bet · GP01MJU24 · 2002-05-21 00:00:00 — Tåkernfonden i är ettexempel på en stiftelse som är knuten till ettspecifikt objekt. Stiftelsen är ocksåobjektsanknuten och har en god lokal förankring ioch med att såväl och kommuner somStockholms kommun medverkade vid bildandet avstiftelsen. Hopajola i är ett annat exempelpå ett regionalt initiativ. På flera håll finnsnaturvårdsfonder knutna till kommunen, t.ex. iNorrtälje, och . Som regeringen påpekarhar dessa fonder bidragit till attnaturvårdsfrågorna fått genomslag i kommunerna.Naturvårds- och friluftsstiftelserna har generelltgoda förutsättningar att arbeta med naturvård.Utskottet instämmer i regeringens bedömning att detär positivt med en etablering av fler kommunalt ochregionalt förankrade stiftelser eller motsvarande.Som regeringen anför bör det därför bli möjligt attfå statsbidrag även för att starta och etablerastiftelser för naturvård och friluftsliv även omsjälva driften av stiftelserna dock måstefinansieras långsiktigt på regional eller kommunalnivå, gärna i samarbete med andra regionala ochlokala aktörer inklusive näringslivet. Denprogramsatsning på lokal och naturvård somaviseras i skrivelsen kommer enligt utskottetsbedömning dessutom att utgöra en stimulans även förlokala och regionala stiftelser genomdelfinansiering av olika projekt. Mot bakgrund avdet anförda avstyrker utskottet motion 2001/02:MJ32(m) yrkande 5.Regeringen framhåller att ett viktigt förhållandenär det gäller tätortsnära natur är att merparten avmarken, speciellt de delar som är allemansrättsligttillgängliga, ägs av kommunerna själva. Kommunernahar stora möjligheter att inom ramen för sitt egetmarkinnehav - och sin egen fysiska planering -säkerställa behovet av kvalitativa områden för dettätortsnära friluftslivet. Denna möjlighet börenligt regeringen även fortsättningsvis utnyttjas.Vid försäljning från stat, kommun eller landsting avtätortsnära mark bör man enligt regeringen alltidnoga överväga vilka värden fastigheterna, ellerdelar av dessa, har för naturvård och friluftsliv.Det bör ges tillfälle att tillsammans med olikalokala och regionala aktörer diskutera lösningar sominnebär att man tar till vara de specifikamöjligheter för naturvård och friluftsliv som ettoffentligt ägande ger. Ett exempel kan vara attöverväga om en stiftelse kan och bör bildas.Utskottet instämmer i vad regeringen anför ombetydelsen av kommunalt ägande av den tätortsnäramarken och avstyrker därmed motion 2001/02:MJ32 (m)yrkande 6.Naturvården och den fysiskaplaneringenUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett yrkande (m) varimotionärerna motsätter sig regeringensbedömning av fördelarna med kommunalnaturvårdsplanering. Utskottet avstyrkervidare ett motionsförslag (m) om att låtautreda den kommunala planeringsprocessen.SkrivelsenKommunala, systematiska sammanställningar sombeskriver naturvårdens och kulturmiljövårdensintressen ger enligt regeringen ett bra underlagrörande tillgången på attraktiv mark och vatten förfriluftsliv. Kommunernas översiktsplanering böranvändas som ett verktyg för sektorsövergripandeplanering, exempelvis i skärgårdsområden eller närdet gäller att redovisa hur naturvårdens ochfriluftslivets intressen i städer och störretätorter avses att bevaras och utvecklas. Deförändringar i som trädde ikraft till följd av riksdagensbeslut med anledning av regeringens proposition omkommunal översiktsplanering enligt plan- ochbygglagen m.m. (prop. 1994/95:230, bet.1995/96:BoU1, rskr. 1995/96:30) bör enligtregeringen följas upp, bl.a. avseende vilken effektde har haft för att tillgodose naturvårdens,kulturmiljövårdens och friluftslivets intressen.Därutöver bör kommunerna, i enlighet med delmål 1för miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö, senast år2010 grunda sin fysiska planering på program ochstrategier för hur grön- och vattenområdena itätorter och tätortsnära områden skall bevaras ochutvecklas och andelen hårdgjord yta inte öka.MotionenI motion 2001/02:MJ32 (m) tas frågan om kommunalanaturvårdsplaner