bet · GP01UFÖU1 · 2002-01-01 00:00:00 — Det är dock angelägetatt man inte alltför tidigt efter att deväpnade handlingarna upphört ställer kravpå försoningsprocesser, enär dessa, oftamycket sköra, samhällen fortfarande inteär mogna för en sådan process.Utskottet kan med tillfredsställelsenotera att stödjer sannings-,rätts- och försoningsarbetet i ettflertal länder där arbete medsanningskommissioner och nationella ochinternationella brottmålsdomstolar pågår.Exempel på sådana organisationer somstöds av ärsanningskommissionerna i ochSydafrika, International CriminalTribunal for former ,International Criminal Tribunal forRwanda samt Special Court.Utskottet ser med allvar på att krigoch väpnade konflikter förblir ettallvarligt hinder för utvecklingen imånga fattiga länder och menar att dethumanitära biståndet har en viktig roll idet fredsskapande arbetet. Utskottetkonstaterar att mycket redan görs pådetta område. ochSida har ett nära samarbete om frågor somrör det samlade biståndets roll i sambandmed väpnade konflikter och fredsprocesseroch där en ömsesidig samordning sker föratt fortlöpande förstärka insatser förkonfliktförebyggande och fredsfrämjandeav både kort- och långsiktig karaktär.FN:s generalsekreterare har i den rapportfrån juni som nämnts tidigare idetta betänkande lyft fram detta områdesom en av hörnstenarna för FN:s arbeteoch har betonat vikten av FN:s samarbetemed regionala och subregionala instanser,enskilda organisationer, samt med andradelar av det civila samhället, inklusiveforskarvärlden. Näringslivets roll ochansvar betonas också.Utskottet vill framhålla att dethumanitära biståndet utgör det störstaverksamhetsområdet inom det samladesvenska biståndet. Huvuddelen av dethumanitära biståndet kanaliseras viasvenska och internationella enskildaorganisationer och FN-systemet.Vidare välkomnar utskottet den översynsom pågår inom UD och Sida av det biståndsom riktas till fredsfrämjande ochkonfliktförebyggande verksamhet. Enligtvad utskottet inhämtat har denna bl.a.visat på behovet av fortsattmetodutveckling och erfarenhetsanalys närdet gäller att integrerakonfliktperspektivet i biståndet.Sveriges deltagande i /DAC:ssamarbete kring dessa frågor bidrar tillden samsyn som eftersträvas bland destörre biståndsgivarna.Med vad som ovan anförts anser utskottetatt motion U305 (kd) yrkandena 7 och 9 ärbesvarad.I partimotion U315 (mp) yrkande 6 anförsatt EU skall motarbeta användningen avutarmat uran i stridsmedel.Frågan om utarmat uran aktualiseradesunder , då det framkom ochbekräftades att Nato i samband med olikauppdrag på använt projektilerinnehållande utarmat uran. Informationentogs på mycket stort allvar av Sverigeoch fördes därutöver upp på agendan i ettflertal internationella organisationermed närvaro på Balkan.Utskottet noterar att Nato tillsatte enarbetsgrupp för att utbyta information omeventuella hälsorisker förknippade medanvändandet av utarmat uran. Till dennagrupp inbjöds även icke-allierade ländersom bidrar till SFOR och KFOR. Natobeslöt därutöver att utreda var och ivilken omfattning ammunition med utarmaturan har använts. I arbetsgruppensrapport, som antogs av Natos ministermötei , konstaterades att det inteframkommit något samband mellan ökadsjukdomsfrekvens och användningen avutarmat uran. Resultatet vilade bl.a. påde omfattande studier som gjorts av FN:smiljöprogram UNEP.Vidare har frågan tagits upp i EU inomramen för ochsäkerhetspolitik, KUSP. KUSP beslöt attnoga följa arbetet inom Nato och FN, dåfrågan om möjliga hälsorisker för desoldater som deltar i de Natoleddafredsfrämjande insatserna på Balkanfrämst är ett ansvar för Nato ochdeltagande stater. Informations- ochsynpunktsutbyte förekom dock frekventinom relevanta rådsorgan. Härutöverbeslöt att kalla in dengrupp av oberoende experter som mötsregelbundet under artikel 31 iEuratomfördraget till ett ad hoc-möte. Iexpertgruppens yttrande om möjligahälsokonsekvenser till följd avanvändandet av utarmat uran konstateradesatt det inte föreligger några