yttr · GO05FöU3y · 2001-01-01 00:00:00 — Ramavtal om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin Till utrikesutskottet har berett försvarsutskottet tillfälle att yttra sig över regeringens proposition 2000/01:49 Ett ramavtal om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin, jämte tillhörande motioner. Regeringen anför att försvarsministrarna i , , , , och undertecknade en gemensam avsiktsförklaring om åtgärder för att underlätta omstrukturering av europeisk försvarsindustri. Enligt avsiktsförklaringen fick en exekutivkommitté, med en representant för vart och ett av länderna, ansvar för att förhandla och lägga fram förslag om internationella instrument inom området. Regeringen anför vidare att den i prop. 1999/2000:30 Det nya försvaret redovisade arbetsläget i förhandlingarna och då bedömde att en överenskommelse torde bli av en sådan karaktär att den borde underställas för godkännande. Den nämnda exekutivkommittén beslutade och om förslag till ett ramavtal om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin. Regeringen beslutade att avtalet skulle undertecknas. I sin bakgrundsteckning av ärendet anför regeringen bl.a. följande. Förutsättningarna för den europeiska försvarsindustrin har förändrats i grunden under det senaste årtiondet. En ny säkerhetspolitisk karta har ritats. föreligger inte längre något hot om en väst-östlig konfrontation. Tyngdpunkten för de europeiska försvarsmakterna förskjuts alltmer mot internationell samverkan och krishantering. Tillsammans utvecklar medlemsstaterna i den europeiska unionen en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, och som en del av denna en militär krishanteringsförmåga. Försvarsmakterna i tidigare Warszawapaktländer, Natoländer och militärt alliansfria stater samverkar inom ramen för Partnerskap för fred, PFF, och i fredsfrämjande operationer på . Inom försvarsindustrin har utvecklingskostnaderna för nya system höjts kraftigt i takt med att den alltmer har utvecklats till en högteknologisk sektor. Gränsdragningen mellan militär och civil industri har blivit mer otydlig . Utveckling och produktion inom civil industri bedrivs i stor utsträckning över nationella gränser. har de europeiska staterna minskat sina försvarsutgifter avsevärt. Anslagen för materielanskaffning, forskning och utveckling har minskat. Detta har resulterat i överkapacitet och stora rationaliseringar inom försvarsindustrin. Sammanfattningsvis, säger regeringen, har det funnits ett starkt tryck på att omstrukturera och rationalisera försvarsindustrin och på att öka den internationella samverkan för att göra materielförsörjningen mera rationell. har försvarsindustriföretagen i inlett en industriell konsolidering. Tre dominerande försvarsindustriföretag har skapats, nämligen (BAe), European Aeronautics, Defence and () samt . Utvecklingen har även medfört omfattande förändringar i den svenska försvarsindustrins ägarstruktur. Det engelska företaget har förvärvat . Det tyska företaget har förvärvat . Det amerikanska företaget har förvärvat . Regeringen har ställt sig bakom dessa förändringar då de förbättrar förutsättningarna att bibehålla prioriterad försvarsindustriell förmåga i och bidrar till ett ömsesidigt industriellt beroende som ökar försörjningstryggheten i kristider. Regeringen anser att det tidigare målet, under , att ha en inhemsk oberoende försvarsindustri är vare sig möjligt att uppnå eller önskvärt med hänsyn till intressen och försvarets behov i det nya säkerhetspolitiska läget. Däremot, säger regeringen, ligger det i vårt säkerhetspolitiska intresse att samverka med andra länder om gemensam säkerhetsfrämjande verksamhet och krishantering. Det är således naturligt att samverka inom området materielförsörjning med länder med vilka vi i övrigt har ett nära säkerhetssamarbete. Ökat europeiskt samarbete behövs också för att bevara en konkurrenskraftig försvarsindustri i . Detta har betydelse för vår säkerhetspolitiska