bet · GP01AU4 · 2002-03-14 00:00:00 — De citat som KenthPettersson tog visar också de väldigt omfattandeskyldigheter som redan ligger hos arbetsgivarna närdet gäller arbetsmiljön. Men det gäller just attanalysera lagen, från de utgångspunkter som AnnikaHärenstam och andra forskare visar, när det gällerförändringen av arbetslivets sammansättning och deväxande olikheterna. Finns "tänket"? Vad varmodellbilden när arbetsmiljölagen byggdes? Hurstämmer den med hur arbetsorganisation och arbetslivser ut ? Att korsa en analys avarbetsmiljölagen med det som är olikheterna och denolikartade utvecklingen mellan branscher ochsektorer skulle kunna ge en modernare ocheffektivare arbetsmiljölag. Den kommer, precis som , att behöva vara en ramlagstiftning som vi somparter med kollektivavtal och som den enskildepåverkar genom en stark ställning i arbetslivet. Såkommer det att behöva vara också i framtiden.Annika : Jag tänkte ta fasta på frågan omkvalitetssäkring. Jag tror att det är riktigt, somnågon av föregående talare sade, att man kan ha storskepsis till de tekniska sätten att kvalitetssäkra,om de egentligen fyller sitt syfte. Men om jag tarandemeningen i frågan, tror jag att det är enväldigt väsentlig sak för folkhälsan att vi har ettsätt att bedöma och värdera arbetsmiljön. Då tänkerjag framför allt på den personalintensivaservicesektorn. Det upphandlas väldigt myckettjänster, och det är ganska korta relationer - mångakontrakt är , och kanske . Föratt man ska veta vad man köper, inte bara när detgäller priset utan också under vilka förutsättningararbetet bedrivs - behövs det någon form avcertifieringssystem som är välfungerande.Jag har intervjuat en del chefer på den här typenav företag, städföretag och kontorsföretag, somsäger att de kommunala upphandlarna är de absolutsämsta därför att de aldrig frågar efter något annatän priset. Jag tror också att det är ett nyttfenomen i offentlig sektor att upphandla tjänster.Det behövs kunskap, att man funderar över vad som ärviktigt att värdera.Jag visar här en bild med en färsk bearbetning avSCB:s arbetsmiljöundersökningar utifrån dekategorier av verksamhetstyper som jag visade nyss.Vi ser att , , av dem som äranställda i personalintensiva företag - det är påindividnivå - i den sortens företag inte hartillgång till företagshälsovård. Inte heller denyare kunskapsintensiva branscherna har det, som niser, där t.ex. IT-folket finns. Det ökaranslutningsgraden till både företagshälsovård ochfack, medan det minskar i den personalintensivaservicesektorn. Här finns de människor som jagvisade på den första bilden, alltså behovsanställdaoch många tillfälligt anställda som är tystare änandra på arbetsplatserna och inte har råd att säganej till ett jobb.Jag kan ta ett exempel. Vi har sett flerabusschaufförer som har 16 timmars arbetsdag och ärsmåbarnsföräldrar. De är lediga fyra mittpå dagen, när barnen är i skolan, och får intebetalt då. Samma företag har mer sällanföretagshälsovård. Det är alltså väldigt svårt attsom enskild anställd säga "nej, jag vill inte ha dehär arbetstiderna".Arbetstidsfrågan är en väldigt viktig arbetsmiljö-och folkhälsofråga, inte minst utifrån ettlivskvalitetsperspektiv och balans mellan arbete ochövrigt liv. Den absolut sämsta balansen mellanarbete och övrigt liv har enligt våra studiermänniskor som jobbar i de personalintensivaservicearbetena: handel, transport, städföretag ochkontorsservice.Jag kan ta ett annat exempel. Min son fick ettdataprogram i julklapp som inte fungerade. Han sadeatt han skulle ringa supporten. Jag sade att haninte kunde göra det kl 9 . Men han ringdeoch fick svar. Det satt en tjej uppe i ochhjälpte honom på julafton.Det pekar på en annan åtgärd i det här. Det äralltså att vi som konsumenter och kunder också måstefundera mer över hur dessa arbeten utförs, alltsåvilken kvalitet det är i arbetsmiljön ocharbetsvillkoren. Vill vi köpa tjänsterna när vi vetatt en person är ledig från sitt bussjobb tretimmar, har för långt att åka hem och