bet · GP01LU12 · 2002-02-19 00:00:00 — Franchising och avtalsvillkor mellan näringsidkare SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet fem motioner frånden allmänna motionstiden innehållande åttayrkanden, varav sex gäller franchising och tvåavtalsvillkor mellan näringsidkare.Utskottet föreslår att avslår samtligamotionsyrkanden och hänvisar därvid till tidigareställningstaganden från sida.I betänkandet finns två reservationer.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. FranchisingRiksdagen avslår motionerna 2001/02:L257,2001/02:L282 yrkandena 1, 3 och 4, 2001/02:L332samt 2001/02:L345.Reservation 1 (v, kd, fp)2. Avtalsvillkor mellan näringsidkareRiksdagen avslår motionerna 2001/02:L270 och2001/02:L282 yrkande 2.Reservation 2 (v, kd)den 19 februari 2002På lagutskottets vägnarTanja LinderborgFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: TanjaLinderborg (v), (), MarianneCarlström (s), (), (), (), (m), NikosPapadopoulos (s), (), MarinaPettersson (s), (), TassoStafilidis (v), (), (), (), () och AgneHansson (c).2001/02LU12Redogörelse för ärendetI betänkandet behandlar utskottet fem motioner frånden allmänna motionstiden innehållande åttayrkanden, varav sex gäller franchising och tvåavtalsvillkor mellan näringsidkare.En sammanställning över motionsyrkandena finns ibilaga 1 till betänkandet.Utskottet beslutade attmotionerna skulle bli föremål för remissbehandling.Remissyttranden har avgetts av ,juridiska fakultetsnämnden vid Stockholmsuniversitet, Verket för näringslivsutveckling(), , , Föreningen , ,i , , ,och SvenskaFranchiseför- eningen. Därutöver har en skrivelseinkommit från ().En sammanställning av remissvaren och skrivelsenfinns i bilaga 2 till betänkandet.Utskottets övervägandenFranchisingUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på lagstiftning omfranchising bör avslås. Vad som framkommit iärendet utgör inte skäl att frångå tidigareställningstaganden. Jämför reservation nr 1(v, kd, fp).InledningFranchising är en form av samverkan mellan tvånäringsidkare, franchisegivaren ochfranchisetagaren. Den förstnämnde upplåter genom ettfranchiseavtal åt en eller flera franchisetagarerätten att mot ersättning sälja varor eller tjänsterunder visst namn och ett visst kännetecken somtillhandahålls av franchisegivaren. Franchisingutmärks av ett gemensamt uppträdande utåt frånfranchisegivarens och hans eller hennesfranchisetagares sida. Franchisetagarens verksamhetbedrivs dock i eget namn och för egen räkning.Villkoren för verksamheten regleras vanligen genomett standardavtal mellan parterna.Med anledning av ett riksdagsbeslut om attregeringen borde utreda de frågor och problem avjuridisk natur som kan aktualiseras i samband medfranchising tillsattes (bet. NU 1983/84:3). överlämnade utredningenbetänkandet (SOU 1987:17) Franchising - ett förslagtill lag om franchising. Regeringen beslutade hösten1991 att lägga utredningen till handlingarna.Någon lagstiftning i som direkt tar siktepå franchising finns således inte.Förhållandena i andra länderInom EU har endast ett fåtal länder införtlagstiftning om franchising, ochSpanien . I och handhaslagstiftning om franchising på delstatsnivå, och iUSA finns lagstiftning om franchisingi de flesta delstater (se Redogörelse förlagutskottets studieresa till , och USAden 1997). I finns numerafederal lagstiftning om franchising (se Redogörelseför lagutskottets delegationsresa till 2000).Inom Unidroit, ett internationellt institut förharmonisering av privaträtten, har sedan lång tidpågått ett franchiseprojekt. Arbetet var förstinriktat på att utarbeta en handbok som behandlarolika frågor vid internationell franchising. Dettaarbete är slutfört och handboken - Guide toInternational Franchise Arrangements - publiceradesi . Unidroits franchiseprojekt är nuinriktat på utarbetandet av en modellag förnationell lagstiftning om franchising. Arbetetutförs av en kommitté bestående av experter somföreträder de nationella regeringarna.Franchising och konkurrensrättenFranschising berörs av