bet · GP01SFU18 · 2002-06-04 00:00:00 — handlar om att säkerställa att det finnsen plan för återgång om det är möjligt.Anders : Låt mig anknyta till vad AnnaHedborg sade till det gäller närvaron på arbetsplatsen ärdet naturligtvis riktigt att alla inte vill gåtillbaka till den arbetsplats där de harvarit. Bl.a. därför tror vi att det är viktigtatt man ger större makt till den enskilde. Detkan vara ett kompetenssparande som innebär kan vidareutbilda sig själv utifrån sinaegna önskemål. Vi har i andra sammanhang frånSACO:s sida sagt att man också skulle kunnatänka sig att ordna anställningsskyddet på ettannat sätt än . är det ju knutettill en arbetsgivare, men det skulle kunnavara knutet till arbetsmarknaden, så att mankan byta arbetsgivare utan att man förlorarsin senioritet.Du ställde också en fråga om vår dialog medförsäkringskassan. Man kan säga att dendialogen naturligtvis färgas av attförsäkringskassans anställda medarbetare harför mycket att göra som det är . Det ropasen del från läkarhåll, men man får inte alltidsvar - eller så tar det tid innan man fårsvar. Vi tror att dialogen skulle kunna blibättre, om man uttrycker sig positivt. Detfinns utrymme för förbättringar. Som viskriver i vårt remissvar tror vi också att enstatlig myndighet vore en bättreorganisationsform för försäkringskassorna änden man har i dag.Hans Andersson frågar varför vi vet så lite.Det är helt enkelt för att det inte finnsnågon bra statistik. Det är ett av problemenpå området. Jag vill inte säga att det är enföljd av försäkringskassesystemetsorganisation, men i vilket fall som helst såär det på det här sättet. Ni har ingen brastatistik till ert förfogande, och vi har detinte heller. Jag är inte heller utan vidaresäker på att RFV har det. De körningar somgörs är i princip körningar, där mantar fram det hela och tittar på sjukligheten.Det är helt enkelt undermålig statistik. Vibrukar inte alltid efterfråga stora registerfrån , men i det här falletbehövs det förbättringar.Man frågar också varför vi inte har gjortmer. Vi är tagna på sängen av det här, precissom alla andra. Ohälsotalet har ju i principfördubblats , och det haringen kunnat förutse. Vi är beredda att göramer, men vi erkänner även i detta fall att vihade kunnat göra mer tidigare. Jag visarödmjukhet här.Lennart Klockare undrar om vi kan sjukskrivapå deltid osv. Självfallet - det borde vi göramer. Där behövs en dialog medföretagshälsovården och med arbetsgivaren föratt försöka få den individ som det handlar omatt få vara på sin arbetsplats på deltid. Vibör även förskriva motion, bättre kost osv.,säger han. Det är ju en sak som den enskildemåste avgöra själv - om han eller hon villmotionera eller äta bättre. I vilket fall somhelst är det vår uppgift att försöka geinformation om detta.Inom läkarkåren har vi satt i gång endiskussion just för att se hur vi sjukskriver,på vilket sätt vi gör det och varför vi har destora skillnader som finns. Vad kan vi göraför att lära oss av varandra och använda dettainstrument på ett bättre sätt än vad vi hargjort ? Vi har satt i gång med detta,men vi är inte klara.Alf Eckerhall: När det gäller skillnadermellan kommuner och län så är jag övertygad omatt en stor del av skillnaderna beror på helt enkelt tillämpar lokal praxis. Vi harföreslagit från vårt håll att man borde geförsäkringskassorna ett ordentligt lyft så attförsäkringskassorna själva får bestämma. Iförsäkringsbolagen bestämmer man själv, och inormala myndigheter bestämmer man också. Men iförsäkringskassorna är det folk utifrån somkommer in och ska sitta och bestämma isocialförsäkringsnämnderna och som i övrigtinte har någon anknytning tillförsäkringskassan. Denna fråga är utredd, ochförslag har lagts fram.Jag tror att det är nödvändigt attstatsmakterna sätter ned foten och ser tillatt det blir enhetlighet. Själv är jagövertygad om att en stor del av siffrorna isjukförsäkringen används för annat ändamål,t.ex. arbetslöshet, på vissa håll. Det äralltså arbetslöshetsförsäkring, och det är detinte