bet · GP01SFU18 · 2002-06-04 00:00:00 — Det ärnaturligtvis så att man på försäkringskassornaär pressad just när det gäller det som kankallas ett växande berg av administration somman har framför sig när man har väldigt mångasjukfall. Vi har i budgetunderlaget för nästaår föreslagit att man skulle kunna få enmöjlighet att verkligen gå igenom och avarbetade långa sjukfallen, genomföra en ordentligbedömning av vad som skulle kunna göras. Ivissa fall kommer det att leda till att manfaktiskt förtidspensionerar dem som skaförtidspensioneras - inga andra. Det skullebehövas för att man skullekomma i kapp. Vi tror för vår del ganskamycket på den modellen att man får en sortsprestationsrelaterad ersättning för attfaktiskt göra de här insatserna.Jag kommer här in på om vad som händer i andra delar avverksamheten. Framför allt kanske det trotsallt är inom sjukhanteringen somsjukskrivningarna pressar utrehabiliteringssamordningen, men det är klartatt det också spiller över på annanverksamhet. Man är helt enkelt väldigt pressadi organisationen.Jag tror att det är viktigt att man får enmöjlighet att komma ut ur den här situationen.Det är kanske viktigare än i åreftersom man också måste preparera sig för ensådan insats. Man måste ett tag i förväg vetaatt man får göra den, så att man kan planeraför den. Naturligtvis är man pressad, och ettuttryck för det är också en ökad sjukfrånvaroi försäkringskassorna.Jag har varit inne på om vad som är sjukvård och vad som ärförsäkringskasserehabilitering. Det är klartatt det är mycket väsentligare förrehabiliteringen av sjuka människor attsjukvården gör rätt saker, men vi har ingasiffror på vilka belopp som krävs eller ensvilka belopp som används för de gruppersom är sjukskrivna. Det vet vi inte.Vi tror egentligen inte att långa köer isjukvården är någon större fråga. gjorde en genomgång av detta. Omjag minns rätt var det av ökningen somhänförde sig till kösituationen i sjukvården,så det är nog inte problemet. Däremot ärsäkerligen det som talar om,alltså själva sättet att arbeta medlångtidssjukskrivna människor, sjukvårdensstora problem.Anders : första fråga var:Finns det problem med finansiell samordning?Ja, potentiellt finns det definitivt sådana.Risken är att de som är i arbetsför ålderskulle gå förbi dem som inte är i arbetsförålder när det gäller att få vård ochbehandling i sjukvården. Det var därför som vifrån sida var utomordentligtskeptiska till de FINSAM-försök som gjordes ibörjan . Vi har sedan sett attresultaten inte var sådana.Det som görs när man får pengar viasocialförsäkringssystemet är att man får entydligare incitamentsstruktur inom hälso- ochsjukvården. Den klinik eller enhet som görsaker får pengar för det. På något sätt verkardet som om det får gränser att suddas ut ochsom om kuggarna går i varandra på ett annatsätt. Det är inte så att folk i övrigt sitteroch latar sig utan det är bara så att mankoncentrerar sig på det man måste göra justför tillfället och inte gör det där andra somi och för sig också är viktigt men som måstevänta.Erfarenheterna från de här försöken är attdet i princip inte var några problem med attäldre skulle bli förbigångna, vilket har varitoron från vår sida. Vi tror att finansiellsamordning är bra. Man måste naturligtvisfölja den, så att inte de äldre eller för dendelen barnen - men det är i första hand frågaom de äldre - blir förfördelade. Så har detinte blivit, men det är viktigt att det inteheller blir så.När det sedan gäller rätt att sjukskriva,att man ska ha en stabil läkarkontakt osv.vill jag säga att den viktiga frågan är att desom bedriver hälso- och sjukvård, i förstahand landstingskommuner, rekryterar, utvecklaroch bibehåller sin personal. Om man inte kan göra det ärman ingen bra arbetsgivare. Speciellt om manav har givits rätten att bestämma omman ska få göra det själv eller om någon annanska få tillfälle att etablera sig, blir detextra viktigt att man faktiskt kan rekrytera,utveckla och bibehålla personalen. Kan maninte