yttr · GO05AU2y · 2001-01-01 00:00:00 — Förutom tidigare nämnda förslag om sänkta arbetsgivaravgifter och skattelättnader avseende hus-hållsnära tjänster föreslås under denna punkt bl.a. att möjligheter till ett friår mitt i livet ges för dem som vill starta ett eget företag eller vidareutbilda sig. socialförsäkringsreform bygger på principen att det skall löna sig att arbeta. En ny trygghetsförsäkring bör byggas upp med tre riktiga försäkringar, en allmän pensionsförsäkring, en allmän sjukförsäkring och en allmän arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetsförsäkringen skall vara allmän, obligatorisk och tidsbegränsad. Den skall vara en omställningsförsäkring för personer med relativt lång anknytning till arbetsmarknaden, och den bör kompletteras med ett nytt skydd för utförsäkrade. Ett villkor för stödet är att individen står till arbetsmarknadens förfogande. Den försäkrade skall själv svara för ungefär en tredjedel av premien. En kunskaps- och bildningsreform behövs för bättre skolor, högre kvalitet inom högskolan, mer forskning och mer kompetensutveckling på individens villkor i arbetslivet. En arbetsmarknads- och integrationsreform föreslås också. Genom följande förändringar i arbetsmarknadspolitiken vill få in fler människor på arbetsmarknaden och minska bidragsberoendet. AMS i sin nuvarande form bör läggas ned. Hela "servicefunktionen" i arbetsmarknadspolitiken, som jobbförmedling och yrkesutbildning, bör genomföras av andra aktörer som utbildningsföretag, komvux, folkhögskolor, privata arbetsförmedlingar, nya bemanningsföretag etc. Lönebidragsanställning, anställningsstöd, arbetsplatsintroduktion, arbetspraktik, flyttbidrag, starta---eget-bidrag och arbetslivsinriktad rehabilitering bör dock kunna vara motiverade även för framtiden. Myndighetsdelen av AMS verksamhet förs till en ny organisation, som har ett nät över landet av s.k. "jobbkontor". En "omställningspeng" skall införas. Jobbkontoren skall handlägga ansökningar om omställningspengen, auktorisation av aktörer på marknaden och att upphandla jobbgarantiprogrammet. Kravet på en arbetslös att stå till arbetsmarknadens förfogande skall finnas kvar. Pengens storlek beror på vilka statligt finansierade insatser som anses behövas för att den arbetslöse skall få ett nytt arbete. Den arbetslöse bestämmer själv till vilken utbildningsanordnare eller förmedling han eller hon skall vända sig. Ett jobbgarantiprogram införs och bör gälla för personer som är socialbidragsberoende på grund av arbetslöshet. Bemanningspooler, som drivs av uthyrnings- och bemanningsföretag, skall finnas. Där bedrivs arbetsträning, uppdragstillverkning och framför allt uthyrning av Ersättningen till den som deltar skall ligga något högre än socialbidragsnormen. En jämställdhetsreform föreslås också. Ett jämställt arbetsliv främjar tillväxten. Den viktigaste åtgärden för att bekämpa lönediskriminering av kvinnor och åtgärda bristen på kvinnor i ledningen för större företag är att bryta upp de offentliga monopolen. Den traditionellt kvinnliga arbetsmarknaden bör präglas av näringsfrihet. Det måste bli lättare att kompetensutveckla sig både för kvinnor och män. Arbetstidslagstiftningen och semesterlagen bör förändras så att det ges bättre möjligheter att i avtal kunna påverka arbetstid både vad gäller längd och förläggning. presenterar också ett program för färre långtidssjukskrivningar och förtidspensioneringar. Programmet innehåller flera av de komponenter som inryms i reformförslagen. Ett egenmaktprogram bör genomföras för att stärka människor i arbetslivet i fråga om arbetstider, arbetsmiljön, kompetensutveckling och möjlighet att köpa hushållstjänster. En förstärkt företagshälsovård föreslås också liksom att en utredning tillsätts om vad som kan göras för att uppmuntra redan förtidspensionerade att återgå till arbetslivet. Utvecklingen på arbetsmarknaden m.m. ökade sysselsättningen med ca 134 000 personer, vilket var en ökning jämfört med året innan. Den öppna arbetslösheten föll i säsongsrensade