bet · GP01LU10 · 2002-04-09 00:00:00 — Möjligheten för en skadelidande att istället vända sig mot vårdgivaren med enskadeståndstalan finns dock fortfarande kvar, ochpatientskadelagen inskränker således inte rätten attföra talan om skadestånd i anledning av inträffadskada.Patientskadelagen innehåller en preskriptionsregeli 23 §. Enligt första stycket är från det att den skadelidande fick kännedomom att anspråket kunde göras gällande. Rätten tillpatientskadeersättning förloras i vart fall om denskadelidande inte väcker talan från dentidpunkt då skadan orsakades. Preskriptionsavbrottkan även ske genom en anmälan till vårdgivaren ellerförsäkringsgivaren. I andra stycket finns enbestämmelse som syftar till att hindra rättsförlustför den skadelidande när han eller hon väl anmältskadan till försäkringsgivaren men ärendet reglerasförst sedan treårs- eller tioårsfristen gått uteller . Bestämmelsen innebäratt om den som vill ha ersättning gjort en anmälanhos vårdgivaren eller försäkringsgivaren inom dentid som anges i första stycket har han eller honalltid på sig att väcka talan sedan haneller hon fått del av försäkringsgivarens slutligaställningstagande i ärendet.MotionernaBengt-Ola m.fl. (s) anför i motion L320 attpatientskadelagen inneburit vissa försämringar iförhållande till den frivilliga patientförsäkringen,bl.a. när det gäller förutsättningarna förersättning. Motionärerna framhåller attPatientskadenämnden inte beviljar ersättning när detkan antas att en behandling utlöst en latentsjukdom. Enligt motionen bör en översyn göras avpatientskadelagen i syfte att garantera patienternasrätt till ersättning.I motion L238 av () framhålls attdet förekommer att patienter drabbas av skador inomsjukvården i form av smittat blod men att de fårkännedom om skadan först sedan preskriptionstidenför ersättningskravet gått ut. Mot denna bakgrundbör, enligt motionen, preskriptionsreglerna ipatientskadelagen ändras till förmån för patienten.Man bör också, anförs det vidare, kunna tolkanuvarande preskriptionsregler förmånligt beträffandepatienter som smittats långt tillbaka.Tidigare behandlingVåren 2001 behandlade utskottet motioner ompatientskadelagen med liknande inriktning som de nuaktuella motionerna (bet. 2000/01:LU19). Utskottetpekade på att revisorer då hade inlett ens.k. förstudie angående granskning avpatientskadelagen. Studien avsågs bli klar tillhösten 2001. Förstudien byggde på ett förslag tillgranskningsärende till revisorer somlagutskottet lämnat . I underlaget tillförslaget konstaterade utskottet attpatientskadelagen varit i kraft och attnågon utvärdering av reformen och närmareundersökning av den praktiska tillämpningen avlagens bestämmelser inte kommit till stånd. Dengrundläggande och enkla frågeställningen för engranskning borde enligt utskottet vara ompatientskadelagen både från patienternas ochvårdgivarnas utgångspunkter fungerar på det sättsom var tänkt vid lagens tillkomst (se bilaga 2 tilllagutskottets protokoll 1999/2000:26).Utskottet ansåg att , i avbidan påpågående utredningsarbete, inte borde vidta någonåtgärd med anledning av motionerna, och avstyrktebifall till dessa. följde utskottet.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan konstatera att revisorerden beslutat att inte gå vidaremed det av lagutskottet föreslagnagranskningsärendet. Skälet härtill var attSocialdepartementet hade för avsikt att inleda engranskning av patientskadelagen under hösten 2001.Såvitt utskottet är bekant har emellertid någotsådant arbete ännu inte påbörjats.Mot denna bakgrund har utskottet den 12 mars 2002ånyo beslutat att föreslå att patientskadelagen blirföremål för revisorernas granskning (selagutskottets protokoll 2001/02:19 och 20 samtbilaga 3 till sistnämnda protokoll). Förslaget äridentiskt med det som utskottet föreslog revisorernaden 11 april 2000.Med hänsyn till det anförda anser utskottet attriksdagen inte nu bör vidta någon ytterligare åtgärdmed anledning av motionerna L320 och L238. Utskottetföreslår därför att avslår motionerna.Utvidgat