bet · GP01LU10 · 2002-04-09 00:00:00 — Enligt byrånmåste man beakta att det i trafikskadeärenden mångagånger rör sig om komplicerade skadeförlopp och attdet finns fog för att avvakta med slutligaställningstaganden från försäkringsbolagens sida medhänsyn till hur invaliditeten utvecklar sig.Whiplashskador är svårbedömda enligtläkarvetenskapen. Försäkringsbyrån har isammanhanget pekat på möjligheterna till förskottfrån försäkringsbolagen. Enligt KonsumenternasFörsäkringsbyrå är det självklart att i principingen åtskillnad skall göras med avseende på denvikt som tillmäts den behandlande läkarens bedömningoch försäkringsbolagets läkares bedömning av ettskadefall. Byrån har inte fått uppfattningen attförsäkringsbolagens läkare allmänt sett skullesitta i knäet på ()har upplyst att drabbas uppskattningsvis 10000 personer av en whiplashskada. Det kan vara svårtatt diagnosticera en sådan skada eftersom skadanoftast inte går att upptäcka med röntgen. Varje årfår ca 120 personer i ryggmärgsskador tillföljd av olycksfall. Ett stort problem är, enligtRTP, att försäkringsbolagen har blivit alltrestriktivare med att bevilja den skadedrabbadeombud i försäkringsärenden, vilka betalas avförsäkringsbolaget. Från och med den 1 oktober 2001finns möjligheten till ombud inte kvar i bolagensförsäkringsvillkor. är det i princip endastfall med ryggmärgsskada där bolagen går med påombud. Beträffande fall där diagnosen är svårare attfastställa beviljas numera sällan biträde av ombud.Det är, enligt RTP, mycket olyckligt, eftersom dessafall utgör de svåraste försäkringsärendena därbiträde av ett ombud verkligen skulle behövas.Handläggningstiderna hos utgör,enligt RTP, inte något stort problem. Tidsutdräktenär ett större problem beträffandeförsäkringsbolagens handläggning. Mer än hälften avalla skadeärenden tar atthandlägga. Det är, enligt RTP:s uppfattning, främstkvinnor som drabbas av de långahandläggningstiderna. Män har, generellt sett,större förmåga att göra sig gällande i skadeärenden.Över huvud taget skulle, har RTP vidare anfört,handläggningstiderna vara ett mindre problem om denskadedrabbade fick förskott på ersättningen. I dagbeviljas inte förskott, vilket, i kombination med delånga handläggningstiderna, kan medföraatt en person tappar fotfästet i tillvaron. RTP haruppgett att förbundet i och för sig inteifrågasätter att försäkringsbolagen använder sig avegna läkare vid skadebedömningen. Felet är att dessaläkare inte utför sina uppdrag under läkaransvar ochinte står under tillsyn.Föredragande i skadeärenden inför läkarna äranställda i bolaget. En nackdel är också densummariska bedömning som sker. RTP kan visa på falldär läkare i genomsnitt använder endast drygt 3minuter per skadeärende hos försäkringsbolag. Medtanke på de mycket avgörande bedömningar som det ärfråga om, är detta inte acceptabelt. Läkarna behöverheller inte motivera sina ställningstaganden, vilketgör det svårare att angripa dem.Sveriges Försäkringsförbund har noterat engalopperande utveckling av antalet trafikskadade.Utvecklingen är oroväckande. Hälften av fallenutgörs av whiplashskador. Förbundet kommer att ägnasitt kommande årsmöte helt åt denna skadetyp. Detkrävs ett ansvarstagande från alla berörda försäkringsbolagen, , bilindustrin m.fl. för att komma till rätta med dessa skador och föratt åstadkomma en bättre hantering av skadefallen.Förbundet har vidare uppgett att man numnera tyckersig märka en större medvetenhet hosförsäkringsbolagen om whiplashskadornas betydelse.Förbundet har upplyst att man stöder de krav somframförts för att effektivisera hanteringen avhandläggningen av trafikskadeärenden, bl.a. att man oavsett skadans svårighet inte skall behöva föraförsäkringsfallet till omparterna är överens om regleringen och det finnsombud för försäkringstagaren. Över huvud taget harFörsäkringsförbundet framhållit betydelsen av attdet finns ombud för försäkringstagaren iskaderegleringen, och förbundet är övertygat om attäven försäkringsbolagen kommer att inse vikten häravför egen del.Enligt