bet · GQ01KU14 · 2002-12-10 00:00:00 — **FOOTNOTES**[7]:3 Senaste lydelse 2000:432.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:304) omarvode m.m. till företrädare iEuropaparlamentetHärigenom föreskrivs i fråga om lagen (1996:304) omarvode m.m. till företrädare iEuropaparlamentetdels att 9 kap. 17 § samt rubriken närmast förenämnda paragraf skall ha följande lydelse,dels att det i lagen skall införas fyra nyaparagrafer, 9 kap. 1821 §§, av följande lydelse.-----------------------------------------------------Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse-----------------------------------------------------Ansökan Handläggning av ärenden-----------------------------------------------------9 kap.17 §[8]4-----------------------------------------------------Den som vill ha Den som vill hainkomstgaranti eller efterlevandeskydd skallefterlevandeskydd skall ansöka om det hosansöka om det hos riksdagsförvaltningen.riksdagsförvaltningen.-----------------------------------------------------Inkomstgaranti kan intebetalas för längre tidtillbaka än sex månaderföre ansökningsmånaden.-----------------------------------------------------Efterlevandeskydd kan inte betalas för längre tidtillbaka än före ansökningsmånaden.-----------------------------------------------------18 §-----------------------------------------------------Den som vill attinkomstgaranti skallbetalas ut skall ansökaom det hosriksdagsförvaltningen.Inkomstgaranti kan intebetalas för längre tidtillbaka än sex månaderföre ansökningsmånaden.-----------------------------------------------------19 §-----------------------------------------------------Riksdagsförvaltningenfår begära att den somansökt om utbetalning avinkomstgaranti skalllämna de uppgifter sombehövs för tillämpningenav denna lag. Omgarantitagaren intelämnar begärda uppgifter,får riksdagsförvaltningenhålla inne utbetalningenav inkomstgaranti.Den som har beviljatsutbetalning avinkomstgaranti skallsjälvmant lämna uppgifttillriksdagsförvaltningen omsådana väsentligt ändradeinkomstförhållanden somkan påverka ersättningen.Den som begärutbetalning avinkomstgaranti skall påheder och samvete intygaatt uppgifter som lämnasi ett sådant ärende ärriktiga.-----------------------------------------------------20 §-----------------------------------------------------Arbetsgivare och annansom har betalat utersättning eller förmånskall på begäran avriksdagsförvaltningenlämna de uppgifter förnamngiven person omsådana förhållanden somär av betydelse förtillämpningen av dennalag.Den som underlåter attfullgöra sin skyldighetenligt första stycketdöms till penningböter.-----------------------------------------------------21 §-----------------------------------------------------Om årsavstämningen visaratt inkomstgarantibetalats ut med för högtbelopp skallgarantitagaren betalatillbakamellanskillnaden. Det-samma gäller om detsenare framkommer attinkomstgaranti betalatsut med för högt belopp.Det belopp som skallbetalas tillbaka anses iförsta hand som ettförskott som skall minskakommande utbetalningar avinkomstgaranti.Garantitagaren skallbetala ränta på detbelopp som krävstillbaka.Om det finns särskildaskäl får återkravetefterges helt ellerdelvis.-----------------------------------------------------Denna lag träder i kraft . **FOOTNOTES**[8]:4 Senaste lydelse 2001:1001.5 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:419) medinstruktion för riksdagsförvaltningenHärigenom föreskrivs att det i lagen (2000:419) medinstruktion för riksdagsförvaltningen skall införasen ny paragraf, 2 a §, av följande lydelse.-----------------------------------------------------Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse-----------------------------------------------------2 a §-----------------------------------------------------Riksdagsförvaltningenfår överlämna en uppgiftatt handlägga frågor somanges i 2 § förstastycket 3 till en annanmyndighet. Vad som sägsom riksdagsförvaltningenskall i sådant fall gälladen myndigheten såvittangår vad som föreskrivsi1. 