bet · GP01LU18 · 2002-04-02 00:00:00 — Manarbetar med attityd- och beteendestudier och kommeratt studera konsumenternas faktiska beteende vidinköp, transport och beredning av maten. Projektetstartade och är tänkt att pågå till år 2004.Av regleringsbrev den 20 december2001 framgår att verket har fått i uppdrag attsenast föreslå hur ettvetenskapligt råd vid myndigheten skulle kunna se uti fråga om omfattning, organisationsstruktur,samarbetspartner, arbetssätt m.m. Vidare följer avregleringsbrevet att verket skall vidareutvecklautbildningen till konsumenterna genom insatser somsyftar till att öka ungdomars konsumentkunskaper,genom att i samarbete med utarbeta ensärskild kursplan i konsumenträtt och privatekonomioch genom insatser öka lärares kunskaper ikonsumentfrågor.Utskottet kan mot bakgrund av vad som sålundaredovisats inte se att det föreligger några merväsentliga meningsmotsättningar mellan motionärernaoch regeringen när det gäller synen på undervisningoch forskning på konsumentområdet.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L11 yrkande 1.Informationscentrum för bioteknikUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om attinrätta ett informationscentrum förbioteknik. Utskottet hänvisar till pågåendeberedningsarbete i . Jämförreservation nr 5 (kd).BakgrundBioteknik är när man utnyttjar egenskaper hos cellereller celldelar i tekniska sammanhang. Biotekniskametoder används inom många områden och för mycketskiftande ändamål, t.ex. för att framställaläkemedel och vaccin, för att framställa livsmedeloch foder, för att rena vatten, luft och mark ochför växt- och djurförädling.Avgörande för den moderna bioteknikens utvecklingär framstegen inom molekylärbiologin, där särkiltgentekniken har haft och har stor betydelse.Genteknik utgör ett samlingsbegrepp för flera olikametoder för isolering, mångfaldigande ochinplanterande av genetiskt material i levandeceller. Gentekniken har särskilt kommit atttillämpas inom den naturvetenskapliga och medicinskagrundforskningen och växtförädlingen. Regleringen avgentekniken inom jordbruk och handel är i dagföremål för översyn både inom landet ochinternationellt.Bioteknikkommittén lade fram betänkandet(SOU 2000:103) Att spränga gränser Bioteknikensmöjligheter och risker. Kommittén konstaterar attmedborgarnas möjligheter till insyn ochmedinflytande i den snabba biotekniska utvecklingenär otillräckliga och ses som ett uppenbartdemokratiskt problem. Betänkandet bereds förnärvarande inom Regeringskansliet.MotionenKjell Eldensjö m.fl. (kd) anför i motion L13 attstudier visar att svenskar generellt sett har en mernegativ hållning till genetiskt modifieradeorganismer (GMO) än de flesta andra i Västeuropa.Detta måste, anser motionärerna, tas på störstaallvar. Ett informationscentrum för bioteknik börupprättas. Detta bör ges regeringen till känna(yrkande 6).Utskottets ställningstagandeUtskottet delar motionärernas uppfattning att det ärviktigt att information om genmodifierade produkterär lättillgänglig för konsumenterna.Bioteknikkommittén har också föreslagit attkonsumenternas krav på ett fritt och informerat valnär det gäller livsmedel måste tillgodoses och attgenetiskt framställda produkter skall omfattas avkrav på obligatorisk märkning under helaframställningsprocessen från råvara tillslutprodukt. I avvaktan på resultatet av denfortsatta beredningen av Bioteknikkommitténsbetänkande är utskottet inte berett att förnärvarande förorda bifall till motionsyrkandet.Riksdagen bör därför avslå motion L13 yrkande 6.KällsorteringUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden ominsamling av trasiga elartiklar och annatfarligt avfall. Utskottet hänvisar tillpågående beredningsarbete inomRegeringskansliet.BakgrundKommunerna ansvarar enligt 15 kap. förinsamling, transport och omhändertagande avhushållsavfall som inte är föremål för s.k.producentansvar. Kommunen bestämmer själv huravfallshanteringen skall organiseras och beslutar omden avgift som hushållen skall betala för