bet · GP01LU16 · 2002-03-05 00:00:00 — SammanfattningI betänkandet behandlar utskottet närmare 50motionsyrkanden från de allmänna motionstiderna 2000och 2001 på det konsumenträttsliga området.Motionsyrkandena rör bl.a. elektronisk handel, olikaformer av marknadsföring, resegarantilagen,nätverksförsäljning, god fastighetsmäklarsed,kreditprövning och borgensåtaganden.Med hänvisningar till bl.a. tidigareställningstaganden samt pågående utrednings- ochberedningsarbete föreslår utskottet att samtligamotionsyrkanden skall avslås.Till betänkandet har fogats tio reservationer ochfem särskilda yttranden.Utskottets förslag till riksdagsbeslut1. DistansavtalsdirektivetRiksdagen avslår motionerna 2000/01:L714 och2000/01:T717 yrkande 11.Reservation 1 (m)2. E-handelsdirektivetRiksdagen avslår motion 2001/02:L343 yrkandena2 och 3.Reservation 2 (m)3. Elektronisk handelRiksdagen avslår motionerna 2000/01:L720,2000/01:U623 yrkande 4, 2000/01:T706,2000/01:T717 yrkande 12, 2001/02:L343 yrkande 1,2001/02:L349, 2001/02:T409 yrkande 1,2001/02:T465 yrkande 9 och 2001/02:T466 yrkande6.Reservation 3 (m)Reservation 4 (c)4. Obeställd e-postreklamRiksdagen avslår motionerna 2000/01:L609,2000/01:L702, 2000/01: L709, 2000/01:L711,2000/01:L719, 2001/02:L223 och 2001/02:L275.Reservation 5 (v, c)5. Lagstiftning mot könsdiskriminerandereklamRiksdagen avslår motionerna 2000/01:L717 och2001/02:L350.6. Andra åtgärder mot könsdiskriminerandereklamRiksdagen avslår motion 2001/02:L227.Reservation 6 (v)7. Reklam riktad till barnRiksdagen avslår motionerna 2000/01:Sf274yrkande 38, 2001/02:L362, 2001/02:K370 yrkandena2 och 3 och 2001/02:So495 yrkande 20.Reservation 7 (v)8. Marknadsföring av krigsleksakerRiksdagen avslår motion 2000/01:L716.9. Marknadsföring av lotterRiksdagen avslår motion 2000/01:L718.10. ResegarantilagenRiksdagen avslår motion 2001/02:L293.11. NätverksförsäljningRiksdagen avslår motion 2000/01:L708.Reservation 8 (kd)12. God fastighetsmäklarsedRiksdagen avslår motion 2000/01:L703.13. KreditprövningRiksdagen avslår motion 2000/01:L713.Reservation 9 (v)14. BorgensåtagandenRiksdagen avslår motion 2000/01:L710.Reservation 10 (v)15. Konsumentskydd för tågresenärerRiksdagen avslår motion 2001/02:L340.16. BarnhjälmarRiksdagen avslår motion 2001/02:L318.17. BetalningsfristRiksdagen avslår motion 2001/02:L211.18. Konsumentbevakning av trädgårdsväxterRiksdagen avslår motion 2000/01:MJ232 yrkande1.19. Standardiserad färgsättning avmjölkkartongerRiksdagen avslår motion 2000/01:L712.Stockholm den 5 mars 2002På lagutskottets vägnarTanja LinderborgFöljande ledamöter har deltagit i beslutet: TanjaLinderborg (v), (), ChristelAnderberg (m), (), (), (m), (),(), (),(), (), KjellEldensjö (kd), (), (), (), () och AgneHansson (c).BakgrundLagstiftningsarbetet på det konsumenträttsligaområdet inleddes . Sedan desshar en lång rad lagar stiftats i syfte att skyddakonsumenterna och stärka deras rättsliga ställningpå marknaden. Den konsumenträttsliga lagstiftningenbestår av dels marknadsrättsliga regler som syftartill att skydda konsumenternas kollektiva intressen,dels civilrättsliga regler som tar sikte på enskildarättsförhållanden mellan näringsidkare ochkonsumenter. Därutöver har även reformer genomförtspå processrättens område i syfte att underlättatvistlösning på konsumentområdet.Den centrala lagen på marknadsrättens område ärmarknadsföringslagen (1995:450). Andra viktiga lagarär produktsäkerhetslagen (1988:1604),prisinformationslagen (1991:601), lagen (1992:1326)om personlig skyddsutrustning för privat bruk ochlagen (1994:1512) om avtalsvillkor ikonsumentförhållanden. På det civilrättsliga områdetkan nämnas konsumenttjänstlagen (1985:716),konsumentköplagen (1990:932), konsumentkreditlagen(1992: 830), lagen (1992:1672) om paketresor ochfastighetsmäklarlagen (1995:400). För en närmareredogörelse för rättsutvecklingen på detkonsumenträttsliga området hänvisas till utskottetsbetänkanden /95:LU32 och 1997/98: LU21.Sedan lång tid tillbaka har, som ett viktigtkomplement