EG:s konkurrensrätt på såsätt att för vissa grupper av avtal mellan företaghar i EG-rätten undantag gjorts från det generellaförbudet mot konkurrensbegränsande förfaranden.Grunden för dessa undantag, som regleras iförordningar, är att de avtal som avses i allmänhetanses förbättra varudistributionen och utbudet avtjänster samt ge även konsumenter och andraslutanvändare en skälig andel av de fördelar somuppnås. En sådan förordning om gruppundantag gällers.k. Franchiseavtal hör till dennakategori.De materiella konkurrensreglerna enligt EG-rättenhar stått som förebild för den konkurrenslag som iSverige gäller sedan den 1 juli 1993.Konkurrenslagen (1993:20) innehåller sålunda bl.a.principiella förbud mot konkurrensbegränsandesamarbete mellan företag. Vidare har med stöd avkonkurrenslagen i olika regeringsförordningarmeddelats gruppundantag som motsvarar de inom EGgällande. Franchiseavtal omfattas därvid avförordningen (2000:1193) om gruppundantag enligt 17§ konkurrenslagen (1993:20) för vertikala avtal, somträdde i kraft och som gällertill utgången av december månad . Medvertikala avtal avses enligt förordningen avtal somingås mellan två eller flera företag vilka, inomramen för avtalet, är verksamma i olika led iproduktions- eller distributionskedjan och som avservillkoren för parternas inköp, försäljning elleråterförsäljning av vissa varor eller tjänster.MotionernaI motion L257 anför m.fl. (v) attparterna i ett franchiseförhållande inte ärjämbördiga. Franchisetagarna intar ofta enunderlägsen ställning i förhållande tillfranchisegivarna. Franchiseavtalen är dessutom mångagånger ensidigt utformade till franchisetagarensnackdel. Beroendeförhållandet liknar, anförmotionärerna, det som förekommer vid anställnings-,arrende- och hyresförhållanden och motiverar därförett liknande skydd för franchisetagaren.Motionärerna framhåller att franchisegivaren börvara skyldig att informera om sitt företagsekonomiska ställning och visa att han eller hon kanuppfylla sina förpliktelser enligt avtalet.Franchisegivaren bör också vara skyldig att ge enkorrekt och sanningsenlig information om detaffärskoncept som avtalet grundas på och andrarelevanta uppgifter som är av vikt förfranchisetagarens beslut att ingå avtal. Vidinternationell franchising, därhuvudfranchisegivaren finns utomlands, ärfranchisetagarens möjligheter att få information ytterst begränsade. Motionärerna pekar också påatt franchiseavtal ofta innehåller en s.k.skiljeklausul, trots att franchisetagarna allmäntsett inte är medvetna om de kostnader som ärförknippade med ett skiljedomsförfarande. Enligtmotionärerna kan den självsanerande verksamheteninom branschen inte betraktas som oberoende ochfristående. Regeringen bör ges i uppdrag att utifrånUnidroits modellag lämna förslag till lagstiftningsom innehåller regler om informationsflödet mellanfranchisegivare och franchisetagare och som syftartill att göra parterna mer jämbördiga. I motionenyrkas ett tillkännagivande i enlighet med detanförda.Även m.fl. (s) anser i motionL332 att franchiseavtal allmänt sett kännetecknas aven stark ensidighet till franchisegivarens förmån påbekostnad av den svagare parten, franchisetagaren.Detta är, enligt motionärerna, allvarligt eftersomfranchising är en samverkansform som på senare tidvuxit kraftigt i , inte minst inomtjänstesektorn. Motionärerna framhåller som ettallvarligt problem att franchisegivaren ofta intekan uppfylla sina kontraktsenliga förpliktelser motfranchisetagarna, som därmed förlorar det kapitalsom de satsat i rörelsen. Vidare pekar motionärernapå att det, till skillnad från exempelvisförhållandena i hyressektorn, inte förekommer någotförtroendefullt samarbete mellan organiseradeintressen på området. En annan olägenhet är, enligtmotionärerna, att franchiseavtal ofta innehåller enskiljeklausul. I motionen framhålls också att densjälvsanerande verksamheten ensidigt kontrolleras avfranchisegivarna och inte är fristående ochoberoende. Enligt motionärerna bör den utsatta gruppav småföretagare som franchisetagare utgör få ettminimiskydd i lagstiftningen. En sådan lagstiftningbör innehålla bl.a. regler om förhandlingsrätt förfranchisetagare, informationsskyldighet förfranchisegivare och regler för uppsägning avfranchiseavtal. I motionen yrkas etttillkännagivande i enlighet med det anförda.Ingegerd Saarinen (mp) anför i motion L282 attbristen på skyddsregler för franchisetagare lockattill missbruk. Motionären framför flera krav för attskapa ett mer jämbördigt förhållande mellanparterna. I motionen yrkas bl.a. ett förbud motskiljeförfaranden (yrkandena 1, 3 och 4).