sitter igaraget och väntar på ett nytt pass? Är det värtdet? Vem tar kostnaderna för konsekvenserna av denohälsa som det här leder till?Det krävs någon form av kvalitetssäkring ochframför allt ökad kompetens, kunnande. Det härflyktiga samhället med de uppluckrade socialasystemen gör att vi vet allt mindre om hur andramänniskor har det, under vilka förutsättningararbeten produceras, som jag var inne på tidigare.Jag kan säga något väldigt kort om den sistafrågan, om diversifierade lösningar. Jag tror attdet är helt nödvändigt, men jag inser problemen förlagstiftarna, hur man ska bära sig åt. Men jag trorändå att det är en framkomlig väg att åtminstonebörja fundera över det. Vi är så vana vid generellalagar i det här landet, och det ska ju finnas enbas, som det finns i arbetsmiljölagen.Man får fundera på vad det är som ska gälla,föreskrifter eller annat. när det gäller en IT-arbetare som gärna jobbarhemma hellre än mitt ärnågonting helt annat än när det gäller denbusschaufför som man talade om. Om man kunde börjafundera i termer av hur man ska få en fungerandelagstiftning som faktiskt skyddar de grupper som harde mest utsatta positionerna i arbetslivet, dessas.k. periferiarbetare, så tror jag att det vore enväldigt viktig åtgärd för att minska denarbetsrelaterade ohälsan.Ordföranden: har panelen haft möjlighet att tala.Det är också många som har begärt ordet. Jagföreslår därför att de som ställer frågor riktar demtill en speciell person i panelen. Jag föreslår attni ställer korta frågor och ger korta svar, så attalla som har begärt ordet får komma till tals,vilket jag tycker är väldigt viktigt.Henrik : Jag vill tacka för alla dessaintressanta anföranden. De ger oss kunskaper sombelyser detta svåra problem från olika håll ochkanter. Jag ska koncentrera mig på en av er, och dåber jag att få ställa en fråga till Jarl-ErikRollén. Han talade om att det behövdes mer forskningoch utredning när det gäller hela människan. Jagundrar om du skulle kunna utveckla det ytterligare.Sedan tog du också upp frågan om rehabilitering, attdet fanns en massa hinder och spärrar för enarbetsgivare när det gäller att kunna vidtarelevanta åtgärder. Har du några synpunkter på hurvi som lagstiftare skulle kunna förbättra det?Jarl-Erik Rollén: Jag har sett dessa presentationer,som vi alla har sett, av hur det ser ut iarbetslivet. Och det som jag känner äratt man har gått på arbetsplatsen och gjortundersökningarna och att de frågor som man ställerär av den karaktären att man bara får svar somgäller arbetsplatsen. Man får inte det svar somtalar om hur det ser ut . Det som jag ärorolig för är att man med dessa angreppssätt - detär naturligtvis lättast att göra undersökningar avhur det ser ut på arbetsplatsen jämfört med hur detser ut - riskerar att lösa fel problem.När det gäller t.ex. den statistik som är heltotvetydig, att kvinnor har en större press ochstörre sjukfrånvaro än män, så är frågan om detberor på att det är så mycket svårare för kvinnor påarbetsplatsen eller om det beror på att de när dekommer hem har de en familj och ett hem som de skata hand om, vilket vi karlar på ett mycketelegantare sätt glider undan. Ansvaret för att matblir lagad och att barnen tas om hand på rätt sättlyckas vi karlar av tradition klara oss undan ganskabra.Det finns många sådana faktorer som man intekommer åt om man inriktar alla undersökningar på hurdet ser ut på arbetsplatsen.När det gäller rehabilitering kan jag säga att vipå mitt företag har ganska bra internkontroll,arbetsmiljöprogram, utbildning, etc., så vi harväldigt lite sjukfrånvaro på grund av fysiskasjukdomar. Sjukfrånvaron ligger på perår.Däremot har jag erfarenhet av att försökarehabilitera en person som har fått en psykos, ochdå ställs vi helt utan hjälp. Jag försökte fåkontakt med läkaren. Hon sade att hon inte kundeuttala sig. Jag bad att vi gemensamt, hon, vår vdoch jag, skulle sätta oss på arbetsplatsen, eftersomdet enligt hennes uppfattning var där som problemenfanns. Men hon förklarade