tjänsten.Såvitt avser vissa produkter har det införts ettförfattningsreglerat producentansvar i syfte attskapa en drivkraft för producenterna att utvecklaprodukter som är mindre miljöbelastande och attskapa en miljöriktig hantering. Producentansvaretgäller returpapper, däck, förpackningar, bilar samtelektriska och elektroniska produkter.I och med producentansvaret har också hushållenfått ett ansvar för utsortering av avfall ochavlämning av detta avfall vid insamlingsstationersom producenterna tillhandahåller. Ansvaret förinformation om denna avfallshantering delas mellanproducenter och kommunerna. Källsortering av avfalltillhandahålls därför av både producenter ochkommuner.Riksdagens revisorer granskade effekterna av det producentansvar som infördesår . Enligt revisorernas rapport (Rapport1998/99:11, revisorer, i avfallshanteringen) fanns det problemmed bl.a. bristande tillgänglighet tillåtervinningsstationerna.Detta föranledde regeringen att tillsätta enutredning om producentansvaret. Utredningens uppdragvar att göra en bred översyn av producentansvaretsamt att utreda hur garantier för producentansvaretsfullföljande och funktion skulle kunna utformas.Utredningen lämnade sitt slutbetänkande den 5december 2001 (SOU 2001:102) Resurs i retur. Ett avutredningens förslag innebär en utökadfastighetsnära insamling av avfall. Det harinhämtats att regeringen avser att taställning till utredningens förslag.SkrivelsenRegeringen konstaterar att hushållen har en viktigroll i kretsloppsarbetet genom källsortering avavfall på platser som tillhandahålls av producenteroch kommuner. I skrivelsen hänvisas till att detinförts ett författningsreglerat producentansvarsamt att regeringen har föreslagit att den totalamängden genererat avfall inte bör öka och attmängden deponerat avfall skall minska tillår 2005.Vidare framhålls bl.a. Konsumentverketsuppfattning att det är angeläget att skapa ettsystem med tydliga instruktioner och som täckerinsamling av allt hushållsavfall på ett och sammainsamlingsställe. Det redogörs också för att verketunder höll överläggningar med representanterför och renhållningsbranschen föratt få dem att i ökad omfattning beaktakonsumentaspekter.I skrivelsen redovisas vidare den utredning omproducentansvar som redogjorts för ovan.MotionernaI motion L12 av och (båda s) framhålls vikten av att det finnsuppsamlingsplatser nära hushållen så atttransporterna och därmed ytterligare miljöbelastninginte ökar. Motionärerna anser att krav därför börställas som gör att det går betydligt enklare attlämna trasiga elartiklar. Detta bör ges regeringentill känna (yrkande 3).Kjell Eldensjö m.fl. (kd) anser i motion L13 måste till för att konsumenterna verkligen skallsortera sitt avfall på rätt sätt. Särskilt angelägetär detta gällande farligt avfall. För att underlättaför konsumenterna att sortera farligt avfall måste,enligt motionärernas uppfattning, insamlingenunderlättas. Ett sätt är att införa hushållsnärainsamling, vilket innebär att det finns holkar förfarligt avfall i anslutning till hushållenssoptunnor. En utredning bör tillsättas för attundersöka möjligheten att införa hushållsnärainsamling. Detta bör ges regeringen till känna(yrkande 11).Utskottets ställningstagandeUtskottet utgår från att de frågor som tas upp imotionerna kommer att beaktas i samband med attregeringen behandlar Producentansvarsutredningensslutbetänkande och avstyrker därför bifall tillmotionerna L12 yrkande 3 och L13 yrkande 11.EmballageUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande om attminska volymen för varuemballage. Jämförreservation nr 6 (kd).Gällande bestämmelser m.m.I förordningen (1997:185) om producentansvar förförpackningar finns krav på att förpackningarutformas så att återanvändning och återvinningfrämjas som förpackningens funktion intebegränsas.Inom EU pågår olika övergripande initiativ påmiljöområdet. Kommissionen har föreslagit enintegrerad produktpolicy (IPP) samt en nykemikaliestrategi. Vidare planeras en temainriktadstrategi om