Även enligt motion L345 av m.fl.(fp) bör det införas ett visst regelverk för att gefranchisetagarna rimlig rättssäkerhet, bl.a.avseende regler om förhandlingsrätt förfranchisetagare och registrering av franchisetagarehos . I motionenyrkas ett tillkännagivande med denna innebörd.RemissyttrandenaGöta hovrätt anför att det inte är uteslutet attsådan tvingande skyddslagstiftning som diskuteras imotionerna skulle befrämja franchisetagarensmöjligheter att hävda sin rätt gentemotfranchisegivaren. Det finns, enligt hovrätten, skälsom talar för att frågan om lagstiftningsåtgärderbör utredas på nytt i enlighet med vad motionärernaföreslår. En sådan utredning bör, anför hovrättenvidare, ha ett brett upplägg och inte begränsa sigtill frågan om informationsutbyte mellanfranchiseavtalets parter. När det gäller spörsmåletom skiljedomsklausuler pekar hovrätten på attkostnaderna för skiljeförfarande kan begränsasexempelvis genom ett förenklat skiljeförfarande sombl.a. Att lagstiftningsvägen begränsaavtalsfriheten i denna fråga framstår, enligthovrätten, som betänkligt. Hovrätten anser att detsaknas skäl att vidare utreda frågan omskiljedomsklausuler.Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholmsuniversitet hänvisar till att den traditionellainställningen är att tillämpa allmännaavtalsrättsliga principer vid avtalsrättsligatvister och inte ha särskilda lagregler för olikatyper av avtal. Vad som anförs i motionernamotiverar, enligt fakultetsnämnden, inte någonändring i den inställningen. Nämnden pekar på attlagen (1984:292) om avtalsvillkor mellannäringsidkare typiskt sett förefaller ägnad attkunna tillämpas exempelvis på obalanserade villkor ifranchiseförhållanden. Så har dock inte skett ochöver huvud taget har, konstaterar fakultetsnämnden,lagen sällan tillämpats. Det kan därför, enligtnämnden, finnas anledning att göra en översyn avfrågan om huruvida lagen om avtalsvillkor mellannäringsidkare har en ändamålsenlig utformning.Verket för näringslivsutveckling ()framhåller att det skall föreligga tungt vägandeskäl för att genom lagstiftning begränsaavtalsfriheten i näringslivet. Det är, enligt ,inte troligt att sådana skäl föreligger beträffandefranchising. Däremot skulle, anför , parternaha nytta av etiska regler. föreslår därför attmöjligheten undersöks att inrätta ett nationellt rådför upprätthållande av etiska regler förfranchising, informationsinsatser, utvecklingsarbetem.m. Åtgärder bör, enligt , också vidtas föratt underlätta för omvärlden att kunna identifierafranchiseföretag, t.ex. genom uppgift iföretagsregister eller på annat sätt.Sveriges advokatsamfund anser inte att det finnsbehov av särskild lagstiftning för samarbete mellanfranchisegivare och franchisetagare i de avseendenmotionerna föreslår. Skydd för en svagare part i ettavtalsförhållande, utöver möjligheten att jämkaavtal enligt 36 § avtalslagen, är inte påkallat. Detär, anför samfundet vidare, viktigt att näringslivetgenom självsanering så långt möjligt får handha deproblem motionerna fokuserar på.Svenska Handelskammarförbundet avstyrker särskildlagstiftning om franchiseverksamhet. Befintliglagstiftning och av branschen upprättade regler ochsjälvsanerande organ erbjuder, enligt förbundetsuppfattning, tillräckligt skydd för franchisetagare.Förbundet delar inte uppfattningen attskiljeklausuler är oskäliga i förhållanden mellanfranchiseföretag.Enligt Föreningen skullelagstiftning på franchiseområdet verka