bet · GP01JUU11 · 2002-02-14 00:00:00 — I motion 2000/01:Ju920 begärs ocksåöronmärkta pengar till larm och attRikspolisstyrelsen skall bära kostnaden för dessa.Det är polisens uppgift att ge skydd åt hotade ochförföljda personer. Sådana personer kan utrustas medsärskilda s.k. trygghetspaket som polisentillhandahåller. Det finns omkring 400trygghetspaket i landet. Ett trygghetspaket bestårav en väska som innehåller bl.a. telefoner ochlarmanordningar. Utöver de telefoner som ingår itrygghetspaketen finns det ytterligare omkring 200telefoner tillgängliga vid landets polismyndigheter.Är det fråga om mycket allvarliga hot är det möjligtför den hotade personen att bl.a. få livvaktsskydd.På grund av de höga kostnaderna och intrånget i denhotade personens privatliv är det emellertidsällsynt att den möjligheten används.Enligt vad utskottet inhämtat har trygghetspaketennumera försetts med telefoner som är kopplade tillGSM-systemet. Avsikten är att telefonerna skallkunna spåras genom användning av det s.k. (). På grund av tekniskaproblem fungerar inte GPS-funktionen ännu menproblemen beräknas vara åtgärdade inom kort.Brottsofferutredningen ansåg att de åtgärder sompolisen kan använda sig av för att skydda hotademålsägande och vittnen är tillräckliga i de flestafall. Utredningen ansåg dock att det är angelägetatt polisorganisationen har tillräckliga kunskaperoch utvecklade rutiner för sådant skydd (SOU 1998:40s. 322 f).Inom polisen har, tillsammans medRättspsykiatriska forskningsenheten i , startasett långsiktigt utvecklingsarbete som syftar tillatt ta fram ett riskbedömningsinstrument (SARA-modellen) som är anpassat till polisiäraförutsättningar. Målsättningen är att dessainstrument skall bidra till att minska risken föratt kvinnor utsätts för upprepat våld genom attpolisen bättre skall kunna bedöma vilkaskyddsåtgärder som behöver vidtas i det individuellafallet.Enligt regleringsbrevet för skallRikspolisstyrelsen bl.a. redovisa detbrottsbekämpande arbete som har bedrivits när detgäller våld mot kvinnor och de åtgärder somvidtagits för att vidareutveckla polisens förmågaatt göra hotbildsbedömningar.Enligt utskottets mening får motionsyrkandenaanses tillgodosedda genom de åtgärder som vidtagitseller som förbereds inom polisen. Utskottetavstyrker motionerna 2000/01:Ju913, 2000/01:Ju920,2000/01:So545, 2000/01: A812, Ju394 och Ju450 och inu behandlade delar.I motion 2000/01:So545 (c) efterfrågarmotionärerna strängare sekretess förfolkbokföringsuppgifter rörande förföljda personer.I 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) föreskrivsatt sekretess gäller bl.a. i verksamhet som avserfolkbokföring eller annan liknande registrering avbefolkningen. Sekretessen gäller för uppgift omenskilds personliga förhållanden, om det av särskildanledning kan antas att den enskilde eller någonhonom närstående lider men om uppgiften röjs.I vissa fall förekommer det att man på förhand kanmisstänka att en uppgift kommer att efterfrågas föratt användas på ett sätt som kan vara till men förden enskilde, t.ex. att en adressuppgift används somett led i förföljelse. I praxis förekommer då attskattemyndigheten för in en s.k. sekretessmarkeringi registret. Markeringen anger att särskildförsiktighet bör iakttas vid bedömningen av omuppgifter om personen i fråga kan lämnas ut,eftersom uppgifterna kan omfattas av sekretess(prop. 1997/98:9 s. 34 f).Enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) får enperson som av särskilda skäl kan antas bli utsattför brott, förföljelser eller allvarligatrakasserier på annat sätt, vid flyttning medges attvara folkbokförd på den gamla folkbokföringsorten(kvarskrivning). Kvarskrivning kan ske endast efteransökan av den enskilde och får endast medges om denenskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genombesöksförbud eller på annat sätt. Kvarskrivningenfår även avse den utsatta personens medflyttadefamilj. Av 17 § samma lag framgår att kvarskrivningfår medges för högst i taget.Längre gående regler till