bet · GP01KU20 · 2002-05-21 00:00:00 — Införplaneringen av konferensen hade regeringen utlovatstöd med . I sitt beslut om stödetgav regeringen också i uppdragatt redovisa de kostnader och intäkter konferensenmedförde.Finansinspektionen knöt till sig nio företag ochorganisationer som sponsorer av konferensen. [13] Avdessa står åtta under inspektionens tillsyn. utsågs till samarbetspartner ochhuvudsponsor. Med förde inspektionendiskussioner om vilka sponsorer som skulle kunnavara tänkbara. Inspektionen har inte dokumenterathur urvalet av sponsorer gick till.I revisorernas granskning framgår att det enligtFinansinspektionen träffades muntliga avtal omsponsring med sju företag samt (huvudsponsorn ej medräknad) i början av år 2000.Myndigheten har därefter upprättat skriftligasamarbetsavtal där villkoren för sponsringen närmareregleras. Enligt avtalen uppgick sponsringen tillett värde av maximalt . Avsamtliga avtal framgår den summa pengar företagetbidrog med och vilka rättigheter företaget hade vadgällde exponering, medverkan m.m.Intäkterna från den enskilde sponsorn skulleanvändas till att täcka vissa kostnader i sambandmed en måltid under konferensen. Sponsorn fick dåäven stå som värd för måltiden. Inspektionensåtaganden bestod av att exponera sponsorn ikonferenstrycksaker, som program, menyer samt påkonferensens hemsida. Sponsorn fick även en monterpå under konferensen. Utöver dettahade sponsorn rätt att delta med 20 personer ikonferensens öppna program inklusive lunch under tredagar samt med mellan 10 och 20 personer som sponsorn stod som värd för.Finansinspektionens överväganden angåendesponsringI revisorernas rapport framgår att frågan omlämpligheten i att ta emot sponsormedel fråntillsynsobjekt diskuterats internt inomFinansinspektionen innan beslut togs om värdskapetför konferensen. Inom inspektionen bedömdesemellertid att det inte förelåg någon risk med attingå sponsoravtal med tillsynsobjekt eftersomkonferensen skulle genomföras skild fråninspektionens verksamhet i övrigt. Vid revisorernasgranskning framkom att varkenhade tagit något formellt myndighetsbeslut ellerupprättat någon intern promemoria som beskriver påvilka grunder inspektionen vände sig tilltillsynsobjekt för sponsring. Inspektionens styrelsehade heller inget att erinra mot inspektionenskonferensåtagande och samarbetet med sponsorer.Inspektionen har inga utarbetade interna riktlinjerför sponsring.Revisorerna skriver också att Finansdepartementethade kännedom om att konferensen till stor delskulle finansieras med sponsormedel och attdepartementet hade diskuterat frågan ur enlämplighetsaspekt med . ansågs vara väl avgränsad från denlöpande tillsynsverksamheten som inspektionen haratt bedriva fann departementet inte någon anledningatt ifrågasätta lämpligheten i att inspektionen slötaffärsöverenskommelser med tillsynsobjekt.Varken , dess styrelse ellerFinansdepartementet har bedömt att det förelåg någonrisk med att motta sponsormedel från tillsynsobjekteftersom konferensen genomfördes skild frånmyndighetens verksamhet i övrigt. I sin rapport harrevisorerna gjort en annan bedömning. De menar attdet är olämpligt att en tillsynsmyndighet sluteraffärsöverenskommelser med företag som står underdess tillsyn. Risken för jävsliknande förhållandenoch ett ifrågasättande av myndighetens opartiskhetär överhängande. Revisorerna anser att myndighetenoch dess kärnverksamhet kan komma att lida skada.Kärnverksamheten kan även lida skada om t.ex.myndighetens sponsoravtal eller handlande i sambandmed sponsring leder till kritik från allmänhet ellermedier eller om det skulle uppstå en tvist mellanparterna.Finansinspektionens yttrandeI sitt remissyttrande till revisorerna angåenderapporten av statliga myndigheterkommenterade menade att de var medvetna om de riskersom kan finnas när en myndighet använder sig avsponsorer. Därför byggde man inom myndigheten upp enorganisation och ett arbetssätt för konferensen somskulle motverka detta. Organisationen