bet · GP01KU15 · 2002-03-21 00:00:00 — Utredaren framhöll att frågan ombehovet av en samvetsklausul egentligen handlar omatt göra en rimlig avvägning mellansamhällsintressen och respekten för etiska ochreligiösa åskådningar. Enligt utredaren taladesammantaget övervägande skäl för att inte införanågon samvetsklausul inom högskoleutbildningen.Utredaren föreslog dock att det skulle införas enmöjlighet att hos beslut som innebär att studenten fåttavslag på sin dispensansökan. Den av utredningenföreslagna ändringen genomfördes år 1996.Tidigare behandlingUtbildningsutskottet behandlade fleramotioner vari ifrågasattes införandet av en s.k.samvetsklausul i högskoleutbildningen som innebäratt en studerande av samvetsskäl kan befrias frånatt delta i vissa utbildningsmoment (bet.1993/94:UbU16, rskr. 1993/94:308). En majoritet avutbildningsutskottet tog avstånd från att införa enbestämmelse som innebär att studenter kan vägra attgenomgå ett obligatoriskt kursmoment av religiösa,etiska eller andra skäl.Den fråga som motionärerna väckte var enligtmajoritetens mening av mycket stor principiell vikt.Utbildningsutskottets grundläggande uppfattning varatt varje patient som söker hälso- och sjukvårdalltid skall vara säker på att få den vård ochbehandling som situationen kräver. Han eller honskall vara garanterad att bli behandlad av personalsom är utbildad och kompetent att sköta uppgiften.Alla vårdsökande skall känna sig förvissade om attpersonalen handlar enligt vetenskap och beprövaderfarenhet och följer gällande föreskrifter. Dennaprincip ställer naturligtvis höga krav på depatientorienterade utbildningarna. För attvårdpersonal skall erhålla den utbildning ochkompetens som samhället fordrar får det i principinte finnas utrymme för en student att vägra genomgåett obligatoriskt kursmoment. Utbildningsutskotteterinrade om att tidigare i samband medutformningen av barnmorskeutbildningen behandlatfrågan om ett eventuellt införande av samvetsklausulmed hänsyn till sjukvårdspersonalens etiskaövertygelse (bet. 1986/87:SoU5). Någonsamvetsklausul hade emellertid inte införts ochyrkesverksam personal saknade lagstadgad rätt attt.ex. slippa medverka vid aborter.Utbildningsutskottet hade under hand erfarit attproblemen föreföll vara av ringa omfattning. Detfanns enligt utskottets mening förutsättningar att idet enskilda fallet nå tillfredsställande lösningarpå konflikten mellan utbildningens krav och denetiska övertygelsen. kunde isammanhanget peka på att, enligt Socialstyrelsensallmänna råd för sjukvårdspersonal, borde personer,som på etiska, religiösa eller andra grunder intekan acceptera att abort utförs, inte delta iabortvården av hänsyn till den abortsökande kvinnan.Enligt utbildningsutskottets bestämda mening bordeen samvetsklausul i högskoleutbildningen i enligtmed vad som anförts i beslutade utredningsdirektivinte komma i fråga. föreslogett tillkännagivande till regeringen om detta.Socialutskottet framhöll i betänkande1994/95:SoU21 att frågan om samvetsklausul nyligenutretts (SOU 1994:84). Med hänsyn härtill varsocialutskottet inte berett att tillstyrka ettmotionsyrkande om en samvetsklausul innebärande attvårdpersonal skall ha möjlighet att avstå fråndeltagande i forskning ochtransplantationsverksamhet där vävnad från aborteratfoster används.Utskottets ställningstagandeFrågan om införande av en samvetsklausul inomsjukvården och högskoleutbildningen har tidigarevarit föremål för ingående bedömningar inomriksdagen och av en offentlig utredning. Det harbefunnits att övervägande skäl talade mot att införasådana samvetsklausuler. Utskottet är inte berettatt göra någon annan bedömning. Motionerna2000/01:K319 och 2001/02:So563 (båda kd, m)avstyrks.ÄganderättUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden tolvmotionsyrkanden om förstärkning aväganderätten (m, kd, c, fp).Jämför reservation 23 (m, kd, fp, c).MotionernaPer m.fl. (m) begär i motionerna 2000/01:K278och 2001/02:K314 att regeringen skall lägga fram ettförslag om förstärkt grundlagsskydd för äganderätten(yrkande 4 resp. yrkandena 1 och 2). Det står enligtden förstnämnda motionen klart att dengrundlagsändring i fråga om äganderätten somgenomfördes i samband med attEuropakonventionen inkorporerades i svensk rättmedförde en väsentlig förstärkning av skyddet föräganderätten. Överenskommelsen om grundlagsändringträffades i brett samförstånd mellan olika partier.Det är enligt motionärerna viktigt att denna typ avöverenskommelser i grundlagsfrågor är av långsiktigkaraktär.Det är enligt motionen angeläget attregeringsformen innehåller en regel som står isamklang med och slår fast attden enskilda äganderätten är okränkbar och attinskränkningar i äganderätten endast får ske i klartangivna fall och då med full ersättning till denenskilde. Grundlagens skydd moträttighetsinskränkande lagstiftning bör var likastarkt oavsett vilken fri- och rättighet det gäller.Bland annat skulle de tre allmännabegränsningsgrunderna i 2 kap. 12 § andra stycketregeringsformen kunna bli tillämpliga också i frågaom äganderätten. All egendom bör enligt motionernaskyddas på ett likvärdigt sätt. Hänsyn måste tastill att samhällsutvecklingen i stort, inte minstgenom IT-utvecklingen, bl.a. lett till att en ökandeandel av samhällets totala förmögenhetsmassa i dagbestår av immateriella tillgångar i form avutbildning, dataprogram och databaser, musik,varumärken, närings- och patenträtter m.m. Motbakgrund av detta framstår det som angeläget attgrundlagsskyddet för den enskilda äganderättenanpassas till samhällsutvecklingen och att skyddetutökas så att det uttryckligen omfattar även annanegendom än mark och byggnader. Ett liknandemotionsyrkande finns i motion 2001/02:K236 (yrkande11) av m.fl. (m).Också i motion 2000/01:K305 av m.fl.(m. kd, c, fp) begärs en förstärkning avgrundlagsskyddet för äganderätten. Enligtmotionärerna är den personliga äganderätten en av deviktigaste grundstenarna för den svenskarättsordningen. Den personliga äganderätten utgör enmedborgerlig rättighet både enligt svensk grundlagoch enligt . Med dessa dubblanormsystem som bas konstateras att skyddet föräganderätten i första hand måste ses som ennationell angelägenhet. Skyddet för äganderätten harenligt motionen förbättrats genom ändringarmen är fortfarande otillräckligt. All egendom börliksom enligt åtnjuta i principsamma skydd. Principen om full ersättning måsteklarläggas. Starkare restriktioner måste gälla förbegränsningar i lag av skyddet för äganderätten. Detär naturligt att i detta avseende jämställaäganderätten med yttrandefriheten, skyddet motpåtvingande kroppsliga ingrepp och rätt tilldomstolsprövning av frihetsberövande m.m.I huvudsak samma motionärer begär i motion2001/02:K270 ett tillkännagivande till regeringen omatt det bör utredas på vilket sätt grundlagen börändras så att får ett fullgottäganderättsskydd för såväl fast egendom som andraslag av egendom. Den åtskillnad som görs iregeringsformen mellan skyddet för fast egendom ochandra slag av egendom finns inte i flera andraländer i . Inte heller görs denna skillnad iEuropakonventionens tilläggsprotokoll artikel 1. Detgår inte att utan vidare låta samma regler gälla förall slags egendom och mot alla typer av ingrepp iäganderätten. Men grundprincipen bör utvecklas. Ettliknande motionsyrkande finns i motion 2001/02:K336av () i denna del.Ett tillkännagivande till regeringen om likvärdigtskydd i regeringsformen för all slags egendom begärsvidare i motion 2001/02:K293 av (). Skyddet bör förutom fast egendom också gällaexempelvis bilar, inventarier, aktier, obligationer,bostadsrätter, fordringsbevis, pensionsförsäkringaroch upphovsrätter. Alla ingrepp i äganderätten måsteske med rimligt beaktande av de drabbades intressenoch ge möjligheter för enskilda och företag attställa om sig till ett nytt rättsläge. Äganderättensreella innehåll måste stärkas genom ökad enkelhetoch stabilitet i samhällets regelsystem och även vidbeskattning måste äganderätten stabiliseras.