direkthämmande på utvecklingen av franchising, orsakaökade kostnader för företagen och därmed också förkonsumenterna samt bidra till att minskakonkurrensen. Särskilda jämkningsregler förfranchiseavtal skulle, enligt föreningen, skapagränsdragningsproblem och osäkerhet.Företagarnas anser att de problemsom motionärerna uppmärksammat ifranchiseförhållanden har en generell räckvidd. Enutredning bör, enligt Företagarna, tillsättas föratt se över behovet av att jämka oskäligaavtalsvillkor såväl i franchiseavtal som i andraavtalstyper.Landsorganisationen () framhåller att det är ettproblem i många sammanhang att de fackligaorganisationerna inte har möjlighet att påverkaviktiga beslut som får stora följdverkningar för deanställda i andra företag, exempelvis beslut somfranchisegivare fattar med ingripande verkningar föranställda hos franchisetagarna.Franchisetagarnas konstaterar attnågon kartläggning av franchising inte gjorts sedan1987 då redovisade sittförslag. Enbart av detta skäl är det, enligtorganisationens mening, angeläget att tillsätta enutredning. Organisationen tillstyrker kraven imotionerna på lagstiftning om franchising.Handelsanställdas förbund anser att det är viktigtmed en samlad lagstiftning om franchising som börinnehålla regler om informationsskyldighet,uppsägning, konkurrensklausuler, skiljeklausuler ochkonsumentskydd.Även Petroleumhandelns Riksförbund anser att detkrävs en lagstiftning om franchising som skyddar densvagare parten. Lagstiftningen bör i första hand gefranchisetagarna rätt att genom en organisation föraförhandlingar med franchisegivarna. Möjligheternaatt jämka avtal mellan näringsidkare är, anförförbundet, av stor vikt i franchiseförhållanden ochi andra sammanhang, och frågan bör ses över.Svenska Franchiseföreningen framhåller att deproblem som motionärerna pekar på inte ärfranchisespecifika. Lagstiftning om franchisingutgör, enligt föreningen, inte någon lösning.Föreningen har påtagit sig ansvar för förebyggandeåtgärder genom att fastställa en checklista förfranchisegivarens upplysningsansvar ochfranchisetagarens undersökningsansvar. För att kommatill rätta med eventuellt missbruk finns, anförföreningen, tillräckliga regler inom annanlagstiftning. Föreningen framhåller vidare att man ifranchisesammanhang ofta använder det förenkladeskiljeförfarande som administreras av StockholmsHandelskammares framhåller attmedlemsföretagen till övervägande del är små företagmed högst nio anställda som kommer i enberoendeställning till de stora multinationellaföretag som utgör deras leverantörer. Dettaberoendeförhållande liknar det som gäller ifranchiseavtal. Man är i stort sett hänvisad till 36§ avtalslagen för att kunna reagera på oskäligaavtalsvillkor. Det är förbundets förhoppning attmotionerna skall föranleda lagstiftning somtillgodoser de små och medelstora företagenslegitima krav i ifrågavarande avseenden.Utskottets ställningstagandeMotioner med yrkanden om lagstiftning om franchisinghar varit föremål för behandling av vidåtskilliga tillfällen sedan början av 1980-talet.Hösten 1992 behandlades sådana motioner utförligt ilagutskottets betänkande 1992/93:LU2. Utskottetansåg därvid att någon lagstiftning om franchisinginte borde införas och erinrade om att en relativtnoggrant reglerad självsanerande verksamhetuppkommit med inslag av bl.a. uppföranderegler ochförekomsten av en etisk nämnd med uppgift att verkaför god affärssed på området. Några olägenheter tillföljd av denna ordning syntes inte ha framkommit.Enligt utskottets mening borde emellertidutvecklingen följas uppmärksamt, och inte minstborde förhållandena utomlands studeras närmare.Utskottet framhöll också att som utgångspunkt måstegälla att frågan skall hanteras i på ettsätt som står i överensstämmelse med deninternationella utvecklingen. Skulle mot denbakgrunden förhållandena påkallalagstiftningsåtgärder får regeringen på nyttöverväga behovet av sådana åtgärder och eventuelltförelägga förslag i ämnet. Med det anfördaavstyrkte utskottet bifall till de då aktuellamotionerna. följde utskottet.När frågan om lagstiftning beträffande franchisingbehandlades med anledning avliknande motioner som de nu aktuella ansåg sigutskottet inte ha någon anledning att frångå sinatidigare ställningstaganden och avstyrkte bifalltill motionerna (se bet. 2000/01:LU17) .Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet ansersig utskottet inte heller nu ha anledning att frångåsina tidigare ställningstaganden i frågan omlagstiftning om franchising. I enlighet härmed villutskottet åter framhålla vikten av att regeringenhar en beredskap för att överväga lagstiftning ochatt spörsmålet i hanteras på ett sätt somstår i överensstämmelse med den internationellautvecklingen. Enligt utskottets mening kan det varalämpligt att regeringen, så snart arbetet inomUnidroit med en modellag för franchising är färdigt,överväger frågan om svensk lagstiftning på området.Utskottet förutsätter att regeringen därvid beaktarvad remissinstanserna anfört.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motionerna L257, L282 yrkandena 1, 3 och 4,L332 och L345.Avtalsvillkor mellan näringsidkareUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på att möjligheternaatt jämka avtal mellan näringsidkare ses överbör avslås. Vad som framkommit i ärendetutgör inte tillräckliga skäl att frångåtidigare ställningstagande. Jämförreservation nr 2 (v, kd).AvtalslagenEnligt 36 § avtalslagen, som är en s.k.generalklausul, får avtalsvillkor jämkas ellerlämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt medhänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vidavtalets tillkomst, senare inträffade förhållandenoch omständigheterna i övrigt.Enligt andra stycket i paragrafen skall vidprövningen särskild hänsyn tas till behovet av skyddför den som i egenskap av konsument eller annarsintar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.Rättspraxis m.m.Frågan om jämkning av avtal mellan näringsidkare harvarit föremål för avgöranden av Högsta domstolen.Avgörandena i rättsfallen NJA 1987 s. 639 och 1992s. 290 gällde båda jämkning av skiljeklausuler. Idet förstnämnda rättsfallet konstaterade domstolenatt skiljeklausuler i avtal mellan näringsidkare ochkonsument ofta kan väcka betänkligheter. Dettaberor, anfördes det, främst på att kostnaderna förskiljeförfarandet, vilka inte omfattas avrättshjälpssystemet, kan utgöra en tung börda förkonsumenten som i regel är den ekonomiskt svagareparten. Med hänsyn till risken att åsamkas storakostnader kan konsumenten se sig mer eller mindrenödsakad att avstå från att göra sin rätt gällande.I fråga om skiljeklausuler i avtal mellannäringsidkare som är jämställda bör, uttalade Högstadomstolen vidare, enligt förarbetena till 36 §avtalslagen jämkning som regel inte komma i fråga.Beträffande det aktuella avtalet mellan parterna(ett avtal om handelsagentur) konstaterade domstolenatt avtalet skiljer sig väsentligt från ett avtalmellan jämställda näringsidkare; snarare framträddevissa likheter med ett anställningsförhållande. Denunderlägsne parten i förhållandet ansågs av Högstadomstolen ha varit i behov av samma skydd som enkonsument mot ett skiljeavtal med åtföljandekostnadsrisker, och skiljeklausulen borde därförsåsom oskälig lämnas utan avseende.I 1992 års rättsfall, som gällde fråga om jämkningav skiljeklausul i ett franchiseavtal, uttaladeHögsta domstolen att det inte föreligger skäl attgenerellt lämna en skiljeklausul i franchiseavtalutan avseende. Som regel bör därför en vanligskiljeklausul anses innebära rättegångshinder. Ettannat ställningstagande kunde emellertid enligtdomstolen vara påkallat i vissa fall, t.ex. omavtalet har likheter med ett anställningsförhållandeeller då en resurssvag franchisetagare behöver sammaskydd som en konsument mot kostnadsriskerna med ettskiljeavtal. Vad som framkommit i målet om avtaletstillkomst och innehåll eller vad som upplysts omfranchisetagarens förhållanden kunde emellertidenligt inte anses utgöratillräckliga skäl att frångå regeln omskiljeklausuls giltighet.I den