skydd för den utsattefinns därutöver i lagen (1991:483) om fingeradepersonuppgifter.Som framgått ovan finns det flera olika nivåer förskydd av personuppgifter för personer som är utsattaför hot m.m. Vilken skyddsnivå som är lämpligast idet enskilda fallet är emellertid en fråga som fårlösas av berörd myndighet utifrån de aktuellaförutsättningarna. Utskottet, som anmärker att denhär aktuella lagstiftningen ligger utanförutskottets beredningsområde, kan inte se att detskulle finnas något behov av en generell skärpningav sekretessen för personuppgifter som förespråkas imotionen. Motion 2000/01:So545 avstyrks i nubehandlad del.BesöksförbudLagen (1988:688) om besöksförbud, som trädde i kraftden , var ett led i strävandena attskydda främst kvinnor som utsätts för förföljelseoch trakasserier av män som de tidigare levt sammanmed.Ett besöksförbud innebär ett förbud för en personatt besöka eller på annat sätt ta kontakt med enannan person eller att följa efter denna person.Besöksförbud får meddelas om det på grund avsärskilda omständigheter finns risk för att den motvilket förbudet avses gälla kommer att begå brottmot, förfölja eller på annat sätt allvarligttrakassera den som förbudet avses skydda. Vidbedömningen av om sådan risk föreligger skallsärskilt beaktas om den mot vilken förbudet avsesgälla har begått brott mot den andra personens liv,hälsa, frihet eller frid. Kan syftet medbesöksförbud tillgodoses genom någon mindreingripande åtgärd, får besöksförbud inte meddelas (1§).Om det kan antas att ett besöksförbud enligt 1 §inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till attavse förbud att uppehålla sig i närheten av en annanpersons bostad eller arbetsplats eller annat ställedär den personen brukar vistas (2 §). Ettbesöksförbud skall meddelas , högst ettår. Det kan förlängas med i taget (4 §).Frågor om besöksförbud prövas av allmän åklagare (7§). Åklagarens beslut prövas av tingsrätten, om denmot vilken förbudet riktas eller den som förbudetavses skydda begär det (14 §).Straffet för överträdelse av besöksförbud är bötereller fängelse i högst (24 §).Straffskalans utformning innebär att häktning förbrottet kan ske under de allmänna förutsättningarsom anges i 24 kap. 1 § rättegångsbalken.Enligt 2 kap. 8 § regeringsformen är varjemedborgare gentemot det allmänna skyddad motfrihetsberövande. Han är även i övrigt tillförsäkradfrihet att förflytta sig inom riket och att lämnadetta. Av 2 kap. 12 § regeringsformen framgår attbl.a. friheten att fritt röra sig inom riket fårbegränsas genom lag. En sådan begränsning får dockendast göras för att tillgodose ett ändamål som ärgodtagbart i ett demokratiskt samhälle och får integöras enbart på grund av politisk, religiös,kulturell eller annan åskådning. Den får aldrig gåutöver vad som är nödvändigt med hänsyn till detändamål som föranlett begränsningen och ej sträckasig så långt att den utgör ett hot mot den friaåsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsensgrundvalar. Särskilda regler gäller för riksdagensbeslutsfattande beträffande lagstiftning av nuifrågavarande slag.I propositionen till lagen om besöksförbudframhöll föredragande statsrådet att ett utvidgatbesöksförbud (alltså ett sådant som avses i 2 §lagen om besöksförbud) i och för sig kunde sägasinnebära en viss inskränkning i den rörelsefrihetsom enligt 2 kap. 8 § regeringsformen ärtillförsäkrad envar. Med hänsyn till att det iallmänhet rörde sig om lindriga ingrepp irörelsefriheten och att starka skäl talade för enmöjlighet att införa ett utvidgat besöksförbud ansåghon emellertid att detta fick godtas. Samtidigtframhöll föredragande statsrådet att den som åladesett besöksförbud självfallet inte i någon merabetydande mån fick hindras från att leva ett normaltliv (prop. 1987/88:137 s. 16).I en rad motioner begärs åtgärder för att män somutövar våld mot kvinnor skall kunna förhindras attöverträda meddelade besöksförbud. I motion2000/01:Ju920 (m) efterfrågas möjligheter till bl.a.kommunarrest och bosättningsplikt