sou · GOB34 · 2001-01-01 00:00:00 — Kommissionen kan under vissa omständigheter, som anges i artikel 8.3 i förordningen, återkalla eller ändra ett beslut om undantag. Vissa typer av avtal, beslut och samordnade förfaranden behöver inte – men kan – anmälas till kommissionen. Det gäller bl.a. sådana avtal etc. där endast företag från ett och samma medlemsland är parter och avtalen etc. inte berör import eller export mellan medlemsstater. Avtal av ifrågavarande slag har bedöms som mindre allvarliga från konkurrenssynpunkt. För den händelse kommissionen skulle undersöka ett avtal av det aktuella slaget och komma fram till att det strider mot artikel 81.1, kan kommissionen, i förekommande fall, bevilja undantag med retroaktiv verkan utan att avtalet anmälts. Liksom gäller beträffande icke-ingripandebesked kan comfort letters och överenskommelser vara ett sätt att avsluta även ärenden som rör anmälningar för undantag. En särskild form av undantag är gruppundantag, se avsnitt 2.2.2. Nationella konkurrensmyndigheter har fått en viss behörighet att återkalla ett gruppundantag för ett enskilt fall, se avsnitt 2.8.5. Kommissionen har enligt artikel 11 i förordning 17/62 rätt att begära upplysningar av medlemsstaternas regeringar och behöriga m yndigheter samt företag och företagssammanslutningar. Det kan ske på vilket stadium som helst under en utredning. En begäran kan ställas till de företag som är direkt inblandade i ett ärende men kan också riktas till andra företag, t.ex. konkurrenter. Kommissionens utrymme för att begära upplysningar är omfattande. Det måste emellertid föreligga ett samband mellan den information som efterfrågas och den överträdelse ärendet rör. Vad ett företag åläggs får inte heller vara mer betungande än att det står i proportion till kommissionens intresse av att få informationen. Skyldiga att lämna information är företagens ägare eller ställföreträdare. Eventuella sanktioner vid vägran att lämna information eller då felaktig information lämnats kan emellertid endast drabba respektive företag, se vidare avsnitt 2.4.1. Kommissionens begäran om upplysningar sker i två steg. Det första steget är en enkel begäran om upplysningar, att lämnas inom en viss tidsfrist. Ett företag är inte skyldigt att i detta läge lämna den information som efterfrågas. Om information lämnas, måste den emellertid vara korrekt, i annat fall riskerar företaget att bli bötfällt, se vidare avsnitt 2.4.1. Om företaget inte lämnar de begärda upplys- ningarna inom den angivna tidsfristen eller om upplysningarna är ofullständiga, skall kommissionen begära upplysningarna genom ett beslut. Av beslutet skall framgå vilka upplysningar som begärs, den tidsfrist som gäller och de påföljder som kan följa, om felaktiga eller ofullständiga upplysningar lämnas. Kommissionen är skyldig att som den begär upplysningar av ett företag sända en kopia av begäran till den nationella konkurrensmyndigheten i det land där företaget har sitt säte. Motsvarande gäller i de fall kommissionen fattat ett beslut med en sådan begäran. Ett företag kan ha olika skäl att inte vilja lämna upplysningar. Ett sådant skäl kan vara att informationen i fråga kan leda till att affärshemligheter röjs. Den typen av invändningar mot att lämna upplysningar godtas emellertid inte, eftersom informationen skyddas hos komissionen av sekretessbestämmelser. EG-rätten innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse som skyddar meddelanden mellan en advokat eller hans biträde och ett berört företag. I praxis har dock företag tillerkänts skydd för handlingar som omfattas av s.k. professional legal privilege. Den information som skyddas rör korrespondens mellan ett företag och en advokat, etablerad inom gemenskapen eller hans biträde. Korrespondensen skall ha tillkommit i anledning av att kommissionen inlett ett förfarande enligt förordning 17/62. Även korrespondens i ett tidigare skede kan omfattas av skyddet. Den måste då ha ett klart samband med de frågor