v) efterfrågasen speciell brottsutredningskompetens för poliseroch åklagare när det gäller barn och unga och detunderstryks att unga brottsoffer bör uppmärksammassärskilt i brottsofferarbetet. I motion Ju219 (-)begärs en särskild utredning om konsekvenserna avungdomsrån som tar sikte på bl.a. målsägandenssituation.Vad först gäller frågan om ungdomsrån harBrottsförebyggande rådet (BRÅ) i sin rapport omungdomsrån (Ungdomar som rånar ungdomar, BRÅ-rapport2000:6) tagit upp olika frågor som rör ungdomsrån. Irapporten, som grundar sig dels på statistik överanmälda brott, dels på en enkätundersökning somgjordes i skolor i och ,konstateras bl.a. att de polisanmälda ungdomsrånenökat, att utlandsfödda gärningsmän var kraftigtöverrepresenterade och att rånen ofta begicks dagtidoch med vuxna i närheten. Enligt rapporten föreföllett nytt tillvägagångssätt ha blivit populärt. Dettabyggde på att rånoffret utan att något direkt elleröppet hot framställdes ändå kände sig så pressat avsituationen att han frivilligt lämnade ifrån sigsina ägodelar. Inom ramen för det rättsligaförfarandet kommer sådana brott vanligtvis attrubriceras som stöld, eventuellt i kombination medolaga hot. Endast omkring hälften av ungdomsrånenanmäldes. Den vanligaste orsaken till att brottetinte anmäldes var bristande förtroende för polisen,att man ändå inte skulle få tillbaka det stulna, attrånarna ändå inte skulle få något straff och att manvar rädd för att rånarna skulle få veta om attanmälan gjorts. av de skolelever somblivit rånade blev fysiskt skadade i samband medrånet och sökte vård för sinaskador. Cirka hälften uppgav att de kände sigförnedrade, kränkta eller var arga på sig själva.Omkring 8090 % kände hat och hämndlystnad gentemotrånarna, känslor som ofta satt i . Andravanliga konsekvenser var att offren ofta tänkte pårånet, var rädda att träffa på rånarna igen, undvekvissa platser och människor och, i vissa fall, fickt.ex. sömnproblem eller mardrömmar. I rapportenunderstryks att det är av största vikt att samhälletutvecklar bärkraftiga strategier för att på etteffektivt sätt begränsa ungdomsbrottsligheten. Dettagäller också ungdomsrånen, inte minst med tanke påden närliggande kopplingen mellan ungdomsrån ochrisken för ökad invandrarfientlighet.Vad härefter gäller frågor om handläggningsrutinerm.m. när barn drabbas av brott, kan här nämnas attdet , i lagen (1964:167) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare, finnsbestämmelser om att ärenden där gärningsmannen ärunder skall behandlas med förtur.Bestämmelsen innebär ett särskilt skyndsamhetskravi alla förundersökningar där den som är under 18 årär misstänkt för brott för vilket det är föreskrivetfängelse . Beslut i åtalsfråganskall i dessa fall ske senast fråndet att den unge delgavs brottsmisstanken.Kommittén mot barnmisshandel lämnade i sittdelbetänkande Barnmisshandel Polisens ochåklagarnas handläggningstider och arbetsmetoder (SOU2000:42) förslag bl.a. vad avser förhör med barn ochhandläggningstider. Kommittén lämnade också förslagom utbildning och handledning av poliser ibarnmisshandelsärenden. Vidareutbildning ochkontinuerlig fortbildning föreslogs också föråklagare.När utskottet har behandlat liknande yrkandentidigare (se t.ex. bet. 1999/2000:JuU23 s. 20 och2000/01:JuU20 s. 24), senast var ,avstyrkte utskottet yrkandena med hänvisning tillatt det inte ville föregripa det pågåendeberedningsarbetet av de förslag som bl.a. Kommitténmot barnmisshandel lagt fram.Sedan den nämnda behandlingen har, i linjemed de förslag som Kommittén mot barnmisshandellämnade, nya