bet · GP01KU28 · 2002-04-16 00:00:00 — den som svararför den förtäckta reklamen, har haft avsikt attfrämja avsättningen av tobaksvaror medan en sådanavsikt inte behöver föreligga hos näringsidkaren ifråga om annan indirekt tobaksreklam.I förarbetena till tobakslagen förekommeruttrycken öppen tobaksreklam, förtäckt tobaksreklamoch smygreklam för tobak (Tobaksutredningensbetänkande SOU 1990:29 s. 120 f.). Uttryckenförtäckt reklam och smygreklam används i betänkandetsynonymt som beteckning för bl.a. brand stretchingoch produktplacering. Det kan nämnas att även ut-trycket indirekt reklam förekommer i betänkandet. Iförarbetena till ändringar i tobakslagenförekommer uttrycket förtäckt tobaksreklam (prop.1993/94:98). Som exempel på sådan reklam nämns brandstretching, produktplacering och ett sådantförfarande som innebär att en tobaksvara avbildas ireklam för bl.a. andra varor.Det förtjänar att framhållas att inte hellerriksdagen i sitt tillkännagivande till regeringen ombehovet av åtgärder mot vad man kallade förtäcktreklam försökte att i någon mån precisera vilkaförfaranden som egentligen avsågs.Som framgått förekommer det flera olikareklambegrepp (direkt, indirekt, öppen, förtäckt ochdold tobaksreklam samt smygreklam för tobaksvaror)som inte klart kan avskiljas från varandra. Dessutombehandlas eller uppfattas vissa av dessa begrepp iolika sammanhang (t.ex. smygreklam för tobaksvaroroch förtäckt tobaksreklam) uppenbarligen synonymt.De försök till distinktion mellan begreppen som hargjorts i visar på svårigheterna att på etttillfredsställande sätt klargöra eventuellaskillnader i betydelse. Att göra åtskillnad mellanbegreppen indirekt och förtäckt tobaksreklam - somskulle vara en form av indirekt reklam - med hänsyntill om det i det enskilda fallet kan ansesföreligga ett syfte hos näringsidkaren att främjaavsättningen av en tobaksvara speglar inteinnebörden av begreppet reklam på ett korrekt sätt.Redan i själva reklambegreppet ligger nämligen attett syfte att främja avsättningen av den annonseradevaran är för handen.Utredningen om indirekt tobaksreklam konstateradei sitt betänkande att det inte var ändamålsenligtatt utgå från de olika reklambegreppen. Utredningenstannade för att förbehålla begreppet tobaksreklamoch det vidare begreppet marknadsföring avtobaksvaror för sådan reklam eller annanmarknadsföring som öppet avser tobaksvaror och somsker i syfte att främja avsättningen av sådanavaror. Är ett sådant syfte inte för handen är detenligt denna definition inte heller fråga omtobaksreklam i egentlig mening. Utredningen menadeatt en lagstiftning som syftar till att inskränkamöjligheten att använda tobaksnamn vidmarknadsföring av andra varor och av tjänster föratt få avsedd effekt inte kunde ta sikte påtobaksreklam som sådan. En ny lagstiftning bordedärför i stället med utgångspunkt i vedertagnadefinitioner av reklam och marknadsföring rikta sigdirekt mot vissa marknadsförings- och reklamåtgärdersom kunde anses främja avsättningen av tobaksvaror.Utredningen stannade för en modell som gick ut påatt i tobakslagen införa en bestämmelse, som innebaratt en näringsidkare som marknadsför en annan varaän en tobaksvara eller en tjänst till konsumenterinte fick använda ett varukännetecken som i sinhelhet eller till någon del var i bruk för entobaksvara eller som enligt varumärkeslagen(1960:644) var registrerat eller inarbetat för ensådan vara, om marknadsföringen skedde ikommersiella annonser i periodiska skrifter eller iandra därmed jämförbara skrifter på vilka TF vartillämplig eller i sådana annonser i ljudradio-eller televisionsprogram. För motsvarandemarknadsföring på annat sätt borde gälla ett krav påsärskild måttfullhet. Undantag skulle göras för defall, i vilka det var oskäligt att tillämpa de nyarestriktionerna.Det upphävda EG-direktivet omtobaksreklamDen antog och rådetdirektivet 98/43/EG om tillnärmning avmedlemsstaternas lagar och andra författningar omreklam för och sponsring till förmån