kommissionens förfarande rör. Begränsningarna innebär bl.a. att skyddet inte omfattar korrespondens med en advokat som är etablerad utanför gemenskapen och heller inte med en advokat som har en befattning i företaget. Kommissionen får enligt artikel 14 genomföra alla nödvändiga under- sökningar hos företag och företagssammanslutningar. Det innefattar bl.a. rätt att granska räkenskaper och andra affärshandlingar, att begära muntliga förklaringar på ort och ställe och att gå in i vilka lokaler, på vilken mark och i vilka fordon som helst som används av företagen. Undersökningar enligt förordning 17/62 kan vara av två olika slag, beroende på om undersökningen grundas på ett föregående beslut av kommissionen eller ej. Kommissionens befogenheter är lika stora oavsett om ett formellt beslut om undersökning fattats eller ej. Olikheten är formell och till skillnad mot vad som gäller beträffande begäran om upplysningar krävs inget tvåstegsförfarande för att kommissionen skall ha rätt att fatta beslut om undersökning. För det enskilda företaget kan det emellertid ha stor betydelse om undersökningen föregåtts av ett formellt beslut eller ej. Om en undersökning inte föregåtts av ett beslut, har företaget rätt att motsätta sig undersökningen. Däremot kan ett företag bötfällas, om det motsätter sig en undersökning som föregåtts av ett beslut. Kommissionen har i allt större utsträckning kommit att fatta formella beslut om undersökningar. Kommissionen är inte skyldig att i förväg underrätta berörda företag om en förestående undersökning. Om en undersökning annonserades i förväg, skulle det i åtskilliga fall sannolikt spoliera syftet med undersökningen. I takt med att kommissionen kommit att i större utsträckning ägna sig åt att bekämpa större karteller har det blivit vanligare att kommissionen genomför undersökningar oannonserat, s.k. dawn raids. På begäran av kommissionen skall enligt artikel 13 medlemsstaternas myndigheter genomföra de undersökningar kommissionen finner nödvändiga enligt artikel 14. I har den behöriga myndigheten, dvs. , i 3 § lagen (1994:1485) om tillämpning av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler givits rätt att företa vissa slag av undersökningar enligt bl.a. förordning 17/62. Rätt att tillkalla ett juridiskt biträde Ett företag som är föremål för en undersökning har rätt, under förutsättning att undersökningen inte onödigt fördröjs, att låta en advokat närvara vid undersökningen. Rätten att framföra synpunkter Artikel 19 i förordning 17/62 innehåller bestämmelser om förhör med parterna och tredje man. Innan kommissionen fattar beslut om icke- ingripandebesked, åläggande att upphöra med överträdelser, undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och återkallelse av sådant undantag samt om böter eller viten, skall den lämna de berörda företagen och företagssammanslutningarna tillfälle att yttra sig över dess anmärk- ningar. Närmare bestämmelser om parternas rätt att bli hörda finns i förordning 2842/98. 12 Av artikel 3 i den förordningen framgår att kommissionen skriftligen skall informera parterna om de invändningar som riktas mot dem, s.k. statement of objections. Parterna har sedan rätt att inom en närmare angiven tidsfrist skriftligen framföra synpunkter på kommissionens invändningar. Parterna kan också påkalla att bli hörda vid ett muntligt förhör. Förhören leds av ett s.k förhörsombud (hearing officer), som är en högre tjänsteman, anställd vid kommissionens generaldirektorat för konkurrensfrågor men med en fristående ställning i förhållande detta. Även sökande, klagande och tredje män som kan påvisa ett tillräckligt intresse i saken kan, om kommissionen finner det lämpligt, beredas tillfälle att lämna muntliga synpunkter vid förhöret. Rätten att inte yttra sig I sammanhanget kan bestämmelsen om rätten att vara tyst enligt artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna bli tillämplig. I målet Funke13, där klaganden hade varit misstänkt för