är ett problem medhandläggningen av trafikskadeärenden attinvaliditeten skall vara färdigutredd innanTrafikskadenämnden tar ställning iersättningsfrågan. Det innebär att skaderegleringenmånga gånger drar ut , eftersom det kandröja länge innan invaliditeten kan fastställas.Utskottets ställningstagandeUtskottet kan konstatera att ett flertalfrågeställningar kring handläggningen avtrafikskadeärenden har aktualiserats genommotionerna och vid de utfrågningar som ägt rum införutvärderingsgruppen. Vad särskilt gäller frågan omde bedömningar som görs av försäkringsbolagetsläkare och av den läkare som behandlatförsäkringstagaren har kritik framförts imotionerna, liksom av ochPolioskadade, mot försäkringsbolagets läkares rolloch den vikt som i allmänhet tillmäts dennesbedömning i skaderegleringen.I sammanhanget vill utskottet peka på att Högstadomstolen i ett rättsfall gjort vissaprincipiella uttalanden i fråga om värderingen av debedömningar som gjorts av försäkringsbolagets läkareoch av den läkare som behandlat försäkringstagaren(se NJA 2001 s. 657). Målet gällde avgörande avorsakssambandet mellan olycksfallet och de beståenderyggbesvär som försäkringstagaren utvecklat efter enolyckshändelse. uttalade bl.a attdet ligger i sakens natur att, om orsakssambandetmellan en olycka och kroniska besvär hos denolycksdrabbade kommer under domstols prövning,domstolen måste, genom utredningen i målet, fåtillgång till medicinsk sakkunskap. I många fallföreligger, liksom i det aktuella målet, utlåtandenfrån dels en läkare som har anlitats avförsäkringsbolaget, dels en läkare som har behandlatden olycksdrabbade på grund av hans aktuellasymptom. Det vanliga torde vara, anförde Högstadomstolen, att försäkringsbolagets läkare inte harträffat den olycksdrabbade utan hans bedömninggrundar sig på enbart skriftligt material, främstjournalanteckningar.I fall då läkarnas bedömningar i fråga omorsakssambandet skiljer sig åt, uttalade Högstadomstolen vidare, torde det rent principiellt intefinnas anledning att ge försteg åt den enes ellerden andres bedömning. Att den behandlande läkarenefter olyckan träffat den olycksdrabbade får, enligtdomstolen, i allmänhet anses ha mindre betydelse, omdennes aktuella status är ostridig och tvistengäller huruvida han redan före olyckan hade besväreneller var på väg att utveckla dem. Om någon avläkarna har en speciell kompetens på detifrågavarande området är det naturligt att fästasärskild vikt vid hans bedömning. Ytterst blir det,enligt , emellertid avgörande vilkaskäl som respektive läkare åberopar för sinaslutsatser.Generellt sett får, fortsätter ,journalanteckningar från besök som denolycksdrabbade har gjort hos läkare ansesutgöra ett viktigt underlag för bedömningen avhuruvida patientens tidigare svagheter under allaförhållanden skulle ha medfört de symptom som visatsig efter försäkringsfallet. Ett skäl till detta äratt uppgifterna lämnats och anteckningarna gjortsutan tanke på det aktuella försäkringsärendet.Samtidigt måste, enligt , beaktasatt journalanteckningar kan vara behäftade med enbetydande osäkerhet. Läkaren kan bl.a. hamissuppfattat eller överbetonat något patientensagt. Osäkerheten förstärks av attjournalanteckningarna kan ha upprättats med ettvisst dröjsmål efter patientbesöket. Om det finnsflera journalanteckningar med ett likartat innehållbör de enligt dock kunna tillmätasett avsevärt bevisvärde såvitt avser patientensstatus vid de aktuella läkarbesöken.Högsta domstolens slutsats i det aktuella falletblev att, fastän det föreföll ovisst huruvida denolycksdrabbade om olyckan inte hade inträffat skulleha varit fullt arbetsför , det fick anses klartmer sannolikt att hans nuvarande ryggbesvär harvållats av olyckan än att det skulle vara fråga ombesvär som utvecklats oberoende av olyckan.Utskottet har från sina utgångspunkter vissförståelse för den framförda kritiken motförsäkringsbolagets läkares roll och ansvar. mening kan det finnas skäl att närmarebelysa och överväga rutinerna för hurförsäkringsbolagen bedömer den medicinskautredningen och hur värderingen i skaderegleringensker av de bedömningar som görs avförsäkringsbolagets läkare och den behandlandeläkaren. Utskottet utgår från att sådanaöverväganden kommer till stånd inom regeringen,lämpligen i samband med att förslagen iFinansinspektionens rapport bereds vidare.