förtobaksvaror. Direktivet innehåller ett allmäntförbud mot reklam och sponsring till förmån förtobaksvaror. Direktivet antogs för att undanröjahinder för den inre marknadens funktion till följdav hinder för den fria rörligheten för varor ochfriheten att tillhandahålla tjänster samt till följdav snedvridningar av konkurrensen på grund avskillnader mellan de befintliga nationellalagstiftningarna på området.Direktivets bestämmelser innebar att allmarknadsföring av tobaksvaror förbjöds, förutomsaluhållande, marknadsföring på eller vid sälj-ställen, förpackningsreklam, meddelanden inomtobaksbranschen samt tredjelandspublikationer.Vidare innehöll direktivet ett förbud mot attmarknadsföra andra varor än tobaksvaror och tjänsterunder samma namn eller kännetecken som används förtobaksvaror.Direktivet innebar även att inga nya tobaksvarorfick släppas ut eller tillhandahållas på marknadenfrån om de använde namn ellerkännetecken för andra varor eller tjänster. Detinnehöll även ett förbud mot sponsring avverksamheter eller evenemang om syftet eller verkanmed sponsringen var att främja avsättningen av entobaksvara.Tyskland väckte talan i och yrkadeatt direktivet skulle ogiltigförklaras (motrådet och parlamentet C-376/98, 2000, s I-8419).Ytterligare ett mål anhängiggjordes vid . Det andra målet avsåg en begäran frånHigh Court of om förhandsavgörande inomramen för ett mål som anhängiggjorts i Förenadekungariket av ett antal tobaksproducenter (m.fl. C-74/99, 2000, s I-8599). Tysklandoch tobaksproducenterna gjorde bl.a. gällande attdirektivet i själva verket var en åtgärd avsedd attskydda folkhälsan och att dess eventuella verkningarpå den inre marknaden enbart var underordnade.Vidare gjorde de gällande att direktivet under allaomständigheter inte utgjorde en rådsakt som syftartill förverkligandet av den inre marknaden.EG-domstolen ogiltigförklarade den 5 oktober 2000direktivet på grund av att gemenskapslagstiftarensaknade behörighet att anta direktivet med stöd avbestämmelser som avser upprättandet av den inremarknaden, etableringsrätten och friheten atttillhandahålla tjänster. uttalade attartiklarna 57.2, 66 och 100a i EG-fördraget (nuartikel 47.2, 55 och 95 EG i ändrad lydelse) inteutgör en korrekt rättslig grund för direktivet. erinrade om att i fördraget undantasharmonisering av medlemsstaternas lagar för attskydda och förbättra människors hälsa men att ettsådant undantag inte hindrar att harmonise-ringsåtgärder som vidtas med stöd av andrabestämmelser i fördraget kan påverka skyddet förmänniskors hälsa. Vidare uttalade attdet allmänna förbudet mot reklam, för en stor andelav de olika former reklamen kan anta, inte på någotsätt bidrar till att underlätta handeln med deaktuella varorna. påpekade dessutom attdirektivet inte säkerställde den fria rörlighetenför varor. Beträffande undanröjande avsnedvridningar av konkurrensen ansåg EG-domstolenatt de fördelar som reklambyråer och tillverkare avreklamvaror, som är etablerade i medlemsstater varslagstiftning inte är inskränkande, åtnjuter inte haren märkbar inverkan och att dessa fördelar intekunde jämföras med de snedvridningar av konkurrensensom orsakas av exempelvis skillnader iproduktionskostnaderna.EG-domstolen ansåg dessutom att ett förbud motreklam för tobaksvaror i vid bemärkelse medför enbegränsning i samtliga medlemsstater av de medel somnäringsidkarna förfogar över för att få tillträdetill marknaden eller hålla sig kvar där. uttalade emellertid att fördragetsbestämmelser avseende den inre marknaden skullekunna möjliggöra vidtagandet av partiella åtgärdersom förbjuder vissa former av reklam och sponsring.Med anledning av det antagna direktivet laderegeringen fram propositionen Indirekt tobaksreklamm.m. 1999/2000:111). I propositionenföreslogs ändringar i bl.a. tobakslagen förgenomförandet av direktivet. Regeringen återkalladepropositionen när upphävt direktivet,se regeringens skrivelse Återkallelse av proposition1999/2000:111 Indirekt tobaksreklam (skr.2000/01:17).Förbud mot indirekt tobaksreklamUtformningen av bestämmelsen itobakslagen (1993:581)Utskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att beslutarskjuta upp behandlingen av regeringensförslag till 14 a § tobakslagen samtmotionerna 2001/02:K42 yrkande 2 och2001/02:K38 yrkande 1 till 2002/03 årsriksmöte. Utskottet avstyrker motionerna2001/02:K41 yrkande 1 i denna del och2001/02:So422 yrkande 2.PropositionenEnligt regeringens förslag skall ett förbud införasför näringsidkare att, vid marknadsföring tillkonsumenter av andra varor än tobaksvaror eller entjänst, använda ett varukännetecken som i sin helheteller till någon del är i bruk för en tobaksvaraeller som enligt gällande bestämmelser om varumärkenär registrerat eller inarbetat för en sådan vara, ommarknadsföring sker i kommersiella annonser iperiodiska skrifter eller i andra jämförbaraskrifter på vilka tryckfrihetsförordningen ärtillämplig eller i sådana annonser i ljudradio-eller televisionsprogram eller i TV-sändningar översatellit som omfattas av radio- och TV-lagen(1996:844).Vid marknadsföring till konsumenter av en sådanvara eller tjänst på något annat sätt än ikommersiella annonser i sådana medier skallnäringsidkaren, enligt regeringens förslag, iakttaden måttfullhet som är betingad av att kännetecknetockså kan förknippas med tobaksvaran. Förbudettillämpas inte i fråga om ett varukännetecken som iendast begränsad omfattning förekommer vidmarknadsföring av tobaksvaror eller i fråga omvarukännetecken som framträder i en form som tydligtskiljer sig från utseendet på tobaksvaranskännetecken eller i andra fall om det är oskäligt.Flera remissinstanser har kritiserat utredningensförslag med hänvisning till att det inte påvisatsnågot samband mellan indirekt tobaksreklam ochtobakskonsumtion. Dessa remissinstanser har ansettatt det därmed saknas en analys av om ett förbud motindirekt tobaksreklam skulle ha någon positivinverkan på folkhälsan. Regeringen påpekar för detförsta att i sitt tillkännagivande tillregeringen om att frågan om den förtäcktatobaksreklamen skyndsamt skulle utredas inte ensantyder något behov av en utredning av om detföreligger ett samband mellan indirekt reklam ochtobakskonsumtion. majoritet har, enligtregeringen, uppenbarligen utgått ifrån att ettsådant samband föreligger.Enligt regeringen påverkas tobakskonsumtion avflera olika omständig-heter och faktorer somsamverkar med varandra och sålunda i varierande gradbidrar till eller motverkar tobaksdebuter ellerfortsatt konsumtion. Det är fråga om påverkan i formav trender, marknadsföring i vid mening, pris,tillgänglighet, riskupplysning, socialt tryck m.m.Det är enligt regeringens mening förenat medsvårigheter att genom t.ex. undersökningar hosallmänheten försöka isolera och slå fast just denindirekta reklamens roll eller påverkan påtobakskonsumtionen. Det kan ifrågasättas om det ensvore möjligt att nå fram till ett i vetenskapligmening godtagbart resultat härvidlag. I sammanhangetpekar regeringen på det faktum att flera länderuppenbarligen varit av den uppfattningen att vissatyper av indirekt reklam har betydelse förtobakskonsumtionen och därmed begränsat möjlighetentill olika marknadsföringsåtgärder genomtobaksrelaterade varunamn.En utgångspunkt för tillkännagivandetill regeringen är uppenbarligen att vissamarknadsförings- och reklamformer kan vara ägnadeatt fungera som tobaksreklam och att det därför ifråga om dem kan finnas skäl till restriktionermotsvarande dem som gäller i fråga om den direktatobaksreklamen. Formerna för en lagstiftning medsådana restriktioner måste enligt regeringensuppfattning prövas mot bl.a. grundlagsregleringen,EG-rätten och varumärkesrätten. Härvid har frågan omsambandet mellan reklam för andra varor undertobaksrelaterade varukännetecken ochtobakskonsumtionen en viss betydelse för en sådanlagstiftnings förenlighet med olika regelkomplex.Detta samband kan dock enligt regeringen inte prövaspå någon vetenskaplig