handlingsfrihet. Alternativet är ett ensidigt beroende av import från framförallt . Regeringen betonar vidare att det i dagens föränderliga värld behövs stor flexibilitet i materielförsörjningen så att den kan vara en integrerad del av Försvarsmaktens anpassningsförmåga inför nya hot och risker. Regeringen konstaterar att det är ett vitalt säkerhetspolitiskt intresse för ett militärt alliansfritt land som att omvärlden har tilltro till vår anpassningsförmåga. En hög leveranssäkerhet är följaktligen av största betydelse. Ett framgångsrikt internationellt försvarsmaterielsamarbete och en tryggad materielförsörjning förutsätter, enligt regeringen, att de deltagande länderna harmoniserar sina krav på militär utrustning. Till grund för en sådan harmonisering bör ligga en gemensam analysprocess för att skapa en gemensam syn på operativa behov. Ökad interoperabilitet sägs också vara av stor betydelse för att olika länders förband skall kunna samverka i internationella fredsfrämjande insatser. Med utgångspunkt i gemensamma materielkrav kan forskning och utveckling i högre grad ske gemensamt. Ett internationellt samarbete skulle kunna leda till ett mera effektivt utnyttjande av de begränsade resurserna för försvarsindustriell forskning och utveckling. På exportkontrollområdet kommer varje enskilt industrisamarbete att fordra ett nära samspel mellan berörda regeringar. Detta samspel, hävdar regeringen, är så utformat att vårt nationella inflytande över exporten kommer att kunna behållas. Ett effektivt försvarsindustrisamarbete kräver också ett flertal andra arrangemang, bl.a. åtgärder för att säkerställa skyddet av sekretessbelagda uppgifter. Sammanfattningsvis välkomnar regeringen den försvarsindustriella förändringsprocess som inletts i . Försvarsindustrins internationalisering sägs vara en förutsättning för att vi skall kunna bevara industrikapacitet i och säkra vår försvarsmakts materielförsörjning med bibehållande av vår traditionella militära alliansfrihet. Av såväl säkerhetspolitiska som försvars- och industripolitiska skäl är det följaktligen av stort värde att deltar i den omstrukturering som måste äga rum i . består av en ingress och nio avsnitt: Syfte, definitioner och allmän organisation. Omfattar artiklarna 1-3. Omfattar artiklarna 4-11. Förfaranden vid överföring och export. Omfattar artiklarna 12-18. Säkerhetsskydd för sekretessbelagd information. Omfattar artiklarna 19-27. Försvarsrelaterad forskning och teknologi. Omfattar artiklarna 28-36. Behandling av teknisk information. Omfattar artiklarna 37-44. Harmonisering av militära krav. Omfattar artiklarna 45-49. Skydd av kommersiellt känslig information. Omfattar artiklarna 50-54. Omfattar artiklarna 55-60. I propositionen förklarar och kommenterar regeringen de olika artiklarnas innebörd. Regeringen föreslår att godkänner ramavtalet mellan , , , , och om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin. I sin motivering för förslaget anför regeringen bl.a. Regeringen har , bl.a. i prop. 1999/2000:30 Det nya försvaret, för framhållit den stora betydelsen av ökat internationellt samarbete för den framtida materielförsörjningen till det svenska försvaret. Regeringen anser att det avtal som förhandlats fram överensstämmer väl med denna inriktning. Det ger i första hand en grund för omstrukturering och samverkan mellan de sex länderna och industrierna i dem. Det ger i andra hand en grund för att utvidga samverkan till att omfatta andra europeiska länder och industrierna i dem. Regeringen anser vidare att avtalet gynnar förutsättningar att bevara och utveckla den transatlantiska länken. När det gäller frågan om leveranssäkerhet bedömer regeringen att avtalet väsentligt förbättrar förutsättningarna för att trygga materielförsörjningen, såväl i fredstid som i nödläge, kris eller krig. Regeringen anser att det är både önskvärt och nödvändigt att våra materielförsörjningsbehov tryggas genom internationellt samarbete med