bestämmelser införts iförundersökningskungörelsen (1947:948). Enligt denya bestämmelserna, som trädde i kraft den 1 januari2002, skall förundersökningen bedrivas särskiltskyndsamt om målsäganden vid anmälan inte fyllt 18år och brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa,frihet eller frid och det för brottet är föreskrivetfängelse . Dessutom gäller attförundersökningen normalt skall vara avslutad ochbeslut fattat i åtalsfrågan fråndet att någon skäligen kan misstänkas för brottet (2a §). Förhör med någon som är och som ärmisstänkt för brott, målsägande eller vittne, skallplaneras och verkställas så att det inte uppkommerfara för att den som förhörs tar skada. Särskildvarsamhet bör iakttas om förhöret rör sexuallivet.Det bör noga tillses att uppseende inte väcks kringförhöret. Förhöret får inte göras mer ingående änomständigheterna kräver och det får inte äga rumfler gånger än som är nödvändigt med hänsyn tillutredningens art och barnets bästa (17 §). Förhörmed samma person kategori bör hållas av en personmed särskild kompetens för uppgiften (18 §).I budgetpropositionen för (prop. 2001/02:1utg.omr. 4 s. 68) redovisar regeringen attRikspolisstyrelsen tagit fasta på kommitténs förslagoch utvecklat sin verksamhet som rör barn, bl.a.genom ökade satsningar på utbildning i frågor omfamiljevåld. För att ge poliser en god allmänkompetens att utreda och handlägga ärenden där barnär inblandade har t.ex. undervisningen i familjevåldunder grundutbildningen förlängts och utökats medundervisning om . En tidigarevidareutbildning om sexuella övergrepp mot barn harersatts med en gemensam vidareutbildning inomområdena barnmisshandel och sexuella övergrepp motbarn. Chefers behov av utbildning i familjevåld harockså uppmärksammats och lett till attRikspolisstyrelsen utvecklat en kurs i ämnet förchefer med funktionsansvar. Rikspolisstyrelsengenomförde en inventering av polisens arbetemed barn som direkt eller indirekt utsätts förbrott. Tio polismyndigheter undersöktes för att fåökad kunskap om hur arbetet bedrivs i myndigheternaoch utifrån den kunskapen kunna förbättraverksamheten.Enligt uppgift kommer erfarenheterna och förslagenatt redovisas i en rapport som blir en avutgångspunkterna för det fortsatta arbetet med attförbättra verksamheten.I 2002 års regleringsbrev har regeringen gettRikspolisstyrelsen i uppdrag att bl.a. redovisa detbrottsbekämpande arbete som har bedrivits när detgäller våld mot kvinnor och mot barn, inklusive barnsom polisen påträffar vilka inte själva utsätts för,men tvingas uppleva våld i sin familj. Redovisningenskall innehålla en sammanhållen nationellbeskrivning och analys av hur verksamheten harutvecklats och dess resultat. Av redovisningen skalläven framgå bl.a. antalet och andelen ärenden somavser våld mot kvinnor eller mot barn, vidtagnaåtgärder för att beakta barnperspektivet iverksamheten, utifrån och intentioner, och vidtagna åtgärderför att vidareutveckla polisens bemötande och stödtill brottsoffer och vittnen.Utöver nämnda åtgärder inom polisväsendet hardet vidtagits åtgärder även inomandra områden för att förbättra skyddet för ochstödet till utsatta barn och ungdomar. Bland annathar behovet av myndighetssamarbete betonats när detgäller att motverka våld i hemmet mot kvinnor ochbarn. För att öka skyddet för barn inom förskola ochskola har regler om registerkontroll av personalinom förskoleverksamhet, skola och barnomsorginförts. Lagen (2000:873) om registerkontroll avpersonal inom förskoleverksamhet, skola ochskolbarnsomsorg, som trädde i