förkonferensen var avskild från inspektionens ordinarieverksamhet, och de personer som löpande deltar imyndighetens tillsyn deltog inte vid de diskussionersom fördes med de företag som var aktuella somsponsorer. Vidare använde sig inspektionen avStockholm vad gäller de praktiskaarrangemangen. Detta för att minimera påverkan påden vanliga verksamheten. anfördeockså att kostnaderna för konferensen endastmarginellt belastade inspektionens ordinarie anslag.I sitt remissvar skrev att dådet var IOSCO som formellt var värd för konferensenvar sponsringen främst ett bidrag till IOSCO ochinte till (som hade rollen somarrangör av konferensen).Finansinspektionen skrev också att de ansåg att deförtroendeskadliga risker som revisorerpekat på självfallet kan uppstå, men att dessafrämst uppstår vid längre och varaktiga ekonomiskaförhållanden mellan en myndighet och ett privatföretag. Inspektionen menade att den aktuellakonferensen var att betrakta som ettengångsevenemang baserat på en traditionellfinansieringsmodell. tyckte ocksåatt det är viktigt att påpeka att det inte var ettinstitut, utan åtta större företag inom denfinansiella sektorn som sponsrade konferensen.Tidigare riksdagsbehandlingI vårpropositionen 2001 föreslog regeringen enökning av anslaget till , vilketbl.a. skulle innefatta ett stöd till . I propositionen (anslag 2:2Finansinspektionen) står det bl.a. följande underskälen för regeringens förslag.Finansinspektionen skall stå som värd förårsmötet i samarbete med OM Stockholmsbörsen.IOSCO:s årsmöte kommer liksom tidigare attfinansieras via deltagaravgifter, statsbidrag ochnågra utvalda sponsorer. Konferensen i Stockholmberäknas kosta ca ochgenomförs och redovisas helt avskild fråninspektionens övriga löpande verksamhet.Vid behandlingen av vårpropositionen skrevfinansutskottet i sitt ställningstagande attutskottet tillstyrkte propositionens förslag. Imitten av fattade beslut ienlighet med finansutskottets förslag(2000/01:FiU27, rskr. 2000/01:279).Under våren har behandlatrevisorernas förslag RR9 om sponsring av statligamyndigheter. I sin bedömning instämmer utskottet medrevisorerna om att initiativ bör tas till enreglering av myndigheters tillämpning av sponsringsom finansieringsform. Utskottet anser attregeringen bör ta ställning till vilka myndighetereller vilka verksamheter som får finansieras medsponsring. Utskottet anser vidare att regeringen börta initiativ till att se över lagen om offentligupphandling i syfte att klargöra hur den skalltillämpas i fråga om sponsring i form av varor ochtjänster.Skrivelse från FinansdepartementetGenom en skrivelse till harutskottet begärt svar på vissa frågor. Som svar haröverlämnats en inom upprättadpromemoria av , bilaga A3.4.2. Ipromemorian anförs att kändetill att konferensen skulle finansieras viamedverkan av sponsorer. Dåvarande finansministerninformerades , och information om dettaförhållande fördes vidare till nuvarandefinansminister. hänvisar tillvårpropositionen 2001 där Finansinspektionentillfördes som delfinansiering avIOSCO-konferensen och anför att i och medsitt beslut av denna var medveten om sponsringen ochgodkände regeringens förslag om att bidra medstatliga medel.I promemorian framhålls att Finansdepartementetliksom bedömde det varavärdefullt att IOSCO:s årliga konferens förladestill , bl.a. mot bakgrund av att detsvenska ordförandeskapet inom EU pågick parallellt.Finansinspektionen försökte vidare minimera påverkanpå den ordinarie verksamheten genom att anställa ensärskild samordnare för konferensen samt anlitaStockholm ochgenomförande av de praktiska arrangemangen. Ipromemorian anförs att det dessutom är tradition attdessa konferenser finansieras via sponsorer.Finansdepartementet fann det därför inteanmärkningsvärt att även andra än Finansinspektionenaktivt bidrog till finansieringen av konferensen.Finansdepartementet framhåller att sponsringen,som var av en engångshändelse för ett visst bestämtändamål, inte innebar någon möjlighet försponsorerna