bet · GP01LU17 · 2002-03-05 00:00:00 — Skyddstiden skall enligt förslagetomfatta från ansökningsdagen, med möjlighettill förlängning i två perioder om vardera ,dvs. maximalt tio år.Biotekniska uppfinningarEn utgångspunkt för patentlagens regler om detpatenterbara området är att någon skillnad inteskall göras mellan olika tekniker. Patenträtten kandärför sägas vara neutral med avseende påteknikområden, och den innebär att man kan skyddasåväl alster (produktpatent) somframställningsmetodik (metodpatent). Patent kansålunda meddelas också för biotekniska uppfinningar,och av de omkring 5 000 patentansökningar som kommerin till PRV avser 200300 ansökningarsådana uppfinningar.En etisk gräns för vad som är patenterbart finns i1 § fjärde stycket patentlagen. Bestämmelseninnehåller ett generellt förbud mot patent påuppfinningar vars utnyttjande skulle strida mot godaseder eller allmän ordning. I samma lagrumföreskrivs vidare ett förbud mot patent på djurraseroch växtsorter. Förbud gäller också för patent påväsentligen biologiska förfaranden för framställningav växter eller djur. Patent får dock meddelas påmikrobiologiska förfaranden och på produkter som ärett resultat av sådana förfaranden. För växtsorterfinns, som nämnts inledningsvis, en särskildrättslig skyddsform, växtförädlarrätt, vilkenregleras i växtförädlarrättslagen.I juli 1998 antogs och rådetsdirektiv om rättsligt skydd för biotekniskauppfinningar (98/44/EG). Motivet för direktivet äratt garantera fri rörlighet på den inre marknaden avpatenterade biotekniska produkter genom attharmonisera medlemsstaternas lagstiftning, så att derättsliga förutsättningarna för patentskydd, liksomskyddets omfattning, klargörs och harmoniseras. Idirektivet slås inledningsvis fast att bioteknik ochgenteknik spelar en allt viktigare roll för ettstort antal industrigrenar och att skyddet förbiotekniska uppfinningar med säkerhet kommer attvara av grundläggande betydelse för gemenskapensindustriella utveckling. På genteknikområdet är deinvesteringar som måste göras i forskning ochutveckling särskilt kostsamma och riskfyllda, ochmöjligheten att göra dem lönsamma finns endast,enligt vad som framgår av direktivet, vid ettlämpligt rättsligt skydd. Utgångspunkten idirektivet är således att biotekniska uppfinningarskall kunna skyddas på samma sätt som andrauppfinningar.I direktivet ställs olika principer upp förbiotekniska uppfinningars patenterbarhet. Vidareanges vissa etiskt betingade undantag som innebäratt patent på vissa slags uppfinningar inte kankomma i fråga. Enligt direktivet skullemedlemsstaterna ha genomförtde författnings-ändringar som direktivet geranledning till.Inom ramen för (, WTO) har slutits ettinternationellt avtal om handelsrelaterade aspekterav immaterialrätter (). Avtalet, somutgör ett viktigt instrument på immaterialrättensområde, trädde i kraft ochinnehåller särskilda bestämmelser för attsäkerställa skyddet för immaterialrätterna. är 137 länder anslutna, ochSverige är bundet av avtalet genom sin anslutningtill innehåller regler om att patentskall kunna erhållas för produkter och processer påalla teknikområden under de vanligaförutsättningarna, nämligen nyhet, uppfinningshöjdoch industriell användbarhet. Enligt en särskildbestämmelse undantas vissa biotekniska uppfinningarfrån kravet på patenterbarhet, det s.k.bioteknikundantaget (artikel 27.3.b). Undantagetgäller dels växter och djur med undantag avmikroorganismer, dels väsentligen biologiskaprocesser för framställning av växter och djur, dockinte icke-biologiska och mikrobiologiska processer.Skydd för datorprogramEtt uttryckligt skydd för datorprogram infördes iupphovsrättslagen och innebär attdatorprogrammen åtnjuter i princip sammaupphovsrättsliga skydd som andra litterära verk. EnEU-anpassning av de svenska reglerna för skydd fördatorprogram skedde , bl.a. såvitt avserupphovsrätten i anställningsförhållanden samtmöjligheterna till kopiering för enskilt bruk (prop.1992/93:48, bet. LU17).Den snabba utvecklingen inom IT-området harmedfört att det immaterialrättsliga skyddet fördatorprogram blivit alltmer betydelsefullt. Förnärvarande skyddas datorprogram som sådana i Sverigeoch i övriga av upphovsrättslagstiftningen,till skillnad från i och i därdatorprogrammen i sig är patenterbara. Även iSverige kan dock patent ges på programvara, omfunktionen av programmet har teknisk effekt och ävenuppfyller de andra patenterbarhetskriterierna. Medteknisk effekt menas att uppfinningen skall lösa ettproblem på tekniskt sätt och fungera i praktiken.Exempelvis kan patent ges på en funktion som är ettresultat av programmets körning i datorn. Vidare kanexempelvis program som styr operativsystempatenteras i dag.Som tidigare redovisats har kommissionen år 1997lagt fram en grönbok om patentsystemet i ,Främjande av innovationer genom patent, KOM (97)314. 