1 och 5 §§ lagen(1989:186) omöverklagande avadministrativa beslut avriksdagsförvaltningen ochriksdagens myndigheter.2. 13 kap. 1821 §§lagen (1994:1065) omekonomiska villkor förriksdagens ledamöter samt3. 9 kap. 1821 §§ lagen(1996:304) om arvode m.m.till företrädarei .-----------------------------------------------------Denna lag träder i kraft den 1 januari 2003.Bilaga 3LagrådetUtdrag ur protokoll vid sammanträde 2002-11-26Närvarande: f.d. justitierådet ,regeringsrådet , justitierådet DagVictor.Riksdagens konstitutionsutskott har den 19 november2002 beslutat inhämta Lagrådets yttrande överlagförslagen i ett utkast som upprättats avutskottets kansli vid behandlingen avriksdagsstyrelsens förslag 2001/02:RS3 Nyaadministrativa rutiner m.m. för inkomstgarantier.Kansliutkastet innefattar1. förslag till lag om ändring i sekretesslagen(1980:100),2. förslag till lag om ändring i lagen (1989:186) omöverklagande av administrativa beslut avriksdagsförvaltningen och myndigheter,3. förslag till lag om ändring i lagen (1994:1065)om ekonomiska villkor för ledamöter,4. förslag till lag om ändring i lagen (1996:304) omarvode m.m. till företrädare iEuropaparlamentet, och5. förslag till lag om ändring i lagen (2000:419)med instruktion för riksdagsförvaltningen.Förslagen har inför Lagrådet föredragits avkanslichefen och hovrättsassessornSven Johannisson.Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet:AllmäntEn grundläggande tanke i de remitterade förslagen är atthandläggningen av vissa frågor om inkomstgarantierm.m. avseende tidigare ledamöter i ellerföreträdare för i skallöverföras från riksdagsförvaltningen till (). Detta avses kunna ske genom attriksdagsförvaltningen i den föreslagna nya 2 a § ilagen med instruktion för riksdagsförvaltningen gesett bemyndigande att till en icke namngiven annanmyndighet överföra uppgiften att handlägga berördafrågor.Utnyttjas bemyndigandet kommer en del av dearbetsuppgifter som riksdagsförvaltningen har enligtsin instruktion att föras över till en annanmyndighet. Av remissen framgår att överföringenavses ske genom avtal mellan riksdagsförvaltningenoch SPV. Med stöd av avtalet skall SPV sedan fattabeslut i eget namn.Enligt Lagrådets uppfattning kan det sättas ifråga om överföring av arbetsuppgifter på angivetsätt är förenlig med de principer som ligger tillgrund för fördelningen av kompetens mellanmyndigheter. Övervägande skäl talar för att en sådanändring i fördelningen av arbetsuppgifter mellanolika myndigheter som det är fråga om här bör skegenom generella föreskrifter i lag eller annanförfattning och inte genom avtal mellanmyndigheterna själva.Lagrådet har inte underlag för att mera konkretange vilka författningsändringar som lämpligen börgenomföras för att de berörda uppgifterna skallläggas på SPV men anser att denna fråga börytterligare övervägas utifrån bl.a. konstitutionellautgångspunkter.De lösningar som föreslås i remissen inger inteendast konstitutionella betänkligheter utan lederockså till att lagregleringen blir otydlig ochmissvisande. I de föreslagna nya bestämmelserna ilagen om ekonomiska villkor för ledamöteroch lagen om arvode m.m. till företrädare iEuropaparlamentet anges sålunda att vissaansökningar skall göras hos riksdagsförvaltningenoch att riksdagsförvaltningen skall införskaffavissa uppgifter från garantitagare, arbetsgivarem.fl., trots att avsikten är att SPV i dessahänseenden skall verka i riksdagsförvaltningensställe. Sådana otydligheter blir desto merbesvärande när lagreglerna, såsom i detta fall, harenskilda sökande som sina adressater. När detdessutom föreslås att en straffrättslig sanktionskall införas för arbetsgivare eller annan som intefullgör sin skyldighet att lämna uppgifter påbegäran av riksdagsförvaltningen (13 kap. 20 § lagenom ekonomiska villkor för ledamöter och 9kap. 20 § lagen om arvode m.m. till Sverigesföreträdare i ) uppkommer