grund i den meningen att detskulle gå att slå fast just den indirekta reklamenspåverkan eller roll för individens val av att börjabruka tobak eller att fortsätta att bruka tobak.Enligt regeringens mening utgör den indirektareklamen en faktor bland flera andra som kan påverkatobakskonsumtionen och därmed folkhälsan.Mot bakgrund av det anförda anser regeringen attett förbud mot s.k. indirekt tobaksreklam böromfatta dels användningen av ett tobaksrelateratvarukännetecken vid marknadsföring av andra varor äntobaksvaror samt tjänster, dels förekomsten av entobaksvara i annonser för andra varor än tobaksvaroreller för tjänster. De marknadsförings- ochreklamformer som avses här kan vara ägnade attfungera som tobaksreklam, och det finns därför ifråga om dem skäl till restriktioner motsvarande demsom gäller i fråga om den öppna tobaksreklamen. Detnuvarande förbudet mot tobaksreklam är begränsattill kommersiella annonser i vissa medier. Enligtregeringens mening bör restriktioner mot dereklamåtgärder som är i fråga inte sträcka siglängre. Det är nämligen inte konsekvent att införarestriktioner mot alla former av reklam som kansägas rikta sig indirekt till konsumenter avtobaksvaror medan de restriktioner som riktar sigdirekt till dem är begränsade till vissa medier.Den föreslagna lagstiftningen skall, enligtregeringen, inte utgå från begrepp som indirektreklam, smygreklam, förtäckt reklam eller liknandedå dessa begrepp inte har någon klar innebörd ochbl.a. med hänsyn till kravet på förutsebarhet ochklarhet inte kan användas i lagtext. En nylagstiftning bör i stället med utgångspunkt ivedertagna definitioner av reklam och marknadsföringrikta sig direkt mot vissa marknadsförings- ochreklamåtgärder, som inte omfattas avlagstiftningen om restriktioner men som ända anseskunna främja avsättningen av tobaksvaror.En lagstiftning av nämnd art kan allmäntgälla restriktioner för reklam som är ägnad attfrämja avsättningen av tobaksvaror. Den kan utformasså att det i det enskilda fallet slutligen fårankomma på domstol att, med ledning av bl.a.förarbetsuttalanden, pröva om förfarandet är ägnatatt främja avsättningen av tobaksvaror. Den kanockså utformas så att man med andra kriterier direktanger vilka former av reklam som avses. Lagstiftarenfår då anses ha förutsatt att dessa reklamformer ärägnade att främja avsättningen av tobaksvaror. Enlagstiftning enligt den sist sagda modellen ärvisserligen mer ingripande än den som har nämntstidigare eftersom den kan komma att omfattareklamåtgärder som i det enskilda fallet inte kansägas vara ägnade att främja avsättningen avtobaksvaror. Detta är emellertid en nackdel som börkunna övervinnas genom särskilda undantagsbestäm-melser. Regeringen har med hänsyn härtill och tillde övriga fördelar som är förknippade med en sådanlagstiftning utgått från denna modell.Ett tydligt och förutsebart kriterium på vilkareklamformer som åsyftas med en ny reglering ärenligt regeringens mening att det skall vara frågaom användningen vid marknadsföring av andra varor avett kännetecken som har registrerats ellerinarbetats för tobaksvaror. En bestämmelse omrestriktioner för användningen av vissa varu-kännetecken bör inordnas i tobakslagens regelsystem,och den bör på samma sätt som det nuvarande förbudetmot tobaksreklam kopplas till marknadsföringslagenssanktionssystem. Regleringen knyter nära an tillreklamförbudet för tobaksvaror och en placering avden i tobakslagen skulle främja en enhetligrättstillämpning inom området.MotionernaI motion 2001/02:K41 av () föreslåsatt avslår proposition 2001/02:64 (yrkande1 i denna del). Mot bakgrund av hälsoriskerna avbåde aktiv och passiv rökning är det positivt attalltfler efterfrågar rökfria serveringsmiljöer. Somlagstiftare måste man, enligt motionären, ställa sigfrågan om förbud är rätt metod att driva påutvecklingen.I motion 2001/02:K42 av Per m.fl. (m)föreslås att avslår regeringens förslagtill 14 a § tobakslagen i enlighet med vad somanförs i motionen (yrkande 2). Regeringen medger attsambandet mellan indirekt tobaksreklam ochtobakskonsumtion inte kan prövas på någonvetenskaplig grund i den meningen att det skulle gåatt slå fast just den indirekta reklamens påverkanför individens val att börja konsumera eller attfortsätta konsumera tobak. Eftersom den indirektareklamen är en faktor bland flera som kan påverkatobakskonsumtionen anser regeringen att eninskränkning i tryck- och yttrandefriheten ärmotiverad.I sitt yttrande anför Lagrådet att man noterat attregeringen har formulerat sig mycket försiktigt närdet gäller sambandet mellan indirekt tobaksreklamoch tobakskonsumtion. Lagrådet menar att det faktumatt olika organ har utgått från att ett sådantsamband finns inte är tillräckligt för att enbegränsning skall kunna anses nödvändig till skyddför liv och hälsa.Ett nytt EG-direktiv om tobaksreklam är underutarbetning. Direktivet skall ta sikte på entillnärmning av medlemsstaternas lagar och andraförfattningar om reklam för och sponsring tillförmån för tobaksvaror. I utkastet till direktivbehandlas inte sådana frågor som indirekttobaksreklam, övervakning av tobaksbolagens utgifterför reklam eller försäljningsautomater. Dessa frågorkommer att behandlas i ett förslag till enrådsrekommendation grundad på artiklarna 152 och 153i . Kommissionen håller för närvarandepå att utarbeta rekommendationen. Med beaktande avdetta vore det, enligt motionärerna, lämpligt omregeringen avvaktade med lagstiftning tills det nyaEG-direktivet om tobaksreklam m.m. eventuellt ärantaget. Enligt motionärerna bör regeringens förslagförkastas på de grunder de här har angivit. Förfullständighetens skull bör det emellertid påpekasatt förslaget också kan ifrågasättas frånvarumärkesrättslig utgångspunkt.I motion 2001/02:K38 av och () föreslås att avslårregeringens förslag rörande indirekt tobaksreklam(yrkande 1). Sambandet mellan indirekt tobaksreklamoch tobakskonsumtion har inte kunnat påvisas i någonvetenskaplig mätning. Regeringens förslag läggs framutan någon föregående utredning. Lagförslagetbaseras, enligt motionärerna, således på enuppfattning som tar sin näring i en tro, snarare änvetande. Oavsett om det kan föreligga ett sambandmellan direkt reklam och tobaksbruk, handlartobaksbruk enligt motionärerna ytterst om friamänniskors fria val att konsumera en laglig produkt.Fria upplysta människor har förmåga att värderainformationen och syftet med reklam. Marknadsföringav en annan vara än en tobaksvara får enligtförslaget inte bära spår av varumärken som kanknytas samman med tobaksvaror. Tanken att enkonsument skall förledas att köpa en vara just pågrund av anknytningen till ett varumärke medtobaksanknytning är, enligt motionärerna, mycketlångsökt och misstror grovt konsumentens förmåga attvälja en vara för varans design eller egenskaper.Lagförslaget bör enligt motionärerna avvisas i dennadel.I motion 2001/02:So422 av ochFanny () föreslås att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om ett lagförslag om förbud motkvarvarande tobaksreklam (yrkande 2). har sett tobaksområdet som ett avde mest angelägna att angripa. Kommittén harpreciserat ett antal "utmaningar" till aktörer påolika nivåer som ett sätt att peka på behovet av ettbrett, konsekvent och kontinuerligt tobakspreventivtarbete för att nå de föreslagna målen. Kommitténuttalar sig inte om tobaksreklamområdet. Detta harsin förklaring i att det vid den aktuella tidpunktenförelåg ett EU-direktiv om förbud mot direkt ochindirekt tobaksreklam och sponsring medtobakspengar. underkändes dock dettadirektiv av varför kommissionen nu görett nytt försök att åstadkomma ett alternativ.Utskottets ställningstagandeEnligt regeringen påverkas tobakskonsumtionen avflera olika omständigheter och faktorer somsamverkar med varandra och i varierande grad bidrartill eller motverkar tobaksdebuter eller fortsattkonsumtion. Enligt regeringen utgör den indirektareklamen en faktor bland flera som kan påverkatobakskonsumtionen