valutabrott och vid vite hade förelagts att till myndigheterna överlämna handlingar om vissa tillgångar utomlands, fann att föreläggandet stred mot artikel 6, eftersom det innebar att klaganden skulle tillhandahålla bevis om de brott som han misstänktes för. Artikel 6 innefattar således en rätt för den enskilde att slippa lämna uppgifter som är belastande för honom själv. hade tidigare funnit 14 att artikel 6 i konventionen i och för sig var tillämplig även i samband med undersökningar i konkurrensärenden men att den hade en tämligen begränsad räckvidd. dom i målet kan möjligen 12Kommissionens förordning (EG) nr 2842/98 av den 22 d ecember 1998 om hörande av vissa parter i förfaranden enligt artiklarna 85 och 86 i EG- fördraget, EGT L 354, 30.12.1998 s. 18. 13Europadomstolens dom i mål 82/1991/334/407 ./. , no 256 A. 14Mål 374/87 Orkem mot Kommissionen, 1989 s. 3283. komma att leda till en ändring av praxis. Frågan har emellertid inte prövats på nytt i efter dom. 2.3.6Åtgärder mot förbjudna konkurrensbegränsningar Kommissionen har enligt bestämmelserna i artikel 3 i förordning 17/62 rätt att ålägga företag att upphöra med en överträdelse. Det kan vara fråga om att företaget skall upphöra att tillämpa ett visst avtal, villkor eller annat förbjudet förfarande. Ett åläggande kan även avse en positiv åtgärd, t.ex. att sälja till ett visst företag, att vidta rättelse eller att förändra priser. En särskild fråga är om ett företag kan åläggas inte bara att upphöra med pågående överträdelser utan även att inte tillämpa väsentligen samma förfarande som det förbjudna, s.k. utvidgat förbud. Det framgår inte av artikel 3 att kommissionen har rätt att meddela den här typen av ålägganden. Kommissionen har emellertid i några fall meddelat förelägganden som omfattat även förfaranden med samma eller liknande effekt som det förbjudna. Åläggandena har dock inte varit förenade med viten. har i målet Cementehandleren/ Kommissionen15 givit kommissionen rätt att ålägga ett företag att upphöra med en överträdelse, trots att överträdelsen upphört I samband med att ett företag överklagar ett beslut av kommissionen om åläggande att upphöra med överträdelser kan företaget begära inhibition av beslutet. Den rättsliga grunden för att meddela inhibition finns i artikel 242 (före detta artikel 185) i EG-fördraget. Artikeln innehåller emellertid inte några närmare bestämmelser om de materiella förutsättningarna för att meddela inhibition. Det har sagts i litteraturen 16 att det för inhibition krävs att klaganden kan visa: 1.att det finns möjlighet till framgång i huvudsaken, 2.att han lider allvarlig och oreparabel skada av att åläggandet gäller , samt 15Mål 8/72, Cementehandleren mot Kommissionen, 1973 s. 977. 16Kerse, punkt 9.38 f. samt och , Rättegång i konkurrensmål – inhibition av ålägganden enligt konkurrenslagen, JT 1996/97 nr 3 s. 593, jämför dock m.fl. s. 295. 3.att detta intresse väger tyngre än behovet av att skydda konkurrenter och konsumenter. Kommissionen har i praxis tillerkänts rätt att meddela interimistiska beslut, jämför avsnitt 3.3.6., men har endast i ett fåtal ärenden använt sig av denna möjlighet. De förutsättningar som skall föreligga påminner om dem som gäller för inhibition av ett åläggande, se ovan. Förutsättningarna har sammanfattats enligt följande 17: 1.att det kan göras antagligt att en överträdelse föreligger, 2.att det finns risk för allvarlig och oreparabel skada om åtgärden inte vidtas, samt 3.att intresset av att vidta åtgärden överväger övriga intressen Åtskilliga av kommissionens beslut kan överklagas och därmed underställas prövning av domstol. Det gäller i första hand beslut varigenom kommissionen har fastställt att en överträdelse har skett och beslut om att avslå en ansökan om icke-ingripandebesked eller undantag enligt artikel 81.3. Även t.ex. beslut om att avvisa klagomål som har framställts enligt reglerna i förordning 17/62 får överklagas. Rätt att överklaga har fysiska och juridiska