till den konsumenträttsligalagstiftningen, utvecklats en omfattande verksamhetinom näringslivet med s.k. egenåtgärder, som syftartill att lösa eller förebygga olikakonsumentproblem. Flertalet av dessa egenåtgärderhar en inriktning mot god sed i marknadsföring ochförekommer bl.a. i form av branschvisa ellerbranschövergripande regler samt undervisning ochinformation om gällande regler. Många branscher harfortlöpande utvecklat olika program för internreklambevakning, reklamationshantering ochtvistlösning.Inom EU har de konsumenträttsliga frågorna efterhand fått allt större betydelse. Ett uttryck fördetta är att det harbeslutats en rad olika direktiv med syfte att skyddakonsumenterna och stärka deras rättsliga ställning.Dessa direktiv kan delas in två huvudgrupper. Denena gruppen består av s.k. horisontella direktiv medallmänna bestämmelser om exempelvis prismärkning,vilseledande reklam och produktsäkerhet. I den andragruppen återfinns s.k. vertikala direktiv somreglerar olika sektorer och försäljningsmetoder,exempelvis konsumentkrediter, s.k. time-share-avtal,distansavtal och hemförsäljning. Därutöver finnsäven annan EG-rättslig lagstiftning som i och försig inte har konsumentskydd som huvudsyfte, men somändå påverkar medlemsländernas möjligheter attinföra konsumentskyddslagstiftning på olika områden.I början av oktober 2001 lade kommissionen fram engrönbok om det framtida konsumentskyddet inom EU,KOM (2001) 531. har till syfte attstimulera en debatt om inriktningen av den framtidakonsumentpolitiken, och kommissionen för i grönbokenfram en idé om ett mer flexibelt regelverk somskulle kunna inrymma generella bestämmelser om godsed på marknaden. Syftet är att sådana bestämmelserskall kompletteras med riktlinjer ochbranschöverenskommelser som utarbetas i samarbetemellan myndigheter och branschorganisationer.Grönboken innehåller också tankar om en effektivaremarknadsövervakning och om ett utvidgat samarbetemellan tillsynsmyndigheterna på ett europeiskt plan.Medlemsländernas och andras synpunkter på de idéeroch tankar som förts fram i grönboken övervägs förnärvarande inom kommissionen.Utskottet övergår därmed till att under skildarubriker behandla de spörsmål som har aktualiseratsi motionerna.2001/02LU16Utskottets övervägandenElektronisk handelUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsyrkanden somgäller distansavtalsdirektivet ochdistansavtalslagen, e-handelsdirektivet och allmänna frågor om elektronisk handel.Utskottet hänvisar till tidigareställningstaganden från sida,pågående utredningsarbete och en av regeringenaviserad proposition med förslag till lag omelektronisk handel. Därtill kommer att det intesynes föreligga några avgörande motsättningarmellan motionärerna och inriktningen påregeringens arbete på området. Jämförreservationerna nr 13 (m) och nr 4 (c).Allmän bakgrundBegreppet elektronisk handel (e-handel) har intenågon klar och entydig definition. I vissasammanhang har e-handel använts som ettparaplybegrepp för att täcka in alla former avaffärsaktiviteter som sker elektroniskt. En annan,något snävare definition, som bl.a. använts idepartementspromemorian (Ds 2001:13) E-handelsdirektivet, innebär att med elektroniskhandel avses handel med varor och tjänster påInternet.Elektronisk handel kan antingen vara direkt ellerindirekt. Indirekt elektronisk handel går till på såsätt att en vara beställs via Internet, medanbetalningen sker på traditionellt sätt. Med direktelektronisk handel avses att beställning, betalningoch leverans av varan, exempelvis ett dataprogram,sker på Internet. Elektronisk handel brukar ocksådelas in i handel mellan näringsidkare, s.k. B2B(business to business) och handel mellannäringsidkare och konsumenter, s.k. B2C (business toconsumer). Handeln kan ske i slutna system, därparterna från början har identifierat sig ochträffat avtal om löpande affärer (s.k. )eller i öppna system på en webbplats på Internet. Ennyare form av elektronisk handel är mobil e-handel(m-handel). Vid sådan handel