för män somupprepade gånger överträder besöksförbud. Imotionerna Ju234 och Ju396 (båda m), 2000/01:Ju925(s) samt 2000/01:Ju932 och 2000/01:So545 (båda c)begärs i mera allmänna ordalag att det är denvåldsutövande mannens frihet som skall inskränkas.En möjlighet att förbjuda mannen tillträde tillhemmet när våld har förekommit efterlyses imotionerna Ju237 och 2000/01:Ju912 (båda c). I tvåmotioner, A211 (kd) och 2000/01:A808 (mp), begärsrätt till biträde av polis för kvinnor vid hämtningav tillhörigheter i det gemensamma hemmet.Enligt vad som anförs i motionerna Ju450, A229,2000/01:A812 och 2000/01:Ju933, samtliga (fp), bördet område ett besöksförbud kan omfatta utvidgastill att avse del av kommun. Liknande synpunkterframförs i motion Ju394 (kd).Elektronisk fotboja för män som överträderbesöksförbud efterfrågas i motionerna Ju333 (s),2000/01:Ju928 och A228 (båda m) liksom i Ju450,A229, 2000/01:Ju933 och 2000/01:A812 (alla fp) samt2000/01:Ju921 (c).I motion Ju436 (s) begärs att elektroniskaövervakningslarm skall kopplas direkt till polisen.Att straffet för överträdelse av besöksförbudskall skärpas yrkas i motionerna Ju324 (kd) samtJu396, 2000/01:Ju721 och 2000/01:Ju928 (alla m). Imotion A229 (fp) begärs att den som överträder ettbesöksförbud skall anhållas och att besöksförbudautomatiskt bör prövas i samband med dom i brottmål.I motion Ju237 (c) efterfrågas bl.a. ökademöjligheter för åklagare att fatta interimistiskabeslut om besöksförbud.Utskottet har haftatt ta ställning till yrkanden rörande besöksförbudoch andra liknande frågor, (bet.2000/01:JuU20 s. 23 f). Utskottet konstaterade däratt frågan var under beredning i Regeringskanslietoch avstyrkte samtliga motionsyrkanden.I december 2001 presenterade Justitiedepartementeten departementspromemoria, Ytterligare åtgärder föratt motverka våld i nära relationer (Ds 2001:73),med förslag bl.a. rörande lagstiftningen ombesöksförbud. I syfte att motverka våld mellannärstående eller tidigare närstående föreslås bl.a.en ändring i lagen (1988:688) om besöksförbud sominnebär att ett besöksförbud skall kunna utvidgastill större områden än . Vidare föreslås attett besöksförbud skall kunna avse den egna bostadenom det på grund av särskilda omständigheter finns enpåtaglig risk för att den person förbudet avsesgälla kommer att begå brott mot en sammanboendesliv, hälsa, frihet eller frid. Polisen skall även fåbefogenhet att meddela interimistiska beslut ombesöksförbud, s.k. tillfälligt besöksförbud.En ändring föreslås också i 24 kap. 1 §rättegångsbalken rörande häktning där detuttryckligen anges att den misstänktes förhållandetill målsäganden skall beaktas vid bedömningen av omnågon av de särskilda häktningsförutsättningarnaföreligger.Vidare föreslås även vissa förändringar i reglernai och sambolagen där det föreslåsblir möjligt för domstol att förordna omkvarsittanderätt och besöksförbud för en make ellersambo sedan parterna har separerat och fram tilldess att bodelning har skett, och att ett sådantförordnande skall kunna ges även interimistiskt.I promemorian lämnas också en redovisning av tremodeller för hur elektronisk övervakning skullekunna användas i samband med besöksförbud. Denförsta modellen innebär att skyddstillsyn kombinerasmed en föreskrift om övervakning av besöksförbud medelektronisk kontroll. Modell nummer två går ut påatt domstol i vissa fall skall kunna besluta omövervakning inom ramen för besöksförbudslagen, utannågon koppling till brottspåföljd. Den tredjemodellen innebär ett system där domstol skall kunnabesluta om övervakning som en särskild rättsverkanav överträdelse av besöksförbud. Modellerna utgöremellertid inte några färdiga förslag till enrättslig lösning, eftersom det har visat sig att detföreligger stora svårigheter att finna en lämpligsådan rättslig lösning. I stället får modellernabetraktas som idéskisser som kan ligga till grundför fortsatt utredningsarbete.