bet · GP01KUU2 · 2002-05-21 00:00:00 — Men dessaolika poler i världen måste också föra endialog med varandra, så att inte bara enav dem styr de andra. Vi står alltsåinför denna fråga: Vill vi vara envärldsmakt för att medverka till merrättvisa, mer jämvikt, mer fred ivärlden? Detta medför förmodligen om vibeslutar detta för vår utrikespolitik,för vårt försvar, för vår handelsförmåga,för vår politik angående u-landsbistånd konsekvenser eller beslut i fråga ominstitutioner.Den fjärde utmaningen är utvidgningen,styrningen av den europeiska ekonomin,världsmakt eller regionalmakt. Den fjärdeutmaningen är den mest bestående, kanskeden allvarligaste. Det är dendemokratiska utmaningen, det faktum har bildat EU kanske har flera avEr den känslan för medborgarna men utanmedborgarna i många av våra länder. Jagsäger det här i den svenska Riksdageneftersom jag vet att Ni harkontrollmekanismer och arbetsformer förden , vilket inte finnsöverallt. Förmodligen har nationellaparlament som är direkta representanterför medborgarna alltför ofta ställtsinför fullbordat faktum av uppbyggnadenav . Detta är en utmaning som ärmycket viktig för mig, att ge merförklaringar, mer dialog med medborgarna,öppenhet i det sätt på vilket besluttages gentemot medborgarna, antingendirekt eller genom deras representantersom finns i de nationella parlamenten.Detta är den situation vi befinner oss i,den omgivning som vi befinner oss i. Vihar ett verktyg för detta, och det ärdetta konvent. De första frågorna som viskall ställa oss, oss emellan och införallmänheten under de kommande dagarna,, är frågan om EU:suppgifter. Vad vill vi göra tillsammans?Varför är vi tillsammans? Varför är vitillsammans ? Haranledningarna, de ursprungliga löftenaför det europeiska projektetrespekterats? Jag tycker det, att dessalöften har hållits, det angående fredenmellan länderna i denna union,stabiliteten, de mänskliga rättigheterna,ekonomin, angående marknaden men på sammagång med en viss reglering, en visskohesion. Beviset på detta är densolidaritetsbudget som jag ansvarar föroch de handlingsprogram som rörmedborgarna såsom miljövård och ekologisksäkerhet. Löftena och anledningarna harrespekterats men kan viutvärdera dem. Vi kan fråga oss om detinte finns andra anledningar att gålängre, för att komma in i nya faser. Viskall ställa oss alla dessa frågor innanvi studerar de institutionellakonsekvenserna. Mina damer och herrar,för mig är institutionerna och deinstitutionella verktygen inte ettprojekt. De är verktyg som skall varatill hjälp i projektet. De förstadebatterna som vi skall ha är att ta redapå vilken väg vi befinner oss på och ivilken riktning vi går, innan vi börjarstudera problemen med motorn ellermekanismen hos den maskin vi använder föratt åka på denna väg.Svårigheten med denna institutionelladebatt som kommer att föras de närmasteveckorna ligger naturligtvis i att vibefinner oss i ett originellt ochkomplext system. Det första inläggetinför Konventet var att säga att deeuropeiska institutionerna är komplexaoch kanske det är bäst så. Om de hadevarit för enkla skulle det betyda attEuropa var enformigt. Priset för attdetta skall kunna enas utan attvara enformigt att det inte är en slagssuperstate som skulle ge medborgarna enkänsla av rotlöshet och som suddade utnationerna, identiteterna, traditionernai var och en av våra länder, språken tillexempel priset att betala för attbehålla detta mångsidiga där varoch en bevarar sin egen identitet, det äratt institutionerna i sig är komplexa.För det är de. Jag tror att man än engång måste förklara, i alla fall en delav denna komplexitet. Vi upplever intesamma process som den i även om vihar pratat om Philadelphia-konventet. Viär inte en nation som pratar samma språkoch som skulle organisera sitt arbetemellan ett femtiotal stater. Vi är i dag15 nationer, snart 25. Vi kommer i dennaunion med 25 länder att prata 23 olikaspråk. Vi har olika institutioner ocholika kulturer. Allt detta måste fungeratillsammans