upp. Motionärerna anser attnaturvårdsplaner tills vidare bör fortsätta att varalänsstyrelsernas ansvar (yrkande 2). Motionärernaanser vidare att konsekvenserna av kommunalnaturvårdsplanering bör utredas (yrkande 3).Utskottets ställningstagandeI skrivelsen aviserar regeringen möjligheten till enfortsatt satsning på naturvård i form avett särskilt program. Regeringen anför att ettsådant program bör fokuseras på lokalanaturvårdsåtgärder som syftar till att bevara, vårdaoch förvalta eller att restaurera biologiskmångfald. Som exempel nämns inventeringar,säkerställande av områden, restaurering av olikanaturtyper eller populationer eller att ta fram ettkommuntäckande naturvårdsprogram. Åtgärder somhandlar om att bevara eller förbättraförutsättningar för friluftsliv, särskilt i och runttätorter, utgör en annan kategori åtgärder. Ävenfolkbildnings- och informationsinsatser som syftartill att öka förståelsen för naturvård bör ingåbland tänkbara åtgärder. Utgångspunkten är attprojekten skall ha annan finansiering än statligtill . Programmet avses starta ochtanken är att det skall bli möjligt för kommunernaoch olika lokala aktörer att, inom ramen förkommunens samlade program, söka medel.Som regeringen påpekar bör naturvårdens intressenredovisas i den översiktliga planeringen. Kommunernautformar själva sitt planeringsunderlag för dettaändamål. Kommunala naturvårdsprogram ellermotsvarande kan vara lämpligt underlag för detta. Ipropositionen Svenska miljömål - delmål ochåtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130, bet.2001/02:MJU3, rskr. 2001/02:36) bedömde regeringenangående miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö attutvecklingen av program och strategier för frågor ombl.a. natur- och kulturvärden ger underlag ochutgångspunkter för en fysisk planering och ettsamhällsbyggande som kan bidra till att nåmiljökvalitetsmålet. Att ta fram kommunalanaturvårdsprogram eller motsvarande kan ses som ettled i arbetet med att uppnå delmål 1 omplaneringsunderlag under miljökvalitetsmålet Godbebyggd miljö. Som framhållits ovan har kommunernastora möjligheter att själva utforma ochsammanställa planeringsunderlag för naturvården.Regeringen anser att tillgången till ett samlatplaneringsunderlag för naturvård, kulturmiljövårdoch friluftsliv har strategisk betydelse. Ett sådantunderlag är viktigt om man i den kommunalaöversiktliga planeringen skall kunna planera så attnaturvårdens - och kulturmiljövårdens - mål uppnåsoch så att man, så långt det över huvud taget ärmöjligt, förebygger negativ påverkan på natur- ochkulturmiljön. Ett antaget naturvårdsprogram ellermotsvarande bör därför utgöra ett viktigt underlagför den översiktliga planeringen i varje kommun.Underlaget bör i lämpliga delar arbetas in i denöversiktliga planeringen och sätta avtryck iöversiktsplanen genom att där uttrycka kommunensviljeinriktning beträffande naturvård ochfriluftsliv etc.Sammanfattningsvis konstaterar utskottet att denkommunala översiktsplaneringen utgör enviktig del i den fysiska planeringen. Därvid är detpositivt om denna planering grundas på program ochstrategier för hur grön- och vattenområdena itätorter och tätortsnära områden skall bevaras ochutvecklas. Utskottet instämmer därför i vadregeringen anför om vikten av att kommunernasnaturvårdsinsatser stimuleras och stärks. Därmedavstyrker utskottet motion 2001/02:MJ32 (m) yrkande2.Utskottet är inte heller berett att föreslå någonutredning av planprocessen som föreslås i motion2001/02:MJ32 (m) yrkande 3. Motionen avstyrks.Regional utveckling och naturvårdUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett motionsyrkande (fp)om att ändra reglerna för strandskyddet.Utskottet hänvisar till att regeringen avseratt återkomma i frågan.SkrivelsenEnligt regeringens mening finns det ett sambandmellan lokal och regional utveckling och naturvård.Den regionala och lokala utvecklingen är i de flestafall en förutsättning för naturvård, t.ex. genomatt naturvården är beroende av lokala aktörer somkan förvalta och