att påverka genomförandet avFinansinspektionens ordinarie verksamhet.Finansdepartementet anför också att det varFinansinspektionen som beslutade vilka företag somskulle få möjlighet att medverka som sponsorer underkonferensen och att det av valframgår att det uteslutande var de stora finansiellaföretagen som fick medverka.Utskottets ställningstagandeUtskottet anser det allmänt sett vara synnerligenangeläget att myndigheternas verksamhet bedrivs isådana former att deras integritet inte kanifrågasättas. Vid behandlingen av Riksdagensrevisorers förslag i fråga om sponsring instämdeutskottet med revisorerna om att initiativ bör tastill en reglering. Utskottet ansåg att regeringenbör ta ställning till vilka myndigheter eller vilkaverksamheter som får finansieras med sponsring samtatt regeringen bör ta initiativ till att se överlagen om offentlig upphandling i syfte att klargörahur den skall tillämpas i fråga om sponsring i formav varor och tjänster. Utskottet vill med anledningav de iakttagelser som gjorts under denna granskningunderstryka vikten av att en reglering vad gällermyndigheters tillämpning av sponsring kommertill stånd.Granskningen föranleder inte någotuttalande i övrigt från utskottets sida. **FOOTNOTES**[13]: Följande företag och organisationer skrevFinansinspektionen sponsoravtal med: , ,, , ,, , (huvudsponsor) samt Sverigesriksbank.4. Uppgifter om ubåtskränkningar isvenska vattenÄrendetI en anmälan , bilaga A4.1.1, harbegärts att utskottet granskar ubåtsfrågan.Anmälaren hänvisar bl.a. till vissa uppgifter somlämnats i TV-intervjuer av förre amerikanskeförsvarsministern och förrebrittiske statssekreteraren . Enligtanmälaren finns ett behov av att få svar på följandetre frågor.1. I vilken utsträckning fanns det muntliga ellerskriftliga överenskommelser mellan Nato-företrädare och svensk militär om gemensammaaktioner och gemensam informationsinhämtning omubåtar i och utomlands?2.3. Har några företrädare för den svenska regeringengodkänt eller haft kännedom om sådanaöverenskommelser?4.5. Har svenska regeringsledamöter medvetet doltsanningen eller misslett ochallmänheten i frågan om existensen av sådanaöverenskommelser eller i övrigt i ubåtsfrågan?6.Våren 2001 beslutade utskottet att bordlägga ärendeti avvaktan på att den särskilde utredaren redovisa sitt uppdrag att analysera detpolitiska och militära agerandet i ubåtsfrågan från1980 fram till i lämnade 1983 en rapport omden första ubåtsincidenten i (SOU1983:13). Kommissionen gjorde bedömningen attsovjetiska ubåtar kränkt svenskt område.Den 26 april 1983 framförde regeringen en skarpprotest mot de grova kränkningar av svensktterritorium som den sovjetiska marinen gjort sigskyldig till. Till detta fogade statsminister muntliga kommentarer vid sammanträffande medden nye sovjetiske ambassadören i . Iprotestnoten hänvisades till bedömt att ubåtarna varsovjetiska och tillades att regeringen för sin delinte hade uppgifter som motsade kommissionen. I ettsvar från statsministern till densovjetiske ambassadören med anledning av detsovjetiska svaret på protestnoten betonades att ettstort antal experter och förtroendemän låg slutsats.I utpekande tog FN-ambassadör på uppdragkontakt med den sovjetiske medlemmen avPalmekommissionen, som var chef förUSA- och vid den sovjetiskaVetenskapsakademin och medlem av kommunistpartietscentralkommitté. var sekreterare iPalmekommissionen, där var ordförande1980-82. framförde klagomål motubåtskränkningarna och bad utövasitt inflytande i Kreml för att få dem att upphöra.Den 18 december 1987 överlämnade Överbefälhavarentill regeringen ett dokument som redovisadefrämmande undervattensverksamhet och svenskamotåtgärder andra och tredje kvartalen 1987 samtfogade till detta en redovisning av det allmännakunskapsläget om denfrämmande verksamheten. När Överbefälhavarenformulerade sin hypotes om somkränkande tog han som betänkande och dessutpekande av . Enligt Överbefälhavarenpekade materialet på att det i allt väsentligt