för att vi skall kunna varastarka tillsammans inom vissa områdensåsom handel, miljö och industri, och gesvar som lugnar medborgarna inom deområden där utmaningarna naturligtvis ärinternationella, allt under det att vibevarar våra nationella olikheter. Alltdetta är inte enkelt. Det är också ettproblem som vi har.Allt under det att vi accepterar dennakomplexitet, delas det verkställandearbetet i våra institutioner mellanEuropakommissionen och ochRådet med statscheferna. Det lagstiftandearbetet delas mellan ochEuropaparlamentet och även på ett visstsätt delas domsmakten mellan Domstolenoch , till exempel inomområdet konkurrens. Denna komplexitet, vimåste acceptera denna, men jag tror kan helt säkert införa mer öppenhet idet institutionella systemet, bättreinförliva de nationella parlamenten,införa mer demokrati, legitimitet,effektivitet. Efter att vi har arbetatmed riktningen, vad vill vi göratillsammans? Stannar vi där vi är? Det ärinte så dåligt bara det. Vissa önskartill och med att vi skall gå bakåt ivissa av EU:s handlingsprogram, att manåternationaliserar på vissa områden.Detta är frågorna.Eller skall man gå längre tillsammans? Ivilken riktning den allmännasäkerheten, utrikespolitiken, försvaret?Om man går längre tillsammans, kommer vidå att gå alla tillsammans? Kommer vissaatt gå tillsammans? Kommer man att gåinom ramen för Den Europeiska Gemenskapeneller utanför Fördraget? Alla dessafrågor skall ställas och alla dessafrågor har institutionella konsekvensersom vi kommer att undersöka med, hoppasjag, den ambitionen att få svar på vårafrågor, som inte kommer att varasamstämmiga i detta konvent. Vi söker ettsamförstånd, men detta betyder för denskull inte enhällighet, som återspeglarmajoritetens känslor, det mest allmännainom detta konvent. Vi återger alla vårasvar i en konstitutionell text som sedankommer att föreslås för stats- ochregeringschefernas arbete och beslut.Så här ser ni, , i vilkensinnesanda i alla fall jag befinner mignär jag förbereder mig för detta arbete.Naturligtvis, och jag avslutar med detta,har som jag är en delav en alldeles speciell och neuralgisktroll jag vet inte hur man sägerneuralgisk på svenska vi befinner oss imitten av dessa originella institutionermed en originell roll som inte existerarnågon annanstans i världen. Vårinstitution, som man med djärvhetföreställde sig , har tilluppgift att föreslå texter ellerinriktningar som sedan framlägges förministrar och parlamentariker. Vi hartill uppgift att se till så attförbindelser ingås och att fördragrespekteras av hela världen, och vi hartill uppgift att verkställa. , somjag vet är fallet i och iSverige, är denna, Kommissionens rollinte rätt uppfattad. Även i mitt egetland finns det ibland ett misstroendegentemot denna teknokrati eller byråkratii . Om man ser till andra ställen,finner man säkerligen byråkrati på andraplatser än i . Jag vet att dennainstitution ibland blir dåligt uppfattad.Jag skall berätta, mina damer och herrar,vad jag ser inifrån . Det jagser är denna institution där vi är 20personer med våra politiska ochnationella särdrag och våra politiskaövertygelser vi är manliga ochkvinnliga politiker, vi är inte statslösasuperteknokrater. som ärsvenska har sina övertygelser. Hon harsina särdrag och jag har mina, men idetta kollegiala arbete där vitillsammans måste komma fram till beslut,förenar vi våra olikheter och särdrag. Vikommer slutligen fram tillförslag till beslut som är, såsom jaguppfattar dem, överensstämmande med detallmänna europeiska intresset, tack varedetta kollegiala arbete.Det allmänna europeiska intresset, minadamer och herrar, skiljer sig mycket frånsumman av de nationella intressena. Jagvill bara säga Er att i denna utvidgadeunion på 25 länder, snart 27, där detännu mer än kommer att finnascentrifugala krafter, olikheter,svårigheter att vara tillsammans, måstedet absolut på ett eller annat sätt imitten av denna enhet av länder finnas enoberoende institution. Oberoende, detbetyder inte att