bevis somstöder sambandet mellan förekomsten avutarmat uran och uppkomsten av leukemioch andra cancersjukdomar.Utskottet har förståelse för den orosom uttrycks beträffande verkningarna påhälsa och miljö på grund av användning avutarmat uran i ammunition och missiler,men konstaterar att det enligtexpertinformation inte finns någravetenskapliga bevis för att en sådananvändning skulle innebära någon farligstrålningsrisk eller någon större toxiskrisk än vad som är fallet med andratungmetaller.Utskottet menar dock att den oro ochmedvetenhet som genererats av debatten omutarmat uran måste tas på stort allvar.Därför kan utskottet medtillfredsställelse konstatera atthälsoaspekter av krishantering diskuterasi ett bredare sammanhang av EU:s militärahälsomyndigheter. Utskottet har bl.a.erfarit att den svenska generalläkarendeltog i ett möte med sina europeiskakolleger i denna fråga.Utskottet vill framhålla att ärdrivande i det internationella arbetetmed att reglera olika typer av vapen,ammunition och sprängmedel och följernoga händelseutvecklingen inom dettaområde. Skulle övertygande medicinskabevis visa att utarmat uran i ammunitionger hälso- och miljöskador, är utskottetberett att verka för att ett förbud motdenna typ av ammunition och dessanvändning kommer till stånd.Med vad som ovan anförts anser utskottetatt motion U315 (mp) yrkande 6 ärbesvarad.I kommittémotion U268 (c) yrkande 11begärs ett tillkännagivande omvad i motionen anförs om nordisktsamarbete avseende konflikthantering.Motionärerna menar att de nordiskaländerna kan och bör bygga upp ett aktivtsamarbete vad gäller konfliktförebyggandeoch civil krishantering.Behovet av att utveckla samarbetet medde nordiska länderna inom ramen för civilkrishantering är, enligt utskottetsuppfattning, stort. Ett sådant samarbetekan omfatta bl.a. erfarenhetsutbyte, menockså utbyte av mera praktisk karaktär.Utskottet har erfarit att ett nordisktsamarbete på departementsnivå är underutveckling. På myndighetsnivå har ettsådant samarbete pågått under ett antalår. Det ligger ett stort värde i attutöka det nordiska samarbetet på dettaområde, menar utskottet.Utskottet kan konstatera att denordiska länderna har haftsamsyn när det gäller utvecklingen avcivil krishantering. Vid FN i New Yorkäger regelbundna möten rum mellan denordiska delegationerna för diskussion omcivila insatser.Vidare kan utskottet konstatera attunder det svenska ordförandeskapet i EUhade frågan om civil krishantering högprioritet. har tillsammans medFinland ett gott samarbete och var bl.a.pådrivande för att skapa kommittén förcivila aspekter av krishantering,, i EU.Utskottet har inhämtat att ,inom ramen för Partnerskap för fred,deltar i (SCEPC). Samarbetet harintensifierats och utvecklas mot alltmererfarenhetsutbyte i form av möten,seminarier, utbildningar, workshops ochövningar. Inom de underkommittéer tillSCEPC som öppnats för partnermedverkan ärarbetsformerna tillsammans med partnerunder utveckling. Utskottet anser detangeläget med en fortsatt svenskmedverkan i de diskussioner som pågår ominriktningen av Natos civilaplaneringsverksamhet ochpartnermedverkan.Genom EU och SCEPC inom ramen förPartnerskap för fred finns möjlighetenför att samarbeta med samtliganordiska länder inom den civilakrishanteringen.Med vad som ovan anförts anser utskottetatt motion U268 (c) yrkande 11 ärbesvarad.Krishantering och EUI partimotion U315 (mp) yrkande 1 menarMiljöpartiet att bör krävaundantag från EU-reglerna, ett s.k.förbehåll, gällande deltagande i ettförsvar i EU:s regi.På grundval av betänkande 2000/01:UU4har tagit ställning tillmotioner med motsvarande innebörd.Utrikesutskottet anförde i nämndabetänkande följande:Utskottet konstaterar inledningsvisatt Europeiska unionen numera förfogaröver ett brett spektrum avutrikespolitiska instrument inom detre pelarna. För att de skall bli såeffektiva som möjligt är det viktigtatt instrumenten utnyttjas på ettsamordnat sätt. EU:s vida register avmöjliga åtgärder gör det särskiltviktigt att