resurshushållning inom EU:s sjättemiljöhandlingprogram. Syftet med dessa initiativ ärbl.a. att minska innehållet av farliga ämnen iprodukter och minska resursslöseriet. IPP-förslagethandlar bl.a. om att produktinformation skallinföras för alla produkter under de närmaste åren.MotionenKjell Eldensjö m.fl. (kd) yrkar i motion L13 attriksdagen tillkännager för regeringen som sin meningatt regeringen skall verka för att minska volymen avvaruemballage, särskilt sådana som består av olikamaterial. Motionärerna anser att många varor i daghar onödigt omfattande och komplicerat emballage(yrkande 10).Utskottets ställningstagandeUtskottet delar motionärernas uppfattning att det ärav stor vikt att emballage inte är mer omfattande ännödvändigt för att skydda produkten i fråga samt attemballagen utformas så att framställningen ochavfallsprodukten av dem har så lite negativ inverkansom möjligt på miljön. Mot bakgrund av vadregeringen anfört i skrivelsen kan utskottet inte seatt det finns någon meningsmotsättning mellanmotionärernas synpunkter och regeringens när detgäller onödigt emballage.Med det anförda föreslår utskottet att motion L13yrkande 10 avslås.MiljömärkningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden om frivillig och självfinansierad varumärkning samt om prioritering av miljömärkta varor.Utskottet hänvisar till bl.a. tidigareställningstaganden från sida.Jämför reservation nr 7 (m) och nr 8 (kd).BakgrundUnder senare år har det vuxit fram ett antalmärkningssystem som syftar till att visa att vissaprodukter eller tjänster uppfyller särskildakriterier, exempelvis vad gäller miljöbelastningeller produktionsförhållanden. På så sätt geskonsumenten en möjlighet att genom ett aktivt val avprodukt eller tjänst göra ett ställningstagande,exempelvis i en viss etisk fråga. Som exempel påsådan märkning kan nämnas frivilligrättvisemärkning, positiv miljömärkning ochjämställdhetsmärkning.Rättvisemärkningen lanserades ochgaranterar odlare och lantarbetare i tredje världenen skälig ersättning för sitt arbete och bättrebetalt än vad det aktuella världsmarknadsprisetmedger. Inköpen sker direkt från producenten, somhar rätt till avtal och möjlighettill förskottsbetalning. Dessutom ges en premie förekologisk odling. För anställda krävs minimilöner,och barnarbete får inte förekomma. Bakom den svenskarättvisemärkningen står bl.a. fackliga och kristnaorganisationer.Positiv miljömärkning innebär att de produkter somär minst miljöbelastande inom en produktgrupp lyftsfram med hjälp av ett miljömärke. Märkningen byggerpå att kriterier fastställs för olikaproduktgrupper. Kriterierna anger vilka miljö- ochfunktionskrav som skall vara uppfyllda för att enprodukt skall kunna tilldelas miljömärket. Runt om ivärlden finns en rad olika miljömärken, bl.a. detnordiska miljömärkningssystemet Svanen och deneuropeiska miljömärkningen EU-blomman.Jämställdhetsmärkning har som syfte att utvecklakvaliteterna på produkter och tjänster på ett sådantsätt att könsaspekterna beaktas. En märkning skallvisa att en produkt eller tjänst är utformad på ettsådant sätt att den är anpassad till både kvinnorsoch mäns behov och villkor eller genom atttillverkaren tillhandahåller produktvarianter förbåda könen.SkrivelsenRegeringen anför att miljömärkningen är ett viktigtredskap som används för att uppnå såväl konsument-som miljöpolitiska mål. Det är dels ett av deviktigaste redskapen för att förmedla informationtill konsumenterna om olika produktersmiljöegenskaper, dels ett viktigt redskap i arbetenför en hållbar utveckling och för en miljöorienteradproduktpolitik.Miljömärkningens uppgift är, enligt regeringen,att vägleda konsumenter, och även professionellainköpare, i deras önskan att välja produkter som ärmer miljöanpassade än andra i övrigt likvärdigaprodukter och på så sätt stimulera enproduktutveckling som tar hänsyn till miljön.I skrivelsen uppges att utvecklingen avmiljömärkningssystemen fortsätter kontinuerligtsåväl inom det nordiska samarbetet som inom