då att hon inte gjordesådant - att komma till en arbetsplats fungeradeinte.Företagshälsovården lider fortfarande av den gamlauppläggningen, den gamla organisationen, nämligenatt när det var obligatoriskt var detföretagshälsovården som bestämde vilka tjänster somman skulle ge, sedan fick företag och arbetsgivareta det som de fick. ligger en mycket större delav efterfrågan på företagshälsovården påpsykiatriker och rehabiliterare av den typen. Men dehar inte hunnit bygga upp detta , så man fårväldigt dåligt stöd från företagshälsovården. De somjag tycker har varit bäst är . Därhar man åtminstone haft lite idéer om vad man kangöra.Jag har sett till att denna person har fåttkomma in på en form av utbildning, en verksamhet därhan får lära känna sig själv, sina gränser och hurhan fungerar. De som har hand om denna utbildningvill nu ha ett sammanträffande med mig somarbetsgivare, den person som har drabbats, hanspsykiater och den psykolog som han går isamtalsterapi hos. Men läkaren ställer inte upp, ochpsykologen vill inte heller särskilt gärna vara med,och framför allt vill de inte vara på arbetsplatsendär, enligt deras uppfattning, problemen ligger. Detsom gör mig orolig är att hela terapin, helabehandlingen, nu görs på företaget, alltså när detgäller rehabiliteringen.Laila : Jag vill börja med att tacka panelenför jätteintressanta inlägg som har hjälpt oss attfå en aning bättre struktur på denna stora härva avarbetsmiljöproblem som finns. Man har svårt att vetai vilken ände som man ska börja nysta när man talarom ohälsa på arbetsplatsen, kanske med lite merinriktning på stressen som är det "nya" problem somnästan har växt oss alla över huvudet.Efter den diskussion och de inlägg som har varitkan man urskilja några intryck. För oss som äranställda är det väl tryggheten och inflytandet somär två väldigt viktiga frågor på arbetsplatsen. Menhur ska detta kombineras med konsumenternas,kundernas, krav på omedelbarbehovstillfredsställelse? Vi har ju börjat med dettamed hjälp av den nya tekniken. Det tar inte en veckaför brevet från längre. När vi öppnarjulklappspaketen ska det sitta någon i andra ändenav telefonlinjen och tala om för oss hur vi skagöra. Vi blir våldsamt irriterade om det är entelefonsvarare i andra änden när vi ringer påmobilen och människan i fråga inte är precis påplats. Och om man skickar ett e-brev ska man ha svarmed detsamma. Man undrar vad de gör på andra sidan.Hela tiden ska vi direkt ha våra behovtillgodosedda. Detta är ju egentligen ett infantilttillstånd. Inom barnpsykologin brukade manåtminstone förr säga att man växer ifrån detta itreårsåldern. Men är hela samhället uppbyggt påatt vi alla ska göra så överallt.Kan vi lagstifta om detta över huvud taget? Det voreväldigt spännande att höra - jag kan inte riktafrågan till någon speciell - om det går attlagstifta mot denna utveckling. Och hur ska vi skapadessa möjligheter för återhämtning? Det tycker jagär en kärnpunkt som har gått som en röd tråd. Vimåste återhämta oss, inte bara när vi kommer hemutan även på arbetsplatsen. Vi måste ha en paus, enfikastund, för reflexioner osv. Kan vilagstifta om sådant? Kan vi lagstifta om attmänniskor inte får ha så himla mycket inplanerat påsin fritid? Hur ska vi tackla problemen? Det är judet som vi som lagstiftare har bekymmer med.Camilla : Det passar ganska bra. Jagtänkte nämligen knyta an till det som upp, just det som hon liknade vid ettgarnnystan, att man ska försöka hitta någon form avstruktur i det som vi har talat om. Jag har känslaav att vi blandar problem och att vi blandar symtom.Vi har talat om olika utslag av slimmadeorganisationer, ökade krav, mindre inflytande,mindre återhämtning, otrygghet i anställning,koncentration av kärnverksamhet, ökade krav frånkunder, osv., och sedan behandlar vi dem rättjämbördigt. Men om man försöker hitta något sortsmönster så ser man att de har lite olika nivåer.Annika var inne på att det finns någonsorts strukturell förklaring till det som vi ser. Omman hakar på