meningen att det ska vara, utan det skavara arbetsoförmåga.Det är inte rimligt att det är så storaskillnader som det är mellan kommuner,försäkringskassor och län. Tar man ett län såser man att det är så sammansatt attskillnaderna inom olika branscher jämnar utvarandra. Då borde det inte vara så storskillnad mellan de nordligaste länen ochHalland, tidigare och . Detmåste finnas en rimlighetsgräns någonstans.Men gör man ingenting så kommer det attfortsätta på det här viset, och den lokalapraxisen kommer att finnas kvar. Ärendenaöverklagas inte heller, utan det är i principbara avslagsärendena som överklagas.Visserligen finns det en möjlighet förkassorna och för , mendet sker ytterst sällan. Med hänsyn till ettrimlighetsantagande så tror jag att det finnssådana förklaringar till skillnaderna.När det gäller kort- ochlångtidssjukskrivningar så har vi ett digertmaterial - men jag överskred nog ändåtalartiden . Jag är beredd attberätta vidare om detta, men kanske inte justnu, för då blir vi sittande här. Jag visargärna siffror på kort och på långsjukskrivning för utskottet och för Hans omintresse finns för detta. Det är en riktigiakttagelse att det är lite klumpigt att slåihop alltihop, men jag ansåg att jag hade skältill det med hänsyn till tiden.Jag är inte helt uppdaterad när det gällerArbetslivsfonden, men jag har för mig att maninte drog några sådana slutsatser av den somatt den skulle ha påverkat sjukskrivningarna.Alla var med och betalade till den, men sedanvar det väl i huvudsak större företag som toghand om pengarna. De små företagen hade intetid att driva projekt.Jag har svårt att se att det skulle varanågon framgångsväg.Jag kan nämna att vi inomavtalsförsäkringarna sätter av ganska storabelopp på det här området. AFA-försäkringarnaägs tillsammans av Svenskt näringsliv och LO,och PTK är med på ett litet hörn när detgäller trygghetsförsäkringen. Där, och iövrigt på avtalsförsäkringssidan, sätter vi avdrygt tillinformation. Det är alltså väldigt många somfår information om försäkringarna, såvälsocialförsäkringarna som de avtaladeförsäkringarna. Där kommer också frågor in somvi har varit inne på här i övrigt, t.ex.rehabilitering. Med så mycket pengar når manganska långt.Dessutom sätter vi av rätt mycket pengartill forskning och olika projekt. Under desenaste åren har det gått 100 à 200 miljonerkronor från till olika projekt.Bl.a. drivs försök i några företag därmeningen är att man ska finna lämpligalösningar som kan användas på bred front avandra företag. Det pågår alltså väldigt mycketoch sker stora insatser på det här området.Jag kan också nämna att vi har avsatt 50miljoner kronor till att stimulerarehabiliteringsverksamheten. Man tyckte nogatt den gick lite trögt frånförsäkringskassans sida, och de här pengarnager möjlighet att täcka halva kostnaden för enrehabiliteringsåtgärd. Det har varit lite påförsök, men jag tror att det har fallit välut. Det sker också under medverkan avförsäkringskassan. Man kan säga att vi åkersnålskjuts på , men vi stöderockså verksamhet. Pengarnagår alltså till enskilda rehabiliteringar.När det slutligen gäller det här med 93 %och tycker jag inte att jag ska sitta ochtolka det. Jag överlämnar gärna den här TEMO-undersökningen till utskottets ledamöter, ochsedan tycker jag att ni har minst lika storaförutsättningar som jag att dra era slutsatsersjälva. Men jag anser nog att och 77 %inte behöver stå i motsatsställning. När detgäller arbetsmiljön är det väl känt att svenskarbetsmiljö ligger väldigt väl till iinternationell jämförelse. Enligt ,dvs. statistiken för EU-länderna, ligger viväldigt lågt när det gäller arbetsolycksfalloch olycksfall som leder till dödsfall. Det,menar jag, visar att arbetsmiljön i svenskaföretag i genomsnitt är förhållandevis bra.Dödsfallskurvan fram till nu gårnästan som en skidbacke, från 500-600 per årned till i storleksordningen 45. Det ärnaturligtvis sorgligt det också, men det är enväldig minskning. Man får nog säga att det ärett framgångsrikt arbetsmiljöarbete.När