det är det något som är fel. Jag troralltså att det i första hand är det som manmåste göra. Det är viktigare än att funderaöver tillfälliga läkare.Inte heller vi tror att det går att byggaupp sjukvården på stafettläkare. Däremot måsteman kunna använda konsulter inom sjukvården,som man kan göra i all annan verksamhet vidtoppar i arbetsbelastningen, som tillfälligavikarier osv. Man kan dock inte bygga upp envårdcentral eller en sjukhusklinik påtillfälliga läkare. Det går visserligen, mendet är inte bra. Det är därför viktigt att desom äger sjukvården, dvs. landstingen, tardetta på allvar. Det gör de naturligtvis i ochför sig, men de borde bli mer framgångsrika idetta arbete.När det sedan gäller frågan hur man ska görai stället tror jag att det är viktigt att detfinns en tidsgräns för . Enrehabiliteringsplan måste finnas. Vi skriverockså i vårt remissvar att vi tror att det ärbra att man ger arbetsgivaren incitament. Fördet första säger vi att vi tror att man kan ha60 dagars arbetsgivarinträde. För det andrasäger vi att man får försäkra vården försmåföretagare osv. men att man då i ställetska ge arbetsgivaren möjlighet att, om man harsatt i gång en rehabilitering ,låta i stället betalas viaförsäkringskassan. Man har då ett incitamentför att komma i gång med en snabbrehabilitering. Vi tror att det vore bra.I och för sig tror vi också att man skullekunna överväga att ge incitament till hälso-och sjukvården. Man kan tänka sig att ta 10 %av sjukskrivningskostnaderna, ungefär 5miljarder kronor, ge de pengarna till hälso-och sjukvården och sedan säga att ni i ställetfår betala var tionde sjukskrivningsdag.Sjukskriver ni mindre blir det pengar över,och sjukskriver ni mer tas det ursjukvårdsbudgeten. Man skulle inom den sektorndå börja fundera mera över hur man gör.Cecilia frågade om patienternasjukskriver sig själva. Det gör denaturligtvis inte. Läkaren skriver det intygsom går till , men vissadiagnoser är av sådan art att det finnsväldigt få objektiva fynd. Man kan inte tanågra laboratorieprover, röntga patienteneller på något annat sätt undersöka denneinuti eller utifrån och hitta någonting somstyrker att patientens historia är rätt ellerfel. Det är anamnesen, sjukhistorien, somberättar om patienten har den här diagnosen.Till skillnad från många klassiskadiagnoser, även komplicerade sådana, där detfinns kriterier för när man exempelvis har enviss typ av cancer finns det i de härdiagnoserna inte några riktigt bra kriterierför när man har sjukdomen i fråga. Det ärdiffust, och dessutom har man inte någon brabehandling.Som jag sade tror jag att det kan varabättre med deltidssjukskrivningar. Jag troratt det i har varit så att man kunnatordinera närvaro på jobbet med full lön,varvid kassan står för lönen. Jag tror attdetta inte har slagit så väl ut i , ochdet är kanske inte just så som man ska göra,men tanken att man på något sätt ska ha enkontakt med sin arbetsplats tror jag ärviktig. Man bör också tidigt komma i gång meden rehabilitering, så att den enskildamänniskan socialt sett inte definierar sigsjälv som inte tillhörande arbetsmarknaden.Den anställde bör ha kontakt för sin egen del,och arbetskamraterna bör också definiera denhär personen som en som tillhör dem, som ensom är med i arbetskraften och ska kommatillbaka. Alltså: en tidig rehabilitering ochinte hel sjukskrivning.Alf Eckerhall: frågade mig omerfarenheter som man kan få från privataföretag och om inflytande. Sjukfrånvaron under80-talet var ju, som vi har sett på bilder,tämligen besvärande, inte minst i privataföretag. Det var till stor del det som lågtill grund för att dåvarande SAF drev linjenom en sjuklöneperiod. Man kan säga att denargumentationen påbörjades , och den komstarkt tillbaka närvi såg de höga siffrorna.Tanken var att stimulera företagen att vidtaolika åtgärder. Sjuklöneperioden satt hårtinne. Den genomfördes först , menerfarenheterna av den talar för att det bleven beteendeförändring. För att generaliseralite kan jag säga att man