Även de andra frågor med anknytning tillhandläggningen av trafikskadeärenden som tagits uppi motionerna och behandlats vid de utfrågningar somägt rum förtjänar enligt utskottets mening ennärmare belysning. Utskottet utgår även här från attregeringen överväger frågorna vidare med anledningav till regeringen.Det anförda innebär att utskottet inte anser attnågon omedelbar åtgärd är påkallad medanledning av vad som anförts i motionerna L283, L323och Sf376, och utskottet föreslår att riksdagenavslår motionerna.Skadeståndsrättsliga frågorDet allmännas skadeståndsansvarUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden som gäller det allmännasskadeståndsansvar gentemot småföretagare böravslås. Utskottet anser att någon riksdagensåtgärd inte är påkallad. Jämför reservationnr 5 (m, c).Allmän bakgrundDen grundläggande regeln om skadeståndsansvar finnsi 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Dettalagrum innebär att var och en som uppsåtligen ellerav vårdslöshet (culpa) vållar person- eller sakskadaär skyldig att ersätta skadan. Skadeståndslageninnehåller också särskilda regler om arbetsgivaress.k. Enligt 3 kap. 1 § är enarbetsgivare ansvarig för person- eller sakskada somvållas av arbetstagaren genom fel eller försummelsei tjänsten. Arbetsgivaren svarar också för renförmögenhetsskada om arbetstagaren vållat skadangenom brott. Med ren förmögenhetsskada avses sådanekonomisk skada som uppkommer utan samband med attnågon lider person- eller sakskada.Arbetsgivares principalansvar omfattar även deoffentliga arbetsgivarna. Är det fråga ommyndighetsutövning sträcker sig statens ochkommunernas ansvar längre än andra arbetsgivares.När fel eller försummelse har begåtts vidmyndighetsutövning, svarar det allmänna nämligeninte bara för person- och sakskada utan också förren förmögenhetsskada (3 kap. 2 §).Den 1 januari 1999 infördes en bestämmelse i 3kap. 3 § skadeståndslagen om det allmännas ansvarför felaktig myndighetsinformation. Enligtbestämmelsen skall stat och kommun ersätta renförmögenhetsskada som har orsakats en enskildmedborgare genom fel eller försummelse när enmyndighet lämnar felaktiga upplysningar eller råd,om det med hänsyn till omständigheterna finnssärskilda skäl. Vid bedömningen av om det i detenskilda fallet finns sådana skäl skall särskiltbeaktas upplysningarnas eller rådens art, derassamband med myndighetens verksamhetsområde ochomständigheterna när upplysningarna eller rådenlämnades. Regeln förutsätter inte att informationenhar lämnats vid myndighetsutövning. Avlagförarbetena framgår att ansvaret skall kunnagöras gällande endast i ett begränsat antal fall ochatt det är den enskilde själv som har att visa attde rekvisit som uppställs i bestämmelsen äruppfyllda, liksom att det föreligger ett adekvatorsakssamband mellan informationen och skadan samtskadans storlek m.m. (prop. 1997/98:105, bet. LU27).MotionernaPer m.fl. (m) behandlar i motion L333frågan om rättssäkerhet för småföretagare. Imotionen framhålls betydelsen av att det allmännaansvarar för råd och information sommyndighetsföreträdare ger om bl.a. innebörden avgällande föreskrifter och krav beträffande en vissverksamhet, exempelvis på miljöområdet. I motionenyrkas tillkännagivande om att det allmänna bättreskall leva upp till sitt ansvar för felaktighetersom begås vid myndighetsutövning mot enskilda.I motion N315 av Per m.fl. (m)framhålls att en enskild, exempelvis ensmåföretagare, som drabbas av en oriktigmyndighetsåtgärd eller fel får kompensation i form av ett skäligtskadestånd. Med hänsyn härtill yrkas i motionen etttillkännagivande om bättre rättssäkerhet försmåföretagare (yrkande 2).Siw (-) betonar i motion L280 ett skärptskadeståndsansvar för det allmänna när akter ochjournaler som berör enskilda försvinner i offentligverksamhet.Utskottets ställningstagandeUtskottet delar motionärernas uppfattning ombetydelsen av det allmännas skadeståndsansvar ochvikten av effektiva och ändamålsenliga regler.Utskottet kan emellertid inte se attnågra lagändringar är påkallade men utgår från attregeringen följer tillämpningen av reglerna och tarinitiativ till lagändringar om det skulle visa sigerforderligt.