länder med vilka vi i övrigt har ett nära säkerhetssamarbete. Internationellt samarbete och utvecklandet av ömsesidiga beroenden är förutsättningar för att vi skall kunna bibehålla försvarsindustriell kompetens på strategiska nyckelområden och kunna säkra vår försvarsmakts materielförsörjning med bibehållen trovärdighet för vår säkerhetspolitiska linje. Avtalet sägs avsevärt underlätta tillskapandet av sådana ömsesidiga beroenden och ger därmed förbättrade möjligheter för att kunna anskaffa nödvändig försvarsmateriel även i ett läge som kräver snabb resursuppbyggnad. Avtalet innehåller dessutom åtaganden om leveranssäkerhet som är avsedda att trygga materielförsörjning även i händelse av höjd internationell spänning och ökad efterfrågan på strategiskt viktiga produkter. I förhandlingarna sägs hänsyn ha tagits till säkerhetspolitiska linje, såsom den har definierats av . Regeringen uppehåller sig i sin motivering ingående vid förfaranden vid överföring och export. Reglerna i avtalet om förfaranden vid överföring och export sägs syfta dels till att underlätta överföring mellan parterna av sådana komponenter, delsystem och färdiga produkter som tas fram i gränsöverskridande industrisamarbete, dels till att bringa under likformig kontroll all export till icke-part av samarbetsprodukter eller dessas komponenter och delsystem, oavsett från vilken av parterna exporten verkställs. Avtalet, hävdar regeringen, förbättrar parternas möjligheter att mellan sig överföra försvarsmateriel och försvarsmaterieltjänster. Det underlättar därigenom industriell omstrukturering. Industrins effektivitet och internationella konkurrenskraft främjas, som avvecklingen av överkapacitet påskyndas. Vidare bidrar avtalet till att säkerställa att export av utrustning som framställts i ömsesidigt samarbete handhas på ett ansvarigt sätt och med respekt för deltagande staters internationella skyldigheter och åtaganden på exportkontrollområdet, särskilt kriterierna i EU:s uppförandekod. En utgångspunkt sägs således ha varit att all fysisk utförsel av krigsmateriel från respektive part skall kontrolleras genom redan etablerade nationella regelverk. En annan utgångspunkt har varit att de överenskomna export-kontrollreglerna kan ge viktiga bidrag till den leveranssäkerhet som avtalet syftar till att främja, genom att möjliggöra friare överföring av materiel mellan parterna. Parterna har av denna anledning varit överens om att avtalet bör ha en sådan verkan att överföringen av samarbetsprodukter till en annan part behandlas lika oavsett om den mottagande parten är direkt delaktig i industrisamarbetet kring produkten eller inte. En viktig förutsättning för denna likabehandling av samtliga parter är att de parter som inte är direkt delaktiga i ett industrisamarbete förbundit sig att inte vidareexportera materielen till en icke-part utan de deltagande parternas samtycke. Enligt regeringen innebär den valda lösningen med överenskomna landlistor att förutsättningarna för export till icke-part blir desamma, oavsett var produktionen förläggs. Det innebär att samarbetande industriföretag får samma besked i exportfrågor oavsett var de väljer att förlägga olika delverksamheter. Det är regeringens bedömning att förhandlingsresultatet på det exportpolitiska området fullt ut är förenligt med det svenska regelverket. De landlistor som fastställs projektvis utgör förhandsbesked enligt det svenska regelverket. Förslag till landlistor kommer att underställas det parlamentariskt sammansatta för bedömning. All utförsel av materiel från sker på grundval av licenser som utfärdas i enlighet med svensk lag. Eftersom befintliga procedurer används för att hantera export från samarbetsprojekt kommer den grad av offentlig insyn i den förda politiken som råder att gälla även dessa. Vad gäller leveranssäkerheten innehåller ramavtalets artikel 6 en förpliktelse för parterna att inte lägga hinder i vägen för leveranser från berörda samarbeten till