varSovjetunionen som svarat för den främmandeverksamheten på svenskt territorium. Något entydigtbevis för att fastställa inkräktarens nationalitetfanns dock ej. I en bilaga angavs att mångaindikationer uppvisade en likartad karaktär, vilkettalade för att det var samma system som användes ochdärmed en nation som svarade för huvuddelen avkränkningarna.Statsministern hade tillsatt en granskningsgrupp ikanslihuset för att pröva analysen i utkastet tillrapport. Gruppen kom till slutsatsen att det intefanns något hållbart underlag för att peka ut enviss nation eller pakt. Gruppen hade inte blivitövertygad om beskrivningen av kränkningarnas mönsteroch omfattning. Granskningsgruppen påpekade attingen av de faktorer som redovisats utgjorde etthållbart belägg, inte ens tillsammans med de andrafaktorerna. De framlagda faktorerna samverkade intesom indicier i en indiciekedja. De utgjorde barapåståenden som vart och ett kunde indikeraSovjetunionen som inkräktare. Däremot kundefaktorerna sammantagna leda till hypotesen omSovjetunionen som inkräktare. Gruppen konkluderadeatt denna hypotes ännu inte kunnat bevisas ellermotbevisas eftersom inkräktarnas nationalitet intekunnat bevisas.Indikationerna om främmande undervattensverksamhetfortsatte in . Den senaste konstateradekränkningen ägde rum . I nationalitetsfråganfortsatte ÖB i sina rapporter fram attnämna indiciekedjan att det varSovjetunionen/som låg bakom de misstänktaundervattensföretagen mot samt att dessaindicier stärkts. Överbefälhavaren framhöll dock atttillräckliga bevis saknades.Den 25 maj 1994 översände statsminister brev till president ,bilaga A4.1.2. Ubåtsfrågan hade under åren 1992-1994diskuterats i bilaterala samtal på expertnivå isyfte att pröva möjligheterna att få klarhet ifrågan om ubåtskränkningar. Det låg enligt brevetnära till hands att tro att ansvaret för kränkningarav territorialvatten kunde ligga i olikakvarvarande exsovjetiska strukturer elleraktionsmönster. I ljuset av den betydelse fråganmåste tillmätas ville statsministern be presidentJeltsin att söka klarhet i frågan. I ett svar den 14juli konstaterade president med beklagandeatt brev var genomsyrat av en oförtäcktoch obegriplig övertygelse om ansvar förubåtskränkningarna, bilaga A4.1.3. Vad gällerantagandet att det i skulle finnas någrakvarlämnade exsovjetiska strukturer utanförpresidentens kontroll var detta enligt brevet milttalat naivt.Under hösten krävde Medborgargruppen förUbåtsfrågan att en oberoende kommission skulletillsättas. En rapport av kommendör omde svensk-ryska ubåtssamtalen 1992-1994 lämnades ijanuari 1995.I februari 1995 presenterade Försvarsmakten ensärskild granskning av kavitationseffekten - vilkeninnebar att vissa uppfångade ljud kunde ha orsakatsav minkar i stället för av propellrar - och i slutetav månaden tillsattes , som hade som uppdrag att merheltäckande utvärdera och analysera ubåtsfrågan från1980, lämnade en rapport (SOU 1995:135).Kommissionen fann att U137:s inträngande iGåsefjärden varit avsiktligt. Kommissionen bedömning inationalitetsfrågan och menade att det varken dåeller senare fanns underlag för att göra ennationalitetsbestämning.Inom fick Lundingruppen,under ledning av ambassadören , år1996 i uppdrag att göra en fördjupad motivgranskningsom ett komplement till 1995. ILundinrapporten, som blev offentlig handling ,bedömdes att det fanns motiv för väst/Nato attgenomföra intrång men att öst hade starkare motivvilket gjorde att det sannolika ansvaret förintrånget måste läggas på öst.I mars 2000 gjordes två särskilda utredningar medanledning av uppgifter i medierna om att officerarei svenska marinen fattat beslut om gemensammaövningar med Natoländer och att ubåtar frånNatoländer tillåtits tränga in på svensktterritorialvatten. Den ena utredningen gjordes inomFörsvarsmakten. Den andra genomfördes inomFörsvarsdepartementet genom samtal med tidigareförsvarsministrar och statssekreterare, bilagaA4.1.4. Resultatet av dessa utredningar var att deaktuella