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motionerna L333, N315 yrkande 2 och L280.Ersättning till butiksägare m.fl.vid arrangemangUtskottets förslag i korthetMotioner med krav på åtgärder för attkompensera butiksägare m.fl. som drabbas avekonomiska skador vid offentliga arrangemangbör avslås. Utskottet anser inte att någonriksdagens åtgärd nu är påkallad.MotionernaMot bakgrund av händelserna i samband med i begärs i tvåmotioner L202 av och (båda m) samt L303 av () åtgärderså att butiksägare, fastighetsägare m.fl. somdrabbas av ekonomiska skador i samband medarrangemang av olika slag, som det allmänna svararför, hålls skadeslösa.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill först peka på att Justitieministernden lämnat ett skriftligt svar på ettantal frågor ställda av riksdagsledamöter omersättning till företagare m.fl. med anledning avkravallerna i . I svaret betonarjustitieministern som självklart förhållandet attdet är de som har vållat skadorna som skall ersättadem. I den mån förövarna av skadegörelsen i Göteborgkan identifieras, lagföras och överbevisas om sinmedverkan i förstörelsen är det, enligtjustitieministern, alltså dessa som skall ersättaskadorna. Det får, anför justitieministern, i vanligordning prövas om försäkringarna täcker de aktuellaskadorna. Hur denna prövning utfaller är bl.a.beroende av villkoren i de berördaförsäkringsavtalen och således en sak mellanförsäkringsbolagen och de försäkrade. Det är därförännu för tidigt att ta ställning till de frågor somställts av riksdagsledamöterna. Allmänt kanemellertid, enligt justitieministern, sägas att deti den uppkomna situationen inte finns någon generellrätt till ersättning av staten. Däremot kanersättning betalas enligt skadeståndslagen ifallskador har vållats genom fel eller försummelse vidmyndighetsutövning, varvid skadeståndsanspråknormalt handläggs av Justitiekanslern.Avslutningsvis anför justitieministern attregeringen i vissa exceptionella situationer kanbesluta om ersättning till enskilda som drabbats avskador, trots att det inte finns någonersättningsskyldighet. Med hänsyn till pågåenderättsprocesser och handläggning i försäkringsbolagenhar regeringen inte haft anledning att ta upp denfrågan.Utskottet utgår för sin del från att regeringenföljer utvecklingen av de rättsprocesser som kommittill stånd med anledning av händelserna vidtoppmötet i och hur eventuellaersättningsanspråk hanteras av försäkringsbolagensamt att regeringen från skadeståndsrättsligautgångspunkter bevakar det läge som uppkommit. Någonåtgärd från sida kan, enligt utskottetsmening, inte anses påkallad i förevarandesammanhang. Utskottet föreslår därför att riksdagensavslår motionerna L202 och L203.Ersättning för sorg och saknadUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande om införande av en rätttill ersättning för sorg och saknad vid näraanhörigs död bör avslås. Utskottet hänvisartill tidigare ställningstagande. Jämförreservation nr 6 (fp).Allmän bakgrundVåren 2001 beslutade ett antal ändringar iskadeståndslagen som syftade till att stärka rättentill skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68,bet. LU19, rskr. Bland annat infördes en regelom att nära anhöriga till den som dödas genom enskadeståndsgrundande handling får rätt tillersättning för de psykiska besvär som han eller honåsamkas på grund av dödsfallet (se 5 kap. 2 § förstastycket 3 skadeståndslagen).MotionsyrkandetI motion Ju450 av och (båda fp) begärs att det i skadeståndslagen skallinföras en rätt till ersättning för sorg och saknadvid nära