och därmed folkhälsan. Utskottetdelar regeringens bedömning och tillstyrkerregeringens förslag till 14 a § tobakslagen. Denföreslagna ändringen i tryckfrihetsförordningenskall enligt regeringen träda i kraft den 1 januari2003. Även ändringarna i tobakslagen föreslås trädai kraft . Utskottet föreslårdärför att skjuter upp behandlingen avregeringens förslag till 14 a § tobakslagen ochmotionerna K42 yrkande 2 och K38 yrkande 1 till2002/. Utskottet avstyrker motion K41yrkande 1 i vilken yrkas avslag på propositionen.Motion So422 yrkande 2 får anses tillgodosedd ochavstyrks därför.Behovet av ändring itryckfrihetsförordningen, m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet tillstyrker att regeringens förslagtill 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningenantas som vilande. Därmed avstyrker utskottetmotion /02:K42 yrkande 1.PropositionenRegeringen föreslår att det i tryckfrihets-förordningen skall ges ett uttryckligt stöd för denföreslagna ändringen i tobakslagen. Enligtregeringen är en grundlagsändring i yttrandefrihets-grundlagen inte nödvändig för införandet av denföreslagna ändringen i tobakslagen.Ett förbud mot indirekt tobaksreklam är enligtregeringen förenligt med bestämmelserna om skyddetför yttrandefriheten samt bestämmelserna omegendomsskyddet i regeringsformen ochEuropakonventionen. Lagstiftningen är, enligtregeringen, också förenlig med varumärkesrätten ochmed bestämmelserna i om fri rörlighetför varor och tjänster.Behovet av ändring i tryckfrihetsförordningenBestämmelserna i såväl tryckfrihetsförordningen (TF)om skyddet för yttrandefriheten i tryckta skriftersom yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har till huvud-sakligt syfte att säkerställa ett frittmeningsutbyte och en allsidig upplysning. Begreppetyttrandefrihet har i TF och YGL i princip sammainnebörd, och syftet med de båda grundlagarna ärdetsamma.Bestämmelserna i grundlagarna reglerar emellertidinte allt bruk av tryckta skrifter och av de mediersom omfattas av regleringen i YGL. TF:s exklusivitetär sålunda begränsad till missbruk av tryckfrihetensom en art av det fria ordet. Utanför TF:s syftefaller därför att skydda näringsidkares ekonomiskaintressen. Bestämmelserna i om TF:s straff- ochprocessrättsliga exklusivitet har t.ex. inte ansettshindra att det i vanlig lag ges bestämmelser som iviss utsträckning medger ingripanden mot reklam.Ingripanden i efterhand mot framställningar som ärav kommersiell natur och har kommersiellaförhållanden till föremål kan i enlighet med detsagda göras utanför TF:s ram enligt bestämmelserna imarknadsföringslagen, om framställningarna ärotillbörliga mot konsumenter eller näringsidkare.Att ingripanden mot den kommersiella reklamen vidsidan av bestämmelserna i och YGL har kunnatgöras i situationer som de nu beskrivna, innebäremellertid inte att tillämpligheten av samtligabestämmelser i dessa grund-lagar har undantagits närdet gäller kommersiella yttranden. Kommersiellreklam åtnjuter alltså ett visst yttrandefrihets-och tryckfrihetsrättsligt skydd enligt grundlagarna,men skyddet är jämfört med andra yttranden i tryckoch i t.ex. radio mera begränsat.Vissa beståndsdelar i yttrandefriheten är såledesi princip undantagslösa. Det gäller t.ex.censurförbudet, som gäller fullt ut också i fråga omden kommersiella reklamen (1 kap. 2 § TF och 1 kap.3 § YGL; sistnämnda bestämmelse tillåter dockförhandsgranskning av filmer som skall visasoffentligt). Det innebär bl.a. att myndigheter intehar rätt att i förväg granska en näringsidkaresplanerade annonsering i t.ex. dagstidningar ochradio. Det har däremot inte ansetts möta någratryckfrihetshinder eller andrayttrandefrihetsrättsliga hinder att en myndighetförbjuder att kommersiell reklam upprepas, om denstrider mot marknadsföringslagen. Det har emellertidvarit tveksamt om generella förbud mot kommersiellreklam för vissa varor eller generella förbud motsådan reklam i tryckta skrifter av visst slag ärförenliga med TF.