uppgifterna saknade stöd.Ubåtsutredningens slutbetänkandeDen särskilde utredaren redovisade sittuppdrag i betänkandetPerspektiv på ubåtsfrågan - Hanteringen avubåtsfrågan politiskt och militärt (SOU 2001:85).Rolf anser att mycket talar för attkränkningarna var länkade till växandestrategiska roll och till rivaliteter ochmotsättningar mellan militärblocken. Att Sverige1979 utvidgade territorialgränsen från fyra tilltolv sjömil får inte heller förbises. Kränkningarnatycks ha utgjort element i den bilateralakonfrontationen mellan maktblocken. Den samladeslutsatsen är att främmande undervattensverksamhetförekommit i svenska vatten ochfram . Antalet helt säkrakränkningar är enligtEkéus färre än tio. Därutöver finns ett trettiotalincidenter där möjligheten av kränkningar bör tas påallvar.I fråga om nationalitetstillhörigheten har detenligt utredningen inte varit möjligt attidentifiera hållbara bevis. Det kan inte hållas förosannolikt att , som den störstasjömakten i , kan ha ansett sig ha skäl attgöra intrång på svenskt territorium. Sovjetunionenkan därför knappast uteslutas som kränkande makt.Möjligheten av undervattensfarkoster från väst kaninte heller uteslutas. Dock kvarstår enligtutredningen att ingen nationalitetsbestämning kunnatgöras.I betänkandet finns ett avsnitt rubriceratSamverkan med andra länder, där frågan om huruvidaden svenska marinen genomfört samövningar på svensktterritorialvatten med örlogsfartyg från olikaNatoländer behandlas. Påståenden om samövning mellansvenska marinen och väststatsflottor ellerflottenheter har enligt utredaren granskatsingående.I utredningsbetänkandet redovisas ett besöksommaren av den amerikanska jagaren ,med en planerad samövning mellan och svenskaubåtar som en demonstration av ett moderntamerikanskt sonarsystem. Enligt kan fråganhuruvida övningen verkligen genomfördes eller intevara mindre intressant än det faktum att denplanerades över huvud taget. Utredaren fann intenågon dokumentation som skulle bekräfta attytterligare samövningar ägt rum sedan dess.I betänkandet hänvisas också till att det våren1988 vid ett seminarium vid gjordes uppseendeväckande uttalanden aven hög amerikansk tjänsteman vid namn ,som bl.a. tjänstgjort som säkerhetspolitisk expert iPentagon 1981-1987. grundläggande tesvar att norra varit betydelsefullt på denoperativa nivån i egenskap av flankområde till Natooch speciellt ur marin synvinkel. I sin beskrivningav de säkerhetspolitiska relationerna mellan ochSverige karakteriserade han det som hemlig alliansoch angav att det inom ramen för denna alliansingick topphemligt utbyte av information, besök avamerikanska officerare i det svenska försvarets mestkänsliga anläggningar samt genomförande av mycketdiskreta gemensamma utbildningsövningar. poängterade att denna typ av kontaktervanligtvis sköttes på ett informellt sätt, dvs.muntligt, och att man därför inte kunde förvänta sigatt hitta sådan information i några arkriv. Enreviderad version av anförandet lämnades . I artikeln sadesbl.a. att det till en bra bit inpå fanns ett speciellt förhållande tillSverige, vilket inkluderade topphemligaorienteringar av den svenska marinchefen till denamerikanska marinchefen, besök till hemliga svenskaanläggningar, utbyten av muntliga åtaganden rörandevilken strategi och taktik som skulle användas ihändelse av sovjetisk attack samt mycket diskretagemensamma utbildningsövningar.De yttranden som i praktiken utlöste debatten omsvenska samövningar med enheter från Nato ochtester av det svenska kustförsvarets beredskap avfrån Nato tillhörande enheter var den TV-intervjumed som ägde rum den 7 mars 2000.Enligt utredaren verkar intervjun ha inspirerats avett amerikanskt nyhetsprogram där detbaserat på hemliga källor från Pentagon hävdats attUSA:s ubåtar ofta kränkte andra nationersterritorialvatten - även vänligt sinnade länders - isamband med insamling av militär underrättelse. Påen direkt fråga om Nato testat också det svenskaförsvaret svarade att de testadealla