det i övrigt gäller det som HansAndersson var inne på tycker jag nog att jagvar tillräckligt mångordig i svaret till BoKönberg. Jag får hänvisa till vad jag svaradehonom.Kerstin-Maria (): Jag begärde ordetnär hade sagt att läkarnasjukskriver därför att det är vad patientenvill. Då kände jag: Det där är lite förenkelt. tror jag att patienten kan troatt detta är det enda som finns att ta till.Ofta kan läkarna också ha så kort om tid - dejobbar i moduler osv. - att de inte hinnerföra ett riktigt bra resonemang. Med en dialogdär skulle man kunna komma fram till att detkanske inte behövs någon sjukskrivning allseller en väldigt kort.När talade om en ond spiral iförsäkringskassorna hade jag redan begärtordet. Jag är förresten hemskt glad att vipratar mycket om försäkringskassorna.Försäkringskassorna har ju måst spara mycketoch dra in personal bl.a. på grund av detstora nya datorsystem som är på gång,utvecklingsprogrammet. Det bidrar väldigtmycket till den onda spiralen. Jag skullevilja höra lite om hur det står till med dettaoch vad man tänker göra åt det.Birgitta (): Många av de frågor jaghade från början har jag fått svar på. Jag skaända lyfta några, bl.a. det här med störresatsningar på friskvård. nämnde ibörjan hur viktigt det var att man satsadeinnan människor blev sjuka, och vi pratade omfinansiell samordning och andra typer avsamordningar när folk väl är sjuka. Finns detingen möjlighet att samordna verksamheten föratt verkligen få fler arbetsplatser att satsapå friskvård? På de arbetsplatser där man harsatsat på friskvård har ju sjukskrivningarnasjunkit ganska rejält. Det finns flera försöksom visar på detta. Det känns väldigt viktigtatt göra det.Sedan var det intressant att lyssna närAnders tog upp det här medelöverkänslighet och amalgamförgiftning. Detär annars områden som det nästan har varithysch-hysch omkring. Det har varittveksamheter kring betydelsen av detta, ochmånga som har drabbats av just de häråkommorna har ifrågasatts. Därför känns detbra när läkarrepresentanten tar upp frågan idet här sammanhanget. Många människor har måttväldigt dåligt av att inte bli trodda när dehaft den här typen av problem, bådeelöverkänslighet och amalgamförgiftning. Detkänns bra att detta kommer upp på tapeten.Men hur kan vi jobba för att få fler attsatsa på friskvård?Margit (): Vi såg allihop att dethände någonting 1998. Vi behöver intediskutera vad som hände, för det vet ni. Menvad som inte har påpekats är att vi just dåockså kom in i en högkonjunktur. Enhögkonjunktur, tillsammans med lite bättreekonomiska villkor när man känner sigarbetsoförmögen, leder naturligtvis till heltandra förväntningar. Vi hade haft en ganskajämn utveckling , och sedan gick sjukskrivningarnakraftigt upp. Detta ledde i sin tur till enchock för systemet, där man alltså fickflaskhalsar. Man fick mer och mersjukskrivningar och skulle betala ut merpengar, och det ledde naturligtvis till attärenden låg längre. Ligger ärenden längre ochväntar blir folk sjukskrivna längre. Vi vetockså att om vi inte tar itu med problemensnabbt så får vi mycket svårare att få folktillbaka till arbetet.Då är min fråga, som jag i första handställer till och tre åtgärder skulle ni råda utskottetatt föreslå för att få ett snabbt genomslag påsjukskrivningseffekterna och därmed få nedinflödet? Får man ned inflödet får mansannolikt resurser över att även kunna tabättre itu med de mer långsiktiga fallen.Den andra frågan följer upp vad KenthPettersson från sade. Riskennär man går in och ska lösa upp den här typenav köer vid flaskhalsproblem är att man geralltför mycket pengar på en gång. Då skaparman nämligen nya flaskhalsar. Vi ska kommaihåg att pengar inte löser alla problem. Vihar också problem på bl.a.personalresurssidan. Hur skulle ni vilja seinfasningen av de olika åtgärderna?Sedan har jag en fråga till har i förhållande tillgenomsnittet för hög sjukskrivning. Vilkasnabba åtgärder ska -eller försäkringskassorna egentligen, förRiksförsäkringsverket har ingen