1999 med uppföljning avgrönboken, KOM (99) 42, anges att frågan ompatenterbarhet av datorprogram är ett av treprioriterade områden. För att säkerställa att deninre marknaden fungerar väl har kommissionen föravsikt att lägga fram ett förslag till direktiv föratt harmonisera medlemsstaternas lagstiftning vadgäller patenterbarhet på ifrågavarande område.Under hösten 2000 inledde kommissionen ettkonsultationsförfarande med medlemsstaterna när detgäller ifrågavarande spörsmål. En av anledningarnahärtill var att grönboken om patentsystemet i Europavållat debatt såvitt avser skyddet för datorprogram,som rättsläget i på ifrågavarandeområde enligt kommissionen var oklart. Dennaoklarhet kan ha negativa effekter för den inremarknadens effektivitet.Följerätt (droit de suite)Det franska begreppet droit de suite är denvedertagna beteckningen för en till upphovsrättenknuten ersättning till bildkonstnärer när deras verkvidareförsäljs. Genom ändringar i upphovsrättslageninfördes i bestämmelserom droit de suite (26 j §) (prop. 1994/95:151, bet.1995/96:LU1).Bestämmelserna innebär att en konstnär har rätttill en ersättning på av försäljningspriset omdetta överstiger av basbeloppet när hans ellerhennes konstverk vidareförsäljs yrkesmässigt. Rättentill sådan ersättning gäller alla konstverk utomalster av brukskonst som har framställts i fleraidentiskt lika exemplar. Ersättningsrätten, somfinns under hela verkets skyddstid, är personlig ochkan inte överlåtas. Rätten preskriberas om denersättningsskyldige inte har krävts på ersättninginom försäljningen ägde rum.Enligt de svenska bestämmelserna om följerätt kanersättningsrätten bara göras gällande av enorganisation som företräder ett flertal svenskaupphovsmän på området. Ersättningsrätten förvaltassålunda kollektivt. I den proposition som liggertill grund för reglerna om följerätt finns dock inganärmare uppgifter om hur uppbörd och distribution aversättningen skall hanteras. I lagstiftningsärendetpekade utskottet därför på några betydelsefullaförutsättningar för att avgiftssystemet skallfungera som en upphovsrättsligt grundad inkomstkällaför konstnärerna och deras arvingar. Ett effektivtoch smidigt samarbete måste etableras medkonsthandeln. Den totala avgiftsvolymen måste varatillräckligt stor för att bära de administrativakostnaderna för systemet. En grundläggandeförutsättning är vidare, framhöll utskottet, attrutinerna för att inkassera och distribueraersättningarna kan göras effektiva utan att de blirresurskrävande (bet. 1995/96:LU1).Många men inte alla länder inom EU har någonform av bestämmelser om följerätt. Bland de ländersom har regler om följerätt skiljer sig reglernasinnehåll åt, bl.a. vad gäller ersättningens storlek.Avsaknaden av regler i vissa länder och skillnadernai reglernas utformning mellan länderna har inom EUansetts kunna inverka negativt på den gemensammamarknadens funktion.Mot denna bakgrund antog rådet ijuli 2001 direktivet omupphovsmannens rätt till ersättningvid vidareförsäljning avoriginalkonstverk.Arenarätt (droit de stade)I upphovsrättslagen finns, som tidigare redovisats,bestämmelser om skydd för vissa prestationer som,även om de inte kan betecknas som litterära ellerkonstnärliga verk, har ett visst samband med sådanverksamhet och påkallar skydd efter liknandeprinciper som de som gäller för upphovsrätten.Sådana s.k. närstående rättigheter ger musiker,sångare, skådespelare och andra utövande konstnärerett rättsligt skydd då de framför litterära ellerkonstnärliga verk.Bestämmelserna, som återfinns i 45 §upphovsrättslagen, gäller endast utövande konstnärersom framför litterära eller konstnärliga verk,exempelvis reciterar en dikt, spelar ett musikstyckepå ett instrument eller agerar i en spelfilm.Framförandet måste sålunda avse ett verk, men det ärutan betydelse om detta åtnjuter skydd eller inte.Skyddet omfattar däremot inte imitatörer, akrobater,cirkus- eller varietéartister och inte helleridrottsutövare.Inom vissa utländska rättsordningar finns ettskydd även för framföranden som inte avser litteräraeller konstnärliga verk. Ett sådant skydd, en s.k.droit de stade (arenarätt), förbjuder oauktoriseradfixering och överföring av exempelvissportprestationer (se H. ,Upphovsrättslagstiftningen. En kommentar, 1996, s.258, samt M. Koktvedgaard och M. , Lärobok iimmaterialrätt, 1997, s. 64). I har vidolika tillfällen diskuterats huruvida man bordeutvidga skyddet på sätt som skett på vissa håll iutlandet. Vid upphovsrättslagens tillkomst ansågsemellertid ett sådant skydd inte lämpligt (se NJA II1961 s. 300 och s. 304), och i samband med 1986 årslagstiftning om en förstärkning av skyddet för denärstående rättigheterna (prop. 1985/86:79, bet.LU32) hänvisades till att artister och andra utövaresom saknar upphovsrättsligt skydd i allmänhetkontraktsvägen kan skaffa sig garantier mot attobehöriga upptagningar sker av deras prestationer.