tidigare anmälde påmorgonen eller fram tilltelefonväxeln att man var sjuk, men efter denhär åtgärden utgick påbud om att man vidsjukdom i stället så fort som möjligt skulleanmäla sig till sin närmaste chef. Mångaföretag införde också som punkt nummer två attnärmaste chef efter skulle takontakt med den anställde för att höra efterhur han eller hon mådde och om det var någotsom man kunde hjälpa till med.Detta hade bl.a. till följd att man kändesig behövd, och det ledde till enbeteendeförändring. Andra inslag, som i ochför sig kom tidigare, ochpå 80-talet, var att man bildade egnariskbolag. Man tyckte att försäkringspremiernavar för höga och kanske att risktänkandet påföretaget var för dåligt, och man tog då överen väldigt stor självrisk i ett sådant härbolag, som man själv ägde. Vidare hade manåterförsäkring på det för att klara storaskador.Det här bolaget - låt mig kalla det så -hade en enda uppgift, nämligen att ta hand omrisker. Risker var det roligaste som devisste, och de kunde gälla brand, vatten ellervad som helst. Jag vet att många längtadeefter att få ta hand om även sjukrisker ocholycksfallsrisker. Verksamheten bedrevs på detsättet, naturligtvis inte för att öka riskernautan för att så mycket som möjligt minskariskerna. Det blev ett risktänkande somsipprade genom företaget till den sistanställde, och det stimulerades på olika sättgenom information. Det blev kanske ocksåbelöningar till dem som hade varit lyckosammai sitt risktänkande.Jag tycker att det ska bli intressant att sevad som händer i och i , därman har följt samma linje. Jag är inte heltinsatt i detta utan jag har bara i tidningarnasett att man har bildat ett gemensamt bolagför att ta hand om risker. Det här är sådantsom påverkar tänkandet.Ett annat tänkande som vi har sett underalla tider som vi har mätt gäller skillnadenmellan små och stora företag. Denna visar sigockså i SCB:s mätningar. SCB anger att deföretag som har färre än 20 anställda har igenomsnitt hälften av den sjukfrånvaro som desom har fler än 20 anställda har. Detta har under alla år. Vi gjorde en noggrann undersökning, och resultatetvar att små företag har subventionerat storaföretag. Man kan också påstå att privataföretag subventionerar övriga delar avarbetsmarknaden. Sjuklöneperioden för småföretag var i de flesta fall väldigt bra, menden medförde en hög risk, och man vet inteförrän i efterhand hur det har blivit.Det är ett mycket stortobehag att det är på det viset. Jag vill ännuen gång understryka att det verkligen äranmärkningsvärt att statsmakterna, kanske isynnerhet den första statsmakten, inte harrättat till detta. När vi argumenterade var ett av villkoren inte bara att manskulle sänka arbetsgivaravgiften i motsvarandemån utan också att man skulle ha enåterförsäkring för små företag. Den som i räcker inte till. Det är utrett ochfastställt att den som finns iförsäkringskassan är för dålig. Det är bara5 000 företag av de 200 000 som är med där.Det som gäller inflytandet osv. Som jag nämnde gäller det en godarbetsmiljö rent generellt och enligt lag ochbestämmelser i övrigt från ,men också att arbetsplatsen görs attraktiv,vilket kan ske på olika sätt, naturligtvisbl.a. Men det gäller ocksåen hel massa annat: att man känner sig behövdoch kanske att det finns möjligheter tillfriskvård, som jag nämnde. Många företagdriver projekt för att uppmärksammasjukfrånvaron, och de drivs som regel i samrådmed de anställda. Det är ett inflytande sågott som något, och det är väldigt viktigt.Alla måste vara med på vagnen.Inflytande är naturligtvis viktigt, men detär också viktigt att det finns ett gottledarskap, som kan ta hand om detta, och engod arbetsledning. Alla de här bitarna måstefogas samman till en helhet.Ordföranden: Jag ber er återta de platser somni har så att vi kan fortsätta utfrågningen.Vi har ju begränsad tid till vårt förfogande -vi ska sluta . Det är många som harbegärt ordet, och det är också viktigt att geutrymme för övriga inbjudna här som intehar haft möjlighet