kraft den 1 januari2001, syftar till att öka skyddet för barn mot attpersonal som har dömts för vissa brott anställs idessa verksamheter. Från finnsdet också möjlighet att förordna om särskildföreträdare för barn som har eller misstänks hablivit utsatt för brott av en vårdnadshavare (lagen[1999:997] om särskild företrädare för barn).Våren 2001 antog (prop. 2000/01:79, bet.JuU20, rskr. 205) ett förslag om ändring av 8 a § isocialtjänstlagen (1980:620) så att det framgår attkommunerna har ett ansvar för alla kommuninnevånaresom utsatts för brott och som behöver stöd ochhjälp. Utskottet uttalade i det sammanhanget (s. 14)att det inte fanns något behov av att omnämna barnoch ungdomar som en grupp av brottsoffer vars behovsärskilt skall beaktas och avstyrkte ett yrkandedärom. Utskottet underströk emellertid vikten avfortsatt metodutveckling liksom att barns utsattasituation när det förekommer våld i familjen böruppmärksammas särskilt.Att barn som brottsoffer skall uppmärksammasytterligare har regeringen gett uttryck för i fleraolika sammanhang. I samband med den s.k.brottsofferpropositionen uppdrogs exempelvis åtSocialstyrelsen att bedriva ett utvecklingsarbetetill stöd för i dess arbete medbrottsofferfrågor (Ju2001/4719/). Inom ramen fördetta uppdrag avser att särskiltfokusera på barn och ungdomar som utsatts för brott.Ett annan uppdrag som gavs i samband med nämndaproposition är ett uppdrag tillBrottsoffermyndigheten att förbereda, utforma ochgenomföra ett forskningsprogram för viktimologiskforskning (Ju2001/4718/). Som en viktigforskningsuppgift angavs i detta uppdrag bl.a. barnoch ungdomar.Här kan också hänvisas till den ovan redovisadeöversynen av bestämmelserna om sexualbrott som 1998års sexualbrottskommitté har gjort. I kommitténsbetänkande ägnas särskild uppmärksamhet åt brott somriktas mot barn. Nämnas bör också de förslag somKommittén mot barnmisshandel har lämnat i sittslutbetänkande Barnmisshandel Att förebygga ochåtgärda (SOU 2001:72).Slutligen skall här nämnas att regeringen även ibudgetpropositionen för (prop. 2001/02:1utg.omr. 4 s. 27) framhåller att barn och ungdomarutgör en grupp som är särskilt utsatta när dedrabbas av brott och att arbetet med attintensifiera insatserna för dem också är ettprioriterat område. I budgetpropositionen angerregeringen också (s. 40) att den, mot bakgrund avden information och nya kunskap som kommer attfinnas tillgänglig med anledning avdet nämnda slutbetänkandet från Kommittén motbarnmisshandel, kommer att överväga ytterligareåtgärder för att förebygga att barn utsätts förbrott och stärka skyddet för de barn som ändåutsatts.Utskottet delar motionärernas uppfattning att ungabrottsoffer skall ha särskild uppmärksamhet. Somredovisats ovan har det genomförts och planeras attgenomföras en rad olika åtgärder för denna gruppsåväl inom rättsväsendet som inom ilinje med vad motionärerna efterfrågar. Utskottetanser därför att något uttalande från riksdagenssida inte är påkallat. Motionerna Ju341 och Ju394 inu behandlade delar samt motion Ju219 avstyrks.I motionerna Ju393 (kd) och Ju237 (c) begärs attbarn som upplever familjevåld skall betraktas sombrottsoffer och i motion Ju337 (s) begärs att barnsom tvingas bevittna våld i hemmet skall betraktassom målsägande.Socialutskottet behandlade liknande yrkanden omatt barn som tvingas bevittna familjevåld skallanses som brottsoffer i betänkande 2000/01:SoU7(s. 32 f). anförde att det delademotionärernas uppfattning att ochpolisen bör upprätta gemensamma handlingsplaner föratt upptäcka och stödja barn som