anhörigs död (yrkande 24 delvis).Tidigare behandlingI proposition 2000/01:68 om ersättning för ideellskada gjorde regeringen bedömningen att någonsärskild ersättningspost för sorg och saknad då ennära anhörig avlidit genom en skadeståndsgrundandehandling inte borde införas. I lagstiftningsärendetväcktes motionsyrkanden om att en sådan särskildrätt borde införas. Med anledning härav framhöllutskottet att de skäl som anförts till stöd för ensådan särskild rätt är att det i rättstillämpningenhar krävts att de psykiska besvären skall bevisas,vilket ofta kan vara svårt och omständligt. Dessutomkan det upplevas som kränkande för enanhörig. Med en schabloniserad rätt till ersättningför sorg och saknad skulle den som inte villunderkasta sig en undersökning av de egna psykiskabesvären ändå få ersättning för de starka känsloroch de mer eller mindre definierbara psykiskapåfrestningar som typiskt sett uppkommer vid en näraanhörigs död.Det finns dock, anförde utskottet vidare, fleraomständigheter som talar emot den av motionärernaförordade särskilda rätt till ersättning för sorgoch saknad. För det första skulle en sådan rätt varaen principiell nyhet i svensk skadeståndsrätt, ochen seriös bedömning av frågan bör därmed åtföljas avöverväganden om en motsvarande eller liknande rättbör finnas i andra sammanhang, exempelvis en rätttill ersättning för de känslor av ledsnad ochbedrövelse som normalt följer med att ett barnskadas eller förlusten av alla ägodelar i sambandmed en brand. En sådan principiell nyhet inom densvenska skadeståndsrätten bör, anförde utskottet,inte införas utan att mer ingående övervägandenkommer till stånd. Vidare uppkommer fråga omskadeståndsrätten över huvud taget är ettändamålsenligt instrument för att ge ersättning förkänslor som sorg och saknad.För det andra, fortsatte utskottet, sammanhängerdet eventuella behovet av en rätt till ersättningför sorg och saknad i stor utsträckning medbevisproblem. I den frågan erinrade utskottet om attHögsta domstolen genom en dom (rättsfallet NJA 2000 s. 521) kan sägas ha infört enbevislättnad för psykiska besvär som tillfogats pågrund av att en nära anhörig dödats genom enuppsåtlig eller därmed jämförlig handling. bedömning är det naturligt att vid enlagstadgad rätt till ersättning i detta avseendeutgå från en sådan bevislättnad, och utgångspunktenbör vara att samma beviskrav gäller oavsett omskadan framkallats uppsåtligen eller av ett grovtvårdslöst eller ett enbart vårdslöst beteende. Detfinns inte heller, anförde utskottet, skäl attsärbehandla fall där skadeståndet är strikt. Vid enlagstadgad rätt till ersättning för psykiskt lidandetill följd av att en nära anhörig dödats bör detalltså, uttalade utskottet, normalt inte krävasläkarintyg eller liknande utredning för att styrkaatt de psykiska besvären är att hänföra tillpersonskada. När det inte är aktuellt att ersättaandra skadeföljder än sveda och värk bör man utannärmare utredning kunna utgå från att dessa besvärinnebär en personskada. Därmed förlorar, fortsatteutskottet, också det viktigaste skälet för en rätttill ersättning för sorg och saknad sin tyngd.Vidare pekade utskottet på att det i praktikeninte är någon större skillnad mellan en rätt tillersättning för psykiska besvär som normalt intebehöver styrkas med läkarintyg eller liknandeutredning och en rätt till ersättning för sorg ochsaknad. De praktiska konsekvenserna att ersättningenavser psykiska besvär, och inte sorg och saknad,torde framför allt visa sig däri att en rätt ienskilda fall till ersättning utöver ettschablonbelopp fordrar en särskild utredning sompåvisar ovanligt omfattande psykiska besvär.Mot bakgrund av vad som sålunda anförts instämdeutskottet i regeringens bedömning att det inte bordeinföras någon särskild rätt till ersättning för sorgoch saknad. Motionsyrkandena med krav på införandeav en sådan rätt avstyrktes, och följdeutskottet.Utskottets ställningstagandeUtskottet har inte ändrat uppfattning i frågan omdet bör införas en rätt till ersättning för sorg ochsaknad. Motion