övriga signatärländer. Denna utfästelse är av stor vikt för det svenska försvarets materielförsörjning i tider av kris eller konflikt. De svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport lämnar utrymme att medge utförsel från även till ett land som befinner sig i kris eller krig, om denna utförsel är förknippad med samarbetsavtal, och är av vikt för att säkra det svenska försvarets behov, och faller under ett ingånget internationellt avtal. Regeringen bedömer att den typ av projektlicens som föreskrivs i avtalets artikel 12 är förenlig med nuvarande svenska regelverk. Lagen (1992:1300) om krigsmateriel föreskriver (6 §) att krigsmateriel inte får föras ut ur landet utan tillstånd. Ett viktigt moment inför utfärdandet av sådana licenser är att infordrar slutanvändaråtaganden som svarar mot licensernas omfattning. Det är således väl förenligt med gällande svenska regelverk att i enlighet med förpliktelserna i ramavtalet utfärda licenser som avser all utförsel som sammanhänger med ett noga specificerat projekt. Artikel 13 föreskriver bruket av listor över tillåtna exportdestinationer som instrumentet för en likformig exportkontroll hos alla de sex parterna. Landlistor används redan i den svenska krigsmaterielexportkontrollen i samband med licensavtal för att ge en utländsk part tillverkningsrätt, liksom i samband med avtal mellan svensk och utländsk part om samarbete om tillverkning och marknadsföring. Det finns i dessa sammanhang ett naturligt behov att i förväg reglera senare export till tredje land, på samma vis som parterna i det nu aktuella avtalet avser att i förväg ge industrin tydliga anvisningar om exportmöjligheterna för en produkt. Det förutsätts att listan över tillåtna exportdestinationer upprättas på ett tidigt stadium av ett projekt, för att ge deltagande industriföretag vägledning för sin verksamhet. I artikel 13 fastslås att skyddet av parternas försvarsintressen utgör en av de faktorer som skall beaktas vid fastställandet av tillåtna exportdestinationer. Detta motsvaras i det svenska regelverket av skrivningen i lagens 1 §, andra stycket, som uttryckligen anger att försvarsintressen skall beaktas i samband med ärendets prövning. I artikel 13 ges vidare tydliga anvisningar om att ansvaret för att utfärda en exportlicens åvilar den part inom vars jurisdiktion exportkontraktet faller. Detta gör det möjligt för samverkande industrier att inom ramen för ett projekt bestämma att slutsammansättningen av en produkt skall ske i ett land, men att en partner i ett annat deltagande land ändå kan fungera som avtalsslutande part gentemot en viss exportkund. Eftersom överenskomna exportregler bygger på tillämpningen av hittillsvarande, territoriellt bundna nationella exportkontrollregelverk medför den valda lösningen att den fysiska exporten av en samarbetsprodukt måste verkställas från det land som beviljat utförseltillståndet, även om det innebär att den färdiga produkten först måste överföras "internt" från den part där slutsammansättning sker, till den part som utfärdar utförseltillståndet. Artikel 14 berör samarbetsprojekt som initieras av försvarsindustrin. utförsellag infördes tillståndsplikt för utveckling av krigsmateriel för annans räkning. Som villkor för tillstånd krävdes att verksamheten skulle främja en teknisk utveckling som kunde nyttiggöras för den svenska försvarskraften. Den praxis som utvecklats innebär att även projekt som i första hand innebär utveckling för annans räkning medges, om det kan visas att den bidrar till tryggandet av en långsiktigare svensk materielförsörjning. Det existerande svenska regelverket innehåller en stark presumtion för att slutanvändaråtagande alltid skall inhämtas (jfr prop. 1991/92:174, s. 73). Den inriktning som kommer till uttryck i ramavtalets artikel 16 moment 2 bedömer regeringen vara väl förenlig med rådande svenska regelverk. Sammanfattningsvis har regeringen funnit att den överenskommelse som nåtts på