utveckla olika naturområden.Möjligheterna till samordning mellan naturvård ochregional utveckling bör bättre tas till vara ochutvecklas. Naturvård kan bidra till regionalutveckling och landsbygdsutveckling genom attvärdefulla naturområden utnyttjas för småskaligtnäringsliv inom t.ex. turism och på så sätt direkteller indirekt bidra till sysselsättning.Möjligheterna att integrera naturvårds- ochmiljöåtgärder inom ramen för bördessutom tas till vara. De regionalatillväxtprogrammen erbjuder möjligheter att utvecklaoch integrera naturvård i den regionalautvecklingen. De lokala och regionala natur- ochkulturresurserna bör i ökad utsträckning tillvaratasoch utvecklas för att främja tillväxt och enekologiskt hållbar utveckling i regionen.MotionenEnligt motion 2001/02:MJ30 (fp) bör reglerna kringstrandskydd i större utsträckning än vad som sker kunna anpassas till de specifika omständighetersom råder i den aktuella kommunen eller inom detaktuella området. Enligt motionen innebär det bl.a.att reglerna kring strandskydd skall kunna tillämpashårdare i de områden som har ett starktexploateringstryck som det bör kunnabeviljas dispenser från strandskyddsbestämmelserna ikommuner med stora strandområden (yrkande 3).Utskottets ställningstagandeRegeringen uppdrog åtNaturvårdsverket att kartlägga tillämpningen avstrandskyddsbestämmelserna. I uppdraget ingick bl.a.att undersöka i vilken utsträckning länsstyrelsernahar delegerat beslutsbefogenheter och tillsynsansvartill kommunerna. Verket skulle vidare utredaförutsättningarna för och bedöma konsekvenserna avett stärkt strandskydd i tätortsnära områden medhögt bebyggelsetryck respektive vissa lättnaderavseende strandskyddsbestämmelserna iglesbygdsområden med lågt bebyggelsetryck i syfteatt underlätta regional utveckling, såsom turism ochfriluftsliv. överlämnade i april2002 till regeringen förslag om åtgärder för attförbättra strandskyddet. Förslaget innebär främstatt tillämpningen av de redan nu gällande reglernablir enklare att följa samt att länsstyrelserna fåren ny möjlighet att under vissa förutsättningarmedge lättnader i bestämmelserna för lokal ochregional utveckling. Regeringen avser att återkommatill frågan då beredningen av Naturvårdsverketsredovisning är klar. Utskottet anser inte attriksdagen bör föregripa det pågående arbetet ochavstyrker därför motion 2001/02:MJ30 (fp) yrkande 3.Naturturism och naturvårdUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett flertalmotionsyrkanden (m, kd, c) med olika aspekterpå allemansrätten och kommersiellnaturturism. I detta sammanhang hänvisarutskottet till de bedömningar regeringen göri skrivelsen. Utskottet avstyrker dessutomett motionsyrkande (c) med förslag till enekologiskt hållbar turism med hänvisning tillbl.a. Miljö- och landsbygdsprogrammet förSverige . Vidare avstyrkerutskottet två motionsyrkanden (s, v) medförslag angående skotertrafiken.SkrivelsenRegeringen bedömer att nyttjande av naturen genomfriluftsliv och turism bör ske på ett långsiktigthållbart sätt och inom den ram som olikabevarandemål sätter. En välbevarad natur är engrundförutsättning för den del av turistnäringen sombaseras på natur, kultur och landskapsbild -naturturismen. Naturturismen och naturvården börutvecklas till ömsesidig nytta. Den svenska natureni allmänhet och de skyddade områdena i synnerhetutgör en tillgång med utvecklingsmöjligheter. Rese-och turistindustrin bör ha ett ansvar för sinaprodukter och miljökonsekvenserna av sin verksamhet.Miljömärkningssystem för miljöanpassad turism fram gemensamt av marknadens aktörer. Staten börha ansvar för att på olika sätt underlätta ochstimulera en ökad naturturism, såväl i skyddadeområden som i naturen generellt. Den offentligt ägdamarken utgör en tillgång som ger särskildamöjligheter att utveckla naturturism hand i hand mednaturvård. Ekoturismen kan bli föregångare när detgäller att utveckla former för ömsesidigt samarbeteoch ömsesidig nytta mellan naturvård ochturistnäringen. Regeringen välkomnar en oberoendesvensk