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 april2003.Promemorian kommer att remissbehandlas.Enligt utskottets uppfattning ligger det ovanpresenterade förslaget från ilinje med vad som begärs i de här aktuellamotionerna. Utskottet, som inte vill föregripa denpågående beredningen, avstyrker motionerna2000/01:Ju721, 2000/01:Ju912, 2000/01:Ju920,2000/01:Ju921, 2000/01:Ju925, 2000/01:Ju928,2000/01:Ju932, 2000/01:Ju933, 2000/01: So545,2000/01:A808, 2000/01:A812, Ju237, Ju324, Ju394,Ju396, Ju450, A211, A228 och A229 i nu behandladedelar, liksom Ju234, Ju333 och Ju436.Myndigheternas åtgärderMyndighetsinsatser för brottsofferI motion Ju256 (m) efterfrågas en nationellhandlingsplan mot kvinnovåld. Bland annatförespråkas bättre utnyttjande av samhällets samladeresurser.Även i motionerna Ju226 (c) och 2000/01:Ju920 (m)efterfrågas en ökad samverkan mellan myndigheterinom rättsväsendet och hälso- och sjukvården ocht.ex. I motion Ju324 (kd) begärs attdet i kommunerna skall inrättas kriscentrum därbrottsoffer kan erbjudas omedelbar hjälp av bl.a.jurister, psykologer och läkare.Regeringen beslutade ommyndighetsgemensamma uppdrag om våld mot kvinnor(dnr A97/3077/JÄM, delvis). Syftet är attkonkretisera myndigheternas ansvar och skyldigheteratt vidta åtgärder i frågor som rör våld motkvinnor. Myndigheterna skall förebygga våldsbrottmot kvinnor, utforma åtgärdsprogram ellerpolicydokument, samverka i dessa frågor och utvecklasitt internationella samarbete på området.Åtgärderna skall redovisas regelbundet tillregeringen. Vissa myndigheter har genom beslutetfått särskilda myndighetsspecifika uppdrag. Demyndighetsgemensamma uppdragen är långsiktiga ochredovisning av dessa skall pågå t.o.m. år 2003.Inom görs, som nämnts tidigare,en uppföljning av kvinnofridsreformen av eninterdepartemental arbetsgrupp bestående avföreträdare för ,och Näringsdepartementetsjämställdhetsenhet. Vad som skett harbeskrivits i ett faktablad som jämställdhetsenhetenpublicerade . Information har ocksålagts ut på jämställdhetsenhetens hemsida underrubriken . Arbetsgruppen använder deredovisningar som lämnas till regeringen frånrespektive myndighet av tidigare uppdrag somunderlag för det fortsatta arbetet.För att följa, integrera, styra och leda desamlade myndighetsinsatser som vidtas medutgångspunkt dels i propositionen Kvinnofrid ochregeringens uppdrag, dels utifrån egna initiativ påområdet har bildat ett forum församordning på central myndighetsnivå, Nationellmyndighetssamverkan för kvinnofrid. De myndighetersom från början i huvudsak avsågs delta i dettasamarbete var förutom , Riksåklagaren, ,, ochKriminalvårdsstyrelsen. är närmare 15myndigheter knutna till projektet. Representanterför de olika myndigheterna träffas fyra gånger perår. Därutöver finns en arbetsgrupp medrepresentanter från fyra till fem myndigheter sombl.a. förbereder de möten som hålls.Socialstyrelsens avsikt med nätverket är att genommyndighetssamverkan utifrån en helhetssyn utarbetaen samlad plan för myndigheternas insatser för attbekämpa våld mot kvinnor. Härutöver vill styrelsenverka för ett effektivt resursutnyttjande, undvikadubbelarbete, genomföra insatser, följa utvecklingenpå området samt genomföra en övergripande ocheffektiv utvärdering. Nationell myndighetssamverkanför kvinnofrid har också informationsutbyte med detNationella Råd för Kvinnofrid som nämnts ovan. Rådetsom bildades är ett forum där regeringenkan utbyta idéer med olika organisationer somarbetar med dessa frågor.Regeringen har, som den redovisar i propositionenStöd till brottsoffer (2000/01:79 s. 10 f),fortlöpande följt upp kvinnofridsreformen med olikauppdrag till myndigheter. Som en följd av nämndaproposition gav regeringen bl.a.Domstolsverket, och Riksåklagarenett antal uppdrag (Ju2001/4708-4716/). De skalli samverkan med genomförautbildning i brottsofferfrågor. De ålades samtidigtatt upprätta handlingsplaner för hur myndigheterna ifortsättningen avser att arbeta för att se till attberättigade krav från brottsoffer på myndigheternabör uppfyllas. Dessutom fick ,och i uppgift attutarbeta en metod för kvalitetssäkringsarbete