ansvar förtrafikförsäkringenUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande som förordar ett utvidgatansvar för trafikförsäkringen bör avslås.Utskottet anser att den fortsatta beredningenav förslag inte börföregripas. Jämför reservation nr 3 (kd).Allmän bakgrundGenom trafikskadelagen (1975:1410) åläggs varjemotorfordonsägare att ha trafikförsäkring för sittfordon. Ersättning betalas ur trafikförsäkringen, såsnart någon i fordonet skadats. Både förare ochpassagerare har rätt till ersättning. Dessutom utgårersättning ur trafikförsäkringen till andra, t.ex.cyklister och fotgängare, som skadas till följd avtrafik med fordonet. Full ersättning utgår för allapersonskador, oberoende av om någon har skuld tillolyckan eller inte. Ersättning till förare ochpassagerare betalas ur det egna fordonetstrafikförsäkring även om skadorna skulle hauppkommit vid en kollision med ett annat fordon. Omskadorna har orsakats genom vållande i samband medförandet av ett annat fordon, kan detförsäkringsbolag som har betalat ut ersättningenkräva den tillbaka från försäkringen för det andrafordonet.Den ersättning som skall utgå fråntrafikförsäkringen skall bedömas med ledning av vadsom föreskrivs i 5 kap. skadeståndslagen och lagen(1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor. Dettainnebär bl.a. att trafikskadeersättning till den somorsakats personskada i följd av trafik medmotordrivet fordon skall omfatta ersättning försjukvårdskostnader och andra utgifter,inkomstförlust samt ideell skada. Av 5 kap. 3 §skadeståndslagen följer emellertid att vidbestämmande av ersättning för inkomstförlust skallavräknas förmån som den skadelidande med anledningav förlusten har rätt till i form av ersättning sombetalas på grund av obligatorisk försäkring enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring eller på grundav lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring ellernågon annan likartad förmån. Avräkning skall ocksågöras för pension eller annan periodisk ersättningeller sjuklön, om förmånen betalas av enarbetsgivare eller på grund av en försäkring som ären anställningsförmån.MotionsyrkandetEnligt motion MJ423 av m.fl. (kd)bör kostnaderna för trafikskadade ligga påtrafikförsäkringen. Det skulle, enligt motionen,medföra att försäkringsbolagen blir mer aktiva påtrafiksäkerhetsområdet. I motionen begärs attregeringen lägger fram förslag till ändring avtrafikförsäkringen i enlighet med det anförda(yrkande 14).Tidigare behandlingRiksdagen har vid flera tillfällen tidigarebehandlat liknande motioner som den nu aktuella. Dåfrågan behandlades konstaterade utskotteti sitt av godkända betänkande 1992/93:LU35att motionärernas förslag innebar en genomgripandeförändring, inte bara när det gäller det nuvarandetrafikförsäkringssystemet, utan också på ett flertalandra områden. Med hänvisning till ett planeratutredningsarbete i syfte att se över möjligheternaatt använda trafikförsäkringarna som ett incitamentför att förbättra trafiksäkerheten avstyrkteutskottet bifall till de då aktuella motionerna.Då spörsmålet ånyo aktualiserades motionsvägenvåren 1996 hade utskottet erfarit att en arbetsgruppinom utarbetat ett förslagangående försäkringsbranschens möjligheter att taöver vissa av de kostnader för trafikskador som det allmänna ansvarar för (bet. 1995/96:LU20).Försäkringsförbundet presenterade arbetsgruppensöverväganden i en rapport somingetts till . Enligt rapportenär det ett realistiskt alternativ atttrafikförsäkringsbolagen övertar det ekonomiskaansvaret dels för inkomstförlust vid personskadaunder yrkesaktiv tid, dels för sådan rehabiliteringsom syftar till att den skadelidande i störstamöjliga utsträckning skall kunna bidra till sinförsörjning . Däremot börenligt rapporten samhället även i fortsättningen ståför sjukvårdskostnaderna. Det utökade ansvaret förtrafikförsäkringen bedöms i rapporten få en radpositiva effekter samt skapa större klarhet omtrafikens kostnader. Därutöver förbättrasmöjligheterna att använda försäkringen itrafiksäkerhetsarbetet. I rapporten