Ju450 yrkande 24 i denna del bördärför avslås.Ersättning för fingeradepersonuppgifter m.m.Utskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på införande aven rätt till ersättning för personer som fåttfingerade personuppgifter m.m. bör avslås.Utskottet anser att resultatet av ettutredningsuppdrag angående skydd avbevispersoner m.fl. inte bör föregripas.Allmän bakgrundEnligt 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) gällersekretess bland annat i verksamhet som avserfolkbokföring eller annan liknande registrering avbefolkningen. Sekretessen gäller för uppgift omenskilds personliga förhållanden om det av särskildanledning kan antas att den enskilde eller någonhonom närstående lider men om uppgiften röjs.Sekretess kan gälla för en särskilt känslig uppgiftom exempelvis adoption men också för en normaltharmlös uppgift om adress som kan behöva skyddas vidpersonförföljelse. I vissa fall kan man på förhandmisstänka att en uppgift kommer att efterfrågas föratt användas på ett sätt som kan vara till men förden enskilde, t.ex. att en adressuppgift används somett led i förföljelse. , somansvarar för folkbokföringsregistret, har dåmöjlighet att föra in en s.k. sekretessmarkering iregistret. Markeringen anger att särskildförsiktighet bör iakttas vid bedömningen av omuppgifter om personen i fråga bör lämnas ut,eftersom uppgifterna kan omfattas av sekretess. Föratt markeringen skall få avsedd effekt får denregelmässigt omfatta samtliga medlemmar i denförföljdes hushåll.Reglerna om kvarskrivning återfinns ifolkbokföringslagen (1991:481). Enligt 16 § får enperson som av särskilda skäl kan antas bli utsattför brott, förföljelser eller allvarligatrakasserier på annat sätt, om han har flyttat elleravser att flytta, efter ansökan medges att varafolkbokförd på den gamla folkbokföringsorten (kvarskrivning). Kvarskrivning får ävenmedges den utsatte personens medflyttande familj.Kvarskrivning beslutas av skattemyndigheten. Skyddetvid kvarskrivning är inriktat på att hemlighålla denförföljdes bostadsort och verkliga adress då skyddmed stöd av sekretessreglerna bedöms otillräckligt.Den kvarskrivne är i folkbokföringen registreradendast med adress hos den skattemyndighet som harbeslutat om kvarskrivningen.Bestämmelser om fingerade personuppgifter infördesden och regleras i lagen (1991:483) omfingerade personuppgifter. Enligt 1 § får en personsom är folkbokförd i landet medges att använda andrapersonuppgifter om sig själv än de verkliga(fingerade personuppgifter) om det finns en uppenbarrisk att personen kan bli utsatt för särskiltallvarlig brottslighet som riktar sig mot dennesliv, hälsa eller frihet. Det krävs också attpersonen inte kan ges tillräckligt skydd på annatsätt. När ett medgivande att använda fingeradepersonuppgifter har givits registreras den som fåttmedgivandet med bland annat fingerat personnummeroch namn i folkbokföringen. Därifrån förs defingerade uppgifterna vidare till bland annat olikamyndigheter på samma sätt som andrafolkbokföringsuppgifter. Den som fått fingeradepersonuppgifter är folkbokförd under de nyauppgifterna på den ort där hon eller han är bosatt.MotionsyrkandetI motion Ju450 av och (båda fp) begärs att personer som fått fingeradepersonuppgifter, sekretessmarkering ifolkbokföringen eller kvarskrivning skall ha rätttill ekonomisk ersättning för de kostnader somuppkommer (yrkande 24 delvis).Tidigare behandlingUtskottet behandlade ett motsvarande motionsyrkandevåren 2001 (bet. 2000/01:LU19). I betänkandetpekade utskottet på att frågan om ersättning tillenskild som fått fingerade personuppgifterbehandlats i regeringens proposition 2000/01:79 omstöd till brottsoffer. I propositionen anförderegeringen att det i många fall kan vara skäligt atten person som på grund av förföljelse tvingas bytasin identitet får ekonomisk hjälp från staten. Detkan vara kostnader som har samband med byte avbostadsort eller med försäljning av en fastigheteller bostadsrätt och kostnader i samband med attden enskilde måste byta arbete.