Åsa och (båda c)begär i motion 2001/02: K278 ett tillkännagivandetill regeringen om stärkande av äganderätten medtydliga ersättningsregler vid inskränkning avnyttjanderätten. Inte minst införandet av den nyamiljöbalken har enligt motionärerna bidragit tillatt problematisera äganderätten. Det finns en fara iatt ensidigt hävda de gemensamma intressena framförden enskildes äganderätt. Inte minst riskerar detatt leda till ökad misstro mot rättsstaten och tillatt människor i allt mindre utsträckning känner detpersonliga ansvaret för sin egendom och den egnamiljöpåverkan. De möjligheter som finns inte baratill att expropriera egendom utan också till attinskränka nyttjanderätten måste vara förenade medtydliga ersättningsregler. Sådana inskränkningar sominte drabbar generellt, utan inom ett bestämtgeografiskt område eller enskilda individer, skallsom huvudregel medföra rätt till ersättning.Även och (bådac) tar upp frågan om stärkt skydd för äganderätten imotion 2001/02:K223. Motionärerna begär attregeringen tillsätter en kommission med uppgift attbelysa den privata äganderättens betydelse förekonomisk utveckling (yrkande 1) och att regeringenlägger fram förslag till ändring om stärkt skydd föräganderätten i både grundlagen och den vanligalagstiftningen (yrkande 2). En författning som integer ett starkt och stabilt skydd för den privataäganderätten riskerar enligt motionärerna att få enkraftigt dämpande effekt på företagande ochekonomisk tillväxt. Flera rättsekonomer har visat påäganderättens stora betydelse för ett landsekonomiska utveckling. Motionärerna anser att dethög tid att man i tar till sig dessalärdomar. Företagandet i landet liksom denekonomiska tillväxten motverkas av instabilakonstitutionella regler.Eskil m.fl. (c) begär i motion2001/02:MJ339 (yrkande 7) ett tillkännagivande tillregeringen om vikten av att värna och stärka denprivata äganderätten. Enligt motionärerna skall detspridda ägandet uppmuntras och bevaras. En avgrundförutsättningarna för detta är klara regler vadgäller äganderätten. Det finns många som villurholka det privata ägandet. Ett tydligt exempel pådetta är viljan att försvaga den grundlagsstadgaderätten till ersättning vid ingrepp. Det är olyckligtom gränsen för vad en markägare skall acceptera iform av inskränkningar flyttas mot en större grad avtillåtande för denna form av inskränkning. Ettensidigt hävdande av det gemensammas intresseframför den enskildes äganderätt riskerar att ledatill en ökad misstro mot rättsstaten och till attmänniskor i allt mindre utsträckning känner detpersonliga ansvaret för sin egendom och den egnamiljöpåverkan.Gällande reglerEnligt 2 kap. 18 § första stycket regeringsformen ärvarje medborgares egendom tryggad genom att ingenkan tvingas avstå sin egendom till det allmännaeller till någon enskild genom expropriation ellerannat sådant förfogande eller tåla att det allmännainskränker användningen av mark eller byggnad utomnär det krävs för att tillgodose angelägna allmännaintressen.Rätten till ersättning behandlas i paragrafensandra stycke. Den som genom expropriation ellerannat sådant förfogande tvingas avstå sin egendomskall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten.Sådan ersättning skall också vara tillförsäkrad denför vilken det allmänna inskränker användningen avmark eller byggnad på sådant sätt att pågåendemarkanvändning inom berörd del av fastighetenavsevärt försvåras eller skada uppkommer som ärbetydande i förhållande till värdet på denna del avfastigheten. Ersättningen skall bestämmas enligtgrunder som anges i lag.I första tilläggsprotokollet till Europakonventionenföreskrivs i artikel 1 att varje fysisk ellerjuridisk person skall ha rätt till respekt för sinegendom och att ingen får berövas sin egendom annatän i det allmännas intresse och under deförutsättningar som anges i lag och i folkrättensallmänna grundsatser. Dessa bestämmelser inskränkerdock inte en stats rätt att genomföra sådanlagstiftning som staten finner nödvändig för attreglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse meddet allmännas intresse eller för att säkerställabetalning av skatter eller andra pålagor eller avböter och viten.Egendomsbegreppet i artikeln har getts envidsträckt innebörd. Med uttrycket egendom avsesinte enbart äganderätt till fast och lös egendom icivilrättslig mening utan även fordringar ochimmateriella rättigheter skyddas av artikeln.Tidigare riksdagsbehandling m.mNär behandlade regeringens förslagtill ny lydelse av 2 kap. 18 § regeringsformenavstyrkte en rad motioner omlängre gående grundlagsskydd än vad regeringen hadeföreslagit (bet. 1993/94: KU24 s.28 f.). Utskottetansåg det därvid inte motiverat att låta allegendom, både fast och lös, omfattas av grundlagensegendomsskydd. Utskottet pekade också på attbestämmelser om att den enskilde tillförsäkras fullersättning eller ersättning för hela förlusten inteskulle vara helt rättvisande med hänsyn till atts.k. förväntningsvärden inte är ersättningsgilla.Utskottet underströk vidare att införandet av ettgrundlagsskydd för rådighetsinskränkningar i siginte innebar att ersättningsrätten utvidgades iförhållande till vad som redan gällde.Frågan om innebörden av 2 kap. 18 §regeringsformen behandlades avkonstitutionsutskottet i ett yttrandetill jordbruksutskottet över regeringens förslagtill ny miljöbalk, varvid frågan om ordalydelsen iparagrafen var förenlig med motiven diskuterades(yttr. 1997/98:KU8y). Utskottet gjorde dåbedömningen att grundlagsbestämmelsen trots denmindre tillfredsställande ordalydelsen måsteuppfattas så att en utvidgning av ersättningsrätteninte skett. Med anledning av flera motioner från denallmänna motionstiden kom ett enigtkonstitutionsutskott i betänkande 1997/98:KU30 framtill slutsatsen att det inte gick att bortse frånatt bestämmelsen i 2 kap. 18 § andra stycketregeringsformen hade varit föremål för omfattandedebatt och att Lagrådet förordat en ändring avbestämmelsen. Även om utskottet ansåg attbestämmelsen måste kunna uppfattas i enlighet medvad som avsetts vid dess tillkomst fanns detanledning att se över dess lydelse.Frågan behandlades senast av utskottet våren 2000i betänkande 1999/2000:KU11. Utskottet hänvisadetill att det avstyrkt motionerom utvidgning av grundlagens egendomsskydd.Utskottet ansåg inte att det framkommit skäl attändra sin tidigare bedömning. Utskottet ansåg inteheller att det fanns skäl att ge äganderätten sammaskydd mot begränsningar som gäller för de s.k.politiska rättigheterna. Även när det gällerersättningsfrågan hänvisade utskottet till att detvid flera tillfällen avstyrkt motioner om enutvidgning till full ersättning. Utskottet framhöllatt när det i betänkande 1997/98:KU30 förordades attordalydelsen till 2 kap. 18 § regeringsformen skulleses över, ansåg utskottet att utredningen inte bordeomfatta frågan om utvidgning till full ersättning.Utskottet gjorde fortfarande samma bedömning.1999 års författningsutredning, som hade i uppdragbl.a. att se över ordalydelsen av regeringsformensbestämmelse om egendomsskydd, avlämnade i februari2001 betänkandet Vissa grundlagsfrågor (SOU2001:19). När det gällde regeringsformensegendomsskydd konstaterade utredningen att manmisslyckats. Mot bakgrund av att ett förslag tilländring bör ha ett brett parlamentariskt stöd ochatt ett sådant stöd inte hade kunnat uppnås, hadeutredningen beslutat att avstå från att lägga framnågot förslag till ändrad lydelse av 2 kap. 18 §regeringsformen. Förslagen i betänkandet Vissagrundlagsfrågor ligger till grund för delar avregeringens förslag i propositionen Ändringar iregeringsformen samarbetet i EU m.m. (prop.2001/02:72). Mot bakgrund av utredningens slutsatsnär det gäller regeringsformens bestämmelse omegendomsskydd lade inte regeringen i det ärendetfram förslag till ändrad lydelse av 2 kap. 18regeringsformen.Frågan om ställning ilagstiftningen efter inkorporeringen behandlades avutskottet i samband med behandlingen av proposition1993/94: 117 med förslag till inkorporering