ekoturismmärkning under ekoturismåret 2002.MotionernaFlera motioner berör allemansrätten. I motion2001/02:MJ32 (m) föreslås att inte endastlänsstyrelsen skall pröva huruvida kommersiellverksamhet på privat mark skadar naturen, utan attäven markägarens tillstånd bör inhämtas (yrkande 7).Samma uppfattning kommer till uttryck i motion2001/02:MJ343 (m) yrkande 7. I motion 2001/02:N374(kd) efterfrågas en översyn av allemansrättensutformning när det gäller kommersiell verksamhet påenskilds mark (yrkande 11). Enligt motion2001/02:MJ220 (c) bör markägare tillfrågas innankommersiellt organiserade former av verksamhetföretas på privat mark. Den svenska allemansrättenär enligt motionärerna för värdefull för att bliutnyttjad av några få i kommersiellt syfte.Motionärerna anser därför att det är viktigt attgränsdragningen mellan normalt utnyttjande ochkommersiellt missutnyttjande klargörs på ett tydligtsätt (yrkande 6). Förslaget får stöd i motion2001/02:MJ339 (c) yrkande 8. Enligt motion2001/02:N27 (c) bör regeringen ta initiativ till attförhindra missbruket av allemansrätten ikommersiellt bruk. Det bör skapas förutsättningarför markägaren och det lokala näringslivet attutveckla verksamheten efter de lokalaförutsättningarna (yrkande 14). I motion2001/02:MJ212 (c) förespråkas att regeringentillsätter en utredning om gränsdragning mellannormalt utnyttjande av allemansrätten ochkommersiellt utnyttjande av densamma.För landsbygden är turismen på många hållekonomiskt mycket betydelsefull, anförs det i motion2001/02:MJ31 (c). Gårdsbutiker med lokalt förädladeprodukter, konst, logi, utflyktsmål, aktiviteter ochkurser är exempel på vad landsbygden har atterbjuda runtom i . Dessa typer avverksamheter skulle likaväl med stor varsamhet kunnabedrivas i skyddade naturområden, menarmotionärerna. Till viss del sker detta , menmöjligheter till utveckling finns i hög grad.Efterfrågan på resmål med genuina upplevelser växerständigt. Detta intresse måste tas till vara genomatt stötta etablerade och blivande entreprenörer attskapa och utveckla nya resmål och upplevelser pålandsbygden och i särskilt naturintressanta områden.Allmänhetens intressen och naturskyddsintressen bördärför länkas samman i högre utsträckning så att enhållbar utveckling av besöksnäringen på landsbygdenfrämjas. Detta kan bidra till ökad förståelse förnaturvårdens betydelse (yrkande 8).Enligt motion 2001/02:MJ398 (v) bör regeringenlägga fram förslag till förbud mot högkantsmattor påsnöskotrar. Skotern har för stora delar avbefolkningen i framför allt skogslänen inneburitstora förändringar till det positiva när det gällerett aktivt friluftsliv. Snöskotrar i framför alltfjällterrängen kan emellertid skada naturen.Användningen av högkantsmattor på snöskoter harenligt motionärerna ökat. Framkomligheten för enskoter med den konventionella mattan är inte sämre,men åverkan på naturen är betydligt mindre, hävdasdet. I regeringens proposition Svenska miljömål -delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130)föreslår regeringen under rubriken att skador på mark och vegetationorsakade av mänsklig verksamhet skall varaförsumbara . Mot bakgrund häravföreslår motionärerna att beslutar att geregeringen i uppdrag att återkomma med förslag tillförbud mot högkantsmatta.I motion 2001/02:MJ491 (s) efterlyses lokalt ochregionalt inflytande över skotertrafiken.Motionärerna anför att i Norrbottenslän beslutade om förbudsområden iKiruna kommuns fjällvärld. Inför det beslutet hadekommunen, samerna och skoterorganisationerna samråttoch kommit fram till ett förslag som alla enats om.Naturvårdsverket överklagade emellertid beslutet ochregeringen biföll överklagan. Enligt motionärernainnebär detta problem för rennäringen, eftersomskotertrafiken skall ledas in i ett område somsamerna bedömer olämpligt.Utskottets ställningstagandeUtskottet delar den uppfattning som kommer tilluttryck i skrivelsen att allemansrätten är ensedvanerätt som bör ligga fast och som bör värnas.Det bör emellertid påpekas att det är av störstabetydelse