man inte tar hänsyn tillnationella parlament, vilket är det somsker nu när jag står här framför Er , , ,utan en oberoende institution somuttrycker och undersöker det allmännaeuropeiska intresset. Det är det vi gör.Vi tar endast mycket sällan beslut iBryssel, förutom inom området konkurrens.Vi ger förslag. När Ni hör harbeslutat är detta inte sant. Alltså,är inte vi eller inte bara vi. Viföreslår beslut som sedan debatteras iMinisterrådet det är kanske där somfrågan om införlivning av nationellaparlament ställs som sedan debatterasav och som inte blirbeslut förrän de har godkänts av deteuropeiska eller avEuropaparlamentet.Det enda jag vill säga Er är att manmåste absolut förstå denna originellagemenskapsmetod innan man dömer den,kunna se att det är den som harmöjliggjort framstegen inom miljöområdet,som är mycket viktigt här för Er och somär mycket viktig för mig också jag harvarit miljöminister i och jagär mycket engagerad i detta ämne och jagvet mycket väl att det inte hadeexisterat någon europeisk miljöpolitik ominte hade funnits. Detskulle inte funnits något europeiskthäktningsbeslut på bordet om inteEuropakommissionen hade funnits. Det hadeinte funnits något Galileo-program föratt ge oss ett visst oberoende i fråga omövervakning, styrning av båtar, bilar omvi inte hade haft meddenna speciella roll som består i attföreslå, att diskutera medparlamentarikerna och regeringarna, attförsöka nå kompromisser och att gåframåt.Sätt Er ordentligt in i dennagemenskapsmodell. Min känsla är att manpå ett eller annat sätt måste bevaradenna metod, under det att man förnyarden och gör den mer effektiv, mer öppenoch mer legitim. Tack för att Ni lyssnadeoch för att Ni har inbjudit mig att talahär hos Er. är jag beredd att lyssnapå Er och att svara på eventuella frågor.Tack.Ordföranden: Jag ber att få tackakommissionär för ettinspirerande och tankeväckande tal somfungerar utmärkt som inramning för denfortsatta diskussionen. Jag skulle viljabe kommissionär , ,och attintaga sina platser i panelen. Hjärtligtvälkomna fram.Tilldelningen av frågor kommer att gåtill på ett rättvist sätt och enligt välvedertagna principer, dvs. , ledamot avutrikesutskottet och kristdemokrat, harbegärt frågan först. Varsågod.Holger (): Tack så mycket,ordförande. Jag vill först börja med atttacka för den intressanta introduktionensom vi fick kring konventets arbete. Jagtackar också för att Barnier kom hit tillSveriges riksdag för att svara på frågor.Ni var väldigt tydlig med att det skullediskuteras kring eurons framtid, och då särskilt skulle diskutera behovetav finansiell samordning och skattemässigsamordning mellan de länder som samverkarom euron. Min fråga är hur dessadiskussioner kommer att gå till. Allaländer är ju inte medlemmar ieurosamarbetet . Kommer det att blinågon skillnad mellan länderna i hurintensivt man diskuterar de här frågorna?Är det främst en fråga för euromedlemmareller kommer även andra länder att talika stor del i det arbetet underkonventets gång?Karl-Göran Biörsmark (fp): Jag vill ocksåtacka för ett öppet och intressantanförande. Ordet superstat används, ochdet använde också kommissionär . kan man använda det i någonsorts avskräckande betydelse, superstatsom någonting som vi absolut inte skallgå mot. är det så att vi måstelösa vissa frågor gemensamt med kraft. Dåkan man i ordet superstat läsa innågonting positivt, att det är bra attdet finns kraft bakom EU.Min fråga gäller på vilka områdenkommissionären anser att EU skall vara ensuperstat, alltså ha kraft. Miljöområdetär ett område som har nämnts. Det finnsmånga andra. Vi talar ibland om någonform av kompetenskatalog, där manidentifierar dessa områden. Hur serkommissionären på möjligheten att få framnågon form av kompetenskatalog, där manhar EU:s nivå och de regionala ochnationella nivåerna klargjorda?Willy Söderdahl (v): Jag har en ganskakort fråga. Det har funnits ett förslagom att dela upp fördraget i två delar, endel med enhällighet som med merprincipiella