att säga något till ossdirekt. Jag kommer därför att ge också demordet. Detta gör att jag uppmanar er alla attfatta er kort och koncist i de frågor som niställer och svar som ni ger.Désirée (): Som många harsagt här är detta ett komplext problem. Detfinns inga enkla lösningar när det gäller hurvi ska komma fram till minskadesjukskrivningar, som ändå måste vara det somär uppdrag. Det gäller att minskabåde kostnaderna för samhällsekonomin ochlidandet för den enskilde individen som intefår hjälp och stöd i sin situation.Det systematiska arbetsmiljöarbetet måstenaturligtvis fungera oerhört bra för attförebygga sjukdom. Arbetsgivaren harnaturligtvis ett begränsat ansvar förindividens utveckling och för de förändringarsom sker i en människas hälsostatus. Därförbehövs det bra företagshälsovård och bättreutbildning för läkare.Sedan har vi också den del som jag intetycker fungerar, nämligenrehabiliteringsorganisationen. Man skullekunna säga att rehabiliteringsverksamheten mereller mindre har kollapsat, och frågan är vadman ska göra för att den också ska fungera somen del i stöttepelaren när det gäller hur manförebygger framför alltlångtidssjukskrivningarna, som så småningomoftast resulterar i förtidspension.Jag har först en fråga till tyckte att man skulle ordinera närvaro påjobbet. Det tror jag är bra i många fall, mensamtidigt är det svårt att ordinera närvaro påjobbet när man vantrivs där. Mer resurser tillhälso- och sjukvården hjälper inte hellermycket om man vantrivs på jobbet. Då hararbetsgivaren naturligtvis en viktig funktionnär det gäller att titta på om det finns någraandra arbetsuppgifter som den här personen kanha.Jag tror också på dialogen medförsäkringskassan om alternativa åtgärder; manfår fråga sig om det finns någonting annat sompersonen behöver någon annanstans. Jag skullevilja fråga vilken dialog du anser att läkarnai dag för med försäkringskassorna för atthitta alternativ till sjukskrivningar.Det viktigaste, sade , måste skenågon annanstans. Då blev jag lite orolig -vadå någon annanstans? Det kändes som en litepassiv hållning, och det var oroväckande. Vemhar då ansvaret för samordningen avrehabiliteringen och för att den inte fungerari dag?Läkarintyg och regionala skillnaderdiskuteras mycket. Är de läkarintyg som kommerin bra underlag? Det finns alltså storaskillnader i sjukskrivningsmönstren. Deunderlag som kommer in tillförsäkringskassorna är som sagt bara underlag,och sedan är det egentligen upp tillförsäkringskassan att bedöma om de ärrealistiska. Då måste man samtala medindividen och titta på vilkensjukskrivningsorsaken är och om det finnsnågonting annat som man kan göra än attsjukskriva. Vilka möjligheter harförsäkringskassan att följa upprelevansen av sjukintygen? Det är en frågatill (): Först vill jag säga attjag är glad över att inledarna har visat på enkomplex bild och komplexa sammanhang. Detfinns inte några enkla lösningar - det finnsför mycket i debatten av det.När det gäller frågan från omhuruvida det finns någon särskild händelse somhar utlöst detta så tror jag inte att detfinns det i förfluten tid. Men den 15september inträffar en händelse av betydelseför politiska partier, vilket brukar utlösaåtminstone motionsbehov.Jag har dock några synpunkter av lite merkritisk art. Jag är inte överraskad över vadni sade, utan det stämmer mycket väl med vadjag menar. Men jag har några fall som jag villta upp. När det gäller de variationer som vihar så vill jag inte veta att de finns - detvet jag - utan varför de finns.Som pekade på är det groteskaskillnader som finns geografiskt. Jag har sökten förklaring till skillnaderna mellanNorrland och och mellan dem somhar jobbat i skogen, i gruvor osv., dvs.branschmässigt. Men det går inte! Jag kan ioch för sig hitta etniska skillnader, dvs.delar av och som har högasjukskrivningstal på grund av grupper avinvandrare som har svårigheter osv. Men sålänge jag inte vet varför det skiljer sig åtfrån geografisk synpunkt med en faktor 2-3-4så är