utförs transaktionernafrån mobila terminaler såsom mobiltelefoner ochhanddatorer.Under det senaste decenniet har en lång rad olikaåtgärder vidtagits på nationell nivå, inom ramen fördet nordiska samarbetet, inom EU och i andrainternationella sammanhang i syfte att främjaframväxten av elektronisk handel. Rättsligafrågeställningar som har uppmärksammats i dessasammanhang har gällt bl.a. ingående av avtal online,lagvalsfrågor, marknadsföring, säkrabetalningssystem, elektroniska signaturer, personligintegritet, dataskydd och beskattning. I detföljande lämnas en översiktlig redovisning av dettaarbete.Inom FN:s , , antogsår 1996 en modellag om rättsliga aspekter påelektronisk handel. Modellagen bygger på tanken oms.k. När IT-system fyllersamma funktion som pappersmedier skallutgångspunkten enligt denna tanke vara attelektroniska medier inte bör diskrimineras utan gessamma rättsverkan som pappersdokument. I december2001 antogs vidare en modellag om elektroniskasignaturer och pågår arbete med attta fram en konvention om slutande av avtal onlinesom bl.a. skall bygga modellag.I december 1999 beslutades inom riktlinjerför konsumentskydd vid elektronisk handel.Riktlinjerna syftar till att säkerställa attkonsumentskyddet inte är sämre vid elektroniskhandel än vid sedvanlig butikshandel och innehållerrekommendationer i frågor som marknadsföring, godaffärssed, betalning, information om varor ochtjänster samt tvistlösning.Inom EU har beslutatsen rad olika direktiv med anknytning tillelektronisk handel. Bland dessa bör nämnas direktiv(95/46/EEG) av om skydd förenskilda personer med avseende på behandling avpersonuppgifter och om det fria flödet av sådanauppgifter (dataskyddsdirektivet), direktiv (97/7/EG)av om konsumentskydd viddistansavtal (distansavtalsdirektivet), direktiv(97/66/EG) av om behandling avpersonuppgifter och skydd för privatlivet inomtelekommunikationsområdet(teledataskyddsdirektivet), direktiv (1999/93/EG) avden om ett gemenskapsramverk förelektroniska signaturer, direktiv (2000/46/EG) avden om rätten att starta och drivaaffärsverksamhet i pengarsamt om tillsyn över sådan verksamhet (direktivet omelektroniska pengar), direktiv (2000/31/EG) av den 8juni 2000 om vissa rättsliga aspekter påinformationssamhällets tjänster, särskiltelektronisk handel, på den inre marknaden (e-handelsdirektivet) och direktiv (2001/29/EG) av den22 om harmonisering av vissa aspekter avupphovsrätt och närstående rättigheter iinformationssamhället. pågår arbetemed ett direktiv om distansförsäljning avfinansiella tjänster och ett direktiv ommervärdesskatt vid elektronisk handel.När det gäller samarbetet på nordisk nivå kannämnas att de nordiska konsumentombudsmännen idecember 1998 beslutade ett gemensamt uttalande medriktlinjer för konsumentskyddet vid elektroniskhandel. I riktlinjerna finns rekommendationer ifrågor som ingående av elektroniska avtal, betalningpå nätet, marknadsföring och reklamationshantering.Utgångspunkterna för och inriktningen av arbetetpå nationell nivå finns redovisade i regeringensskrivelse /98:190 Elektronisk handel ochregeringens proposition 1999/2000:86 Ettinformationssamhälle för alla samt itrafikutskottets av godkända betänkanden1998/99:TU4 Informationssamhället inför 2000-taletoch 1999/2000:TU9 Ett informationssamhälle för alla.Distansavtalsdirektivet och distansavtalslagenDistansavtalsdirektivet syftar till en tillnärmningav medlemsstaternas lagar och andra författningar omdistansavtal som träffas mellan konsumenter ochnäringsidkare. I artikel 2 ges den för direktivetstillämpningsområde centrala definitionen avdistansavtal. Av definitionen framgår att det skallvara fråga om ett avtal som ingås mellan ennäringsidkare och en konsument inom ramen för ett avnäringsidkaren organiserat system för att träffaavtal på distans. Fram till att avtalet träffas får,för att direktivet skall vara tillämpligt,uteslutande användas en eller flera tekniker fördistanskommunikation. Härmed avses tekniker som kananvändas för ingående av