EU.MotionernaChristel m.fl. (m) anför i motion L11 attför att kunna göra väl underbyggda val behöverkonsumenterna information om olika produktersbeskaffenhet. När de statliga kraven på etiskmärkning, miljömärkning och jämställdhetsmärkningblir för rigida, finns det en risk för att dettaleder till nackdelar för konsumenterna. Orimligakrav på detaljmärkning medför, enligt motionärerna,ett minskat utbud och ökade kostnader förkonsumenterna. Självreglering och godbranschsedvänja är bättre än lagar och regler omstatlig märkning. Märkning av varor bör därför varafrivillig och självfinansierad. Motionärerna yrkaratt tillkännager för regeringen som sinmening vad som anförts om märkning av varor (yrkande3).I motion L13 framhåller m.fl. (kd)att det är av värde för konsumenterna att statligamyndigheter är starkt pådrivande imiljömärkningsfrågan och att de på ettlättillgängligt sätt ger kunskap om de olikamiljömärkningarnas innebörd och hur dessa kanjämföras med varandra. Motionärerna vill atttillhandahållande av varor som når upp tillkriterierna för miljömärkning i ännu högre grad skall uppmuntras och prioriteras i den statligakonsumentpolitiken, liksom spridandet av kunskap omderas innebörd och jämförbarhet sinsemellan. Dettabör ges regeringen till känna (yrkande 1).Utskottets ställningstagandeVad först gäller motion L11 yrkande 3 vidhållerutskottet sin uppfattning (bet.2001/02:LU2). Utskottet anser således i likhet medregeringen att miljömärkning och etisk märkning ärviktiga verktyg för konsumenterna för att kunna göraväl avvägda val på marknaden. Därtill kommer attvarken miljömärkning eller etisk märkning ärobligatoriska. Ett bifall till motionsyrkandet tordedärför inte tjäna något syfte, varför utskottetavstyrker bifall till motion L11 yrkande 3.Vad därefter gäller motion L13 yrkande 1 omprioritering och uppmuntran av miljömärkta varor ochspridandet av kunskap om dessa, kan utskottetkonstatera att i regeringensregleringsbrev fått i uppdragbl.a. att öka andelen varor och tjänster som utöver att vara funktionella och säkra uppfyllerhöga krav på miljöanpassning och är försedda medkorrekt och relevant information. Vidare skallverket stödja konsumentorganisationer och andraorganisationer som engagerar sig i konsumentfrågor.Under år 2002 skall miljöorganisationerskonsumentprojekt och projekt med inriktning pågrupper som vanligtvis inte nås avkonsumentinformation i tillräcklig utsträckningprioriteras.Med hänvisning härtill kan utskottet inte finnanågra direkta meningsmotsättningar mellanmotionärerna och regeringen. Det finns därför inteskäl för någon särskild åtgärd. Bifalltill motion L13 yrkande 1 avstyrks därför.Nordisk miljömärkningUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden omsjävfinansiering av det nordiskamiljömärkningssystemet som mål samt omkonkurrensneutralt statligt stöd tillmiljömärkning. Utskottet hänvisar till bl.a.aviserat regeringsförslag. Jämför reservationnr 9 (m).Det nordiska miljömärkningssystemetDet nordiska miljömärkningssystemet Svanen infördesår efter förslag av de nordiskakonsumentministrarna. Målet medmiljömärkningssystemet Svanen är att det skallfrämja utveckling, produktion och marknadsföring avprodukter som har reducerad påverkan på miljön underhela sin livscykel. Syftet är även att förbättrainformationen till konsumenterna om produkterspåverkan på miljön. Märkningen är positiv(framhåller en produkt som är mer miljöanpassad änen annan) och frivillig för producenterna attanvända efter ansökan. Samtliga nordiska länderdeltar numera i märkningsordningen. Miljömärket ären stiliserad svan.Det är bestående avkonsumentministrarna som beslutar om riktlinjer förverksamheten. De olika nordiska länderna ärrepresenterade i en nordisk miljömärkningsnämnd.Nämnden fastställer kriterierna på viss tid.Kriterierna revideras successivt för att säkerställaatt de Svanmärkta produkterna tillhör debästa från miljösynpunkt jämfört med andra produkterav samma typ. har kriterier fastställts förca 50 produktgrupper. En