det ju totalt mörker när jag ska letaefter orsaker och lösningar. Detta skulle jagvilja veta något om. Hur är det med forskningoch studier på det här området? Har ni någotmer att säga än att det finns skillnader?Det är på samma sätt när det gällerarbetsplatser. Det finns arbetsplatser avsamma storlek och i samma bransch som hållerpå med nästan samma sak som skiljer sig åt meden faktor 2-3. Inga förklaringar kommer fråndem som handhar frågorna.Alf Eckerhall nämnde skillnaden mellanprivat och offentligt. Men när jag har försökttitta på det och standardiserat för kön ochdemografi så ser jag inte så stora skillnader.Ska jag också ta hänsyn till att den privatasektorn har avtalspensionerat bort - ett annatmissbruk av systemen - väldigt många i denålder där man drabbas av högre grad av sjukdomså blir resultatet än mindre skillnader. Ävendär skulle jag vilja se mycket bättre studierav dem som sitter på statistik och ärinitierade.Nästa punkt rör framför allt är naturligtvis förskräckligt när läkareninte vet vad som är problemet: diagnos oklaroch behandling oklar. Då återstårsjukskrivning, som egentligen inte har medmedicin att göra utan som är en kopplingmellan den medicinska arenan och ett heltannat system. Jag menar som lekman att detdelvis har spårat ur. Diagnoserna är intereella i många fall. Du antydde också det, ochdu antydde även kulturella skillnader. Menläkare arbetar ju efter vetenskap och beprövaderfarenhet, och vi har ju inte någon särskildvetenskap i eller någon särskiltbeprövad erfarenhet som vi ska ta hänsyn tilli eller . Det krävs mer, ochjag är förvånad över att inteläkarprofessionen har gjort mycket mer avstudier och tagit upp detta som ett stortproblem, även etniskt, från er synpunkt. Jagefterlyser också utvärderingar avbehandlingsmetoder, dvs. mer systematik ochprofessionalitet. Det jag ofta får höra frånexperter är ungefär det som jag själv liggeroch funderar på hemma i sängen - och jagfunderar på många kloka ting men inte så attjag skulle prestera någonting på symposier avdet.Det gäller också arbetsplatserna. Jag tror ialla fall att företagshälsovården, som någonnämnde, var någonting som låg emellan arbetetoch behandlingssfären. Jag tror att det varoerhört viktigt, och det hade ju också enmedicinsk profession inbyggd. Systematisktarbetsmiljöarbete är oerhört viktigt, men detär också den kontinuerliga uppföljningen avmänniskor socialt, medicinskt och på annatsätt. I bruk som ligger hemma i ,i , har man lyckats mycket bra - fast ioch för sig har man också däravtalspensionerat bort en del människor. Detär inte så konstiga åtgärder det handlar om,utan mycket common sense.Slutligen vill jag säga något till AlfEckerhall. I den statistik som du visar frånnorskt håll kunde jag inte se att det varåtskilt när det gäller sjukskrivningslängdosv., utan det var en hopblandning av kort-och långtidssjukskrivningar. Då får man felsiffror och ingen insikt alls. Det måste mantitta på.Jag är också mycket tveksam till attersättningsnivåer har någonting att göra medatt vi har en stegrad sjukskrivningsnivå efter1997. Jag menar att det är att söka på heltfel ställe, även om oftasöker där.I den långa listan från Svenskt Näringslivsaknade jag framför allt någonting som utgickfrån arbetsplatsens strategi. Där tror jag,precis som , att lösningen ligger. Duhänvisade i och för sig tillArbetsmiljöverkets föreskrifter, men dessa skaju implementeras, och det är där det storafelet ligger. Det är inte lag och föreskriftersom är fel utan det är huvudsakligenimplementeringen, utbildningen, engagemangetoch strategin.Jag hade fler synpunkter, men jag tror attjag har bränt den tid som jag har fåtttillstånd till.Lennart Klockar (s): Fru ordförande! Jag harredan fått svar på en del av mina frågor. Menjag tänkte ta upp det som man nämnde först härom att det ser olika ut i länen. Åtminstonenär man nämner så vet man att detfinns kommuner som har låg sjukfrånvaro. Därkan man se på kontinuiteten. Jag delar AndersMiltons uppfattning