avtal utan att parternasamtidigt är fysiskt närvarande. Direktivet ärsåledes inte bara tillämpligt vid elektroniskkommunikation utan även vid kommunikation pertelefon, telefax och post. Vidare framgår avdefinitionen att det skall vara fråga om avtal omvaror eller tjänster. Finansiella tjänster,exempelvis försäkrings- och banktjänster, omfattasinte av direktivet.I direktivet finns bl.a. bestämmelser omnäringsidkarens informationsskyldighet, konsumentensångerrätt, betalning med kort och begränsningar ianvändningen av vissa kommunikationsmedel.Distansavtalsdirektivet är ett s.k. minimidirektivoch medger således medlemsländerna att behålla ellerinföra strängare regler till konsumentens förmån,under förutsättning att dessa regler är förenligamed gemenskapsrätten.Direktivet är genomfört i svensk rätt genom lagen(2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal ochhemförsäljningsavtal, den s.k. distansavtalslagen,som trädde i kraft (prop.1999/2000:89, bet. LU21, rskr. Som framgår avlagens rubrik innehåller lagen även regler omhemförsäljning. Sådana regler fanns tidigare ihemförsäljningslagen (1981: 1361) som ärupphävd.I distansavtalslagen finns bestämmelser om vilkeninformation som näringsidkaren skall lämnakonsumenten vid marknadsföring och när ett avtalingås. Lagen innehåller också regler som gerkonsumenten en ångerrätt och skyddmot lagvalsklausuler. I viss utsträckning gårdistansavtalslagen längre till konsumentens förmånän vad som följer av distansavtalsdirektivet, bl.a.när det gäller ångerrätten.I två motioner kritiseras distansavtalsdirektivetoch dess genomförande i svensk rätt.Carl Bildt m.fl. (m) anför i motion 2000/01:T717att det finns en enorm tillväxtpotential när detgäller affärer på nätet. E-handeln går, menarmotionärerna, framåt trots att det i finnsmånga hinder i vägen för de företag som väljer attbedriva sin försäljning på Internet. Motionärernaanser att distansavtalsdirektivet ochdistansavtalslagen är förlegade och att de utgöreffektiva hinder mot en öppen, gemensam inre marknadför elektronisk handel. I motionen begärs etttillkännagivande om att regeringen skall verka fören reform av distansavtalsdirektivet och attriksdagen skall ge regeringen i uppdrag att läggafram lagförslag som innebär att de bestämmelser idistansavtalslagen som går utöver vad direktivetkräver som minimum upphävs (yrkande 11).Liknande synpunkter förs fram i motion2000/01:L714 av (). Motionärenkritiserar olika bestämmelser idistansavtalsdirektivet och distansavtalslagen,bl.a. vad gäller kraven på information frånnäringsidkarens sida, lagens tillämplighet påauktioner och konsumentens ångerrätt. Regleringenär, anför motionären, krånglig och omotiverad ochunderlättar varken för konsumenterna ellernäringsidkarna. Handel är, enligt motionären, handeloavsett vilken metod parterna använder för attkommunicera med varandra. I motionen begärstillkännagivanden om att elektronisk handel inteskall särskiljas från annan handel ilagstiftningshänseende (yrkande 1) och att särre-gleringar för handel och e-handel i endastförsvårar för svensk handel och svenska konsumenter(yrkande 2).Som framhålls i motion 2000/01:L714 innehållerdistansavtalsdirektivet regler, bl.a. om ångerrättoch krav på information, som ger konsumenten enstarkare rättslig ställning än vad som normalt ärfallet vid sedvanlig butikshandel. Den grundläggandetanke som motiverat dessa bestämmelser i direktivetär att konsumenten vid sådan handel har ett störrebehov av skydd eftersom det vid distanshandel, tillskillnad från vad som normalt är fallet i en butik,inte finns någon möjlighet att undersöka varan föreköpet. Risken för oöverlagda avtal har också ansettsstörre vid distanshandel.Från konsumenträttsliga utgångspunkter finns,enligt utskottets mening, inte skäl till någonallvarligare kritik mot de tankegångar som lagtstill grund för distansavtalsdirektivet. I dettasammanhang bör även erinras om de uttalanden somutskottet gjorde med anledning avmotionsyrkanden med samma inriktning som de nuaktuella, då distansavtalslagen antogs. Utskottetuttalade därvid i sitt av godkändabetänkande /2000:LU21 att konsumenten, i likhetmed vad som gäller vid andra distansavtal,exempelvis telefonförsäljning ochpostorderförsäljning, behöver få tillräckliginformation för att kunna bedöma ett avtal och hamöjligheter att på ett ordnat sätt frånträda ettavtal som han eller hon ångrar. Ett gottkonsumentskydd vid distansavtal bidrar, anfördeutskottet, till att konsumenterna kan känna trygghetoch förtroende för den elektroniska handeln ochdärmed lättare använda sig av den. Endistansavtalslag med ett starkt konsumentskyddmedför vidare att konsumenterna i allt störreutsträckning kommer att göra sina inköp på distans,vilket i sin tur leder till att den fria rörlighetenför varor och tjänster underlättas en utvecklingsom enligt utskottets uppfattning i ett längretidsperspektiv torde ligga i såväl konsumenternassom näringslivets intresse.Enligt utskottets uppfattning äger dessauttalanden alltjämt giltighet. Utskottet kan såledesinte ställa sig bakom de synpunkter som förts fram imotion 2000/01:L714.När det sedan gäller den i motion 2000/01:T717framförda kritiken mot distansavtalsdirektivet ochdistansavtalslagen vill utskottet , liksom våren2000 i samband med behandlingen av förslaget tilldistansavtalslagen, framhålla att det torde varaostridigt att direktivet och därmed ocksådistansavtalslagen inte i alla avseenden svarar motdagens förhållanden. I enlighet med vad somutlovades i proposition 1999/2000:89 har regeringeni givit i uppdrag attgöra en utvärdering av det svenska genomförandet avdistansavtalsdirektivet. Utvärderingen skall, enligtuppdraget, ske med utgångspunkten attkonsumentskyddet skall vara gott. I utvärderingenskall även göras en analys av lagreglernas effekterför näringslivet, varvid effekterna för små företagsvillkor särskilt skall uppmärksammas. Som ett led iutvärderingen skall följa hur lagensbestämmelser om distansavtal efterlevs. Uppdragetskall redovisas senast den 1 januari 2003.Mot bakgrund av de uttalanden som utskottet gjordevåren 2000 ser utskottet med tillfredsställelse pådet pågående utvärderingsarbetet som regeringeninitierat. Enligt utskottets uppfattning bör arbetetinte föregripas genom något särskilt uttalande ellerannan åtgärd från sida.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenskall avslå motionerna 2000/01:L714 och 2000/01:T717yrkande 11.E-handelsdirektivetE-handelsdirektivet, som beslutades avEuropaparlamentet och rådet , har tillsyfte att skapa en rättslig ram för att säkerställafri rörlighet för informationssamhällets tjänster påden inre marknaden. Med informationssamhälletstjänster avses i direktivet sådana tjänster somvanligtvis utförs mot ersättning på distans påelektronisk väg och på individuell begäran frånmottagaren. I direktivet finns bl.a. harmoniseranderegler om var en operatör skall anses etablerad,informationsansvar mot kunder vid marknadsföring,avtal som ingås på elektronisk väg, mellanhändersansvar för lagrad information, tvistlösning samtnationella myndigheters roll.Direktivet bygger på den s.k.ursprungslandsprincipen. Denna princip innebär delsatt varje medlemsstat skall se till att de avinformationssamhällets tjänster som en på dessterritorium etablerad tjänsteleverantörtillhandahåller överensstämmer med de nationellabestämmelser som är tillämpliga i medlemsstaten,dels att medlemsländerna inte får begränsa den friarörligheten för de av informationssamhälletstjänster som har sitt ursprung i ett annatmedlemsland. Ett medlemsland får inte hellerbegränsa möjligheterna att tillhandahållainformationssamhällets tjänster genom krav påförhandstillstånd eller liknande. Medlemsländernaskall också se till att deras rättssystem tillåteratt avtal ingås på elektronisk väg och att derättsliga krav som är tillämpliga på avtalsprocessenvarken skapar hinder för användningen av avtal påelektronisk väg eller medför att sådana avtalfrånkänns giltig verkan på grund av att de kommittill på elektronisk väg. Eventuella formkrav som kanhämma utvecklingen av elektroniska avtal börsåledes, enligt vad som föreskrivs i direktivet,upphävas. Direktivet skulle vara genomfört senastden 17 januari 2002.Regeringen har aviserat en proposition i ämnettill senare delen av mars 2002.I en motion aktualiseras två specifika frågor vadgäller direktivets genomförande i svensk rätt,nämligen mellanhänders straffrättsliga ansvar förolaglig information och behovet av särskildarättsliga procedurer för att avlägsna sådaninformation. Som en allmän bakgrund tillifrågavarande motionsspörsmål bör upplysas följande.I artiklarna finns särskilda bestämmelser ommellanhänders ansvar för information som överförseller lagras. I huvudsak innebär dessa bestämmelseratt mellanhänder som bedriver vissa typer avverksamhet av rent teknisk karaktär, nämligenvidarebefordring av information (s.k. mere conduit),överföring av information (s.k. cashning) ochlagring av information (värdtjänster), inte skallkunna göras ansvariga för sådan information som devidarebefordrar eller lagrar. I artikel 14 lämnasöppet för medlemsländerna att inrätta särskildaförfaranden för att avlägsna olaglig informationeller på annat sätt göra den oåtkomlig. Vad somnärmast åsyftas i artikeln är s.k. notice andtakedown-regler. Sådana regler syftar till attteleoperatörer och andra mellanhänder utan risk förskadeståndsskyldighet skall kunna avlägsna olagliginformation som den tjänstemottagare somtillhandahållit informationen ges möjlighet att fåinformationen återställd. I sista hand får domstolavgöra frågan.Christel m.fl. (m) anser i motion2001/02:L343 att det, med hänsyn till den enormamängd information som hanteras av de företag somfungerar som mellanhänder, inte finns någon rimligmöjlighet för dessa företag att kunna garantera atttjänsterna är helt fria från olagligt material. Avden anledningen är det, menar motionärerna, avstörsta vikt att lagregleringen på området fråntarmellanhänderna ansvaret för eventuellt olagligtmaterial. Om det inte införs särskilda bestämmelsersom uttryckligen begränsar det straffrättsligaansvaret finns det, anförs det i motionen, enpåtaglig risk för att en mellanhand kan åläggasansvar även i de fall där han eller hon hadeåtnjutit ansvarsfrihet i andra medlemsländer, vilketenligt motionärerna skulle innebära att svenskateleoperatörer missgynnas i förhållande tillkonkurrenter som är etablerade på andra håll inomEU. I motionen begärs ett tillkännagivande ienlighet med vad som anförts om implementeringen ave-handelsdirektivet och dess konsekvenser föransvarsbegränsningar för otillåtet material (yrkande2). I motionen argumenteras också för att manallvarligt bör överväga att införa notice and takedown-procedurer i svensk rätt. Motionärerna anseratt införandet av sådana procedurer skulle innebäraett effektivt medel för att få bort otillåtetmaterial från Internet, utan att mellanhändernabehöver åläggas ansvar för att bedöma huruvida ettvisst material är lagligt eller ej. Ett sådantsystem bör, enligt vad som anförs i motionen,administreras inom ramen för rättsväsendet eller aven betrodd tredje man. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet med vad som anförts omprocedurer för notice and take down (yrkande 3).Utskottet anser att inte nu bör föregripaden aviserade propositionen om elektronisk handel.Utskottet föreslår därför att motion 2001/02:L343yrkandena 2 och 3 skall avslås.Allmänna frågor om e-handelI motion 2000/01:U623 av m.fl. (m) tasupp en rad olika frågeställningar som rörelektronisk handel. Motionärerna anser att denelektroniska handeln kan bidra till mångavälfärdsvinster. Det är därför viktigt attförutsättningar skapas för en effektiv elektroniskhandel. Eftersom sådan handel i stor utsträckning ärinternationell är det, menar motionärerna, avstörsta vikt att EU deltar i och försöker påverkaregelutvecklingen i det internationella samarbetet.I motionen anförs att det behövs ett förbättratskydd av immateriella tillgångar, bl.a.programvaror.