att alltid visa respekt förallemansrättens gränser och att även iaktta deskyldigheter som följer med rättigheterna.Grundläggande för att allemansrättens innebörd skalltillämpas på rätt sätt av utländska turister ochandra, som är ovana vid den sedvana som gäller iSverige, är att alla svenskar i sitt umgänge mednaturen uppträder med hänsyn och varsamhet. Detfinns alltid en risk att ett felaktigt ellerovarsamt nyttjande av allemansrätten leder tillkonflikter med markägarna. Sådana konflikter böralltid förebyggas. Goda vanor måste grundläggastidigt i skola och förskola. En god planering förfriluftsliv är en annan åtgärd som regeringennämner, vilken kan hjälpa till att vidmakthållarespekt och förståelse för allemansrätten.Utskottet instämmer i regeringens bedömning attallemansrätten delvishar fått ändrade förutsättningar genom den ökademotoriseringen respektive kommersialiseringen avfriluftslivet. Urbanisering och ändrade fritidsvanorhar gjort att aktiviteterna i naturen, såväl tillkaraktär som till omfattning, ser annorlunda ut . Detta understryker ytterligare vikten avkunskap om allemansrätten och en god planering förfriluftsliv, där inte minst markägarna involveras.Upplevelseturism i olika former tenderar att öka.För såväl offentlig som privat mark bör stor viktläggas vid kontakt och samråd med markägaren och irelevanta fall fiskevattenägaren innan kommersiellverksamhet påbörjas. Ett kommersiellt turistisktnyttjande kan ge både incitament och ekonomi förnaturvård som de upplevelser somnaturturismen förmedlar kan medföra ökad förståelseför och kunskap om naturvård. Detta gäller isynnerhet om turistföretagen och turistprodukternahar en god lokal förankring. I propositionen Enpolitik för tillväxt och livskraft i hela landet(prop. 2001/02:4) aviserade regeringen uppdragettill Turistdelegationen att utveckla turistiskaprodukter med bl.a. naturen som utgångspunkt, ochatt utveckla miljömärkningssystem som företag ochkonsumenter förstår och accepterar. Vid samråd ochprövning bör generellt prioritet ges åt deturistaktiviteter som medför minst miljöpåverkan. Deöverväganden regeringen redogör för torde enligtutskottets mening innebära ett verksamt sätt attmöta de olika intressekonflikter som kan uppstå ochsom belyses i motionerna 2001/02:MJ32 (m) yrkande 7,2001/02:MJ220 (c) yrkande 6, 2001/02:MJ339 (c)yrkande 8, 2001/02:MJ343 (m) yrkande 7, 2001/02:N27(c) yrkande 14 och 2001/02:N374 (kd) yrkande 11. Motbakgrund härav avstyrker utskottet motionerna iberörda delar. Det anförda innebär också attutskottet avstyrker motion 2001/02:MJ212 (c).Landsbygdsturism inom ramen för EU:sjordbrukspolitik behandlas för del inomMiljö- och landsbygdsprogrammet för åren 2000-2006.Inom området Främja anpassning och utveckling avlandsbygden finns insatsen Främjande av turism ochsmåföretagande, för vilken stödet från EU:sjordbruksfond för budgeteratstill . Denna medfinansiering frångemenskapen motsvarar av de totalt budgeteradeoffentliga utgifterna, vilka uppgår till 16,6miljoner euro . Stöd för att främjalandsbygdsturismen kan även lämnas genom mål 1-programmen i norra samt inom ramen förgemenskapsinitiativet Leader+. Innehållet iinsatserna kan både ha koppling till jord- ochskogsbruk och vara utan direkt koppling till dessasektorer. Landsbygdsturismen kan exempelvis omfattakultur-, upplevelse-, vildmarks- och ekoturism, bopå lantgård, fritidsfiske, jakt, vandringsleder,fältvandringar, fågelskådning, bergsklättring,ridning och campingplatser. EnligtLandsbygdsprogrammet är utvecklingen av nyaprodukter för upplevelse och service av storbetydelse och en förutsättning för strategiskmarknadsföring. De olika erbjudandena i en regionbör också marknadsföras tillsammans och mer ses somkomplement till varandra än som konkurrenter. Detfinns exempel på projekt som kopplar ihopmatupplevelser, småskalig livsmedelsförädling ochturism, nämns det i programmet. Som målgrupp förprogrammet anges lantbruksföretag ochsammanslutningar av sådana samt andra företag,föreningar och organisationer