görs vidarevissa ekonomiska bedömningar omskadekostnadsökningar för försäkringsbolagen ochvilka höjningar av trafikförsäkringspremien somskulle behövas.Utskottet såg positivt på att frågor omförsäkringars möjligheter att ge incitament tillskadeförebyggande åtgärder aktualiserats i olikasammanhang . Enligt utskottets meningborde resultatet av den fortsatta behandlingen inomRegeringskansliet av rapportavvaktas. Utskottet avstyrkte med det anfördabifall till motionen i fråga.När frågan om ett utvidgat ansvar förtrafikförsäkringen åter behandlades av utskottetvåren med anledning av en motion pekadeutskottet på uppdrag att seöver reglerna om samordningen vid personskada mellanskadestånd, ersättning från offentlig försäkring ochersättning från försäkringar av annat slag (dir.1999:18). Huvudfrågan för kommittén var att taställning till vem som i olika situationer slutligtskall svara för ersättningen till den som drabbatsav en personskada. I direktiven anfördes bl.a. attdet för vissa verksamhetsområden satts i fråga omdet är rimligt att det allmänna svarar för en såstor del av kostnaderna för personskador som ärfallet . Kommittén skulle överväga om ansvareti större utsträckning kan överföras till dem som ärupphov till kostnaderna. Enligt utskottets meningfanns det anledning att avvakta det utredningsarbetesom sålunda pågick, varför utskottet avstyrktebifall till den då aktuella motionen (bet.2000/01:LU19). följde utskottet.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan nu konstatera att Personskadekommitténavslutat sitt uppdrag genom att i januari 2002överlämna betänkandet (SOU 2002:1) Samordning ochregress Ersättning vid personskada.Personskadekommitténs majoritet har stannat föratt inte förorda ett utvidgat ansvar förtrafikförsäkringen, medan en minoritet uttalar sigför en sådan reform. Sammanfattningsvis konstaterarkommittémajoriteten att en utvidgning avtrafikförsäkringens ansvar till att omfatta också endel av vad som täcks av den allmänna försäkringenskulle utgöra ett principiellt betydelsefullt avstegfrån socialförsäkringssystemets generella räckvidd.En sådan förändring bör, enligt kommittémajoriteten,inte komma i fråga annat än om mycket betydandefördelar står att vinna. Det kan, anförs det, finnasvisst fog för uppfattningen att den yrkes- ocharbetslivsinriktade rehabiliteringen intefungerar helt tillfredsställande. ärfrågan om den framtida rehabiliteringen föremål förutredning och med hänsyn till detta förefaller detkommittémajoriteten mindre lämpligt att nu ta uppfrågan om en ändrad organisation avrehabiliteringsverksamheten på ett speciellt område.De främsta fördelar som en överföring avkostnadsansvaret kan medföra är i stället, anförkommittémajoriteten, av statsfinansiell natur. Dessafördelar utgör, enligt majoritetens mening, intetillräckligt starka skäl att bryta upp de generellatrygghetssystemen.I en reservation av kommittéledamöter frånModerata samlingspartiet, ,anförs bl.a. att omden obligatoriska trafikförsäkringen ges ett utökatekonomiskt ansvar för personskador i trafiken bördet leda till att medborgarna och det allmänna fåren klarare bild av de samlade kostnaderna för sådanaskador. Likaså tjänas, enligt reservationen, deteftersträvansvärda syftet att hänföra verkligakostnader till det ställe där de hör hemma. Dessutombör, anförs det, försäkringsbolagens intresse öka avatt i olika former medverka till att stärkasäkerheten i trafiken ju större andel av de samladeskadekostnaderna som belastar försäkringen.Utskottet anser för sin del att den fortsattaberedningen av betänkande intebör föregripas genom någon åtgärd medanledning av det nu aktuella motionsyrkandet.Utskottet föreslår därför att avslårmotion MJ423 yrkande 14.Skadeprövningsnämndernas roll m.m.Utskottets förslag i korthetTvå motioner vari framförs kritik avskadeprövningsnämndernas roll ochsammansättning bör avslås. Utskottet anslutersig till de bedömningar som tidigare gjortsav Kommittén om ideell skada och avregeringen.Allmän bakgrundI princip är det allmän domstol