juridiska litteraturen har uppfattningenframförts att en skiljeklausul i avtal mellannäringsidkare bör jämkas endast i extrema fall(Grönfors, Avtalslagen, tredje uppl., 1995, s. 242).MotionernaI motion L270 av m.fl. (kd) pekas pådet skydd som lagstiftningen i många avseenden gerkonsumenterna som den svagare parten iavtalsförhållanden. Motsvarande skydd finns inte försmåföretagare som ofta kan befinna sig i enunderlägsen position i ett mellanhavande gentemotett större företag eller en koncern. Försmåföretagaren är, framhålls det i motionen, enkostsam juridisk process ett betydligt störreproblem än för den stora koncernen med helt andraekonomiska förutsättningar. Det leder många gångertill att småföretagaren tvingas avstå från attprocessa om ett berättigat krav. I motionenkonstateras att avtal mellan näringsidkare oftainnehåller en skiljeklausul. Till nackdelarna medett skiljemannaförfarande hör att det är dyrt,vilket drabbar småföretagaren. Motionärernaframhåller att skiljeklausuler allmänt ansesoskäliga i avtal mellan näringsidkare och konsument.Däremot hör det till ovanligheterna att domstoljämkar en skiljeklausul i ett avtal mellannäringsidkare. Enligt motionärerna är sålunda denmindre företagaren i det närmaste rättslös i entvist med en stor koncern. I motionen yrkas etttillkännagivande om att domstolarnas möjligheter attjämka oskäliga avtal mellan näringsidkare bör sesöver.Ett motsvarande yrkande framförs i motion L282 avIngegerd Saarinen (mp) (yrkande 2).RemissyttrandenaGöta hovrätt är inte övertygad om att det förnärvarande finns tillräckliga skäl att övervägaytterligare lagstiftning i frågan om möjligheternaatt jämka avtal mellan näringsidkare. Det saknasockså skäl att utreda frågan om skiljedomsklausulervidare. Enligt hovrätten framstår det mera som enuppgift för branschorganisationer och andra attsprida information om betydelsen av skiljeklausuleroch vilka alternativ som finns.Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholmsuniversitet pekar på att lagen (1984:292) omavtalsvillkor mellan näringsidkare sällantillämpats. Det kan, enligt nämnden, finnasanledning att göra en översyn av frågan om huruvidalagen har en ändamålsenlig utformning.Enligt advokatsamfund är skydd för ensvagare part i ett avtalsförhållande, utövermöjligheten att jämka avtal enligt 36 § avtalslagen,inte påkallat.Företagarnas anser att enutredning bör tillsättas för att se över behovet avatt jämka oskäliga avtalsvillkor.Enligt () bör det övervägasatt förstärka de mindre företagens skydd motoskäliga avtalsvillkor, exempelvis när det gälleranvändningen av skiljeklausuler. Möjligheten attjämka oskäliga avtalsvillkor mellan näringsidkarebör därför, enligt LO, ses över.Även Petroleumhandelns Riksförbund anser attmöjligheterna till jämkning av avtal mellannäringsidkare bör ses över. Förbundet framhåller attmöjligheter till jämkning är av stor vikt isituationer med ojämlika förutsättningar mellanparterna.Motorbranschens Riksförbund framhåller attmedlemsföretagen till övervägande del är små företagmed högst nio anställda som kommer i enberoendeställning till de stora multinationellaföretag som utgör deras leverantörer. Man är istort sett hänvisad till 36 § avtalslagen för attkunna reagera på oskäliga avtalsvillkor. finns det därför behov av skyddsregler förde återförsäljare som är organiserade i förbundet,särskilt som det är svårt för dessa småföretag attgöra sig gällande avtalsvägen mot en storinternationell generalagent. Det är förbundetsförhoppning att motionerna skall föranledalagstiftning som tillgodoser de små och medelstoraföretagens legitima krav i ifrågavarande avseenden.Utskottets ställningstagandeSom utskottet uttalade vid behandlingenav en liknande motion som de nu aktuella motionernaL270 och L282 har utskottet viss förståelse för desynpunkter som förs fram i motionerna (se bet.2000/01:LU9). Vad som framkommit i förevarandeärende utgör emellertid, enligt utskottets mening,inte tillräckliga skäl att nu förorda bifall till deaktuella motionerna.