personer som kommissionens beslut är riktade till. Även andra parter som berörs direkt och individuellt av ett beslut har klagorätt. Som exempel kan nämnas en konkurrent till ett företag som har fått ett icke-ingripandebesked eller ett undantag. Kommissionens avgöranden på konkurrensområdet överklagas till Förstainstansrätten. När det gäller beslut om påföljder är domstolens prövningsrätt oinskränkt. Den kan alltså undanröja, höja eller sänka påförda böter. I andra fall kan domstolen bara fastställa eller ogiltig- förklara kommissionens beslut helt eller delvis. Grunden för ogiltig- förklaring kan vara bristande behörighet, åsidosättande av form- föreskrifter, åsidosättande av EG-fördraget eller bestämmelser för dess tillämpning eller maktmissbruk. Förstainstansens domar kan överklagas till , men endast beträffande rättsfrågor. 17 Kerse, avsnitt 6.2 f. En enskild part har inte rätt till ersättning för sina kostnader i samband med att ett ärende handläggs hos kommissionen. Om ett ärende överklagas till Förstainstansrätten eller till EG- domstolen, gäller särskilda bestämmelser om ersättning för rättegångs- kostnader som uppkommer under handläggningen i domstolen. Dessa bestämmelser finns i artiklarna 87–93 i Förstainstansrättens process- reglemente och i artiklarna 69–75 i processreglemente. Huvudregeln är att tappande part skall ersätta motparten för dess rättegångskostnader. 2.3.8Samverkan med medlemsstaternas myndigheter Av artikel 10 i förordning 17/62 framgår att kommissionen utan dröjsmål till medlemsstaternas behöriga myndigheter skall översända kopior av ansökningar om icke-ingripandebesked och anmälningar för undantag och de viktigaste handlingarna i ärendena. Motsvarande gäller de viktigaste handlingarna i ärenden som rör överträdelser av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Kommissionen är också skyldig att samverka med medlemsstaternas behöriga myndigheter i pågående ärenden. En mer formaliserad samverkan sker i den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor. I kommittén representeras varje medlemsstat av en tjänsteman som är sakkunnig i kartell- och monopolfrågor. Kommissionen skall samråda med kommittén innan den fattar beslut i ärenden där medlemsstaterna fått handlingarna översända. Vidare skall samråd ske före besked om att förnya, ändra eller återkalla beslut enligt artikel 81.3 i EG-fördraget samt före beslut om böter och viten. Bestämmelser om böter finns i artikel 15 i förordning 17/62. Kommissionen kan ålägga företag eller företagssammanslutningar böter i två olika situationer, dels vid överträdelser av procedurregler (artikel 15.1) och dels vid överträdelser av materiella regler (artikel 15.2). Bestämmelserna om överträdelse av procedurregler innebär att företag kan bli bötfällda, om de lämnar oriktiga uppgifter i samband med en ansökan eller en anmälan. Motsvarande gäller om företag lämnar oriktiga uppgifter som svar på en begäran om upplysningar eller i vissa fall inte följer en tidsfrist för att lämna uppgifter. Böter kan även dömas ut om företag vid en undersökning inte lämnar ut begärt material i fullständigt skick eller vägrar underkasta sig en beslutad undersökning. För att böter skall kunna åläggas måste överträdelsen ha skett av oaktsamhet eller uppsåtligen. Bötesbeloppet kan bestämmas till lägst etthundra och högst . Överträdelser av materiella regler Bestämmelserna om överträdelser av materiella regler innebär att företag kan bli bötfällda vid överträdelse av bestämmelserna i artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget. Motsvarande gäller om företag åsidosätter ett åläggande som har beslutats i samband med att kommissionen beslutat om undantag enligt artikel 81.3 i fördraget. Varje företag som har deltagit i ett förbjudet förfarande kan ådömas böter. Bedrivs verksamheten av en fysisk person, skall den person som drev rörelsen när överträdelsen begicks svara för avgiften. Om verksamheten bedrivs av en juridisk person, följer