frågor, och en del somministerråden skulle kunna ändra mellanregeringskonferenserna. Jag undrar hurkommissionären ser på detta.Michel Barnier: , Niställde frågan angående ekonomisksamordning som redan nu har beslutats avalla länder inom EU. Jag vill påminna omatt även om euron ännu inte ärmyntenheten i alla länder i EU de treländerna måste välja fritt när de vill haeuron har alla befunnits sig runtbordet. Jag minns när jag var franskaffärsminister i europafrågor när manvalde namnet på valutan. De 15finansministrarna och de 15 statschefernafanns där runt bordet för att väljaeuron. Detta är EU-andan. Jag trorobjektivt att den gemensamma valutan påden blivande gemensamma marknaden kommeratt införas i alla de länder som är endel av denna marknad. Det är därför somalla måste befinna sig runt bordet. Detfinns naturligtvis olika grader avsamordning. Det är en av de frågor somskall ställas till Konventet, när vi gårin på de rent institutionella frågorna.I dag har vi regler vad beträffar denekonomiska samordningen. Vi har de storaekonomiska inriktningarna över vilkaEuropakommissionen uttalar sig. De ärverktyg inom Fördraget och de är kända.Förmodligen är frågan om man skall gålängre. Denna fråga intresserarframförallt de länder som är med ieurosamarbetet och som dem emellan skullekunna bilda ett sorts förstärkt samarbetesåsom det anges i Fördraget. Detförstärkta samarbetet utgör kanske idenna fråga det tror jag, med vissaanpassningar, och hur som helst i andrafrågor en möjlighet i en union på 30länder att man inte behöver vara tvungnaatt avancera alla på samma gång ellertill och med inte alls.Jag pratar inte om Gemenskapens Regelverksom är obligatorisk för alla, jag pratarom framtida etapper där det kommer attvara svårt att alltid gå allihop på sammagång och åt samma håll. Man har därför iFördraget tänkt sig en metod som är detförstärkta samarbetet vilket möjliggörför en grupp att sondera terrängen på dengemensamma vägen. Ingen är tvungen attsondera terrängen men ingen förbjudesheller att ingå i en grupp som gör detta.Man kan alltså tänka sig att detförstärkta samarbetet är en metod förländerna inom euroområdet. Jag kan tänkamig att de tar gemensammaställningstaganden i skattefrågor,förutsatt att de ställningstaganden detar inte får allvarliga konsekvenser ivad gäller konkurrens eller den inremarknadens funktion. Vi har alla dessafrågor att behandla för att ta reda påhur denna samordning skall ske. Minkänsla är att, även om dessa länder somhar euron gemensam träffas oftare och tarbeslut som angår dem, Den EuropeiskaGemenskapens anda och filosofi är attalla de andra som ännu inte är med ieurosamarbetet skall informeras och vidett och annat tillfälle finnas med runtbordet för att de skall förstå och fåreda på vad som sker.Herr Biörsmark, Ni frågade mig angåendekompetenskatalogen. Jag förstår att Niinte är fientligt inställd till ordetsuperstate. Jag för min del vill inteanvända det. Jag tror att man måste sägatill människorna att vi inte arbetar föratt skapa en europeisk superstat. Dettaskulle betyda att nationerna är skullesuddas ut. Det originella med dennaeuropeiska konstruktion är att vi är engemenskap, en union av nationer sombevarar sina olikheter, sina identiteteroch som ändå delar suveränitet inom vissavalda områden som valts gemensamt för attkunna vara starkare tillsammans och sompå ett visst sätt bildar en europeisksuveränitet inom vissa områden, såsomvalutan, där den nationella suveränitetenblivit artificiell eller teoretisk. Jagkan som fransman säga Er att den franskamonetära suveräniteten i fråga om valutanvar värdelös. Francen dominerades av dentyska marken, och marken dominerades avdollarn. Helt uppriktigt, den franskamonetära suveräniteten var värdelös. Detär därför jag propagerade för ett ja tillMaastricht-fördraget, och det ångrar jaginte.Vi har sålunda tillsammans skapat engemensam kraft som är mycket starkare änsumman av de nationella eller solidariskakrafterna, som vi var och en