påbrottsofferområdet. Härvid angavs att Riksåklagarensoch arbete i denna del skulleske i samråd. Uppdragen skall redovisas i respektivemyndighets årsredovisning för år 2002.Vid samma tillfälle fickBrottsoffermyndigheten bl.a. i uppdrag(Ju2001/4717/) att starta lokalbrottsoffersamverkan på en eller flera orter iSverige. I uppdraget ligger attBrottsoffermyndigheten skall verka för att kontaktetableras såväl med andra myndigheter som medideella organisationer. Uppdraget bör genomföras meddet s.k. som förebild. I dettaprojekt anställdes en brottsoffersamordnare somundersökte vilka organisationer m.fl. som varverksamma i området. Samordnaren deltog sedan iutbildning m.m. och skapade nätverk för attunderlätta kontakten mellan olika aktörer. Iuppdraget anges att skallanordna en nationell konferens där resultat ochlärdomar av uppdraget skall presenteras förföreträdare för bl.a. hälso- och sjukvården,, rättsväsendet och ideellabrottsofferorganisationer.Utskottet har vid flera tidigare tillfällenbehandlat yrkanden liknande de nu ifrågavarande,i betänkande 1999/2000:JuU23.Utskottet framhöll då bl.a. att den angelägna fråganom myndighetssamverkan mot kvinnovåld sedan några årvar uppmärksammad genom de myndighetsgemensammauppdragen om våld mot kvinnor. Mot bakgrund häravansåg utskottet att motionerna fick ansestillgodosedda, varför de avstyrktes.Som utskottet redovisat ovan har arbetet med attförbättra samverkan mellan olika myndigheterfortsatt efter det att utskottet senast uttaladesig. En rad myndigheter har fortlöpande fått olikauppdrag för att förbättra detta samarbete, ochutskottet vill också påminna om att demyndighetsgemensamma uppdragen som lämnades isamband med kvinnofridsreformen skall slutredovisasår . Utskottet kan därför inte se att någotuttalande från skulle vara påkallat förnärvarande. Motionerna 2000/01:Ju920, Ju226 ochJu324 i nu behandlade delar samt motion Ju256avstyrks.Bemötande av brottsofferI motion Ju341 (v) begärs att brottsoffrens roll ibrottsutredningen skall stärkas bl.a. vad avsertillgången på information, och i motion Ju397 (m)yrkas att åklagarna skall åläggas en skyldighet attta kontakt med målsäganden före huvudförhandling. Imotion Ju448 (c) efterfrågas dels en utredning avhandläggningsrutinerna inom polisen när det gällervåldtäkt, dels begärs att det skall ske enutvärdering av de anmälningar om våldtäkt som intelett till åtal. Vad motionären vill ha belyst ärpolisernas och åklagarnas attityder till de utsattakvinnorna.Sedan tidigare pågår ett fortlöpande arbete medt.ex. frågor om bemötande av och attityder gentemotbrottsoffer inom bl.a. polisen ochåklagarorganisationen. Som ett led i ett avregeringen lämnat uppdrag inleddeRikspolisstyrelsen en översyn av arbetetbeträffande våld mot kvinnor. initiativ till bildandet av en referensgruppangående våld mot kvinnor. ,Riksåklagaren, ,, ,och Rikskvinnocentrum ingår igruppen. Gruppen har koncentrerat sina insatserframför allt runt frågor kring fortbildning.Rikspolisstyrelsen har också bildat en polisiärarbetsgrupp som består av befattningshavare frånolika polismyndigheter. Syftet är bl.a. att fångaupp, sammanställa och sprida goda idéer. I engenomförd rutin- och metodinventering har bl.a.undersökts i vilken utsträckning brottsoffren fickrelevant information. Vid översynen konstateradesvissa brister i detta avseende. Som en följd häravhar bl.a. gjort ett utskick tillsamtliga polismyndigheter rörande erfarenheternafrån översynen där goda exempel redovisas. Här kanockså nämnas den brottsofferhandbok somRikspolisstyrelsen tagit fram där bl.a. vikten avatt en polismyndighet tillhandahåller brottsofferfortlöpande och relevant information beskrivs.Även åklagarorganisationen har ökat sina insatservad avser bekämpning av våld mot kvinnor.Utgångspunkten för dessa insatser är de särskildaåtgärdsprogram som togs fram vid allaåklagarmyndigheter . Insatserna harinriktats på förbättrade kunskaper, samarbete medpolisen för att utveckla effektivareutredningsmetoder, snabbare lagföring bl.a. genomsärskilda rättskedjeprojekt, samverkan medsocialtjänsten och olika frivilligorganisationersamt ett förstärkt stöd till brottsoffer.Riksåklagaren samverkar också med Rikspolisstyrelsenför att förbättra rutinerna i besöksförbudsärenden.Enligt regleringsbrevet för avseendeåklagarorganisationen skall Riksåklagaren redovisahur och i vilken utsträckning samverkan kringbrottsofferfrågor har bedrivits med andramyndigheter och ideella organisationer.Som utskottet redovisat ovan fick bl.a.Rikspolisstyrelsen och Riksåklagaren dessutom i juni2001 i uppdrag att bl.a. upprätta en handlingsplanför hur de i fortsättningen avser att arbeta för attse till att berättigade krav från brottsoffer påmyndigheterna bör uppfyllas. I uppdragen ingår ocksåatt Riksåklagaren och i samrådskall utarbeta en metod för kvalitetssäkringsarbetepå brottsofferområdet.I 2002 års regleringsbrev har Rikspolisstyrelsenfått i uppdrag att redovisa det brottsbekämpandearbete som har bedrivits när det gäller våld motkvinnor och mot barn, inklusive barn som polisenpåträffar vilka inte själva utsätts för, men tvingasuppleva våld i sin familj. Redovisningen skallinnehålla en sammanhållen nationell beskrivning ochanalys av hur verksamheten har utvecklats och dessresultat. Av redovisningen skall även framgå bl.a.antalet och andelen ärenden som avser våld motkvinnor eller mot barn, åtgärder för attvidareutveckla polisens förmåga att görahotbildsbedömningar och vidtagna åtgärder för attvidareutveckla polisens bemötande och stöd tillbrottsoffer och vittnen.Här kan också framhållas de förslag till stärkandeav brottsoffrens ställning som regeringen lade frami propositionen Stöd till brottsoffer (2000/01:79). I propositionen presenterar regeringenbl.a. en övergripande strategi för hur det fortsattastödet till brottsoffren skall utvecklas. Regeringenaviserade också vissa förordningsändringar för attge brottsoffer bättre information i samband medförundersökningar. Som en följd härav har t.ex. 13 a§ förundersökningskungörelsen (1974:948) ändrats idetta syfte.I samband med behandlingen av nämnda propositionavstyrkte utskottet yrkanden om ett lagreglerat ökatansvar för åklagare att ha kontakt med målsägandenföre huvudförhandling (bet. 2000/01:JuU20 s. 16).Utskottet fann, i likhet med regeringen ipropositionen, ingen anledning att förorda attåklagarens kontakter med målsägandenförfattningsregleras.Utskottet ser inte anledning att nu inta någonannan inställning. Inte heller i övrigt finns detanledning till någon åtgärd av . MotionernaJu341, Ju397 och Ju448 i nu behandlade delaravstyrks.Video vid utredningar om kvinnovåldI motion A211 (kd) vill motionärerna ha en utvidgadanvändning av video i samband med utredningar omkvinnovåld.Vad avser metoder och arbetssätt i samband medutredning av brott mot i första hand kvinnor harutskottet inhämtat att , inom denarbetsgrupp som tillsattes för att arbetamed frågor kring våld mot kvinnor, tagit fram enhandledning för hur dessa frågor kan hanteras.Informationen har vidarebefordrats till respektivemyndighet som själv har att närmare avgöra hur detpraktiska arbetet skall gå till. De enskildapolismyndigheterna har tillgång till videoteknik. Enmetod- och utvecklingsgrupp har undersökt hurvideoteknik kan användas i samband medförundersökning. Enligt gruppen används video i dagi större omfattning än tidigare.Vad gäller den praktiska användningen avvideoteknik har utskottet inhämtat att t.ex.citypolisen i , inom ramen för sitt projektOperation kvinnofrid, utarbetat en plan för hur denpatrull som åker ut på ett larm om lägenhetsbråkskall agera. Enligt planen skall den dokumentationsom sker med hjälp av video huvudsakligen göras itvå steg. Utgångspunkten för användandet av video äralltid att kvinnan frivilligt går med på endokumentation. Om hon gör det hålls i ett förstasteg ett förhör där kvinnan, framför kameran, ikorta ordalag får berätta vad som hänt. Sedan följerett andra steg där kamerans ljud stängs av ochkvinnans skador dokumenteras.