särskildaproblem med hänsyn till den straffrättsligalegalitetsprincipen, om det i själva verket inte ärriksdagsförvaltningen utan SPV som begär dessauppgifter. Lagrådet återkommer till denna fråga isina kommentarer till 13 kap. 20 § lagen omekonomiska villkor för ledamöter.Om de invändningar av mera principiell art somLagrådet här gett uttryck för skulle godtas, kan detbli fråga om att göra en relativt omfattandebearbetning av de framlagda förslagen. Trots dettafinner Lagrådet skäl att, för det fall att dessaförslag i huvudsak skulle bli bestående, i detföljande ange sin syn på de enskilda lagbestämmelsersom ingår i remissen. Därvid har Lagrådet inteavvikit från den i och för sig otillfredsställandeföreslagna ordningen att riksdagsförvaltningenomnämns i ett antal paragrafer trots att vad somavses i själva verket är SPV.Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen9 kap. 28 §Lagrådet förordar en mindre redaktionellomredigering enligt följande:Sekretess gäller i ärende om inkomstgarantiavseende den som har varit riksdagsledamot ellerSveriges företrädare i för uppgiftom enskilds personliga eller ekonomiskaförhållanden, om det kan antas att den som uppgiftenrör lider skada eller men om uppgiften röjs.Sekretessen gäller inte beslut i ett sådant ärende.I fråga om uppgift i allmän handling gällersekretessen i högst tjugo år.Förslaget till lag om ändring i lagen omöverklagande av administrativa beslut avriksdagsförvaltningen och riksdagensmyndigheter1 och 5 §§I 1 § föreslås ett tillägg av innebörd att lagenäven gäller överklagande av beslut som fattats av enannan myndighet i riksdagsförvaltningens ställe. Av5 och 7 §§ i nu förevarande lag framgår att ettbeslut av riksdagsförvaltningen som gäller ekonomiskförmån åt en ledamot av och som utgår medanledning av uppdraget får överklagas tillRiksdagens besvärsnämnd. Det nu föreslagna tilläggeti 1 § är avsett att medföra att beslut av SPV iärenden om inkomstgaranti skall kunna överklagastill (Riksdagsstyrelsensförslag 2001/02:RS3 s. 28).Att beslut av den regeringen underställdamyndigheten skall överklagas till framstår i och för sig som enokonventionell ordning vars lämplighet kanifrågasättas från principiell synpunkt. Mot denföreslagna ordningen kan emellertid även andrainvändningar göras.De beslut det här är fråga om avser tidigareriksdagsledamöters eller deras efterlevandesekonomiska krav. De är grundade på lag och måsteanses gälla sådana civila rättigheter som avses iartikel 6 i om de mänskligarättigheterna. Av denna artikel följer att det dåskall finnas en rätt att få anspråken prövade av enoavhängig och opartisk domstol.Riksdagens besvärsnämnd består enligt 9 kap. 5 §riksdagsordningen av ordförande, som skall innehaeller ha innehaft domarämbete, och av fyra andraledamöter, valda inom . Av 2 § lagen(1988:205) om rättsprövning av vissaförvaltningsbeslut framgår att denna lag inte gällerbeslut av en nämnd vars sammansättning är bestämd ilag och vars ordförande skall vara eller ha varitordinarie domare. En ansökan om rättsprövning äralltså inte ett tillgängligt rättsmedel med avseendepå beslut av och dettaoavsett hur det förhåller sig med de övrigakriterier som också skall vara uppfyllda för atträttsprövning skall kunna ske.Frågan är då om själv iärenden av detta slag kan anses som en sådanoavhängig och opartisk domstol som avses i artikel 6i Europakonventionen.Det finns i praxis exempel på attdomstolsliknande nämnder har ansetts uppfylla dekrav som ställs på en oavhängig och opartisk domstoli artikel 6 i konventionen. En förutsättning haremellertid varit att nämnden i fråga omsammansättning och förfarande uppfyller de krav somställs på en domstol. Detta innebär bl.a. attledamöterna skall vara fristående i förhållande tillparterna och att de inte får ha något eget intressei de frågor som är föremål för bedömning. I kravetpå opartiskhet ingår dessutom inte enbart ett kravpå att ledamöterna rent faktiskt skall varaopartiska (s.k. subjektiv opartiskhet), utan det fårinte heller finnas yttre omständigheter som utgörett legitimt skäl att ifrågasätta ledamöternasopartiskhet (s.k. objektiv opartiskhet).I fråga om saknasprocessregler motsvarande dem som gäller fördomstolar. Några garantier för att förfarandet införnämnden fullt ut motsvarar kraven i artikel 6 ikonventionen finns därför inte. Därtill kommer attde fyra ledamöter som jämte ordföranden ingår inämnden själva är riksdagsledamöter och att vissa avde beslut som fattas i fråga om inkomstgaranti ochefterlevandeskydd kan tänkas få betydelse för dessaledamöter själva eller deras anhöriga.Under sådana förhållanden kan det i vart fallstarkt ifrågasättas om idessa ärenden helt uppfyller kraven i artikel 6 iEuropakonventionen. Enligt Lagrådets mening bör detdärför finnas en rätt till överprövning i domstol avSPV:s eller besvärsnämndens beslut rörandeinkomstgaranti.Eftersom Lagrådets prövning är begränsad till delagförslag som ingår i remissen avstår Lagrådet frånatt uttala sig om i vilken utsträckning de nuanförda synpunkterna har tillämpning även på andrabeslut än dem som omfattas av denna remiss.Som en följd av att lagen genom tillägget i 1 §kommer att reglera även beslut som fattats iriksdagsförvaltningens ställe föreslår Lagrådet attorden av riksdagsförvaltningen utgår i 5 §.Förslaget till lag om ekonomiska villkor förriksdagens ledamöterAllmäntI 13 kap. 17 och 18 §§ görs en distinktion mellanefterlevandeskydd och inkomstgaranti (jfr dockkapitlets rubrik Inkomstgaranti, som tycks havarit avsedd att innefatta även bestämmelser omefterlevandeskydd). De följande bestämmelserna i 19§ om skyldighet att på begäran lämna uppgifter och i21 § om återbetalningsskyldighet gäller enligt sinordalydelse enbart inkomstgaranti. I bestämmelsen i20 § om arbetsgivares eller annansuppgiftsskyldighet omnämns varken inkomstgarantieller efterlevandeskydd, och hänvisningen tilldenna lag kan ge intrycket att bestämmelsen har enännu vidare syftning. Lagrådet antar emellertid attäven denna paragraf till följd av sin placeringmellan 19 och 21 §§ är avsedd att tillämpas enbartpå inkomstgaranti. Lagrådet finner det svårt attförstå varför reglerna om uppgiftsskyldighet inteskall på motsvarande sätt gälla förefterlevandeskydd men har inte tillräckligt underlagför att föreslå en utvidgning av regleringen i dettahänseende.13 kap. 17 och 18 §§I nuvarande 17 § finns bestämmelser om ansökningarom inkomstgaranti och efterlevandeskydd ochrättsverkningar av sådana ansökningar. Enligtförslaget skall dessa bestämmelser fördelas på tvåparagrafer varav den första handlar omefterlevandeskydd och den andra om inkomstgaranti.Mellan de två paragraferna föreligger den skillnadenatt en ansökan avseende inkomstgaranti inte skallavse rätten till en sådan garanti utan utbetalningav denna, medan den som vill ha efterlevandeskyddskall ansöka om detta skydd och inte om utbetalning.Regler om själva rätten till inkomstgaranti ochefterlevandeskydd finns emellertid i andrabestämmelser i lagen, och det synes därför varken idet ena eller i det andra fallet finnas behov av enansökan annat än i de fall då utbetalning begärs.Det är självklart att det, när en sådan ansökangörs, måste prövas både om det föreligger en rätttill inkomstgaranti eller efterlevandeskydd ochvilket belopp som i så fall skall utbetalas.Enligt Lagrådets mening borde det därför varamöjligt att slå samman 17 och 18 §§ till en endaparagraf av förslagsvis följande lydelse:Den som vill att utbetalning avseendeinkomstgaranti eller efterlevande-skydd skall skeskall ansöka om det hos riksdagsförvaltningen.Utbetalning avseende inkomstgaranti får inte görasför tillbaka än föreansökningsmånaden. För efterlevandeskydd fårutbetalning inte göras tillbaka före ansökningsmånaden.13 kap. 19 §I paragrafen föreslås olika bestämmelser omuppgiftsskyldighet. Bestämmelserna skall ses motbakgrund av den ordning för utbetalning och kontrollav inkomstgaranti