ansvaret för böter den juridiska personen. Överlåter en juridisk person den rörelsegren i vilken överträdelsen skett, stannar ansvaret kvar hos den juridiska personen. Ett moderbolag och ett dotterbolag utgör normalt en och samma ekonomiska enhet. Moderbolaget kan därför i allmänhet anses ansvarigt för dotterbolagets agerande. Det avgörande är emellertid om moder- bolaget har kontroll över dotterbolaget. Om så är fallet kan moder- bolaget påföras böter. Inom EG-rätten torde det föreligga en presumtion för att ett moderbolag har kontroll över ett helägt dotterbolags agerande. Det innebär att en talan om böter för dotterbolagets överträdelser kan riktas mot moderbolaget. Det är också möjligt att ålägga både moderbolaget och dotterbolaget böter. Vid fastställande av böter för sammanslutningar av företag, t.ex. branchföreningar, beräknas böterna på grundval av den omsättning de företag som ingår i sammanlutningen har. Ett beslut kan riktas till medlemsföretagen eller enbart till föreningen. 18 Dhunér m.fl. s. 119. I praktiken har kommissionen ålagt företag böter endast för överträdelser av bestämmelserna i artikel 81.1 eller 82. 19 Böteseloppen kan variera mellan ettusen och eller högst av föregående års omsättning för varje inblandat företag. Även i dessa fall krävs att överträdelsen skett av oaktsamhet eller uppsåtligen. har vid ett antal tillfällen prövat frågan om en överträdelse skall anses ha skett uppsåtligen. Domstolen har kommit fram till att uppsåt skall anses föreligga bl.a. när det inblandade företaget inte kan ha varit omedvetet om att förfarandet i fråga haft till syfte eller kunnat få till effekt att hämma konkurrensen. Enligt artikel 15.4 i förordning 17/62 har beslut om böter med stöd av artikeln inte straffrättslig karaktär. Beräkning av storleken på böter Kommissionens riktlinjer för beräkning av böter Kommissionen ålade företag böter för överträdelse av materiella konkurrensregler. ha kommissio- nen fattat ett stort antal beslut om böter. Beloppen har kommit att öka betydligt. har det förekommit bötesbelopp som uppgått till flera hundra m iljoner ecu (numera euro). Det har då rört sig om omfattande karteller med stora multinationella företag inblandade. Spännvidden är stor mellan det lägsta och det högsta bötesbelopp som kan dömas ut enligt artikeln. Det finns följaktligen ett stort utrymme för skönsmässiga bedömningar. Kommissionen publicerade riktlinjer för beräk- ning av böter 20. Den beräkningsmetod som redovisas bygger på att ett grundbelopp fastställs. Beloppet kan sedan ökas vid försvårande omständigheter och minskas vid förmildrande omständigheter. Grund- beloppet fastställs med utgångspunkt från överträdelsens allvar och varaktighet. Vid mindre allvarliga överträdelser kan ett grundbelopp mellan ettusen och komma att fastställas. Det kan då röra sig om konkurrensbegränsningar som har en begränsad påverkan på marknaden och berör en betydande men relativt smal del av den gemensamma marknaden. 19Kerse, avsnitt 7.09. 20Europeiska kommissionens riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget, EGT C 9, , s. 3. Vid allvarliga överträdelser kan grundbeloppet uppgå till mellan en miljon och . Det kan röra sig om samma typ av konkurrensbegränsningar som vid mindre allvarliga överträdelser men som av de inblandade företagen tillämpas mer strikt och som har en mer omfattande påverkan på den gemensamma marknaden. Det kan även vara fråga om missbruk av dominerande ställning. Vid mycket allvarliga överträdelser överstiger grundbeloppet . Det är i huvudsak fråga om horisontella konkurrens- begränsningar, t.ex. priskarteller och uppdelningar av marknaden. Det kan också röra sig om missbruk av dominerande ställning av företag med en monopolliknande ställning. En omständighet som spelar in vid beräkningen av grundbeloppet är de inblandade företagens ekonomiska kapacitet att vålla framför allt konsumenterna betydande skada. De böter som fastställs skall enligt riktlinjerna därför