miljömärkningslicens i ettav de nordiska länderna ger möjlighet att användamiljömärket i övriga nordiska länder efterregistrering.Svenska staten och i (SIS)träffade ett avtal efter beslutet om Svanen förfrivillig positiv märkning av produkter.Utgångspunkten för den överenskommelsen var attverksamheten skulle bli ekonomisktsjälvbärande och finansieras genom avgifter. I ettinledningsskede, då verksamheten byggdes upp, ansågregeringen att ett statligt stöd till verksamhetenvar befogat. Så var också fallet i de övriganordiska länderna.Genom en omstrukturering avmiljömärkningsverksamheten i komförvaltningen av Svanen att föras över till ett förägarna staten och SIS icke vinstgivandeaktiebolag, . Huvudinriktningenför bolagets verksamhet skulle vara densamma som iden tidigare organisationen, och bolagets skötselm.m. skulle som tidigare regleras genom ett avtalmellan ägarna.Konsumentpolitiska kommitténs delbetänkandeI tillsattes komsumentpolitiskakommittén för att bl.a. i en delrapport utvärdera deorganisatoriska formerna och lämna förslag omformerna för det fortsatta statliga engagemanget idet nordiska miljömärkningssystemet. Uppdragetredovisades i ett delbetänkande (SOU 1999:145)Nordisk miljömärkning det statliga engagemanget.Betänkandet remissbehandlades i början av år 2000.Målsättningen från regeringens och sidahar, enligt kommittén, varit attmiljömärkningen skall varasjälvfinansierande genom ersättningar och avgifterfrån de företag som får sina produkter miljömärkta.Det stöd som har lämnats tillmiljömärkningen har motiverats med att det nordiskamiljömärkningssystemet kräver ett omfattandenordiskt samarbete. Stödet har varit avsett,konstaterar kommittén, som bidrag till att täckakostnaderna för kriterieutveckling och revidering avredan fastställda kriterier.Kommittén gör bedömningen att staten har ettomfattande ansvar och långtgående befogenheter attövervaka att det utsedda organet är och förblirlämpligt för uppgiften. Den föreslår därför att detstatliga stödet gradvis reduceras och, i och medutgången av , begränsas till stöd m.m. försådant utvecklingsarbete som inte ärekonomiskt lönsamt.SkrivelsenRegeringen anför att det tidigare fastställda måletom självfinansiering av den nordiska miljömärkningenbör omformuleras på så sätt att ett begränsatstatligt stöd bör kvarstå för att finansiera sådantutvecklingsarbete som inte kan förväntasbära sina egna kostnader.Svanen är, uppger regeringen, den mest kändamiljömärkningen i och är i samtliga nordiskaländer ett högt prioriterat konsument- ochmiljöpolitiskt redskap. I är miljömärkningenett viktigt redskap för att realisera dekonsumentpolitiska miljömålen att utvecklakonsumtions- och produktionsmönster som minskarpåfrestningarna på miljön och bidrar till enlångsiktigt hållbar utveckling.Enligt regeringen har en förutsättning försystemets utveckling varit att de nationella organenhar engagerat sig och deltagit i kriteriearbetet.Kostnaderna för kriterieframtagningen har intekunnat bäras av systemet, och staten har därförårligen bidragit till verksamheten. De statligabidragen varierar kraftigt i de nordiska länderna.Den nordiska utvärderingen som gjorts avSvanmärkningen visar att det kan uppståmotsättningar mellan miljö- och intäktshänsyn vidkriterieutvecklingen i ett system som endastfinansieras av licensintäkter. Ju högre krav somställs, desto färre produkter klarar att uppfylladem, vilket i sin tur medför lägre licensintäkter.Det finns också en risk, anser regeringen, attmiljömärkningsorganen kan beskyllas för att läggaför stor vikt vid intäktspotentialen framförmiljöpotentialen vid val av produktgrupp.Regeringen avser att återkomma medett förslag om finansieringen av den nordiskamiljömärkningen.MotionernaChristel m.fl. (m) anser i motion L11 attett fristående miljömärkningssystem fritt frånpolitisk inblandning skulle vara mera trovärdigt.Det kan vara ett sätt för företag att visamiljömedvetenhet, certifiering ett annat. Det ärinte bra att staten blandar sig i och förhåller