som prövar anspråkpå skadestånd för personskada. I den månskadeståndsanspråket täcks av en försäkring, vilketoftast är fallet, regleras det dock i första hand avförsäkringsbolaget. Innan bolaget fattar beslut iersättningsfrågan skall yttrande i vissa fallinhämtas från en för den aktuella försäkringengemensam skadeprövningsnämnd. En sådan nämnd utgörTrafikskadenämnden.Enligt 6 § första styckettrafikförsäkringsförordningen (1976:359) skallsamtliga trafikförsäkringsbolag tillsammans medTrafikförsäkringsföreningen upprätthålla och bekostaen skaderegleringsnämnd, vars reglemente godkänns avregeringen. Denna nämnd, som benämnsTrafikskadenämnden, inrättades sedan det viden granskning av framkommitvissa brister i försäkringsbolagens reglering avtrafikskador.Trafikskadenämndens uppgift är att verka för enenhetlig och skälig skadereglering. Nämnden avgerrådgivande yttranden till försäkringsbolag i ärendenom ersättning för personskada från trafikförsäkring.Domstol eller annan myndighet kan också begärayttrande av nämnden.Enligt 6 § andra styckettrafikförsäkringsförordningen skall, innanskadelidande erbjuds uppgörelse i en sådan viktigareersättningsfråga som anges i reglementet förTrafikskadenämnden, frågan hänskjutas till nämndenför yttrande. Detta skall ske bl.a. när frågan angårersättning under invaliditetstid, om den medicinskainvaliditeten uppgår till eller,beträffande inkomstförlust, om förlusten per åruppgår till minst ett halvt basbelopp. Oavsett vadfrågan angår skall försäkringsbolagen alltidhänskjuta ärenden om personskadeersättning , om den skadelidande begär deteller särskilda skäl föranleder det.En skadelidande som inte är nöjd med denuppgörelse som försäkringsbolaget erbjuder efterTrafikskadenämndens yttrande är oförhindrad attvända sig till domstol för att få ersättninsgfråganprövad i rättslig ordning.Trafikskadenämnden består av en ordförande, femvice ordförande, tolv lekmannaledamöter och tolvbolagsledamöter. Ordföranden och vice ordförandenskall vara lagfarna och ha domarerfarenhet.Bolagsledamöterna skall ha ingående kunskap om ocherfarenhet av reglering av personskador. De får intedelta i behandlingen av ärende från ettförsäkringsbolag där de är anställda. Ordförandenutses av regeringen. Övriga ledamöter och ersättareför dem utses av på förslag avTrafikförsäkringsföreningen beträffandebolagsledamöterna och på förslag av arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer när det gällerlekmannaledamöterna.På försäkringsområdet finns också ett flertalolika branschgemensamma nämnder som har som huvudman. Hit hör bl.a.Ansvarsförsäkringens Personskadenämnd,, samt Rättsskyddsnämnden.Nämndernas utlåtanden är vägledande när det gällertill exempel tolkning av försäkringsvillkor ochpraxis inom skaderegleringen. Nämnderna avger somregel yttrande på begäran av försäkringsbolag.Försäkringsbolagen är också i de flesta fallskyldiga att låta ett ärende prövas i en nämnd om enskadelidande begär det.En utförlig redogörelse förskadeprövningsnämnderna finns i Kommittén om ideellskadas slutbetänkande (SOU 1995:33) Ersättning förideell skada vid personskada (s. 177 f.)MotionernaKenth () kritiserar i motion L305 att deti skadeprövningsnämnderna, bl.a. ,finns korporativa inslag genom de intresseledamötersom ingår i nämnderna. Motionären anser attnämnderna bör reformeras och yrkar etttillkännagivande med denna innebörd.Samma inriktning har yrkandet i motion L303 avKenth ()() haruppgett att förbundet är relativt positivt inställdtill och dess arbete. som ett praktiskt alternativ tilldomstolar, som inte utgör en realistiskmöjlighet för den skadedrabbade, framför allt pågrund av risken att drabbas av högarättegångskostnader. Förbundet är inte negativt tilldomstolsprocess som sådan om den kunde göraspraktiskt tillgänglig för skadedrabbade i gemen,t.ex. genom ett utökat rättsskydd.Enligt harTrafikskadenämnden en mycket viktig roll att spela.Finansinspektionen har uppgett att inspektionen ärkritisk till roll. Man kan,enligt , ifrågasätta att visstslag av personskada försäkringsmässigt skallhandläggas i en särskild ordning.Försäkringskollektivet uppfattar i allmänhetTrafikskadenämnden som en stalig myndighet, vilketden inte är. Dess konstitutionella roll är oklar ochFinansinspektionens tillsynsmöjligheter diffusa.Enligt skulle en bättre ordningvara att i stället för inrätta enreklamationsnämnd på försäkringsområdet med som förebild.