termer från till . Målet att sänka den öppna arbetslösheten nåddes därmed. som sysselsättningen steg kraftigt var inflationstakten låg, vilket ledde till goda reallöneökningar trots måttliga nominella lönehöjningar. Enligt () barometer för april utvecklas industriproduktionen svagare än väntat. Framför allt gäller det teleprodukt- och motorfordonsindustrin som har drabbats hårt av den internationella konjunkturavmattningen. Industriproduktionen kan komma att vika för att återigen ta fart . De internationella konjunkturutsikterna har förskjutits i negativ riktning sedan KI:s marsrapport. Det finns dock enligt KI inga tecken på en bred konjunkturnedgång i den svenska ekonomin. Industriproduktionen utvecklas svagt, men sysselsättningen i resten av ekonomin har fortsatt att växa och den privata konsumtionen ökar stadigt. Byggkonjunkturen är också stark och inom tjänstenäringarna är tillväxten förhållandevis hög. BNP-tillväxten bedöms uppgå till . Bristtalen på arbetsmarknaden fortsätter att falla tillbaka. slutna löneavtal framstår som förhållandevis återhållsamma. Enligt KI kan det inte uteslutas att arbetslösheten kan sjunka ytterligare utan att pris- och löneökningarna tar fart. publicerades AMS kvartalsrapport för . anmäldes 49 000 nya platser i genomsnitt , vilket är en minskning i förhållande innan. minskat inom flera yrkesområden, särskilt markant inom tillverkningsindu-strin. Andelen platser avseende tillsvidareanställningar har emellertid fortsatt att öka och uppgick till . Det totala arbetskraftsutbudet uppgick till i genomsnitt 4 354 000, vilket innebär en ökning med ca 77 000 personer jämfört med . Av kvartalsrapporten framgår också att i genomsnitt 4 174 000 personer var sysselsatta , vilket innebär en ökning med ca 127 000 personer jämfört med . Sysselsättningsökningen var något större för män än för kvinnor. Sysselsättningsökningen har i första hand skett inom tjänstesektorn. För den kommunala sektorn konstateras en sysselsättningsökning inom äldreomsorg och utbildning. AMS har också rapporterat om arbetsmarknadsläget . Enligt AMS är arbetsmarknaden fortfarande stark med många nya lediga platser. anmäldes 46 000 lediga platser. 5 900 personer varslades om uppsägning . Antalet varsel är det högsta uppger AMS. av varslen avser tillverkningsindustrin. Den öppna arbetslösheten uppgick till . 166 000 personer var arbetslösa . Det är en minskning med 53 000 personer jämfört med . Av de öppet arbetslösa var ca 68 000 kvinnor. Det är ca 24 000 färre än . Obalanstalet (antalet arbetslösa och antalet personer i arbetsmarknadspolitiska program) har sjunkit i samtliga län. Stora regionala skillnader föreligger dock. var obalanstalet i medan det uppgick till i . Utskottet konstaterar liksom regeringen att läget på arbetsmarknaden fortsätter att förbättras. Det s.k. halveringsmålet uppnåddes och som lägst uppgick den öppna arbetslösheten till . Den starka sysselsättningstillväxten har i olika grad kommit stora delar av landet till godo, vilket lett till att obalanstalet sjunkit i samtliga län. Sysselsättningsgraden och arbetslösheten varierar kraftigt mellan olika län och arbetsmarknadsregioner. är de regionala obalanserna mycket stora och riskerar att skapa ökade klyftor mellan människor och regioner. Det är viktigt att hela resurser i form av arbetskraft och kapital kan tas till vara. Dessutom befinner sig en alltför stor del av den arbetsföra befolkningen fortfarande utanför arbetskraften. Utskottet kan konstatera att även om antalet långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna minskat är antalet fortfarande för högt. Äldre och funktionshindrade är liksom utomnordiska medborgare överrepresenterade bland dem som har svag förankring på arbetsmarknaden. Här har arbetsmarknadspolitiken stora utmaningar som det krävs att arbetsgivarna axlar ett väsentligt större långsiktigt socialt ansvar i fråga om rekryterings- och personalpolitik. Utskottet noterar dessutom med oro att ökningen av arbetade timmar inte motsvarar