som avses bli tillämpad. I korthetinnebär den att utbetalning skall ske på grundval avuppgifter om vilken inkomst som sökanden förväntarsig att få. Dessa uppgifter skall sedan årsvisstämmas av mot de faktiska inkomsterna, vilket kanleda till rätt att få ytterligare ersättning ellerskyldighet att återbetala visst belopp. För attsystemet skall fungera krävs att sökanden lämnardels preliminära uppgifter i sin ansökan, delsslutliga uppgifter i samband med årsavstämningen. Denärmare skyldigheterna är avsedda att fastställasgenom föreskrifter. Härutöver skall sökanden ocksåvara skyldig att lämna uppgifter på särskildbegäran.Avsikten är att den som lämnar felaktiga uppgifterskall kunna drabbas av ansvar för osann ellervårdslös försäkran enligt 15 kap. 10 § brottsbalken.En förutsättning för att detta skall kunna ske äratt det av lag eller författning framgår attuppgifterna skall lämnas skriftligen och på hederoch samvete. Det bör alltså av lagen framgå att detfinns en uppgiftsskyldighet som är anknuten tillansökan om utbetalning och till en begäran avriksdagsförvaltningen samt dessutom till deföreskrifter som meddelas av riksdagsförvaltningen.Vad som närmast motsvarar detta är första stycketförsta meningen.Härutöver finns enligt andra stycket i förslageten skyldighet att självmant lämna uppgifter vidväsentligt ändrade inkomstförhållanden.Underlåtenhet att lämna sådana uppgifter äremellertid enligt förslaget inte sanktionerad. Vadsom sägs om betydelsen av ränta på s. 30 iRiksdagsstyrelsens förslag framstår som missvisandemed hänsyn till att ränta synes vara avsedd att utgåendast efter det att återkrav framställts (jfr s.23). Detta innebär också att den som underlåter attfullgöra skyldigheten att lämna uppgift omväsentligt ändrade inkomstförhållanden inte drabbasav någon olägenhet till följd härav utan tvärtomerhåller förmånen av en räntefri kredit fram tilldess att återkrav framställs i samband med denslutliga avstämningen. För att i någon mån skapa ettincitament till fullgörande av skyldigheten attlämna uppgift om väsentligt ändrade förhållandensynes det böra övervägas att låta skyldigheten attbetala ränta inträda dåutbetalningsbeloppen rätteligen borde ha reducerats.Om den som helt underlåter att fullgöra sinskyldighet att lämna uppgift om väsentligt ändradeförhållanden inte drabbas av någon sanktion fördenna underlåtenhet, synes det för övrigt knappastrimligt att den som uppfyller den osanktioneradeskyldigheten att lämna uppgift om väsentligt ändradeförhållanden är underkastad straffansvar för deuppgifter som han eller hon lämnar.I första stycket andra meningen finns enbestämmelse om att en utbetalning får hållas inne omgarantitagaren inte lämnar begärda uppgifter. Detkan diskuteras om samma regel borde gälla även ifråga om brister i en ansökan eller för uppgiftersom inte uppfyller kraven i en föreskrift. Det fåremellertid antas att sådana brister regelmässigtleder till en begäran att sökanden skall lämnabehövliga uppgifter, varför regleringen kanbegränsas på föreslaget sätt. Möjligheten attinnehålla utbetalningar är enligt vad som upplystsavsedd att avse framtida betalningar även i detfallet att de uppgifter som begärts hänför sig tilltidigare utbetalningar. Detta bör framgå avlagtexten.Mot bakgrund av vad som anförts och med vissaredaktionella justeringar i övrigt skulle paragrafenkunna ges förslagsvis följande lydelse:Ansökan om utbetalning av inkomstgaranti skall varaskriftlig och innehålla de uppgifter som behövs föratt bedöma sökandens rätt till utbetalning. Den somansökt om utbetalning skall även i övrigtskriftligen lämna sådana uppgifter enligt utfärdadeföreskrifter eller när riksdagsförvaltningen begärtsådana uppgifter. Uppgifterna skall lämnas på hederoch samvete.Om den som ansökt om utbetalning inte lämnar deuppgifter som begärts får riksdagsförvaltningenhålla inne vidare utbetalningar.Om den som har beviljats utbetalning avinkomstgaranti får väsentligt ändradeinkomstförhållanden