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill först peka på attskadeprövningsnämndernas roll samt derasorganisation och verksamhet övervägts av Kommitténom ideell skada. I kommitténs slutbetänkande (SOU1995:33) Ersättning för ideell skada vid personskadakonstaterar kommittén att en överväldigandemajoritet av anspråk på skadestånd för personskadabehandlas av olika rådgivande nämnder som ärverksamma på försäkringsområdet, framför alltTrafikskadenämnden och . Genom detta nämndförfarandeerbjuds parterna i skadeärendet möjlighet att på ettförhållandevis enkelt sätt få ledning förbedömningen av deras fall. Mot detta system för attlösa eller förebygga konflikter ompersonskadeersättning kan, enligt kommitténs mening,någon befogad kritik inte riktas. Kommitténframhåller dock att rättsutvecklingen ytterst börstyras av domstolarna. För att stimulera deskadelidande att i principiellt intressanta fallföra saken vidare till domstol bör, enligtkommittén, nämnderna, när rättsfrågorna är ägnadeför prejudikatbildning, avsluta sina yttranden tillförsäkringsbolagen med en rekommendation till dematt oavsett utgången i en domstolsrättegång stå försåväl sina egna som den skadelidandesrättegångskostnader.Kommittén om ideell skada anser vidare attskadeprövningsnämndernas organisation och verksamhetbör utvärderas i särskild ordning. Därvid börövervägas olika frågor om förfarandet vid nämndernaoch om deras sammansättning. De tabeller och andraschabloner som används i den utomrättsligaskaderegleringen för att bestämma ersättning förideell skada bör, anför kommittén, fastställas isamverkan mellan alla berörda skadeprövningsnämnderoch efter inhämtande av synpunkter från olikaintressenter.Regeringen behandlade skadeprövningsnämndernasroll i proposition 2000/01:68 Ersättning för ideellskada. I likhet med Kommittén om ideell skada sågregeringen många fördelar med det svenska systemetmed skadeprövningsnämnder. Detta tvistlösningssysteminnebär, framhöll regeringen, tveklöst en storavlastning för domstolarna. Även för de skadelidandeblir kostnaderna, anfördes i propositionen, oftabetydligt högre i en process vid domstol än vid enprövning i skadeprövningsnämnd. Nämnderna främjarenligt propositionen en enhetlig skadereglering. Ipropositionen anfördes att det från principiellsynpunkt kan vara betänkligt om rättsbildningen påett centralt område inom civilrätten i så liten gradstyrs av de allmänna domstolarna. Det är därför,enligt propositionen, positivt att kunna konstateraatt i ett ökat antal fall undersenare år har tagit ställning i olika frågor rörandeideell personskadeersättning.Sammanfattningsvis anförde regeringen iproposition 2000/01:68 att den delar den bedömningsom Kommittén om ideell skada gjort att samspeletmellan domstolar och nämnder fungerar på ett brasätt och att den nuvarande ordningen ärtillfredsställande. Det finns sålunda enligtregeringen inte anledning att genom lagstiftningförsöka styra prövningen till domstolarna. Vad somsålunda anfördes i propositionen föranledde ingenerinran från utskottets sida vid behandlingen avpropositionen (bet. 2000/01:LU19).Mot bakgrund av det anförda kan utskottet inte seatt ytterligare överväganden i frågan omskadeprövningsnämndernas och särskiltTrafikskadenämndens roll skulletillföra särskilt mycket. Utskottet utgår från attregeringen i lämpligt sammanhang överväger förslagetfrån Kommittén om ideell skada om att nämndernasorganisation och verksamhet bör utvärderas isärskild ordning.