sysselsättningstillväxten, vilket främst beror på att sjukfrånvaron fortsätter att öka. Skall nödvändiga rekryteringar kunna på arbetsmarknaden framöver måste denna utveckling brytas. Det krävs kraftfulla satsningar inom arbetslivsområdet och vad gäller kompetensutveckling i arbetslivet. är värdefullt att regeringen aviserar åtgärder på detta område och att arbetsgivaransvaret ges en ökad tyngd inte minst för rehabiliteringsinsatserna. Utskottet vill också peka på den osäkerhet som råder vad gäller konjunkturläget. Som en liten och öppen ekonomi påverkas starkt av den internationella konjunkturens utveckling. råder det en betydande osäkerhet om effekterna av den ekonomiska nedgången i och av hur tillväxten i utvecklas. Påtagliga risker finns även med utvecklingen inom informations- och kommunikationssektorn liksom inom fordonstillverkningssektorn. Dessa branscher är starkt exportinriktade och därmed i väsentlig grad beroende av den internationella utvecklingen. Båda dessa sektorer spelar en stor roll för sysselsättningsutvecklingen i , varför en negativ utveckling riskerar att få betydande effekter. Utskottet noterar också att den ökning i antalet varsel som förekommit huvudsakligen har sin grund i dessa förhållanden. Som regeringen påpekar är en väl fungerande lönebildning av stor betydelse för att ha långsiktigt hållbar sysselsättningsutveckling. Utskottet kan konstatera att reallönerna i genomsnitt har ökat med trots måttliga nominella lönehöjningar. Mycket tyder på att den pågående avtalsrörelsen kommer att medföra en fortsatt positiv utveckling. I kombination med de minskade riskerna för överhettning på vissa del-arbetsmarknader talar det mesta för att de fleråriga avtalen kan medföra en sund lönebildning som därmed tar till vara de förbättrade förutsättningarna på arbetsmarknaden. Sammanfattningsvis är den svenska ekonomin god, även om tillväxten dämpats i förhållande till de senaste årens höga tillväxttal. Arbetsmarknaden har uppvisat en god utveckling med hög sysselsättningstillväxt och sjunkande arbetslöshet. Konjunkturen har mattats av, och en rad problem på arbetsmarknaden kvarstår att lösa. Utskottet ansluter sig till regeringens slutsats att den svenska ekonomiska politiken nu med all kraft måste riktas in mot full sysselsättning, inte minst om delmålet om sysselsatta skall uppnås. Mål för sysselsättningen m.m. Målet för den ekonomiska politiken är full sysselsättning och ökat välstånd genom en god och uthållig ekonomisk tillväxt. Det s.k. halveringsmålet om högst öppen arbetslöshet uppnåddes . Trots detta är arbetslösheten fortfarande alltför hög i vissa grupper och regioner. Regeringen och har därför satt upp ett konkret etappmål också för sysselsättningen. Målet innebär att andelen reguljärt sysselsatta av befolkningen skall öka till . Som sysselsatta på den reguljära arbetsmarknaden räknas sysselsatta exklusive personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Enligt SCB var den reguljära sysselsättningsgraden . Full sysselsättning är av avgörande betydelse för . En inriktning av politiken mot full sysselsättning motverkar orättvisor och klyftor i samhället. Med en hög andel sysselsatta kan möta den demografiska utmaningen som landet står inför. Den s.k. arbets- och kompetenslinjen måste få ytterligare ökad tyngd i arbetsmarknadspolitiken. Sysselsättningen behöver öka så att fler kan hjälpa till att försörja dem som inte arbetar. I de strävandena är det nödvändigt att samtliga individers kompetens tas till vara oavsett kön, ålder, etnicitet eller funktionshinder. Om andelen reguljärt sysselsatta ökar, får det den positiva effekten att behovet av bidrag och sociala ersättningar minskar. Utskottet ser mycket positivt på att regeringen har formulerat ett nytt mål som innebär att antalet socialbidragstagare skall halveras . Arbetet för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och att stärka arbetstagarens möjligheter till utveckling och en fast förankring på arbetsmarknaden måste fortsätta. I propositionen Förnyad