unionen definierarsäkerhetsbegreppet på ett brett sätt.Vid sidan av traditionellasäkerhetspåverkande faktorer ingår idet breda säkerhetsbegreppet frågorsom gäller respekten för demokrati ochde mänskliga rättigheterna,rättsstatsprincipen samt miljöfrågor.Amsterdamfördraget, som trädde ikraft , innebar bl.a. att detmellanstatliga samarbetet inom detsäkerhets- och utrikespolitiskaområdet stärktes. På förslag avFinland och infördes de s.k.Petersbergsuppgifterna som en avunionens uppgifter. Enligt artikel 17p. 2 i , i desslydelse enligt Amsterdamfördraget,skall dessa omfatta humanitärainsatser och räddningsinsatser,fredsbevarande insatser och insatsermed stridskrafter vid krishanteringinklusive fredsskapande åtgärder. Förnärvarande pågår ett intensivt arbeteinom EU för att bygga upp en förmågaatt utföra fredsfrämjande insatser.Toppmötet i i juni 1999klargjorde att arbetet inom EU handlarom krishantering. Vidare fastslogs attEU skall agera i enlighet medprinciperna i . Vid sittmöte i i december 1999fastställde Europeiska rådetstrukturer och konkreta mål för dengemensamma krishanteringskapaciteten.Utskottet har tidigare, bl.a. ibetänkande 1998/99: UU10, ställt sigbakom regeringens politik för attbygga upp en bredkrishanteringskapacitet inom uppdrog vid sitt mötei , under detportugisiska ordförandeskapet, åt EU:sministerråd att inrätta en kommittéför civil krishantering. VidEuropeiska rådets nästa möte i Feira ijuni konstaterade rådet attarbete hade utförts när det gällerkonfliktförebyggande. Europeiska rådetframhöll även att medlemsländernaerkänt vikten av att förbättrasamstämmighet och effektivitet i EU:sagerande när det gällerkonfliktförebyggande. Vid möte i i december år 2000fastställde medlemsländernaetablerandet av enkrishanteringskapacitet inom EU medcivila och militära komponenter.Utskottet välkomnar de beslut som harfattats och de åtgärder som vidtagits.Utskottet menar således att det ärviktigt att EU stärker sin förmåga attförebygga och hantera konflikter. Detär viktigt att framhålla att EU:skrishanteringskapacitet endast till endel är militär till sin natur. Inteminst det från västra harillustrerat behovet av förebyggandeåtgärder och betydelsen av attinsatser sätts in på ett så tidigtstadium som möjligt. Erfarenheternafrån och Kosovohar också visat vilken avgörandebetydelse de civila komponenterna genomförandet av fredsbevarandeinsatser. Mot den bakgrunden harSverige varit pådrivande för att EUskall utveckla en gemensam civilkrishanteringsförmåga, parallellt medden militära. Utskottet noterar medtillfredsställelse att detta arbetehar gjort framsteg under de finska,portugisiska och franskaordförandeskapen och att en mekanismför civil krishantering, liknande denför militära insatser, är underutformning inom EU. Det är likasåviktigt att EU stärker och utvecklarde konfliktförebyggande instrument manförfogar över.I sammanhanget bör det understrykasatt de säkerhetspolitiska frågorna iEuropa inte begränsas till EU. Arbetetför stabilitet och säkerhet i Europasker med hjälp av ett kompletterandeoch ömsesidigt stödjande nätverk avorganisationer och stater. Förutom EUbör , liksom Nato ochsamarbetet med partnerländerna inomEAPR och PFF framhållas. Vidarekvarstår FN:s övergripande ansvar förinternationell fred och säkerhet.Nato har genom bl.a. insatserna iBosnien-Hercegovina och Kosovo bliviten central aktör när det gällermilitär krishantering på deneuropeiska kontinenten. Den militärakrishanteringskapacitet som EU nuhåller på att bygga upp skall inteinnebära onödig och dyrbar dubblering.Som tidigare framhållits syftaruppbyggnaden av EU:skrishanteringsförmåga inte till attskapa ett gemensamt militärt försvar.EU skall inte utvecklas till enförsvarsallians. Inte heller syftararbetet till att skall minska sittsäkerhetspolitiska engagemang iEuropa. har en viktigroll att spela i en framtidaalleuropeisk säkerhetsordning.I de strukturer som håller på attbyggas upp för EU:s gemensammakrishantering är det viktigt att finnaklara och