TCO:s krav på att stärka arbetstagarensinflytande när det gäller arbetstiden så stöter mandirekt på motpolen, ökade krav och ökadeffektivitet. Hur man än utformar lagstiftningen såvågar jag satsa rätt mycket på att det kommer attfinnas med någon sorts förbehållsparagraf om att detska gälla i den mån verksamheten tillåter. Oavsettvad man talar om när det gäller detta så kommer manändå tillbaka till att det finns någon sortssamlingsrubrik som handlar om ökade krav, ökadkonkurrens och ökad effektivitet.Jag tycker att det skulle vara intressant att höralite reflexioner kring detta. Inom vilka ramar rörvi oss? Hur ska vi fånga detta? Handlar det omattityder och värderingar? Handlar det om ekonomiskarealiteter? Handlar det om att vi har ett förekonomistiskt synsätt, att vi t.ex. inte ser attinvesteringar i arbetsmiljö och i kompetens faktisktär just investeringar? Eller är det maktfrågor påett övergripande plan?Eftersom ordföranden efterlyste att vi adresserarfrågorna så ber jag och att svara på detta.Kenth : Jag skulle vilja säga att vi redanhar lagstiftat om det som du tar upp.Arbetsmiljölagen har ju satt människan främst. Jagvisade några citat. Arbetsinnehållet ska utformas såatt arbetstagaren inte utsätts för fysiska ellerpsykiska belastningar som kan medföra ohälsa ellerolycksfall. Och arbetsförhållanden ska anpassas tillmänniskors olika förutsättningar i fysiskt ochpsykiskt hänseende. Det är väldigt starkaformuleringar och visar klart att lagstiftarna harsatt människan i centrum och att produktionens kravinte får medföra ohälsa på arbetsplatserna. Sedan ärdetta inte alltid så lätt att tillämpa i praktiken.Jag tycker egentligen inte att det är lagändringarsom behövs, utan vi behöver stärka tillämpningen avlagarna. Och det behöver man göra på många olikasätt. Där har arbetsgivarna, deras organisationer,de anställda och de fackliga organisationerna ettmycket stort ansvar. Och ni som beslutsfattare kannaturligtvis prioritera det förebyggandearbetsmiljöarbetet genom att tillföra resurser fördet, bl.a. för del så att vi medlite tätare frekvens kan inspektera arbetsplatserna.Men det handlar även om det som varinne på, nämligen företagshälsovården, som ärett eftersatt område och som för övrigt också finnsreglerat i denna förnämliga föreskrift ståratt om man inte har kunskaperna på företaget så skaman anlita företagshälsovård eller motsvarande. Ochdär tror jag att det krävs en hel del stöd för attfå i gång företagshälsovårdsverksamheten igen närdet gäller utbildning. Det finns alltså mycket attåtgärda där.Och på forskningsområdet som är det merlångsiktiga så finns det också mycket att göra. Vipå är väldigt oroade över det somhåller på att hända på t.ex. Arbetslivsinstitutetdär man av olika skäl som vi inte här ska fördjupaoss i har planer på att skicka ut den traditionellaarbetsmiljöforskningen till olika delar, tilluniversitet, högskolor, osv. Och vi ser stora riskermed denna uppsplittring av forskningen. Vi skulle istället vilja se ett miljöforskningsinstitut sominte bara håller på med yttre miljöforskning utanockså arbetsmiljöforskning.Så det finns en rad sådana områden där jag troratt det är bättre att lägga energin än att ändra enredan välformulerad lag. Sedan har vi från verketssida föreslagit ett antal lagändringar. Men det ärmer för att täcka in en del nya fenomen, t.ex. attdet kommer in utländska entreprenörer och att vi harproblem att utöva tillsyn över dem. Vi har skickaten lista över förslag till en del mindre ändringar iarbetsmiljölagen. Men i det stora hela menar jag attlagen håller.Ulla : Det var en omfattande fråga somCamilla ställde. Men det som jag trorär väldigt viktigt är att man försöker få in ett merlångsiktigt perspektiv i tänkandet, framför allt hosarbetsgivaren. Ofta tänker man väldigt kortsiktigtoch utifrån de krav som är akuta och utifrån dett.ex. använder sig av visstidsanställningar, inhyrdarbetskraft osv. Men väldigt mycket visar ju att merlångsiktigt tänkande faktiskt också är lönsamt.NUTEK