arbetsmarknadspolitik för delaktighet och tillväxt (prop. 1999/2000:98) föreslog regeringen att arbetsmarknadspolitiken skall ha tre huvuduppgifter. För det första att förmedla arbete till arbetssökande och arbetskraft till företag, för det andra att öka de arbetslösas kunskaper och för det tredje att stödja dem som har det svårt att få arbete på den reguljära arbetsmarknaden. har ställt sig bakom målen (bet. 1999/2000:AU7). De som står längst från arbetsmarknaden bör prioriteras för att öka sysselsättning och förhindra marginalisering. Arbetsmarknadspolitiken skall även medverka till att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden, bidra till trygghet vid omställning och främja arbets- och kompetenslinjen. I regleringsbrev för avseende () och anslag inom utgiftsområde 13 Arbetsmarknad anges AMV:s verksamhetsmål. Tre mål gäller för matchning på arbetsmarknaden. Det skall vara en effektiv matchning mellan vakanser och arbetssökande på arbetsförmedlingen. Även sökprocessen skall vara effektiv så att arbetslöshetstiderna blir korta. Individuella handlingsplaner med hög kvalitet skall upprättas i samverkan mellan arbetsförmedlingen och den arbetssökande . Ett annat mål är att antalet långtidsinskrivna, som inte har haft ett reguljärt arbete skall minska kontinuerligt och vara mindre än 40 000 personer i slutet av budgetåret. För verksamhetsgrenen Kompetenshöjande insatser samt stöd till dem som har det svårast på arbetsmarknaden är ett mål att andelen personer som fått arbete efter avslutad arbetsmarknadsutbildning i genomsnitt skall uppgå till . Vidare skall i genomsnitt minst 57 000 arbetshandikappade personer ha lämplig sysselsättning . Den genomsnittliga bidragsnivån i lönebidrag som lämnas till andra arbetsgivare än allmännyttiga organisationer skall uppgå till högst av den bidragsgrundande lönekostnaden. Vid sidan om målen för dessa verksamhetsgrenar skall AMV också ha en effektiv tillsyn, kontroll och uppföljning för att säkerställa en likformig och rättssäker tillämpning av regelverk. Verksamheten skall också medverka till att personer som står utanför arbetslivet skall kunna gå tillbaka till sitt tidigare arbete eller få ett annat arbete. Tillväxt, förutsättningar för företagande, skatter I flera av motionerna förs resonemang om sambandet mellan tillväxt och en god sysselsättningsutveckling å ena sidan och skattepolitiken eller förutsättningar för företagande å andra sidan. Det tillväxtfrämjande arbetet måste bedrivas på flera områden. Det gäller regelförenklingar, väl fungerande konkurrens samt information, service och rådgivning till småföretagare i syfte att stimulera ett gott företagsklimat, goda möjligheter för nya företag att etableras och befintliga företag att växa. Också infrastrukturen och regionalpolitikens innehåll har betydelse för näringslivets utvecklingsmöjligheter och för att skapa förutsättningar för tillväxt och rättvisa, något som regeringen också framhåller i propositionen. Utskottet instämmer i vad såväl regeringen som flera av motionärerna för fram att det måste vara lätt att starta och driva företag. Regeringen utvecklar närmare insatserna på området i handlingsplan för sysselsättning () som lämnas till . samordnas regelförenklingsarbetet med särskild inriktning på små företag inom . Målet med verksamheten är att, , tydligt minska regelverkets administrativa börda för små företag. Inte minst skattereglerna är härvid viktiga att beakta. Insatser för olika typer av information och service från myndigheter och konkurrensbefrämjande insatser är exempel på andra komponenter i en politik för ökat företagande. Kvinnors, ungdomars och invandrares möjligheter att få lån till företagande, särskilt inom tjänstesektorn skall belysas. Regeringen planerar också andra insatser för att främja kvinnors och invandrares företagande. Det satsas och 14 respektive . Som ett led i ansträngningarna att öka sysselsättningen och arbetskraftsutbudet samt för att minska marginaleffekterna har bl.a. skatterna för låg- och medelinkomsttagare