exportkontrollområdet i alla delar är förenlig med lagen (1992:1300) om krigsmateriel och övriga delar av det svenska regelverket för exportkontroll. När det gäller övriga sakområden anför regeringen att det ingångna avtalet förbättrar parternas möjligheter att anpassa förfarandena för säkerhetsklarering, överföring av sekretessbelagd information samt besök, i syfte att underlätta det industriella samarbetet utan att försvaga skyddet av sekretessbelagda uppgifter. All sekretessbelagd information som utväxlas mellan parterna eller deras försvarsindustrier med stöd av avtalet skall sålunda hanteras i enlighet med parternas nationella lagar och förordningar samt bestämmelserna i avtalet om säkerhetsskydd för sekretessbelagd information och bilagan till avtalet. Reglerna om utrikessekretess, försvarssekretess och kommersiell sekretess (2 kap. 1 och 2 §§ samt 8 kap. sekretesslagen) är tillräckliga för att skall kunna uppfylla avtalets krav på sekretess. Genom avtalet förenklas, säger regeringen, överföring av teknisk information, harmoniseras de nationella villkoren för behandling av teknisk information samt minskas restriktionerna för delgivning och nyttjande av teknisk information. är kritiskt till regeringens agerande i den aktuella frågan. I kommittémotion U6 av m.fl. (v) har motionärerna sålunda svårt att förstå varför skall delta i åtgärder som har till syfte att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin när export av krigsmateriel enligt svensk lag är förbjuden och att all export sker som undantag från denna huvudregel. vill i stället verka för nedrustning och för att all svensk export av krigsmateriel successivt skall upphöra. Motionärerna anför att menar att riktlinjerna för den restriktiva svenska krigsmaterielexporten har tolkats på ett allt för elastiskt sätt och att därför export skett till länder som rimligen inte borde blivit godkända. Motionärerna anser det uppenbart att , med det av regeringen föreslagna avtalet, kommer att tvingas mildra sin politik för krigsmaterielexporten och anpassa sig till övriga länders mer liberala förhållningssätt. Det aktuella avtalet sägs sålunda lämna rum för olika tolkningar och leda till minskad öppenhet och stora svårigheter att stoppa redan inledda exporter. Mot den bakgrunden framför motionärerna en rad förslag som gäller tillämpningen av det föreslagna avtalet. bör sålunda verka för att de svenska riktlinjerna för export av krigsmateriel skall utgöra grunden för att upprätta landlistor över godkända exportdestinationer (förslag 1). bör offentliggöra dessa landlistor efter det att de antagits av samarbetsländerna (förslag 2). Exporten av gemensamt producerad försvarsmateriel till slutligt destinationsland föreslås redovisas i regeringens årliga skrivelse till (förslag 3). Motionärerna föreslår vidare att skall ha rätt att utvärdera de s.k. vita listorna innan det fattas några slutliga beslut om exportdestinationer och att beslut därvid skall vara bindande (förslag 4). bör också upprätta ett system där alltid granskar landlistorna en gång till när produktionen är klar och innan försvarsmateriel börjar exporteras (förslag 5). Likaledes föreslås att skall ha rätt att när som helst efterlysa omprövningar av landlistorna (förslag 6). Slutligen kritiserar motionärerna den del av avtalet som rör leveranser av krigsmateriel till samarbetsländerna i den händelse någon av dem dras in i en väpnad konflikt. Denna del sägs vara ett klart och tydligt avsteg från den svenska neutralitetspolitiken. Motionärerna föreslår därför att skall vara undantaget leveranstvång till samarbetspartner som befinner sig i konflikt eller krig (förslag 7). I partimotion U7 av m.fl. (mp) framförs likartade farhågor. Det nu föreliggande ramavtalet sägs öka oro för att svensk vapenexportpolicy kommer att liberaliseras med följd att svensk krigsmateriel i större utsträckning hamnar i krigförande länder och diktaturer. Motionärerna betonar behovet av öppenhet