avEuropakonventionen i svensk lagstiftning. Utskottetdelade regeringens bedömning. Regeringen hade ipropositionen framhållit att, i det säkerligen fåtalfall då en svensk lagregel kan anses strida motkonventionen, fick det bli en uppgift fördomstolarna och förvaltningsmyndigheterna att avgörahur konflikterna skall lösas.Utskottets ställningstagandeUtskottet vidhåller sina tidigare bedömningar närdet gäller ett förstärkt grundlagskydd föräganderätten och avstyrker motionerna 2000/01:K278yrkande 4 (m), 2001/02:K314 yrkandena 1 och 2 (m),2001/02:K236 yrkande 11 (m), 2000/01:K305 (m, kd, c,fp), 2001/02:K270 (m, kd, c, fp), 2001/02:K336 (m) och 2001/02:K293 (kd). Utskottet anser motbakgrund av tidigare bedömningar inte heller att detbehövs ett tillkännagivande till regeringen omstärkande av äganderätten med tydligaersättningsregler vid inskränkning avnyttjanderätten eller om en kommission för attbelysa den privata äganderättens betydelse ochavstyrker därför motionerna 2001/02:K278,2001/02:K223 yrkandena 1 och 2 och 2001/02:MJ339yrkande 7 (alla c).NäringsfrihetUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning tilltidigare ställningstaganden fyramotionsyrkanden (m) om en förstärkning avnäringsfriheten.Jämför reservation 24 (m, kd, c, fp).MotionernaI flera motioner begärs en förstärkning avnäringsfriheten. Per m.fl. (m) begär imotionerna 2000/01:K345 (yrkande 2) och 2001/02:K314(yrkande 3) ett regeringsförslag om förstärktgrundlagsskydd för näringsfriheten. Näringsidkaresäganderätt hotas enligt motionärerna av skadegörelseoch plundring av aktivister som vill krossakapitalismen. I en rättstat är det staten som skallse till att människor kan känna sig trygga. Drabbadenäringsidkare och andra måste garanteras ersättningför de skador de åsamkats. Alla drabbadenäringsidkare måste också kompenseras när områdenspärras av under större evenemang som EU-konferenseroch andra stora konferenser. Näringsfriheten måsteges ett tydligare och mer adekvat skydd ilagstiftningen. Ersättningsreglerna måste ses överför att bli mer funktionella. I motion 2001/02:K314yrkande 4 begärs att regeringen låter utreda hurrättssäkerheten kan förbättras för företagare ochenskilda. Det ligger en rättsosäkerhet som medför enovilja mot investeringar i den ovisshet som finns omt.ex. framtida beskattning, intrång ochkonfiskation. All felaktig myndighetsverksamhetborde föranleda ett rimligt skadeståndsbelopp tillden drabbade. Regeringen bör utreda hur företagenoch andra bättre kan skyddas mot rättsövergrepp ochhu staten bättre än skall kunna ta sittskadeståndsansvar vid rättsövergrepp. Också OlleLindström (m) begär i 2001/02:K336 i denna del attgrundlagsskyddet för näringsfriheten stärks.BakgrundBegränsningar i rätten att driva näring eller utövayrke får, enligt 2 kap. 20 § första stycketregeringsformen, införas endast för att skyddaangelägna allmänna intressen och aldrig i syfteenbart att ekonomiskt gynna vissa personer ellerföretag.Till grund för bestämmelsen, som infördes den 1januari 1995, låg Fri- och rättighetskommitténsdelbetänkande Fri- och rättighetsfrågor (SOU1993:40) och en överenskommelse som träffades mellanriksdagspartierna . I förarbetena(prop. 1993/94:117) uttalade regeringen att behovetav inskränkningar i närings- och yrkesfrihetentidigare hade ansetts utgöra hinder för engrundlagsbestämmelse till skydd för dessa friheter.Gällande rätt utgick dock från att det här i landetrådde i princip full frihet för svenska medborgareatt driva näring och utöva yrke.I propositionen anfördes att det var avgrundläggande betydelse för det moderna samhälletatt enskilda så långt det är möjligt garanterasnärings- och yrkesfrihet. Enligt regeringen bordedetta föranleda att dessa friheter gavs ett skydd iregeringsformens fri- och rättighetskapitel.Regeringen anförde vidare att det kan vara svårt attge närings- och yrkesfriheten ett reellt innehållmed hänsyn till de möjligheter till begränsningarsom nödvändigtvis måste finnas. Av detta skäl