hade hos osssjälva. Men vi befinner oss ändå inte ien superstat. Vi vill inte skapa eneuropeisk superstat. Vi har enpluralistisk europeisk myndighet, meddenna institutionella triangel:Kommissionen, som föreslår, övervakar ochverkställer, som gerinriktningar och som lagstiftar,som representerarmedborgarna och även lagstiftar, ochDomstolen och Revisionsrätten.Kan man komma fram till enkompetenskatalog? Jag tror det inte, HerrBiörsmark. När Ni ser vad vi har gjort på50 år tillsammans finner Ni vissaspeciella europeiska kompetenser som ärextremt ovanliga. Det finns speciellanationella kompetenser, naturligtvis,vilka så förblir: utbildningssystemet,socialskyddssystemet, det är områden sombör förbli varje lands angelägenhet ochdet finns säkert många fler. Men i mittenfinns ett stort område med deladekompetenser. Jag tror att det är svårtatt i en lista säga vad som har gjorts avstaterna eller regionerna och vad som hargjorts i . Inom många områden harvi delade kompetenser. Vad som bör görasär alltså att klargöra detta område, attbelysa det, att förklara det noga och attsedan säga vilken grad av intensitet vihar för användningen avgemenskapsmetoden. Det finns olikagrader.Inom många områden rör det sig heltenkelt om samarbete. Jag har pratat omutbildning, ett område som förblir varjeenskilt lands kompetens, men där vi harsamarbeten mellan regeringar, ofta med enroll för Kommissionen men som är enmycket liten roll, med Erasmusprogrammenför studerande, med ömsesidigt erkännandeav diplom, med utbyten mellan universitet detta är samarbete. Och sedan finns detområden med starkare och starkaregraderingar upp till vissa områden därEuropakommissionen har en mycket starkverkställande kraft, som till exempel vadgäller konkurrens och kontrollen avstatligt stöd. Jag tror alltså att manmåste göra detta pedagogiska arbete medatt förklara dessa intensitetsgrader. Jagtror inte att vi kommer fram till enkompetenskatalog, avgjord en gång föralla.Ni vet, , att för 25 årsedan hade uppbyggnaden av redanvarit på gång tillbaks.Väldigt få kunde då föreställa sig skulle få en gemensam valuta. Och omman hade gjort en kompetenskatalog skullevalutan ha stannat inom de nationellakompetenserna. uppkom ettallmänt intresse av att ha en gemensamvaluta. För fem eller närjag var fransk minister var Schengen-frågorna som Ni har pratat om här polis-, tull- och gränssamarbete förinrikesministern i mitt land var detotänkbart att sätta påSchengen. Det var regeringarnasangelägenhet, dem emellan. Kommissionenhade inte med detta att göra. Vad somuppkommer av omständigheternas makt,orsakerna till handeln med kvinnor, barn,narkotika, internationell kriminaliteteller illegal invandring gör att vi harbehov av ett verkligt gemensamt agerandepå detta område. är Schengen med iFördraget, eftersom det är realistisktoch mer effektivt. Jag tror alltså att vikommer att komma fram till en braförening av kompetenser och att vi kommeratt kunna säga vilken intensitet de har.Herr Söderdahl, fördraget i två delar, ja har för övrigtavancerat i detta förslag och vi hararbetat genom Florensinstitutet.Resultatet av detta arbete finnstillgängligt på Internet. Vi har bevisatatt man kunde bygga ett endagrundläggande fördrag, i stället för attha fyra fördrag med 700 artiklar som varoläsliga och obegripliga för medborgarna.Vi har givit som ärspecialiserade inom EU-rätt uppdraget attarbeta fram ett fördrag som är baserat pålika rättigheter, med aktuella textersamlade i en enda text med 70 artiklarsom omfattar de väsentliga storaområdena: värden, rättigheter,handlingsprogram och institutioner. Ochsedan i ett andra fördrag skulle mankunna samla allt som är mindre viktigt.Utifrån detta kan man tänka sig att detförsta fördraget, som skulle kunna varaett konstitutionellt fördrag med alla deändringar som kommer att föreslås avKonventet och av nästaregeringskonferens, dettakonstitutionella fördrag kan endastutvecklas med den stora proceduren,staternas enhällighet och