kring vapenexporten och hävdar att avtalet försvårar allmänhetens insyn och parlamentarisk kontroll. Vidare anser motionärerna att avtalet får stora konsekvenser för trovärdighet som alliansfritt land. föreslår därför att skall avslå regeringens proposition att anta ramavtalet (förslag 1). För det fall att ändå skulle anta ramavtalet är det enligt motionärerna viktigt att restriktiviteten med vapenhandeln behålls och att riskerna för minskad öppenhet reduceras. I motionen framförs därför sju förslag rörande tillämpningen av ramavtalet. Till sin innebörd överensstämmer dessa förslag med vad framfört i sin kommittémotion U6 (v). föreslår sålunda att skall ha som mål att samtliga samarbetsländer skall anpassa sina riktlinjer för krigsmaterielexport till det eller de länder som har mest restriktiva riktlinjer såsom (förslag 2) samt att skall offentliggöra landlistorna över godkända exportdestinationer (förslag 3). Motionärerna föreslår vidare att skall redovisa leveranser av gemensamt producerad materiel i den årliga rapporten om vapenexport (förslag 4). bör alltid utvärdera landlistorna innan slutliga beslut om exportdestinationer och därefter ge de svenska förhandlarna ett mandat över vilka länder som kan eller inte kan godkännas (förslag 5). bör vidare alltid kunna påkalla omprövning av landlistor, även efter att krigsmateriel börjat exporteras (förslag 7). Slutligen föreslås i motionen att skall upprätta ett omprövningssystem för exportdestinationer på landlistor (förslag 6) samt att skall verka för att samarbetsländerna kommer överens om att man fryser exporten till de länder som omprövas medan omprövningen pågår (förslag 8). liberalerna anför i kommittémotion U8 av och () att den tid är ute då svenskt försvar var tillräckligt underlag för en allsidig inhemsk försvarsindustri. I såväl som i betydligt större nationer tvingas försvarsindustrin till strukturförändringar. bejakar denna process. Motionärerna välkomnar därför det samarbete som etableras med det föreliggande ramavtalet. Samarbetet får, säger motionärerna, dock inte stå i motsatsställning till att svensk försvarsindustri på egen hand också framgent kan finna samarbetspartner inom amerikansk försvarsindustri. bör därför för regeringen betona betydelsen av europeisk och transatlantisk försvarsmateriell samverkan (förslag 1). Motionärerna anser att synen på export av svensk försvarsmateriel fortfarande bör vara restriktiv (förslag 2). En viktig del i tillståndsgivningen bör därför vara att alltid ges möjlighet att tidigt komma in i hanteringen i ärenden så att den får ett reellt inflytande över länderlistan (förslag 3). Motionärerna anser vidare att inom ramen för ramavtalets samarbete bör verka för att övriga samarbetspartner ansluter sig till en så restriktiv hållning som möjligt i överensstämmelse med de svenska reglerna (förslag 5). bör också verka för detta gentemot medlemsstaterna i EU (förslag 4). har haft anledning att behandla frågor som rört den svenska försvarsindustrins omstrukturering och internationalisering. Utskottet delade således , i den s.k. kontrollstationen, regeringens bedömning att den framtida industriella förmågan i väsentlig omfattning kommer att behöva baseras på ömsesidiga industriella beroenden och på ett ökat mellanstatligt samarbete (bet. 1998/99:FöU5 s. 62). Utskottet återkom till frågan och framhöll då att det, liksom regeringen, ansåg att en internationellt väl integrerad försvarsindustri bidrar till att säkerställa en oberoende och för våra behov anpassad materielförsörjning. Svensk försvarsindustris framtida möjligheter bygger på att den har en internationellt intressant kompetens och att den kan utveckla och producera ömsesidigt efterfrågade materielsystem och komponenter. sade sig vidare dela regeringens bedömning att mellanstatlig samverkan och ömsesidiga beroenden ytterligare behöver utvecklas för att uppnå tillräcklig säkerhet i den framtida materiel- och kompetensförsörjningen.