lokaliserade pålandsbygden med anknytning till de verksamheter sombeskrivs ovan. Av proposition 2001/02:4 En politikför tillväxt och livskraft i hela landet framgår attturistbranschen har vissa problem med alltför småoch isolerade företag, brister i professionalitetoch marknadsföring, svag lönsamhet och begränsadekunskaper. Olika förslag och ansatser redovisas,bl.a. olika utvecklingslinjer inom ramen förTuristdelegationens och verksamhet samtnär det gäller landsbygdsturism m.m. Till dessaansträngningar fogas ytterligare möjligheter i formav regeringens initiativ rörande programmet för ökadinnovationskraft i turistnäringen, satsning på enstärkt fjällturism samt turismforskning. uppfattning kan dessa nya insatser banaväg för en lönsam och professionell bransch.Ekologisk hållbarhet är en given förutsättning.Utskottet avstyrker motion 2001/02:MJ31 (c) yrkande8 i den mån den inte är tillgodosedd med detanförda.När det gäller kravet på förbud mot högkantsmattapå skoter som framställs i motion 2001/02:MJ398 (v)vill utskottet anföra följande. Av Naturvårdsverketsrapport på kalfjäll (rapport 4845)framgår att bandtyp på ett fordon har mycket storbetydelse för påverkan på naturen. Bandfordon harofta lågt marktryck men undersökningar visar attbanden kan ha en rivande effekt på vegetationen ochorsaka påtagliga skador vid barmarkskörning,särskilt vid sväng. I rapporten föreslår verketbestämmelser om bl.a. utformning av motordrivnafordon i kalfjällsområdet och utvecklingsprojekt förterrängfordon med så liten påverkan på miljön sommöjligt. Rapporten remissbehandlades av regeringenoch har legat till grund för berörda delar avpropositionen Svenska miljömål - delmål ochåtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130). Ipropositionen anför regeringen att det behövs enutveckling och introduktion av mindre miljöskadandeterrängfordon för barmarkskörning somalternativa metoder utvecklas i rennäringen.Regeringen påpekar därvid att ett sådantutvecklingsarbete av terrängfordon bör bedrivas inära samråd med branschen. I sammanhanget börpåpekas att EG:s maskindirektiv (98/37/EG) genomArbetsmiljöverkets kungörelse AFS 1994:48 ärinförlivat i svensk rätt. Genom detta har man inomEU erhållit gemensamma säkerhetsföreskrifter förmaskiner däribland snöskotrar. Direktivets innehållerhålls genom s.k. harmoniserade standarder. För attfå en snöskoter registrerad i skall enligt17 § terrängtrafikkungörelsen (1972:594) ett CE-märke uppvisas som innebär att tillverkaren intygaratt fordonet uppfyller föreskrivna krav. Utskottethar erfarit att ett förbud mot viss typ av band påsnöskotrar kan komma att strida mot direktivet. Ettförbud om en varas utformning kan vidare stå i stridmed principen om varors fria rörlighet inom EUenligt . Utskottet förutsätter attregeringen i det fortsatta arbetet verkar för attett sådant utvecklingsarbete av terrängfordon somaviseras i propositionen kommer till stånd medbeaktande av de bestämmelser som följer avmedlemskapet inom EU. Utskottet anser motion2001/02:MJ398 (v) tillgodosedd med det anförda.År 1997 infördes skärpta regler iterrängkörningslagen (1975:1313) för användningen avmotordrivna färdmedel i regleringsområden, tidigareallmänt benämnda skoterförbudsområden. Regeringenhar därefter inrättat ytterligare regleringsområdeni fjällen med skärpta restriktioner för trafik medmotordrivna fordon i terrängen samt med enklassificering av områdena. Av proposition1995/96:226 Hållbar utveckling i landetsfjällområden framgår att kvaliteten i fråga omtystnad och orördhet inom ett område bl.a. bestämsav i vilken utsträckning beslutar omundantag från skoterförbudet och tillåterskoterleder. Regeringen har vid prövning avöverklagade ärenden gett uttryck för en restriktivsyn på möjligheten att tillåta skotertrafik inomregleringsområden (se t.ex. M 2000/951/Na som rörderegleringsområdet ). Utskottet somnaturligtvis inte vill uttala sig om det enskildaärendet anser inte att bör göra någotuttalande med anledning av yrkandet i motion2001/02:MJ491 (s).