orderrättgentemot försäkringskassorna - vidta för attklara ut detta? Går det verkligen att anställafolk när så många i personalen är sjukskrivna?Hur klarar man då introduktionen?Margareta Cederfeldt (m): Min första fråga ärtill . Precis som sagts härtidigare är det en paradox att vi lever alltlängre som sjukskrivningstalen ökar.Jag kan inte få den ekvationen att gå ihop. Duvisade statistik som visade hursjukskrivningstalen varierar inom län ochkommuner, och då undrar jag: gjort ytterligarestudier för att se vilka andra variabler somär av betydelse för variationerna?Jag vill också ta upp en annan fråga. Vi fått nya uppgifter som visaratt en ny grupp som blir alltmer sjukskrivenär yngre personer, framför allt män under 30år. Jag skulle vilja höra kring detta.Till vill jag ställa en frågasom delvis redan har berörts. Den handlar omläkarnas sjukskrivningar. Jag skulle vilja haen redogörelse för hur arbetarför att få större konsensus när det gällerläkarnas sjukskrivningar.Anders : Jag börjar med MargaretaCederfeldts fråga. Vi har sammankallat ettmöte med representanter för de specialitetersom sjukskriver mest - allmänmedicin,företagshälsovård, ortopedi, psykiatri ochnågra till - dit vi också hade bjudit in JanRydh. Där diskuterade vi hur vi nu ska gåvidare för att internt i kåren komma överensom hur vi bäst ska sköta våra patienter.Uppenbarligen skulle vi kunna göra någontingannat än det vi gör som antagligen vorebättre för patienterna. Att den underliggandesjukligheten skulle ha ökat så påtagligt är,som vi sade från början, svårt att se. Ohälsankan ha ökat i meningen relationen tillarbetsplatsen, men när det gäller hur vi skabehandla detta har vi inte riktigt hittatlösningen än.Jag går sedan tillbaka till Kerstin-MariaStalins fråga om att man sjukskriver baradärför att patenten vill det. Riktigt såenkelt är det naturligtvis inte. När patientenkommer och har reella, subjektiva besvär ochsäger att han eller hon inte orkar gå tilljobbet - det kan vara enutmattningsdepression, eller någonting annatsom är svårt att objektifiera men som ändåfinns där - är det kort om tid. Patienten harde här besvären och vill bli sjukskriven. Omvi då inte har något bra alternativ - detfinns kanske ingen företagshälsovård, man haringen pågående rehabverksamhet, det är svårtmed kassans verksamhet osv. - ja, då blir detlätt sjukskrivning, även om vi borde vetabättre. Vi borde övertyga patienten om att detför hans eller hennes skull är bättre mednågonting annat än hel sjukskrivning.Men man ska också komma ihåg en sak: Om manvägrar att sjukskriva en patient, eller vägraratt sjukskriva på det sätt som patienten vill,kan patienten för det första gå till någonannan och för det andra gå till medierna. Detär alltid lätt att i medierna framställa denstackars eländige patienten och den styggedoktorn som sitter där och vägrar ge patientendet han eller hon tycker sig ha rätt till. Detär alltså en komplex situation. Därför är detviktigt att vi arbetar med den på ett mergenerellt plan, så att vi också får upp ettmedvetande bland våra patienter om de härbesvären.Margit frågade om tre åtgärder föratt få ned inflödet. Först tror jag att manmåste sätta upp ett mål om att man faktisktska få ned det. Sedan tror jag att man måstearbeta över hela orgeln, så att säga. Det ären stor orgel, detta. Företagshälsovårdenmåste få bättre resurser och byggas ut, ochäven hälso- och sjukvården. tyckte att det här med sjukvårdenkanske inte var lika viktigt, men många avdessa patienter ska rehabiliteras medicinsktoch då behövs det alltså resurser isjukvården. Slutligen tror jag att detsamarbete som håller på att inledas mellanRiksförsäkringsverket, arbetsgivarsidan,, läkarkåren ochandra intressenter för att se vad vi gemensamtkan göra är oerhört viktigt, dvs. att man fåren gemensam uppfattning om vilken väg man skagå. Vet vi bara vilket målet är och att deandra delar målet, ja, då kommer var och en avoss att bidra med de delar vi kan. Det gälleratt få alla att sjunga efter samma partitur.Anna : frågade hurdet var med datorsystemens kostnader ochneddragningsbehoven på grund av dem. Självagrundidén med datorsystemen är faktiskt att deska spara pengar. Problemet är väl attvi inte har gjort detta tidigare. Det betyderå andra sidan att det inte är så storaneddragningar i försäkringskassorna på grundav att det har kostat mycket.Naturligtvis måste de här datasystemenbetalas, men de ska till för att arbetet skaunderlättas. På det bör man gå plus, annarshar vi gjort fel. Förhoppningsvis kommer detockså att visa sig.Resursproblemet har ju att göra med attvolymerna i inflödet har ökat så otroligt. Därskulle jag vilja anknyta till om vad man ska göra åt sjukfrånvaron iförsäkringskassorna. Det är ju egentligen enfråga för varje försäkringskassa. De harsjälva arbetsgivaransvaret och inser också attdet är en trovärdighetsfråga att man kan göranågonting åt sin egen sjukfrånvaro. Degenomför också många insatser och program. Detfinns faktiskt försäkringskassor som harlyckats vända trenden, även om det är mångasom fortfarande har en ökning. Också därspelar naturligtvis resursfrågorna en roll.Försäkringskassorna sysslar medmänniskovårdande insatser, människor somkommer till dem, och när de känner att de interäcker till är det självklart enarbetsmiljöproblematik. Det är också enbidragande orsak till själva ökningen isjukfrånvaro där den finns - men inte denenda, och det finns försäkringskassor somt.o.m. minskar sin sjukfrånvaro. Också i detsammanhanget är det precis som på alla andraarbetsplatser: Hur man hanterar en svårsituation spelar också roll, och det kan manbara göra där och lokalt. Men det är klart attkringvillkoren blir tuffare när man känner inte räcker till att göra allt det manegentligen vill, kan och bör göra. Just dettaatt man har en flaskhalsproblematik, dvs. måste kunna ta sig igenom den extra storamängden fall på ett rimligt sätt för att kommaut på andra sidan, tror jag också ligger i denhär frågan.Sedan gällde det möjligheten att agera förfriskvårdsinsatser. Jo, det ligger väl i detförebyggande arbete som försäkringskassanskulle kunna ägna sig åt, framför allt isamverkan med arbetsgivarna. tror jag attdetta tillhör den typ av arbetsuppgifter somkommer på efterkälken i den situation manbefinner sig i. Det är ju så med förebyggandearbete: När det akuta pressar på riskerar defrågorna alltid att få mindre tyngd. Kanskehandlar det trots allt mest om arbetsgivarnasjälva. Det finns ändå ganska mycket aktivitetpå det området hos många arbetsgivare. Ävenden allmänna debatten kan spela en roll där.Det frågades också omvariationsförklaringar. Den absolut störstaförklaringsfaktorn i fråga om sjukskrivningarkan sägas vara ålder. Långtidssjukskriven blirman i medelåldern, och det är där nästan allade långa fallen finns. Det är förstås väldigtoroande när yngre människor blir sjukskrivna.Nu är ökningstalen bland de yngre stora menfrån en väldigt liten bas. De yngrelångtidssjukskrivna männen är 8 000. Det ärvisserligen en ökning, men det är inte en stordel av de 300 000 sjukskrivna. Det faktum attvi nu blir väldigt många i medelåldern men förklarar det inteeftersom ökningen är större än ökningen iålderstillväxt. Kön är en annanförklaringsfaktor. Det är mycket vanligare attkvinnor är sjukskrivna. Det handlar också omutbildningsinsatser och arbetsförhållanden.Dessa är de stora förklaringsfaktorer som mankan få fram på ett enkelt sätt. I övrigt tycksden enskilda arbetsplatsens faktiskaförhållanden vara väldigt avgörande, men de ärsvåra att bestämma.Jag kan hålla med : Vi skulleockså vilja ha mycket bättre studier. Viförsöker och vi håller på. Vi gör nu en stordjupstudie över långtidssjukskrivningar somjag tror kommer att kunna beskriva människorsegna upplevelser på ett nytt och intressantsätt. Vi har också ett regeringsuppdrag, attförsöka hitta förklaringar till de regionalavariationerna i sjukskrivning. Det arbetet harvi just påbörjat, så jag kan inte redogöra fördet.Alf Eckerhall: ville ha trekonkreta förslag. Även om