bevittnarfamiljevåld. Något särskilt tillkännagivande om attbarnen skall klassas som brottsoffer ansågs dockinte nödvändigt, varför motionsyrkandet avstyrktes.Justitieutskottet som delar denna uppfattningavstyrker motionerna Ju237 och Ju393 i nu behandladedelar samt motion Ju337.I motion Ju393 (kd) begärs att behovet av ensärskild barndomstol skall utredas.Utskottet kan inledningsvis instämma i vadmotionären anför om betydelsen av att de domare somdömer i mål där barn är inblandade har nödvändigkunskap om hur barn reagerar m.m. Utskottet anseremellertid att de möjligheter som finns irättegångsbalken att förordna sakkunnig för attbistå rätten, ger möjlighet där så krävs att försedomare med nödvändig specialistkunskap om barnsutveckling m.m.Att låta en särskild domstol ta hand om alla demål där det finns barn inblandade skulle dessutominnebära att det tillskapades ytterligare enspecialdomstol. Vad gäller specialdomstolar harutskottet vid upprepade tillfällen (senast i bet.2001/02:JuU1 s. 75 f) uttalat att sådana endast börtillåtas om de kan anses besitta en särskildkompetens som leder till att målen behandlasskickligt, snabbt och ekonomiskt effektivt.Utskottet kan inte se några sådana fördelar med enbarndomstol.Sammantaget innebär det anförda att utskottetanser att något åtgärd från sida inte ärpåkallad. Motion Ju393 avstyrks i nu behandlad del.Utskottet vill dock, avslutningsvis, understrykabetydelsen av att de särskilda satsningar sombeskrivits ovan rörande rättsväsendets kunskaper ombarn och deras särskilda behov även kommerdomstolarnas personal till del.BrottsskadeersättningDen som skadats av ett brott kan kräva skadestånd avgärningsmannen. En talan om det kan handläggastillsammans med själva åtalet. Vid sidan avmöjligheten att kräva skadestånd från gärningsmannenfinns möjligheter att av statsmedel få s.k.brottsskadeersättning. Förutsättningarna för detanges i brottsskadelagen (1978:413) och innebärsammanfattningsvis att ersättning kan betalas ut förpersonskada och kränkning som någon lidit till följdav brott. Frågor om brottsskadeersättning prövas avBrottsoffermyndigheten. Om brottsskadeersättningbetalas ut inträder staten intill det utgivnabeloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd.I motion Ju215 (m) begärs att kriminella personerskall avstängas från rätten tillbrottsskadeersättning och i motionJu216 (m) begärs att personer som redan häftar iskuld till brottsofferfonden på grund av egenbrottslighet skall undantas från utmätningsförbudetavseende brottsskadeersättning.I motion Ju230 (c) begärs attBrottsoffermyndigheten skall få i uppdrag att drivain ideella skadestånd som följer av lagakraftvunnadomar och i motion Ju394 (kd) begärs att det skalltillsättas en utredning med uppdrag att se över omstaten bör förskottera skadestånd till brottsoffer.I motion Ju347 (s) begärs att brottsskadelagenskall ändras så att brottsskadeersättning utbetalasäven till polis m.fl. yrkesgrupper vilka, enligtmotionären, inte omfattas av dagens bestämmelser.Enligt 9 § andra stycket brottsskadelagen följerbl.a. att brottsskadeersättning kan sättas ned ellerfalla bort om det är skäligt med hänsyn till att denskadelidande genom sitt uppträdande i samband medbrottet eller på annat liknande sätt uppsåtligeneller av oaktsamhet har ökat skaderisken.I 2000 (s.22) anförs under . Ijämkningsfallen är omständigheterna i regel sådanaatt det inte kommer i fråga att lämna ersättning förkränkning. Det förekommer ändå fall där en domstolhar ålagt en gärningsman att betalakränkningsersättning men där det skulle