har bl.a. gjort en undersökning som visar attsatsningar på kompetens och förändringar avarbetsorganisationen är lönsamt. Det äralltså väldigt mycket en fråga om attityder bl.a.hos arbetsgivarna. Men när man tänker på kundkravenosv. är det naturligtvis också en fråga om attitydernär det gäller oss som konsumenter. Om man t.ex.blir akut sjuk måste det naturligtvisfinnas personal som tar hand om en. Men det ärnaturligtvis inte lika nödvändigt att man kan ringatill någon om service på datorn. Jag tror att detbehövs väldigt mycket diskussion om detta.Man kan inte lagstifta om detta. Men vi behöverlagstiftning som gör att det blir en trygghet påarbetsplatsen, t.ex. när det gäller lagen omanställningsskydd, när det gällerarbetstidsbestämmelser och när det gällerarbetsmiljölagen. Det är en kombination av allt. Jagtycker också att det är bra om man får mer forskningom detta, att man tar fram och visar vad som ärlönsamt för arbetsgivarna , eftersom de oftahar ett mycket kortsiktigt tänkande.Ordföranden: Det är flera i panelen som skulle viljakommentera detta, men jag tror inte att vi hinnermed det, utan vi måste låta fler ställa frågor.Margareta . Jag har en fråga som kanskeavviker lite grann från de andra. Den är riktad tillUlla från LO. Jag undrar om ni har gjortnågon vidare utredning och gått djupare in i varförutbildningen minskar. Vi har ju i olika sammanhangtryckt på att det livslånga lärandet är viktigt ochatt kompetensutveckling är viktig. Gäller det enbartför , eller har ni tittat på hur det serut för de andra arbetstagarförbunden, osv.? Jagskulle gärna vilja att utveckladedetta lite grann.Elver : Jag tycker att det har varitbefriande att höra den linje som ni har dragit upphär när det gäller att se till sammanhangen.Samtidigt lever vi ju med en märklig paradox, attmed mer vetenskap och teknik än någonsin så kännsdet som om vi klarar allt mindre. ju att vi vet allt mindre om varandra. Detkänns så svårt att hantera det här.Jag har två frågor. Den ena är till sade att vi behöver en ny arbetsmiljölag somblir modernare. Som politiker kan man då fråga: Voredet möjligt att parterna gjorde en tydlig skiss avdet, så att vi hade närmast att bara klubba igenomdet? Vi har ju erfarenhet och en tradition atthantera dispositiva lagar.Jag vill också ställa en fråga till UllaLindqvist. Hon sade att vi skulle vara försiktiganär det gäller våra egna kostvanor och hur jag ochandra behöver bekämpa vikt osv. Hon var också innepå tobakens tillbakaträngande. Men hon gick förbi detyngsta och farligaste bruksgifterna, nämligendroger och alkohol. Min fråga blir då: Är det ingetsom bekymrar LO, eller är det bara ett akademisktproblem?Ulla : Jag ska börja med den fråga som rörpersonalutbildning. Den har gått tillbaka för allagrupper om man ser och framtill . Under den tiden harpersonalutbildningen totalt gått tillbaka. Vi görockså kontinuerliga undersökningar när det gällerdetta. Jag tror att det är någon grupp -akademikermän inom - som har fått enökad personalutbildning. Men i övrigt har detta gåtttillbaka. Men det som man ser tydligt också här äratt det är en klasskillnad. De som får allra minstpersonalutbildning är kvinnor inom den privatasektorn. De har i snitt per år.Vi har inte gjort någon direkt enkätundersökningom vad detta beror på, men vi har mycketerfarenheter via förbundens arbete. Och det som manmycket tydligt kan se är att man närdet var stor arbetslöshet inte hade råd medutbildning. Då var det annat som man naturligtvissatsade på. Och det fanns därför ingen vilja frånarbetsgivarna att satsa på utbildning. Men när detsedan började bli bättre med jobb blev det i ställetett så hårt tryck. Det har varit en sådan stress utepå arbetsplatserna att man inte har haft tid tillutbildning. Och även om man har gjortutbildningsplaner och satsat på kompetensutvecklingoch varit överens om det så har man inte genomförtdet på grund av att det har varit ett sådant tryckoch att man har haft en snål bemanning osv. Vi troratt det är framför