försvar då och då för att se om det fannsluckor som kunde täppas till, speciellt efterkränkningen av den sovjetiska ubåten . Det hadetroligen skett efter konsultationer med den svenskastatsmakten, och så vitt han visste hade man aldriggenomfört några intrång utan att svenskarna blivitinformerade i förväg. Inte heller hade CasparWeinberger erfarit att det någonsin inträffat någontyp av konfrontation mellan och Natostyrkori dessa sammanhang. Han beskrev vidare att det intefanns några avtal i formell mening för dennaövningsverksamhet utan att det snarare varkonsultationer av mer informell karaktär. CasparWeinberger konstaterade avslutningsvis att han intekände till vilka typer av ubåtar som använts ellerhur regelbundet dessa tester hade skett, i Östersjöneller på andra platser, utan endast att dettagenomförts i tillräcklig utsträckning för attsäkerställa att deras försvarsplaner var uppdateradeoch tillräckliga för att de skulle vara kapabla attmotstå alla förändringar i sovjetisk styrka ochsovjetisk kapacitet. Det gjordes regelbundet intebara till sjöss; det gjordes gentemot flygvapnet ochlandförsvaret; det gjordes för att förhindra möjligalandstigningsområden.Den 11 april 2000 TV-sändes ett samtal med denf.d. brittiske marinministern, bekräftade allmännabeskrivning av diverse beredskapstester. I likhetmed betonade att dessatester uteslutande utförts med den svenskamotpartens godkännande. Ett tänkbart scenario varatt principöverenskommelserna träffades på politisknivå ned till marinstaberna som arbetade utdetaljerna och verkställde beredskapstesterna.Testerna utspelade sig sedan genom att brittiskafartyg men på obestämd platsförsökte penetrera det svenska territorialvattnet isyfte att kontrollera beredskapen hos det svenskaförsvaret. På den direkta frågan huruvida sådanaberedskapstester eller övningar hade utförtsav brittiska örlogsfartyg inklusive ubåtar i svenskavatten slog fast att han skulle blimycket förvånad om sådan operation inte hadegenomförts gemensamt av den svenska och brittiskaflottan.Som en konsekvens av intervjun med CasparWeinberger beslutade rege-ringen att frågan om Natoubåtar i svenska vattenskulle snabbutredas av be-rörda myndigheter. InomFörsvarsdepartementet genomfördes detta av expe-ditions- och rättschefen, som efter samtal medtidigare försvarsministrar och statssekreterare ochen genomgång av handlingar i det egna departementetsarkiv med anknytning till ubåtsfrågan 1980-1995 intefann stöd för påståen-det att man från svensk sidaskulle ha tillåtit utländska ubåtar att på svensktterritorium testa det svenska försvaret. Enutredning som genomfördes inom Försvarsmakten komfram till att det inte fanns någon grund förpåståendena att Försvarsmakten skulle ha träffatavtal med Nato om test av förmåga att bl.a.upptäcka främmande undervattensfarkoster på svensktterritorialhav. Man konstaterade att detta var en idet närmaste osannolik tanke. Dock fanns detuppgifter som framkommit som tydde på att vissaövningar med främmande makt hade skett där formelltregeringstillstånd syntes ha saknats. ett tidigare fall med brittiska Oberonubåtarsamt ett par tillfällen när svenska ubåtar deltagiti finska ubåtsskyddsövningar. I dessa fall hade detvarit fråga om övningar inom ramen för av regeringengodkända örlogsbesök vilka genomförts utanförsvenskt territorium.Amerikanska försvarshögkvarteret har på formellsvensk förfrågan kategoriskt förnekat attamerikanska örlogsfartyg utan svenskt medgivandebeträtt svenskt territorialvatten. Ett liknande svarinkom från Försvarshögkvarteret i har sökt klarlägga om det fanns någonreell substans bakom rykten om att Natoubåtar medmarinens goda minne svarat för en del eller allaintrång. menar att iintervjun ger generella svar och inte diskuterarutifrån konkreta fall och insikt utan att han heltenkelt presenterar en välkänd amerikansk politik ochpraktik, nämligen att inga infarter i allieradeeller vänligt sinnade stater sker utan föregåendekonsultation med vederbörande stat.