sänkts genom kompensation för hälften av egenavgifterna. Andelen personer som betalar statlig inkomstskatt har minskat genom att grundavdraget och den nedre skiktgränsen för statlig skatt har höjts. Regeringen aviserar att en samlad bedömning av det samhällsekonomiska utrymmet för sänkta skatter på förvärvsinkomster och andra eventuella skattereformer för och framöver kommer att göras i samband med budgetpropositionen . Utskottet avvaktar detta arbete. Utskottet vill slutligen framhålla att verksamheten inom arbetsmarknadspolitiken för att främja tillväxt och företagande sker först och främst inom ramen för kärnuppgifterna för politikområdet, nämligen platsförmedling, företagskontakter, insatser för att motverka flaskhalsar och åtgärder för att hjälpa dem som har svårast att få arbete. Det är särskilt viktigt att underlätta geografisk och yrkesmässig rörlighet på olika arbetsmarknader. En lokalt flexibel arbetsmarknadspolitik kan spela en viktig roll i en regionalt anpassad sysselsättningsstrategi. Härvid bör regionalpolitiska insatser kombineras med närings-, utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska initiativ. Löneökningarna har varit måttliga , vilket visar ett ökat ansvarstagande från arbetsmarknadens parter i frågan. Det förefaller inte råda någon politisk oenighet om betydelsen av frågan om den generella löneutvecklingen. är emellertid kritiska till att lönebildningen inte i tillräckligt hög grad främjar utbildningen och rörlighet på arbetsmarknaden. efterlyser också en större flexibilitet i lönerna för ungdomar och en bättre löneutveckling i bristyrken. talar i mer allmänna termer om att det måste löna sig med utbildning. Utskottet uttalade sig i betänkande 1999/2000:AU5 Lönebildning och arbetsrätt om sin principiella syn i övergripande lönebildningsfrågor. Då liksom nu konstaterar utskottet att löneökningarnas storlek och dess fördelning mellan olika grupper skall avgöras i förhandlingar mellan parterna. Frågor om relativt löneläge, ingångslöner och lönesystemets effekter på lönespridningen måste bestämmas inom ramen för avtalsrörelsen. Utskottet konstaterar dock att utvecklingen inneburit ökade inkomstklyftor mellan olika yrkesgrupper och sektorer. Det har också uppmärksammats fall av ren lönediskriminering och även omotiverat höga lönefavörer för vissa grupper. Det är viktigt att lönebildningssystemet uppfattas som legitimt. Brister det i legitimitet kan det leda till kompensationskrav, som i slutändan medför att den totala löneutvecklingen leder till att de samhällsekonomiska målen inte uppnås. Därtill kommer att löneskillnaderna inte får vara så stora att det leder till social oro. Det finns heller inga bevis för att stora löneskillnader bidrar till en mer produktiv ekonomi (se också Benchmarking av näringspolitiken 2001, Ds 2001:20). I detta sammanhang vill utskottet också påminna om att inrättades för att förbättra förutsättningarna för en väl fungerande lönebildning, se närmare om detta i nämnda betänkande. Arbetsmarknadspolitiken har i ökad utsträckning inriktats på att motverka flaskhalsar som speciella insatser görs för att de personer som varit utan arbete skall komma tillbaka till den reguljära arbetsmarknaden. Betydande satsningar har också gjorts inom utbildningsområdet i syfte att öka tillgången på kvalificerad arbetskraft. Utskottet vill slutligen särskilt betona frågan om löneskillnader mellan kvinnor och män som en av jämställdhetspolitikens viktigaste. Parterna har ett speciellt ansvar även för att motverka sådana löneskillnader. Ett viktigt instrument är jämställdhetslagen, som skärptes genom en lagändring som trädde i kraft . Utestängning från arbetsmarknaden och diskriminering Utskottet delar regeringens uppfattning att kompetenshöjande åtgärder och sådana åtgärder som ger alla människor goda motiv till arbete är en viktig väg för att motverka att människor stängs ute från arbetsmarknaden. Den pågående strukturomvandlingen på arbetsmarknaden och den demografiska utveck lingen ökar