sigpartisk till dessa utvärderingsinstrument.Motionärerna yrkar att ger regeringen tillkänna som sin mening att målet om självfinansieringav den nordiska miljömärkningen skall bestå (yrkande4).I motion L14 av m.fl. (v)framhålls att statens stöd till miljömärkningen är ensidigt inriktat mot den nordiskamiljömärkningen Svanen. Andra miljömärkningar såsomDemeter, KRAV och Bra Miljöval är i huvudsakhänvisade till de intäkter deras verksamhetgenererar. Regeringens bedömning att Svanen även iframtiden skall få stöd till sådantutvecklingsarbete som inte kan förväntasbära sina egna kostnader skapar enkonkurrenssituation som entydigt missgynnar defristående miljömärkningarna. Motionärerna anser attdet i och för sig krävs ett statligt stöd förkriterieutveckling och uppbyggnad av certifiering avnya produktområden, men detta stöd bör fördelas påett mera konkurrensneutralt sätt mellan de olikaorganisationerna för miljömärkning. Stöden kanlämpligen, enligt motionärerna, riktas tillsärskilda projekt när nya produktområden skallinföras i miljömärkningen. Detta skall gesregeringen till känna (yrkande 4).Utskottets ställningstagandeRegeringen har aviserat att den avser att underinnevarande år komma med ett förslag som innebär enomformulering av det tidigare fastställdasjälvfinansieringsmålet för det nordiskamiljömärkningssystemet Svanen. Utskottet anser inteatt det finns skäl att föregripa regeringensförslag. I sammanhanget vill utskottet också erinraom de uttalanden som gjordes i detav godkända betänkande 2001/02:LU2 om detpositiva i att regeringen avser att avsätta medelför att organisationer skall kunna söka medel föratt utveckla kriterier för märkning men att det inteborde ankomma på utskottet att göra några närmareuttalanden vad gäller fördelningen av dessa medeleller formerna för denna.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L11 yrkande 4 och L14 yrkande 4.Märkning av köttUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå ett motionsyrkande ommärkning av annat svenskt kött än nötkött.Utskottet hänvisar till pågående arbete inomEU.Allmän bakgrundInom EU gäller rådetsförordning (EG) nr 2772/99 om allmänna bestämmelserför ett obligatoriskt system för märkning avnötkött. gällerEuropaparlamentets och rådets förordning (EG) nr1760/2000 av om upprättande av ettsystem för identifiering och registrering avnötkreatur samt märkning av nötkött ochnötköttsprodukter. Förordningen innebär att aktöreroch organisationer som saluför nötkött inomgemenskapen skall märka köttet. Det obligatoriskamärkningssystemet skall bl.a. innehålla ettreferensnummer eller en referenskod som säkerställersambandet mellan köttet och djuret eller djuren.Detta nummer kan utgöras av identifieringsnumret fördet enskilda djur från vilket nötköttet kommer elleridentifieringsnumret för en grupp djur,godkännandenummer för det slakteri där djuret ellergruppen djur slaktades samt medlemsstat eller tredjeland där slakteriet är beläget ellergodkännandenummer för den styckningsanläggning därslaktkroppen eller gruppen slaktkroppar styckadessamt medlemsstat eller tredje land där anläggningenär belägen.Från och med den 1 januari 2002 skall aktörer ochorganisationer även ange medlemsstat eller tredjeland där djuret är fött, alla medlemsstater ellertredje land där djuret är uppfött samt medlemsstateller tredje land där djuret har slaktats. Arbetehar också inletts med ett liknande men enklaresystem för grisar. I finns enfrivillig branschöverenskommelse omursprungsmärkning av allt kött.Enligt kommissionens förslag KOM(2001)475 tillEuropaparlamentets och rådets förordning om allmännaprinciper och krav för livsmedelslagstiftning, ominrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten ochom förfaranden i frågor som gällerlivsmedelssäkerhet skall bl.a. livsmedel, foder,livsmedelsproducerande djur och alla andra ämnen somär avsedda för eller kan antas ingå i ett livsmedeleller ett foder kunna spåras genom hela produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan.