yttr · GO05FiU3y · 2001-01-01 00:00:00 — Problem kan emellertid uppstå valår med regeringsskiften om regeringsförhandlingarna drar ut . I så fall får enligt kommittén alternativa beredningssätt tillämpas, beroende på den aktuella situationen. vill mot denna bakgrund uppmärksamma att ytterst kan den situationen inträffa att inte hinner avsluta budgetregleringen före budgetårets början. Detta har förutsetts i 9 kap. 4 § regeringsformen: Om budgetreglering enligt 3 § icke hinner avslutas före budgetperiodens början, bestämmer i den omfattning som behövs om anslag för tiden till dess budgetregleringen för perioden slutföres. kan uppdraga åt finansutskottet att fatta sådant beslut på vägnar. Enligt finansutskottets mening kan det befinnas vara en opraktisk ordning att beslut först skall fattas för en period om en, två eller , till dess att budgetregleringen hinner slutföras och sedan därefter skall ett nytt beslut fattas för återstoden av året. Detta kommer att innebära att regeringen måste utfärda ett regleringsbrev för den ena perioden och sedan ett annat för den andra perioden. Osäkerhet kan uppkomma om hur medlen bör fördelas mellan perioderna och hur en avstämning bör göras mellan de båda perioderna. För att inte i förväg onödigtvis behöva binda sig för att en sådan uppdelning av budgetåret skall göras, bör i stället denna fråga kunna avgöras och bedömas när en sådan situation inträffar. Utskottet förordar därför att paragrafen i stället får följande lydelse: Om budgetreglering enligt 3 § icke hinner avslutas före budgetperiodens början, bestämmer i den omfattning som behövs om anslag för budgetperioden. kan uppdra åt finansutskottet att fatta sådant beslut på vägnar. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), Per (), (), (), (), (), () och (). av (), (), (), (), () och (). Vi anser att finansutskottets yttrande i avsnittet ställningstagande borde ha följande lydelse: har sett som en huvuduppgift att korta ner tiden för arbete med budgeten. I detta avseende innebär kommitténs förslag en stor framgång. Men tyvärr har dess bekämpande av "onödigt dubbelarbete" skett med sådan kraft att kvaliteten i budgetbehandlingen allvarligt hotas. De budgetreformer som infördes i samband med rambeslutsmodellen har inneburit kraftigt förbättrad kvalitet i och regeringens arbete med budgeten. Hela det regelverk som tillämpas för statsbudgeten har fått en fastare form. Budgeten har fått en högre grad av bruttoredovisning och transparens. Budgetpropositionen har blivit mer fullständig. Kraven på regeringens uppföljning av budgeten har ökat betydligt. har fått ett mycket bättre beslutsunderlag, något som medverkat till att stärka ställning i budgetprocessen och som också skapat förutsättningar för bättre kvalitet i beslut. arbete har också blivit mera rationellt. Det har skett en koncentration av arbetet som bland annat innebär att de övergripande ekonomisk-politiska frågorna inte behandlas i lika många omgångar som . Det vanskliga med förslag är att den ekonomiska vårpropositionen utarmas på sitt innehåll och därmed får en dramatiskt minskad betydelse i det samlade budgetarbetet. Kommitténs förslag att samtliga övergripande restriktioner i budgetarbetet - såväl utgiftstak och saldomål som preliminära ramar för utgiftsområden - skall sättas innebär att vårpropositionen kommer att förlora sin betydelse som centralt finanspolitiskt och budgetpolitiskt instrument. Detta ter sig anmärkningsvärt inte minst mot bakgrund av att kommittén föreslår att vårpropositionen skall göras obligatorisk. Kommitténs förslag innebär konkret att skall försöka fastställa riktlinjerna för den ekonomiska politiken och för budgetpolitiken utan att tar beslut om saldomål och om utgiftstak för staten och för offentlig sektor. Därmed riskerar riktlinjerna för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken som regeringen skall presentera i vårpropositionen att enbart bli politiska ambitioner, utan förankring och utan styreffekt. Under den lösligare budgetordning som vi hade tidigare finns exempel på att en riksdagsmajoritet faktiskt röstade emot den dåvarande regeringens ekonomiska riktlinjer utan att regeringen avgick eller egentligen ändrade något av sin konkreta ekonomiska politik. Detta kunde ske just därför att de ekonomiska riktlinjer som underkände inte hade någon fast koppling till den konkreta finans- och budgetpolitiken. En sådan ordning är oacceptabel i en väl fungerande parlamentarisk demokrati. Men det finns en risk för att kommitténs förslag kan leda till en återgång till flera av de negativa inslag som fanns i den hårt kritiserade budgetprocessen . Att inte besluta om utgiftstak kan leda till att fastheten i budgetprocessen luckras upp. Detta kan efter hand leda till en minskad tilltro till finans- och budgetpolitiken. En budgetbehandling som sker i olika omgångar kan ge tid åt eftertanke och fördjupade analyser. Detta kan skapa förutsättningar för bättre kvalitet och större långsiktighet i beslut. Med kommitténs förslag finns en risk för att långsiktigheten minskar, tvärtemot de ambitioner som kommittén i övrigt ger uttryck för. De långsiktiga frågorna får inte det tidsmässiga utrymme de kräver, utan trängs undan av de mer akuta och detaljerade frågorna i budgetpropositionen. Utan beslut om exempelvis utgiftstaket riskerar budgetpolitiken att bli mera kortsiktig. I kommitténs förslag har konsekvenserna för regeringen inte belysts tillräckligt och tillräcklig hänsyn har inte tagits till regeringens behov. Det är av största betydelse att och regeringen kommer överens om en gemensam ordning för budgetpolitiken. Man kan inte bortse från att tidiga beslut om övergripande ramar och restriktioner har stor betydelse för regeringens budgetarbete. Det är väsentligt för regeringens interna arbete att veta att utgiftstaken för de kommande två åren ligger fast och att det tredje året beslutas . Det är inte nog med att ett beslut om det tredje året minskar långsiktigheten med , utan dessutom innebär vårpropositionens bristande konkretion att den allmänt förlorar i betydelse för regeringens fortsatta budgetberedning. Därmed kan statsmakternas kontroll av utgiftsutvecklingen komma att bli sämre. Ytterligare ett stort problem uppstår i samband med riktlinjerna för den kommunala ekonomin. kan fastställa tydliga riktlinjer för den kommunala ekonomin, vilket är av grundläggande betydelse för kommunernas ekonomiska planering. Hur detta skall kunna hanteras på tillfredsställande sätt i fortsättningen är inte tillräckligt klarlagt av . En avgörande fråga som inte berörs av kommittén är också hur allmänheten och väljarna påverkas av den ordning som kommittén föreslår. Det är särskilt inför ett val viktigt att medborgarna kan få klart för sig vad olika politiska alternativ innebär även budgetmässigt . Från demokratisk synpunkt har det en avgörande betydelse att regeringen och oppositionspartierna före valet redovisar vad deras alternativ innebär i form av långsiktiga utgiftsåtaganden och skattemässiga konsekvenser. Dessa styrs av beslut om utgiftstak och mål för det finansiella sparandet. Genom att de presenteras och behandlas under vårens riksdagsarbete utsätts de för en granskning och blir föremål för den politiska debatten som de presenteras och redovisas i enhetlig form, vilket underlättar jämförbarheten och skapar större klarhet om de politiska alternativen. Trots att det finns ett starkt demokratiskt skäl för en sådan ordning ger kommitténs förslag i stället en möjlighet att dölja förslagens hela innebörd och avstå från att redovisa hur skattesänkningar och utgiftssatsningar skall finansieras och rymmas inom de samhällsekonomiska begränsningarna. Kommittén borde ha tagit betydligt mera allvarligt på förslaget att åtmin-stone under ett valår låta de ekonomisk-politiska riktlinjerna innefatta även beslut om utgiftstak och mål för det finansiella sparandet. Detta förslag har också den fördelen att oppositionen skulle kunna vara bättre förberedd inför ett eventuellt regeringsskifte efter valet. Enligt vår uppfattning är det med den nuvarande ordningen mycket liten risk för att skulle misslyckas med att besluta om budgeten innan budgetperioden börjar. Med Riksdagskommitténs förslag ökar risken. Vi noterar att det uppstått en diskussion om att grundlagen borde ändras så att det blir lättare för att hantera ett sådant fatalt misslyckande. Vi anser dock att ansträngningarna inte i första hand skall ägnas åt att anpassa regeringsformen till försämringar, utan att man i stället borde försöka ändra förslag så att risken för ett sådant misslyckande inte ökar i förhållande till dagens situation. Sammanfattningsvis är det vår uppfattning att det går att ytterligare förbättra budgetprocessen. I sin iver att begränsa tidsåtgången för budgetprocessen går emellertid alldeles för långt. Som en följd av detta riskerar man att få problem på en rad områden: Långsiktigheten i budgetarbetet försvagas. Fastheten i budgetprocessen undermineras. Regeringens arbete med budgeten försvåras. Kvaliteten i beslut försämras. Kommunerna får sämre möjligheter att bedöma de ekonomiska förutsättningarna för sin verksamhet. Och värst av allt: Väljarnas möjligheter att bedöma de politiska alternativen riskerar att försämras, vilket kan vara till stor skada för vår demokrati. Problemet med dubbelarbete vår och höst av (). Jag anser i likhet med att vårens arbete bör inriktas på de övergripande och långsiktiga frågorna. Det är angeläget att uppifrån-och-ner-perspektivet behålls i budgetarbetet och att man inte fördjupar sig i budgetens olika detaljer. Till skillnad från riksdagskommittén anser vi att för att ge de ekonomisk-politiska och budgetpolitiska riktlinjerna ett konkret och fast innehåll även vid beredningen bör de innehålla en redovisning av skattepolitikens inrikning, utgiftstak och mål för det finansiella sparandet . I annat fall riskerar de att få samma allmänna och oprecisa innebörd som besluten om riktlinjerna hade före reformeringen av budgetprocessen då beslut om övergripande riktlinjer hade mycket liten betydelse för inriktningen av budgetarbetet och den ekonomiska politiken. Som utskottet redovisat tidigare (1999/2000:FiU13) hände det att en riksdagsmajoritet röstade ned regeringens förslag till ekonomisk-politiska riktlinjer utan att detta ledde till någon ändrad inriktning på budgetarbetet och än mindre till att regeringen behövde ta de politiska konsekvenserna av detta och avgå. Det är också angeläget att de långsiktiga och övergripande frågorna övervägs och bereds skilda från de kortsiktiga och mer detaljerade frågorna som behandlas i samband med budgetpropositionen. I annat fall tenderar de att komma i skymundan och få stå tillbaka för de kortsiktiga frågorna. Dessutom framstår alltid ett tak för utgifterna som för lågt när det ställs mot de utgifter som skall rymmas därunder. Det finns därmed en risk för att taken inte kommer att bedömas utifrån de övergripande perspektiven om samhällsekonomiskt utrymme och långsiktiga åtaganden. Tilltron till fastheten i budgetpolitiken kan därmed komma att ifrågasättas. Vi anser således att dessa frågor bör ingå i de ekonomisk-politiska riktlinjer som behandlas av . Det är viktigt att regeringen i propositionen inte tar upp budgetens detaljer utan att fördjupningen sker först . I annat fall tvingas till att behandla dessa frågor både vår och höst. förslag i sammanfattning avseende utvärderingen av budgetprocessen 3 Problemet med dubbelarbete vår och höst 3 Skattelagstiftningen i budgetprocessen 4 Budgetdebatterna i kammaren 5 Författningsregleringen av budgetprocessen 5 Reservationer och särskilda yttranden i de delar som avser utvärderingen av budgetprocessen 5 Utvärdering av budgetprocessen (SOU 2000:61) 6 Den ekonomiska vårpropositionen 2001 7 Allmänt om utvärderingen av budetprocessen 8 Problemet med dubbelarbete vår och höst 8 2000/01:FiU3y Utskottets överväganden 2000/01:FiU3y Utskottets överväganden Utskottets överväganden /01:FiU3y 2000/01:FiU3y Avvikande mening Avvikande mening 2000/01:FiU3y