varaktiga former församarbetet mellan Nato och EU när detgäller militär krishantering. Sådanabör etableras på de områden som ärrelevanta. Hänsyn bör tas till attEU:s krishanteringskapacitet kommeratt bestå av en rad olika instrument,medan samarbetet med Nato i förstahand rör militär krishantering. EU börockså slå vakt om sin självständighetoch beslutsmässighet.Det råder en bred samsyn bland EU:smedlemsstater om att EU:skrishanteringsinsatser skall ske ienlighet med principerna i FN-stadgan.EU:s arbete för freden måste stå på enstabil folkrättslig grund. En insatssom omfattar militär våldsanvändningenligt kapitel VIIerfordrar ett FN-mandat. bördet understrykas att EU:skrishantering innehåller ett brettspektrum av instrument, av vilkamilitära tvångsåtgärder endast skallvidtas om andra metoder inte visat sigverkningsfulla. Insatser under kapitel VI, för vilkaparternas samtycke föreligger, behöverinte särskilt mandat av FN:ssäkerhetsråd. Av den anledningen gårdet inte att generellt villkora EU:skrishanteringsinsatser till att FN-mandat föreligger. Detta skall dockinte tolkas så att FN-mandat inte ärnödvändigt för att EU skall inledainsatser som faller under FN-stadganskapitel VII.När det gäller vetorätten för beslut omEU-insatser konstaterar utskottet att dengemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken tillhör detmellanstatliga samarbetet inom den andrapelaren. Uppbyggnaden av EU:skrishanteringsförmåga vilar påmedlemsstaternas önskan att gemensamtarbeta för fred och säkerhet. Sverigekommer inom EU att eftersträva ettgemensamt beslutsfattande påenhällighetens grund. Medlemsländernabehåller sin suveräna rätt attmotsätta sig ett beslut inom EU.Amsterdamfördraget ger dock möjlighettill s.k. konstruktivt avstående fråndeltagande i beslut. Utskottetkonstaterar vidare att varje land efterett gemensamt beslut om en insats har attta ställning till frågan om egetdeltagande.Det sammansatta utrikes- ochförsvarsutskottet anser att defördragsmässiga och folkrättsligaförhållanden som gäller för uppbyggnadenav en krishanteringskapacitet inom EUsamt på vilka grunder EU kan agera harklargjorts i bet. 2000/01:UU4. Utifråndessa utgångspunkter ser inte utskottetnågot behov av att begära undantag frånEU:s regler på området.Med vad som ovan anförts avstyrkerutskottet motion U315 (mp) yrkande 1.I den enskilda motionen U238 (m) yrkande1 menar motionärerna att regeringen imandatfrågan för EU:s krishantering sökeratt strama åt de riktlinjer som ladesfast i ordförandeskapets slutsatser frånEuropeiska rådets möte i Helsingfors.Motionärerna menar att regeringensuttalanden att ett mandat skall föreliggafrån säkerhetsrådet när det gällerfredsframtvingande insatser inte står isamklang med ordförandeskapetsslutsatser. När det gäller militärainsatser utanför EU:s område anförs ipartimotion U315 (mp) yrkande 4 att ettmandat från skallkrävas.Riksdagen har tidigare behandlatfrågor kring EU:skrishanteringsförmåga, FN-mandat ochkrishantering på global eller regionalnivå. I betänkande 2000/01:UU4framhöll utrikesutskottet följande medanledning av ett likartat yrkande:Utskottet vill ... framhålla attregeringen har tydliggjort den svenskaståndpunkten i sin deklaration vid denutrikespolitiska debatten i riksdagenden . I denna sägsbl.a. följande:Framtida stora krisinsatser hanterassannolikt av hela världssamfundet. FNoch dess säkerhetsråd har detövergripande ansvaret för fred ochsäkerhet. EU:s krishantering skall skei enlighet med och kunnaanvändas i insatser av både FN ochOSSE. verkar för att EU:skrishantering byggs upp i närasamarbete med FN. Fredsframtvingandeinsatser kräver ett beslut av vill understryka vadsom i deklarationen sägs beträffandeett FN-mandat vid fredsframtvingandeinsatser enligt kapitelVII.Utskottet vill vidare peka på attbeslut om en krishanteringsoperationfrån EU:s sida förutsätter enighetbland medlemsländerna. Det är dessutomupp till varje enskilt medlemsland attfatta beslut om landet skall deltaeller inte. Utskottet noterar att