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motionerna L303 och L305.Handläggningen av trafikskadeärendenUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på åtgärder för attförbättra de trafikskadades ställning, bl.a.att komma till rätta med långahandläggningstider i trafikskadeärenden, böravslås. Utskottet hänvisar bl.a. till förslagsom framförts till regeringen avFinansinspektionen. Jämför reservation nr 4(v, c).Allmän bakgrundVarje år skadas omkring 43 000 personer i trafiken.Den som skadas erhåller till viss del ersättningfrån det allmänna för vårdkostnader, andra kostnaderoch inkomstförlust. Därutöver betalas enbetydelsefull del från trafikförsäkringen. Merpartenav alla trafikskador regleras av försäkringsbolagen.I olika sammanhang har de långahandläggningstider som ibland uppstår vidregleringen av personskador inom trafikförsäkringenuppmärksammats. har, enligtstatistik sammanställd av ,andelen ärenden med tidsutdräkt, dvs.skaderegleringsperioden ligger mer än två årtillbaka räknat då ärendet kom in tillTrafikskadenämnden, varit av det totalaantalet ärenden som lämnats in till nämnden varjeår.Mot denna bakgrund har påregeringens uppdrag undersökt försäkringsbolagensreglering av personskador inom trafikförsäkringen.Undersökningen har resulterat i en regeringsrapportfrån (dnr 1736-98-319).I rapporten anförs att långa handläggningstiderhos försäkringsbolagen är ett problem för mångapersoner som blivit skadade i trafiken. Samtligaförsäkringsbolag försöker mildra de ekonomiskaeffekterna genom förskott och a conto-utbetalningar.Den ekonomiska osäkerheten kvarstår dock. Det ärdärför, framhålls i rapporten, viktigt att i alladelar av skaderegleringen minskahandläggningstiderna. I rapporten konstateras attdet finns en icke oväsentlig skillnad ihandläggningstiderna mellan försäkringsbolagen. Isyfte att skapa incitament för försäkringsbolagenatt reducera handläggningstiderna förordarFinansinspektionen att branschen offentliggöruppgifter om bolagens handläggningstider. Vidareanser att handläggningstidernaskulle kunna reduceras om bolagen vidtog ett antalolika åtgärder, såsom att förbättra kontrollen avskaderegleringen, för att möjliggöra en bättrestyrning av verksamheten genom väl definieraderiktlinjer och målsättningar och att som ettkomplement anlita den privata sjukvården i störreutsträckning. Handläggningstiderna skulle, enligtFinansinspektionen, också kunna minskas om branschenutarbetade riktlinjer för när läkarintyg kanavvaras. Vidare anser atthandläggningstiderna skulle kunna reduceras med sexmånader om reglerna för den obligatoriska prövningeni ändras i ärenden där parternaär överens om den ersättning som skall utgå.MotionernaEnligt motion L283 av () ärhandläggningstiderna vid trafikskadeärendenoacceptabelt långa. Den skadade drabbas bådepsykiskt och ekonomiskt av detta. Motionärenframhåller att många trafikskadade starktifrågasätter den roll som försäkringsbolagensförtroendeläkare har i skaderegleringen. Motbakgrund av det anförda bör regeringen så snabbt sommöjligt tillsätta en utredning om hurtrafikskadeärenden handläggs i syfte att minskahandläggningstiderna. Utredningen bör också se överförtroendeläkarnas ställning.Även () anser i motion L323 atthandläggningstiderna i trafikskadeärenden måsteförkortas och att regeringen bör vidta åtgärder idetta syfte.Viviann () kritiserar i motion Sf376försäkringsbolagets egna läkares roll iskaderegleringsprocessen. En utredning bör, enligtmotionären, tillsättas som uppmärksammar och seröver dels förtroendeläkarnas beroendeställninggentemot försäkringsbolaget, dels deras medicinskaansvar och dels vilken vikt som iskaderegleringsprocessen tillmäts förtroendeläkarnasbedömning jämfört med den behandlande läkarens.UtvärderingsgruppenEnligt bör utanvidare kravet på prövning kunnaavskaffas i de fall parterna är överens omersättningen. En annan åtgärd i syfte att förkortahandläggningstiderna kan vara att införa en rätt förförsäkringstagaren att vid svåra skador alltid fåbiträde av advokat, vars arvode betalas avförsäkringsbolaget. Konsumenternas Försäkringsbyråhar också ansett att börförbättra sin tillsyn över försäkringsbolagenshandläggning av trafikskadeärenden.