jag har haft gott ombetänketid är jag nog inte beredd att lämnadet. Jag har dock synpunkter ändå utöver detjag har sagt och skulle vilja göra en vissviktning utifrån punkt 1, grundkravet i AFL,punkt 2, ansvaret, och kanske något i övrigt.Jag håller med om att man bör ha ett mål,som var inne på. Om man nu inte tyckeratt är tilltalande kan man ta t.ex.95-98 %, ta snittet på det och säga: Detta harvi tidigare haft och visat , och då borde det vara möjligt att återuppnå det - dvs. inte uppnå uppåt utan nedåt.Det är väl bra, så att man vet vart man ska.När det gäller grundkravet hade jag med påmin bild att återupprätta grundkravet i AFL omsjukskrivning och förtidspension. Men deträcker inte att säga det, utan då kommer deandra åtgärderna in. Ni måste alltså undanröjaden lokala praxis som finns. Här har enstatlig utredning visat klart och tydligt hurman kan göra, så jag får hänvisa till den. Denkan dock inte genomföras . Vad somkan genomföras är insatser påläkarsidan. Tala med iSödermanland och ta intryck av idéer därifrån!Det kanske finns också på andra håll i landet.Den verksamheten kan börja - inteöver hela landet på en gång, men man kanpåbörja den. Det behöver kanske inte varariksdagsbeslut på det. Jag tycker attFörsäkringskasseförbundet kunde ha tagitinitiativ till och drivit en sådan verksamhet.Naturligtvis måste landstingen vara med pådet. Här måste också ha ettannat tänkande i övrigt.När det gäller ansvaret har jag redan talatganska mycket om arbetsgivarnas ansvar. På denpunkten hoppas jag att det inte är någontveksamhet. Det finns klara regler för det.Men det är inte nog med de reglerna, utansedan är det viktigt att försöka skapa enattraktiv arbetsplats. Jag har varit inne pådetta med friskvårdsutrymmet, och där bordedet vara möjligt för att redan tillden vidga möjligheterna tillfriskvårdsinsatser. De pengar som används därger väldigt mycket i utbyte. Det är oftabelopp som är små men som ger väldigt mycketpå olika sätt - i insatser, påomhändertagandesidan, på förebyggandesidanosv. Det är ingen stor kostnad.Men som har påpekat räcker det intemed arbetsgivarnas ansvar, utan man måsteockså titta på den försäkrades ansvar. Jagpekade också på de självrisker som fanns 1997och på en hel karensdag, med adress särskilttill som då var ansvarig, och återställer den hela karensdagen. Från vårorganisations sida har vi inte efterlyst långakarenstider. Jag vet att det förekommer imotionerna, men vi tycker att det som varavsikten 1993 borde man genomföra och se tillatt det gäller, om inte annat av rättviseskäl.Det är lätt att göra en ändring på dettaockså. Det kostar ingenting.Den fråga jag hade satt upp sist varhögkostnadsskyddet. Jag tror att det kan hastor betydelse för små företag som står införatt kanske anställa ytterligare någon ellernågra. Då kan man undanröja viss tveksamhet.Det kostar heller inte mycket. Enligt denmodell som utredningsmannen kostade det högst 300 miljoner kronor.I dag kanske det kostar ytterligare lite.Jämfört med 40-50 miljarder är det mindre änfelräkningspengar, men man skulle få utväldigt mycket av det. Det kan genomföras utanytterligare tidsutdräkt.Jag hoppas att så mycket som möjligt avdetta dyker upp i riksdagstrycket.Rose-Marie Frebran (kd): Jag har först ett parfrågor till . Med tanke på denbekymmersamma situation som vi befinner oss isade du i din inledning någonting i stil medatt detta kommer att fortsätta med denlagstiftning som vi har. Jag skulle gärnavilja att du utvecklade det. Vad är det i såfall för lagstiftningsförändring som du skullevilja se?Vi är ganska övertygade om att det behövs enny rehabiliteringsförsäkring, och jag beklagaratt det inte finns någon enighet alls i denfrågan. Jag vill då fråga omdetta med att avarbeta delånga sjukfallen. Vad är det - som du ser det- som krävs för att ni frånförsäkringskassorna skulle kunna göra det? Vadkrävs det av regering och riksdag? Det är inteacceptabelt att detta inte görs.Sedan har jag en fråga om möjligheterna attlokalt ta tag i problemen.