te signärmast stötande att ge den skadelidande sådanersättning av allmänna medel. Härvid avses främstfall där någon skadats i samband med kriminellverksamhet, exempelvis narkotikahantering.Våren 2001 överlämnade regeringen till riksdagenpropositionen Ersättning för ideell skada(2000/01:68, bet. LU19, rskr. Propositionen,som bifölls av , innehöll bl.a. förslag omändringar i skadeståndslagen och brottsskadelagen.Bland annat föreslogs en ny paragraf i 2 kap. 3 §skadeståndslagen som ersatte den tidigareregleringen i 1 kap. 3 § rörande ersättning förkränkning genom brott. Enligt den nya paragrafen,som trädde i kraft , skall den somallvarligt kränker någon annan genom brott sominnefattar ett angrepp mot dennes person, frihet,frid eller ära ersätta den skada som kränkningeninnebär. I specialmotiveringen till nämnda lagrum(prop. s. 66) anförde regeringen bl.a. följanderörande tillämpningen av lagrummet avseende personersom tillhör en särskilt utsatt yrkesgrupp. Personeri en del yrkesgrupper, t.ex. poliser och vissaanställda inom kriminalvården och psykiatrin, haranledning att räkna med att mötas med vissa mindregrova angrepp i arbetet och har också i praktiken enberedskap för detta. Det ligger i sakens natur attdet då krävs något mer än normalt för att enallvarlig kränkning skall kunna konstateras. Dettasynsätt bör dock inte dras så långt att denpersonliga kränkningen hamnar i bakgrunden. Även omdet ingår i en persons normala arbetsuppgifter atthantera våldsamma och stökiga personer, börersättning ofta kunna ges när denne i tjänstenutsätts för en brottslig kränkning som är skymfligoch direkt angriper den privata sfären. Ett exempelkan vara ett sådant renodlat kränkande angrepp somatt bli spottad rakt i ansiktet.Här kan också nämnas att Europeiska kommissionenden lade fram en grönbok,Ersättning till brottsoffer (KOM [2001] 536slutlig). Syftet med grönboken anges vara att startaett samråd med alla berörda parter om åtgärder somskulle kunna vidtas på gemenskapsnivå för attförbättra de statliga ersättningarna tillbrottsoffer i EU. Bland de frågor som kommissionenvill att medlemsstaterna skall svara på är följande.Hur bör den subsidiära naturen hos en statligersättning, i förhållande till andraersättningskällor som offret kan använda, definierasi en miniminorm? Vilka ersättningar från övrigakällor bör dras av från statlig ersättning? Börmöjlighet till förskottsbetalning inbegripas i enminiminorm? Bör kriterier som är kopplade tilloffrets uppträdande i samband med brottet, offretsdeltagande i brottslig verksamhet i allmänhet ellerandra faktorer som är kopplade till det allmännarättsmedvetandet eller statlig praxis inbegripas ien miniminorm?Grönboken har sänts ut på remiss där önskar att alla berörda parter lämnarin motiverade svar på de frågeställningar somredovisas. Enligt vad som anges skall de berördaparterna självfallet inte känna sig bundna tilldessa frågor, utan kan även lämna kommentarer omövriga aspekter när det gäller statlig ersättningtill brottsoffer, oberoende av om dessa aspekter tasupp i grönboken eller inte.Regeringen har inför avlämnandet av sitt remissvartill Europeiska kommissionen samrått med utskottetsEU-grupp.Enligt uppgift planerar Europeiska kommissionenatt eller senare delen av 2002 attlägga fram ett förslag till direktiv avseende defrågeställningar som tas upp i grönboken. Denna plankan dock komma att justeras eller ändras beroende påutfallet av remissomgången.Utskottet ser ingen anledning att nu ta någotinitiativ med anledning av här behandlade yrkanden imotionerna.