och dessa kan antas påverkarätten till utbetalning skall han eller hon utansärskild begäran lämna uppgift om detta tillriksdagsförvaltningen.13 kap. 20 §I första stycket finns bestämmelser om skyldighetför den som betalat ut ersättning eller förmån attlämna uppgifter till riksdagsförvaltningen. Enligtdet föreslagna andra stycket är skyldighetensanktionerad med penningböter.Den som är uppgiftsskyldig enligt första styckettorde i allmänhet vara en juridisk person. Dåjuridiska personer inte kan straffas kommer det attbli nödvändigt att med stöd av principerna förföretagaransvar identifiera den som inom denjuridiska personen är personligen ansvarig. Medtanke på att straffet endast är penningböter tordesanktionen i praktiken ofta inte alls kunna kommatill användning. Dessutom blir regleringen somberörts redan inledningsvis svårförenlig med denstraffrättsliga legalitetsprincipen. Istraffbestämmelsen i andra stycket hänvisas nämligentill första stycket, där det talas om en begäran avriksdagsförvaltningen. I praktiken är det emellertidfråga om en begäran som avses komma från SPV. Detförslag till ändring i 2 a § i lagen med instruktionför riksdagsförvaltningen enligt vilketriksdagsförvaltningen i nu förevarande paragrafskall kunna avse SPV kan knappast anses motsvara detstraffrättsliga kravet på stöd i klar och tydliglag. Om en straffsanktion skall bibehållas, bör detdärför göras klart att det är fråga om en begäranantingen från riksdagsförvaltningen eller från densom trätt i riksdagsförvaltningens ställe vidhandläggningen av dessa ärenden.Förslaget att sanktionera skyldigheten enligtförsta stycket har sin bakgrund i synpunkter som JOframfört under remissbehandlingen. JO pekade i sittyttrande, förutom på penningböter som tänkbarsanktion, även på möjligheten tillvitessanktionering. Om en möjlighet att tillgripasanktioner bedöms som behövlig i detta fall finnerLagrådet för sin del att vite framstår som enlämpligare sanktion.13 kap. 21 §I paragrafen behandlas den situation som inträdernär garantitagaren erhållit ett för högt belopp ochskillnaden skall återkrävas. I första meningenanvänds ordet "årsavstämningen", vars närmareinnebörd dock inte framgår av lagtexten. Lagrådetanser därför att denna term bör undvikas iparagrafen.I paragrafens andra stycke behandlas skyldighetenatt betala ränta på det belopp som krävs tillbaka. Ibestämmelsen anges emellertid inte vare sigräntenivån eller den tid för vilken ränta skallberäknas. Eftersom det här rör sig om en specifikekonomisk förpliktelse för enskilda rättssubjekt,bör åtminstone huvudprinciperna för fastställande avräntan anges i lagen. I viss mån kan det varalämpligt att som förebild använda bestämmelserna i6-8 §§ förordningen (1993:1138) om hantering avstatliga fordringar. För tydlighetens skull förordarLagrådet att bestämmelserna om ränta skiljs ut särskild paragraf.Lagrådet föreslår att de två paragraferna fårungefär följande utformning:"21 §Om det har betalats ut ett för högt beloppavseende inkomstgaranti skall garantitagaren betalatillbaka skillnaden. Ett belopp som skall betalastillbaka skall, när det är lämpligt, minska kommandeutbetalningar av inkomstgarantin. Om det finnssärskilda skäl får återkravet efterges helt ellerdelvis.22 §Om det har betalats ut ett för högt beloppavseende inkomstgaranti och skillnaden inte harbetalats tillbaka inom efter det att kravpå återbetalning framställts, skall garantitagarenbetala ränta för därpå följande tid intill dessbetalning sker. Räntan skall bestämmas efter denräntesats som anges i räntelagen (1975:635). Om detfinns särskilda skäl får kravet på ränta eftergeshelt eller delvis.Vad som sägs i första stycket skall också gälla omgarantitagaren försummat att lämna uppgifter somerfordras för bestämmande av det belopp som skallbetalas tillbaka. I ett sådant fall skall ränta tasut från den dag då uppgifterna senast skulle halämnats in. "Förslaget till lag om ändring i lagen om arvodem.m.