allt därför som det inte harvarit någon direkt personalutbildning.Sedan ska man också koppla detta till att det skaske en förändring av arbetsorganisationen och enförändring av arbetsuppgifterna. Detta har ofta ettsamband. Där kan vi också se att det inte har varitnågon riktig utveckling.När det gäller alkoholen är vi naturligtvis oroadeöver det också. Men det var inte med i vårundersökning. Men däremot är det en mycket viktigdel, och vi jobbar mycket med också dessa frågor utepå arbetsplatserna. Vi är negativa till drogtestergenerellt. Men däremot tycker vi att just detförebyggande arbetet när det gäller droger påarbetsplatserna är oerhört viktigt. Och på mångaställen har man ett partssamarbete. Och vi tyckeratt det är nödvändigt att ha det på arbetsplatserna.Sture : Tack för inbjudan. Vi gör ett seriöstförsök även om just arbetsmiljöregleringen med såmånga inslag av just skyddsaspekter är svåra attbära för parterna. Utgångspunkterna är väldigtolikartade. Men vi började faktiskt en diskussionhär över till svenskt näringsliv, kanske inte just ipausen här, kanske inte just i frågan om hur en nyarbetsmiljölag skulle kunna byggas upp, men i fråganom differentierade avgifter till sjukförsäkringenberoende på de branscher och företag där problemenfaktiskt skapas år ut och år in. Låt oss hoppas attden diskussionen blir bra. Men det är klart att omdu kan lova att man i detta hus gör som vi säger närvi kommer fram till en uppgörelse, då ska vi ocksåta fram uppgörelsen.Martin : Tack så mycket för en braredovisning. Genomgående i analysen tycks ju varaatt det är stora förändringar på arbetsmarknaden,och många av dessa förändringar handlar i grund ochbotten om ekonomiska förändringar, större krav påoffentlig sektor när det gäller besparingar, ettstörre konkurrenstryck i den privata sektorn, kravpå mer av flexibilitet och snabbhet i produktionen.Jag vill gärna säga att jag delar den syn som AnnikaHärenstam var inne på, nämligen att jag tror att detur arbetsmiljösynpunkt finns bra och dåliga sätt attuppnå den flexibilitet som behövs på den modernaarbetsmarknaden. Den goda flexibiliteten handlar omutbildning, arbetsorganisation, samverkan lokaltkring hur man utvecklar ett flexibelt arbetsliv.Tyvärr känns det som att det inte är den som ärförhärskande på den svenska arbetsmarknaden i dag.Det finns naturligtvis undantag, men i stora drag ärdet så.Den bild som ger tycker jag visarpå värdet av ett lokalt arbetsmiljösamarbete men attdet fortfarande finns väldigt stora brister itillämpningen och att det inte används tillräckligt.Och på något sätt känns det som att de ekonomiskakrafterna väger tyngre i detta sammanhang än vadlagstiftningen gör. Då måste jag säga att jag ärlite attraherad av det som är inne på,nämligen att försöka skapa ekonomiska motkrafter föratt skapa incitament för ett sådant arbete. Jagskulle vilja fråga och , som jag misstänker jobbar mycket med detlokala arbetsmiljöarbetet, vad de tror om detta.Skulle olika former av ekonomiska incitament kunnaskapa större intresse bland arbetsgivarna ochföretagen för att driva ett aktivtarbetsmiljöarbete? Det har ju funnits entraditionell invändning att det riskerar att gå utöver individer som är svaga på arbetsmarknaden, inte skulle anställa dem. Skulle den modell somSture här talade om som den danska modellenvara ett möjligt alternativ, nämligen att försökastimulera dem som jobbar och bedriver ett aktivtarbetsmiljöarbete i stället för att så att sägabestraffa dem som har ett dåligt utfall i form avsjukskrivningar och arbetsskador?Min andra fråga, som många har varit inne på,handlar ju om inflytandefrågan som också är ettoerhört centralt perspektiv. Där delar jaguppfattningen att i grund och på botten på dettamåste naturligtvis trygghetsaspekten ligga. Jag troratt vi är en mycket stor minoritet i detta hus somdelar uppfattningen att det är väldigt väsentligtatt ha en aktiv och bra fungerande lag omanställningsskydd. Och förhoppningsvis kan vi ocksåskapa en majoritet.