ansågregeringen det missvisande att tala om dessafriheter som rättsligt bindande rättigheter.Regeringen ansåg i stället att den s.k.likhetsprincipen utgjorde en lämplig utgångspunktför en grundlagsbestämmelse. hade beskrivit innebörden avlikhetsprincipen som att alla skall ha möjlighet attkonkurrera på lika villkor under förutsättning attde i övrigt uppfyller de krav som kan ställas påt.ex. Regeringen anförde attlikhetsprincipen som utgångspunkt för engrundlagsreglering inte fick hindra att det infördesgenerella inskränkningar i närings- ochyrkesfriheten för att tillgodose intressen som frånallmänna utgångspunkter bedömdes angelägna. Attunder denna förutsättning garantera likhetsprincipenen överordnad ställning innebar enligt regeringensvårigheter. Genom att, såsom kommittén valt attgöra, ta fasta på en väsentlig sida avlikhetsprincipen, nämligen den ekonomiska, kundedenna princip enligt regeringen utan svårigheter gesen överordnad ställning. Syftet med en begränsningav närings- och yrkesfriheten får således inte varaatt ekonomiskt gynna vissa näringsidkare elleryrkesutövare framför andra. För att en begränsningskall få införas krävs att syftet är att skyddanågot från samhällets synpunkt skyddsvärt intresse.Konstitutionsutskottet (bet. 1993/94:KU24)tillstyrkte regeringens förslag och uttalade därvidatt det delade regeringens uppfattning om att det ärav grundläggande betydelse för det moderna samhälletatt enskilda så långt möjligt skall garanterasnärings- och yrkesfrihet. En lämplig utgångspunktför en grundlagsreglering borde som regeringenanfört vara den s.k. likhetsprincipen. Regeringensförslag hade utformats i överensstämmelse härmed ochinnebar att begränsningar i rätten att driva näringeller utöva yrke får införas endast för att skyddaangelägna allmänna intressen och aldrig i syfteenbart att gynna vissa personer eller företag.Tidigare riksdagsbehandlingVåren 2000 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande(m) om ett stärkande av grundlagsskyddet för bl.a.näringsfriheten (bet. 1999/2000:KU11). Utskottetframhöll att det är av grundläggande betydelse fördet moderna samhället att enskilda så långt det ärmöjligt garanteras närings- och yrkesfrihet. Intrångi dessa friheter bör i görligaste mån motverkas.Emellertid finns det områden exempelvis medanknytning till miljö- eller säkerhetsintressen där möjligheten till begränsningar måste finnas. Dethar därför inte ansetts möjligt med en rättsligtbindande reglering av dessa friheter. Närbestämmelsen om närings- och yrkesfrihet infördes iregeringsformen ställde sig utskottet bakomregeringens bedömning att den s.k. likhetsprincipenutgjorde en lämplig utgångspunkt för regleringen.Grundlagsbestämmelsen skall förhindra att någonenskild skall få gynnas på andras bekostnad. För atten begränsning skall få införas krävs att syftet äratt skydda något från allmän synpunkt skyddsvärtintresse.Utskottet vidhöll sin bedömning att regleringen avnärings- och yrkesfriheten bör ta sin utgångspunkt ilikhetsprincipen. Vidare menade utskottet att detmåste vara möjligt att begränsa dessa friheter föratt tillgodose angelägna allmänna intressen. Medhänsyn härtill var det enligt utskottet inte rimligtatt i grundlagen införa en bestämmelse om rätt tillersättning vid intrång i närings- och yrkesfriheten.Utskottets ställlningstagandeUtskottet vidhåller sin tidigarebedömning och avstyrker motionerna2000/01:K345 yrkande 2, 2001/02:K314yrkandena 3 och 4 samt 2001/02: K336i denna del (alla m).Djurens rättUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett motionsyrkande (v) omatt människoapor skall omfattas avgrundläggande fri- och rättigheter rättentill liv, rätten att slippa tortyr och rättenatt inte godtyckligt frihetsberövas somhittills varit reserverade för människor.MotionenJonas och (båda v)begär i motion 2001/02: K406 att människoapor motbakgrund av sina många likheter med människornaskall omfattas av grundläggande rättigheter somhittills varit reserverade för människor.