behovet av arbetskraft och livslångt lärande. Arbetsmarknadspolitiken kan med sina insatser förhindra att individer slås ut från arbetsmarknaden på grund av brister i efterfrågade kunskaper. En utredning om hur ett kompetenssparande skall utformas bereds inom (SOU 2000:119). Utbildning som ges inom ramen för arbetsmarknadspolitiken skall bidra till att motverka flaskhalsar inom bristyrkesområden. Utvecklingen inom IT-sektorn är dock ett exempel på att förutsättningar snabbt kan förändras och att det måste finnas en beredskap för att insatser måste få en annan inriktning. Vid sidan om generella insatser för att öka sysselsättningen måste det också till en, som regeringen uttrycker det, mobilisering av särskilda grupper som har låg sysselsättningsgrad. Det gäller personer med utländsk bakgrund, äldre, ungdomar och funktionshindrade. Enligt utskottets uppfattning är det i många fall för personer som hör till dessa grupper omotiverat svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Det finns skäl att ställa större krav på långsiktighet och socialt ansvar på aktörerna såväl inom den privata som offentliga sektorn. Det finns dessutom tecken på att det förekommer diskriminering på den svenska arbetsmarknaden. Detta förhållande illustreras av uppgifter i AMS kvartalsrapport 2001:1 enligt vilka äldre och arbetshandikappade är överrepresenterade bland de långtidsinskrivna hos arbetsförmedlingarna. Andelen långtidsinskrivna, i åldersgruppen eller äldre av samtliga långtidsinskrivna, har ökat från Andelen långtidsinskrivna av samtliga arbetslösa och deltagare i konjunkturberoende program i dessa åldrar uppgick till . Även andelen arbetshandikappade av den totala andelen långtidsinskrivna har ökat till . Det är särskilt angeläget att utnyttja den goda utvecklingen inom svensk ekonomi och det förbättrade arbetsmarknadsläget för att undvika att dessa personer permanent skall slås ut från arbetsmarknaden. Avsikten var att skapa ett nytt flexibelt arbetsmarknadspolitiskt program som skulle bidra till att motverka passivitet och långtidsinskrivning utan meningsfull sysselsättning. Deltagande i aktivitetsgarantin skall leda till att de arbetssökande inte bara bibehåller utan också förbättrar sin kompetens under arbetslösheten så att den bättre svarar mot behoven på arbetsmarknaden. Aktivitetsgarantin syftar till att motverka utslagning och skall leda till att den arbetssökandes vilja att ta ett arbetet bättre tas till vara, att flaskhalsar motverkas samt att tillväxten ytterligare stimuleras. Inom ramen för aktivitetsgarantin skall de befintliga arbetsmarknadspolitiska insatserna och möjligheterna genom Europeiska socialfondens mål 3 utnyttjas (se prop. 1999/2000:98 och 1999/2000:139 samt bet. 1999/2000:AU7 och 2000/01:AU5). Utskottet vill betona vikten av att de åtgärder som genomförs inom ramen för aktivitetsgarantin upprätthåller en god kvalitet. Viss försiktighet bör iakttas så att en alltför kraftig ökning av omfattningen av programmet inte leder till att syftet inte kan uppnås. Man får dock inte blunda för att det kan finnas ett behov av andra alternativa arbeten för de grupper, bl.a. många äldre arbetssökande, som inte ens efter en längre tids verksamhet inom ramen för aktivitetsgarantin kan få reguljära arbeten. Det är också angeläget att goda erfarenheter från projekt inom , Mål 3 liksom erfarenheter inom den kommunala sektorn av OTA och lokalt genomförda sysselsättningsprojekt tas till vara. Utskottet vill också i detta sammanhang nämna att regeringen dels beslutat att ge möjlighet för deltagare i aktivitetsgarantin att vara lediga med bibehållen ersättning, dels tillsatt en särskild utredare att se över möjligheterna att effektivisera utbetalningarna av aktivitetsstöd och arbetslöshetsersättning genom att låta en och samma organisation sköta dem. Utredaren skall också kartlägga de förändringar som behöver göras i ersättningssystemen för aktivitetsstöd och arbetslöshetsersättning för att underlätta anpassningen av de båda systemen till varandra.