om att det inte går attbedriva någon vårdcentral med stafettläkare.Kontinuiteten har alltså en oerhört storbetydelse.Anders pratade om det här med arbetsplatsen,som andra också har berört. Jag uttrycker detsom aktiv sjukskrivning. Tolkar jag dig rättom jag tror att du menar att ni inte kanföreskriva motion eller besök påarbetsplatsen, deltagande i samrådsverksamheteller annat? Jag tycker att det vore rimligt.Den andra delen när det gällersjukskrivningarna är detta: Varför är det såförvånansvärt få sjukfall som slutar med endeltidssjukskrivning? Man är alltså heltarbetsoförmögen och helt frisk nästadag! Det borde rimligtvis vara så att man skaöka det hela. Vad kan man från Läkarförbundetgöra för att öka deltidssjukskrivningarna? Jagtror att detta är positivt för närvaron påarbetet sedan. Man kommer tillbaka fortare.Jag tänkte på en sak när en bild av hur sjukfrånvaron har gåttned i näringslivet. Sjukfrånvaron bör gå ned isamband med det som vi hade i samband medArbetslivsfonden. Det bedrevs olikaverksamheter ute på företagen som gav godaresultat. Kan det vara en del i den minskadeohälsan att Arbetslivsfonden fanns?Nästa fråga på det temat blir: Skulle detvara värt att införa något liknande system somdet som Arbetslivsfonden innebar för att kommatill rätta med ohälsan?När du talar om att trivs i arbetettycker jag att det är oerhört godaförutsättningar. visar du bilden avatt man skulle kunna förbättra arbetsmiljönför . Jag får inte riktigt de två sakernaatt gå ihop. Det är så många som trivs, mensamtidigt behöver man åtgärda arbetsmiljön för77 %. Kan du utveckla det på något sätt? Detkanske inte gäller den fysiska miljön, utanden psykosociala arbetsmiljön. Och vad har niför inställning till ökat ansvar och ökadebefogenheter? Du nämnde det här med inflytandeosv., men jag tolkade dig så att du var litetveksam till det. En följdfråga till den somjag ställde till gällerdeltidssjukskrivningarna. Hur ser man frånnäringslivet på en ökad deltidssjukskrivning?Anna : Jag fick frågor från omhur det egentligen står till medsjälvförtroendet i administrationen. Det kannog i och för sig behöva utvecklas enprofessionell hållning till denna process, ochdet håller vi också på med. Det pågår ettutvecklingsarbete på den punkten som ärviktigt och som kan göra nytta. Men det somjag tillät mig att uttrycka med detta om attdet viktigaste måste ske någon annanstans ärdet faktum att visst har enväldigt viktig roll när det gäller att se tillatt det finns planer för vad som ska ske.Försäkringskassan ska försöka puffa påsamarbetspartner av olika slag så att de görsin insats. Men de storarehabiliteringsinsatserna för människor skerändå på arbetsplatsen, i sjukvården, avarbetsförmedlingen eller . Detgäller de tunga, stora, svåra ochprofessionellt krävanderehabiliteringsinsatserna för människor.Jag tycker att det kan finnas anledning attpeka på de studier som har gjorts av vad somär effektfullt vid längre sjukskrivningar ochde lite vagare diagnoserna. När vi görutvärderingssatsningar på det området - ochdet har vi försökt göra - så är det väldigtsvårt att hitta några riktigt effektivametoder utom detta att det som sker påarbetsplatsen är viktigt. Det är viktigt gör någonting på arbetsplatsen, att manfår byta arbete eller i vissa fall får bytaarbetsplats. Det finns studier som visar attden absolut mest kraftfulla åtgärden för mångaav de långtidssjukskrivna, som verkligen ledertill återgång i arbete, är att man kan få bytaarbete. Det säger kanske någonting om att vikan behöva föra ett resonemang omarbetsmarknadspolitikens möjligheter isammanhanget. De facto är det inte så attarbetsmarknadspolitiken har en uppgift i dagnär det gäller att hjälpa människor som harett arbete till ett nytt arbete. Man harvarken den uppgiften eller resurserna för den.Men vi vet att det är en oerhört viktigmöjlighet att arbeta med detta.Det är naturligtvis viktigt attförsäkringskassorna kan och har tid ochmöjligheter att göra sin del av arbetet, sombl.a.