nationellratificering i varje land, och det andra det beror på vad som finns i det andra kan utvecklas med andra förfaranden ochinte bara ett majoritetsbeslut iMinisterrådet. Man kan tänka sig ettförfarande med enhällighet mellanregeringar utan nationell ratificering.Man kan tänka sig ett tredje förfarandesom är godkännande med kvalificeradmajoritet. Man kan också tänka sig förgodkännande av en del av dessa texter,för utvecklingen av dessa texter, ensärskild metod som skulle kunna vara ensorts , som skulle samla denationella parlamenten ochEuropaparlamentet. Man kan tänka sigdetta.Detta är en av de frågor som ställts inomKonventet.Bertil (): Det europeiska byggethar blivit en nästan lika stark ekonomiskkraft som . Det ger naturligtvisskyldigheter när vi nu är på väg in iglobaliseringen. En av dem är att kunnabidra till fred och stabilitet i helavärlden. Där har haft svårigheter.Vi vet att vi behövde repliera på USAt.o.m. för att klara upp kriserna påBalkan, även om det i mycket varregelverket som skapade hinder. Vi harockså resursproblem i sammanhanget. Detfinns behov av den typen avinternationella åtaganden.Vi har också ett humanitärt ansvar för defattiga länderna i världen. I varje fallfrån svensk sida upplever vi att ävenrelativt stora resurser inom deneuropeiska unionen inte har använtssärskilt effektivt, utan man har framförallt fört fram stora reservationer avanslagen på ett sätt som gör att man intehar nått ut. Det är en mycket viktigfråga att man inte skapar en grogrund förnya terrorister, inte minst i ensituation där terrorn i världen tilltar.Av erfarenheterna från Stillahavsasienvet vi att det inte behöver ta mer än2030 år, om man agerar rätt, för ettland att gå från absolut fattigdom tillrelativt välstånd.Christina (): Jag vill ocksåtacka för inledningen. Jag är särskiltglad att kommissionär talade ombehovet av ett engagemang från det civilasamhället, medborgarna. Det är en viktigbyggsten i det fortsatta EU-bygget.Informationen kring konventet och dediskussioner som förs är till stor delwebbaserade. Jag har erfarit atttillgången till datorer medInternetuppkoppling, speciellt iansökarländerna inte är särskilt hög. Jagskulle därför vilja fråga om kommissionenkommer att anstränga sig ytterligare föratt få ut informationen och de viktigadiskussionerna om EU:s framtid så att denår ut i hela Europa.Marianne (): Kommissionärentalade förut om omvärlden,omvärldsbevakningen och den gemensammautrikes- och försvarspolitiken. Jag ärintresserad av hur man tänker när detgäller konsekvenserna om ett land intevill delta i ett gemensamt försvar. Hurskall man hantera det?Michel Barnier: Jag vill inte vara denenda som har ordet, om de andra representanterna villuttala sig. Jag vet att de har saker attsäga.Fru , jag börjar med att svarapå Er fråga, som är mycket viktig ochmycket aktuell i eftersom Ni hargjort ett val att vara alliansfria ochneutrala och detta är ett val som manmåste respektera. Ni är inte ensamma och har på ett visstsätt också gjort detta val. Det är inteförbjudet för Ert land att vara aktivtoch ställa upp inom vissa områden. Jagkommer ihåg att det var på förslag frånFinland och vid förhandlingen avAmsterdamsfördraget som vi infördePetersberg-uppgifterna, som är uppgifterangående bevarande av fred och samarbete.Alltså, att vara neutral och alliansfribetyder inte att man är likgiltig jagvill för övrigt inte orättfärdiga Ertställningstagande utan bara respekteradet. Det är en hyllning som jag ger tillErt land. Ni har dock inte sammaengagemang i vad gäller försvar ochmilitär som andra länder, i synnerhet medNATO.Svaret är mycket enkelt. Varje land måstebli respekterat. Om ett land inte önskarvara med i militära ellerförsvarsoperationer utöver Petersberg-uppgifterna, måste det kunna få stannautanför. Det är vad jag tycker. Å andrasidan kan man inte hindra andra att gålängre eller att engagera sig. Var och enmåste respektera de andra och de andramåste respektera de andra ländernasställningstaganden.