ligga på en sådan nivå att de är avskräckande. Om flera företag är inblandade kan de belopp som fastställs för vart och ett av dem variera, beroende på företagens storlek och beteende. Ett tilläggsbelopp till grundbeloppet kan bestämmas, beroende på hur överträdelsen varat. Vid kortare överträdelser, normalt upp till , skall inget tilläggsbelopp utgå. Vid överträdelser som varat mellan ett och kan tilläggsbeloppet uppgå till av grundbeloppet. Vid överträdelser med lång varaktighet, normalt än , kan tilläggsbeloppet överträdelsen pågått uppgå till av grundbeloppet. Av riktlinjerna framgår att en effekt av den beräkningsmetod som redovisas är att böterna för överträdelser med mycket lång varaktighet har höjts avsevärt jämfört med tidigare praxis. Riktlinjerna innehåller också en uppräkning av ett antal försvårande respektive förmildrande omständigheter, vilka kan medför en justering av grundbeloppet uppåt respektive nedåt. Försvårande omständigheter kan vara att ett eller flera företag upprepar överträdelser av samma slag, att företaget vägrar att samarbeta eller försöker hindra undersök- ningen, att företaget har haft en ledande roll under överträdelsen eller uppmuntrat till den, att företaget har vidtagit bestraffningsåtgärder mot andra företag i syfte att få dem att respektera de olagliga förfarandena, eller att det är nödvändigt att höja bötesbeloppet för att överträdelsen inte skall bli ekonomiskt lönsam, i den mån det är möjligt att göra en objektiv uppskattning av vinsten av överträdelsen. Exempel på förmildrande omständigheter är att företaget haft en uteslutande passiv eller efterföljande roll när överträdelsen genomförts, att företaget i praktiken inte har tillämpat de avtal etc. som utgör överträdelsen, att företaget har upphört med överträdelsen vid kommissionens första ingripanden, att det från företagets sida har förekommit rimliga tvivel när det gäller frågan om förfarandet inneburit en överträdelse, att överträdelsen har begåtts av oaktsamhet och inte med uppsåt, eller att företaget har samarbetat effektivt utanför tillämpningsområdet för kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden, se nedan. Uppräkningen av försvårande respektive förmildrande omständigheter förefaller närmast vara en redovisning av den praxis som utvecklats. Innan bötesbeloppet fastställs kan, allt efter omständigheterna, ytterligare ett antal faktorer vägas in. Det kan röra sig om det särskilda ekonomiska sammanhanget, den eventuella ekonomiska eller finansiella vinst inblandade företag gjort, företagens egna kännetecken och deras betalningskapacitet i ett visst socialt sammanhang. I meddelandet utvecklas inte närmare vad dessa faktorer innebär . Befrielse från eller nedsättning av böter Kommissionen presenterade ett meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter. 21 Meddelandet bygger på principen att företag som samarbetar med kommissionen i kartellärenden under vissa omständigheter kan få en förmånligare behandling än övriga inblandade företag. Ett företag kan slippa att betala böter eller få bötesbeloppet nedsatt med , om följande villkor är uppfyllda: a)Företaget måste ha anmält den hemliga kartellen till kommissionen innan kommissionen har fattat beslut om och påbörjat en undersökning hos de företag som deltar i kartellen och innan kommissionen har tillräckliga upplysningar för att kunna bevisa förekomsten av ifrågavarande kartell. b)Företaget måste vara först med att förse kommissionen med bevismaterial som är avgörande för att bevisa existensen av kartellen. 21 Kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden, EGT C 207, s. 4. c)Företaget måste ha upphört med överträdelsen senast då det anmäler kartellen till kommissionen. d)Företaget måste förse kommissionen med alla nödvändiga upplysningar, alla handlingar och allt bevismaterial som det har tillgång till beträffande kartellen och ställa sig till förfogande för löpande och fullständigt samarbete under hela undersökningen.