enrad medlemsländer - däribland Sverige- betonar att ett deltagandeförutsätter att insatsen står påfolkrättslig grund och att det enligtFN-stadgan är säkerhetsrådet som skallfatta beslut om fredsframtvingandeinsatser.Utskottet vill dock understryka attmånga åtgärder kan vidtas innan ensituation av fredsframtvingandeåtgärder uppstår. Det kan röra sig omett antal olika förebyggande åtgärder,om sanktioner mot ett land samt omcivil krishantering, såsomövervakningsuppdrag eller genomförandeav folkomröstningar och val. Dessaåtgärder kan vidtas av regionalaorganisationer, däribland EU, utan attett beslut föreligger i FN:ssäkerhetsråd.Utskottet delar inte det perspektivsom anläggs i motionen. uppfattning har EU bådeförmåga och självklar legitimitet attagera inom många olika områden somgäller krishantering utan att beslutom FN-mandat föreligger, dock icke närdet gäller fredsframtvingandeinsatser.Försvarsutskottet anförde följande isitt betänkande 1999/2000:FöU2avseende svenskt deltagande iinternationella fredsfrämjandeinsatser:Enligt regeringsformen (RF) fårregeringen besluta att sända svenskväpnad styrka till annat land eftermedgivande av , om särskildlag medger detta eller om sådanskyldighet följer av en internationellöverenskommelse som godkänts avriksdagen.De lagar som är aktuella är lagen(1992:1153) om väpnad styrka förtjänstgöring utomlands och lagen(1994:588) om utbildning förfredsfrämjande verksamhet.Enligt lagen om väpnad styrka förtjänstgöring utomlands skall begäranav FN eller beslut i Organisationenför fred och säkerhet i ()utgöra den folkrättsliga grunden försvenskt deltagande i en internationellfredsbevarande insats. Personalen somingår i styrkan skall anställassärskilt för uppgiften och ingå iFörsvarsmaktens utlandsstyrka.Enligt lagen får högst 3 000 personerur utlandsstyrkan tjänstgörautomlands i väpnad tjänst, medan detinte finns någon begränsning förobeväpnad personal.- - -Lagen (1994:588) om utbildning förfredsfrämjande verksamhet innebär attregeringen kan besluta att sända enväpnad styrka utomlands för att deltai utbildning för fredsfrämjandeverksamhet inom ramen förinternationellt samarbete. Den sominte är anställd i Försvarsmaktenskall ha samtyckt till att delta iutbildningen. Lagen tillkom i sambandmed upprättandet av Partnerskap förfred-samarbetet (PFF), vilketinitierades av Natoländerna i januari1994.Från att tidigare främst ha varittraditionellt fredsbevarandeoperationer i form av övervakning avbuffertzoner eller demilitariseradeområden m.m. (enligt VI:ekapitel om fredlig lösning av tvister)har de internationella operationernaunder det senaste årtiondet alltmerfått karaktären av fredsframtvingandeinsatser (enligt VII:ekapitel om militära tvångsmedel).Deltagande av svensk trupp ifredsframtvingande insatser haransetts kräva medgivande.Det svenska deltagandet i de NatoleddaIFOR- och SFOR-styrkorna i och i KFOR-styrkan iKosovo godkändes såledesav då dessa operationerbedömdes ha fredsframtvingandekaraktär.De situationer som regleras iregeringsformen (RF 10:9) gäller när enväpnad styrka skall sändas till utlandet.Det förekommer dock att enheter urFörsvarsmakten sänds utomlands för attdelta i internationellt arbete utan attdet är fråga om situationer som omfattasav RF 10:9. Enheten som sänds utomlandsbedöms då inte vara en väpnad styrka iregeringsformens mening, även om styrkanhar beväpning för självförsvar.Det sammansatta utrikes- ochförsvarsutskottet ser inte anledning attändra utrikesutskottets bedömningar somriksdagen ställt sig bakom. Utskottetkonstaterar även liksom försvarsutskottetatt enligt lagen om väpnad styrka förtjänstgöring utomlands skall begäran avFN eller beslut i Organisationen försäkerhet och samarbete i ()utgöra den folkrättsliga grunden försvenskt deltagande i en internationellfredsbevarande insats samt att insatserunder kapitel VII (insatsermed tvångsmedel) fordrar ett medgivandeav riksdagen.Utskottet vill även i sammanhangetsärskilt understryka att ett sådantbeslut kan fattas skyndsamt vid behov.Riksdagen kan sammanträda under helaåret, och ett beslut kan fattas efter ettutskottsinitiativ. Så skedde också närdet gällde att utöka mandatet för densvenska fredsstyrkan i Kosovo med anledning avoroligheter i södra och iMakedonien (bet. 2000/01:UU12).Utskottet vill även betona att denformulering som unionens medlemsländervalt, att agera i enlighet medprinciperna i FN:s stadga, inte innebäratt man vill kringå FN:s ochsäkerhetsrådets centralt roller när detgäller att besluta om tvångsåtgärder ienlighet med stadgans kapitel VII. Dennaformulering är i stället kongruent medflera formuleringar i FN:s stadga där detpå många punkter framgår att det ärprinciperna i stadgan som skall varautgångspunkt för att bedöma olika lägensom kan uppstå i internationellarelationer. Utskottet finner således attdet inte föreliger någon motsättningmellan den formulering sommedlemsländerna i EU har valt och FN:sstadga.Med vad som ovan anförts avstyrkerutskottet motion U238 (m) yrkande 1 ochanser att motion U315 (mp) yrkande 4 ärbesvarad.Vänsterpartiet menar i följdmotion Fö12(v) yrkande 1 att regeringen med storkraft bör fortsätta att driva frågan omförebyggande och civila resurser förkrishantering. I motionens yrkande 5anförs att bör ge regeringen iuppdrag att sammanställa en styrkekatalogav civila resurser till FN:s, ochEU:s förebyggande och civilakrishantering. I partimotion U315 (mp)yrkande 2 framför Miljöpartietståndpunkten att det europeiska säkerhets-och försvarspolitiska samarbetet (ESDP)enbart fokuserar på den militära aspektenav krishantering. Enligt motionärerna börtonvikten ligga vid att utvecklastrukturer för civil krishantering. Imotionen konstateras att Europeiska rådetvid sitt möte i i juni år 2001antog ett program förkonfliktförebyggande. Motionärerna menari yrkande 3 att detta bör tillämpas fulltut.Utskottet vill framhålla att riksdagenhar ställt sig bakom den syn på civiloch militär krishantering som framgårav betänkande 2000/01:UU4. Ibetänkandet anförs följande:Utskottet anser att akut krishanteringoch förebyggande av väpnade konflikterinte behöver ställas i ett ekonomisktmotsatsförhållande. De militära ochcivila resurser som utvecklas föratt kunna hantera akuta kriser skallockså kunna användas i förebyggandesyfte och användningen av de olikainstrumenten som står till förfogandemåste ses i ett sammanhang. Detta harav regeringen bl.a. framförts i detbudskap som delgivits övrigamedlemsstater inför Allmänna rådetsöppna debatt om konfliktförebyggandeden år 2001.Utskottet vill också betona attSverige genom sitt omfattandeutvecklingssamarbete och stöd tillFN:s olika verksamhetsgrenarkanaliserar stora resurser tillförebyggande insatser. Med detta ibeaktande framstår inte de resursersom läggs ned på att skapa militärkrishanteringskapacitet somomfattande.Samtidigt måste utskottet konstateraatt uppbyggnad av militärinsatskapacitet och förmåga är kostsami omedelbara budgetära termer medandetsamma inte alltid är fallet meddirekta civila och intellektuellakomponenter i krishanteringsprocessen.De effekter som dessa kan ha ikrisförebyggande och krishanterandesyfte kan vara omfattande och därmedindirekt spara omfattande resursergenom att begränsa polarisering mellanolika samhällskrafter och genom attmilitär krishantering därmed kanundvikas.- - -Utskottet menar att tre steg i enkonflikthanteringsprocess kanidentifieras. Det första steget ärförebyggande och baseras på analys avkonflikter. Genom att tidigtidentifiera källor till konflikter -och att i nästa steg vidta åtgärderinom ramen för civil krishantering -kan det undvikas att dessa konflikterövergår i motsättningar som tar sigvåldsamma uttryck. Skulle detta intevara möjligt att uppnå utanmotsättningarna fördjupas och lederöver i kris och krig bör det ävenfinnas möjlighet till militärkrishantering. Det är emellertidutskottets bestämda uppfattning atttonvikten i arbetet bör ligga i de tvåförsta stegen i enkonflikthanteringsprocess,konfliktanalys och civilkrishantering.