sou · GOB372 · 2001-01-01 00:00:00 — Den försäkrade har enligt lagen om allmän försäkring (AFL) rätt till sjukpenning.55 En anställd försäkrad har rätt till sjuklön enligt sjuk- lönelagen.56 Möjligheten till rehabilitering och rätten till rehabilite- ringsersättning regleras i lagen om allmän försäkring.57 För att få dessa förmåner är den försäkrade skyldig att lämna de upplysningar som behövs för att klarlägga behov av rehabilitering, och efter bästa förmåga aktivt medverka i rehabiliteringen.58 Den för- säkrade är också skyldig att lämna försäkran, särskild försäkran, läkar- intyg och särskilt läkarintyg,59 anmäla ändrad vistelseadress60, anmäla ändring av inkomstförhållanden61 och följa läkarens föreskrifter m.m.62 2.4.2Läkarens roll i processen Läkarens roll i sjukskrivningsprocessen är förutom att behandla den försäkrade också att utfärda de medicinska underlag läkarintyg som ligger till grund för bedömning av rätt till sjuk- 55AFL 3 kap. 1 §, 7 § 56Under förutsättning att kvalifikationsregeln är uppfylld Sjll 3§. 57AFL 22 kap. 1 § 58AFL 22 kap. 4 § 59AFL 3 kap. 8 § 60AFL 3 kap. 17 § 61AFL 3 kap. 6 § 62AFL 20 kap. 3 § Läkarintyget i sig innebär inte automatiskt rätt till sjukpen- ning. Läkaren skall yttra sig över arbetsförmågans nedsättning, på- gående och planerad behandling eller rehabiliteringsåtgärd, behovet av övrig rehabilitering, beräknad återstående tid med nedsatt funktions- förmåga på grund av sjukdom, samt en bedömning av i vilken grad den nedsatta funktionen påverkar arbetsförmågan.63 Det förekommer att den behandlande läkaren medverkar i fler- partssamtal med för att diskutera ett enskilt reha- biliteringsärende. är även arbetsgivaren eller annan part med vid mötet. har ansvar för att bedöma rätten till sjukpenning. Den har också ansvar för att se till att de försäkrade som enligt 22 kap. i lagen om allmän försäkring bedöms vara i behov av rehabilitering bereds möjlighet att få det. har ett ansvar för att samordna de åtgärder som behövs. I ansvar ingår att i ett tidigt skede uppmärk- samma när en försäkrad har behov av rehabilitering och att klarlägga behovet av åtgärder för den som inte har en arbetsgivare. För de för- säkrade som har en arbetsgivare skall bevaka att rehabiliteringsbehovet klarläggs av arbetsgivaren. Finns det särskilda skäl åligger det att ta över ansvaret för att den an- ställde inte skall bli utan rehabiliteringsåtgärder.64 skall, om den försäkrade medger det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med hans arbetsgivare och arbetsorga- nisation, hälso- och sjukvården, samt arbetsmarknads- myndigheterna och andra myndigheter som kan vara berörda. För- säkringskassan skall därvid verka för att dessa, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade.65 som har att bedöma den försäkrades rätt till ersättning skall den också ge stöd åt den enskilde i kontakter med andra rehabiliteringsansvariga och verka för att dessa tar en aktiv 63AFL 3 kap. 8 § 64AFL 22 kap. 3 § 65AFL 22 kap. 5§ del i rehabiliteringsprocessen.66 Ett viktigt inslag i rehabiliterings- processen är att motivera och ge den försäkrade stöd. Arbetsgivaren har enligt sjuklönelagen ansvar för att betala sjuklön . Sjukfall som fortsätter efter sjuklöneperioden är arbetsgivaren skyldig att anmäla till försäkringskassan.67 Arbetsgiva- ren har enligt sjuklönelagen tystnadsplikt om enskilds hälsotillstånd och personliga förhållanden.68 Beträffande rehabilitering har arbets- givaren en skyldighet att klarlägga behov av rehabilitering (i reha- biliteringsutredning) och för att vidta de åtgärder som behövs för effek- tiv rehabilitering.69 Arbetsgivaren har också särskilda skyldigheter enligt arbetsmiljölagen. 2.4.5Försäkringsläkarens roll i processen I en allmän försäkringskassa skall det finnas en eller flera försäkrings- läkare för att hjälpa med medicinsk sakkunskap och verka för ett gott samarbete mellan och de läkare som är verksamma inom område.70 Försäkringsläka- ren är anställd av som tjänsteman och står i denna uppgift inte under tillsyn. Försäkringsläkaren är expert och rådgivare i medicinska frågor och skall bedöma den försäkrades medicinska situa- tion utifrån det medicinska underlag som har tillgång till. Försäkringsläkaren skall inte själv undersöka eller behandla den försäkrade. Försäkringsläkaren kan vara med när muntligt informerar den försäkrade om varför man kommit till ett beslut som inte överensstämmer med den behandlande läkarens uppfattning, men det är inte försäkringsläkarens uppgift att ta ställning i frågor om rätt till ersättning. 66Regeringens proposition, 1990/91/141, Rehabilitering och rehabiliterings- ersättning, s. 50. 69AFL 22 kap. 3 § 70AFL 18 kap. 15 § Företagshälsovårdens verksamhet har minskat i om- fattning. Minskningen beror i stor utsträckning på att de ekonomiska förutsättningarna har förändrats. Statsbidraget till företagshälsovården avvecklades . Av förarbetena till rehabiliteringslagstiftningen 1992 framgår att arbetsgivaren förutses ha tillgång till företagshälsovård och att denna skall vara behjälplig att finna lösningar på problem för den anställde. 1999 byttes bestämmelsen om företagshälsovård ut mot en ny paragraf enligt vilken arbetsgivaren svarar för att det finns den före- tagshälsovård som arbetsförhållandena kräver. Dessutom infördes en definition av vad som menas med företagshälsovård.71 Lagen trädde i kraft . Av arbetsmiljöundersökningen framgår att av andelen sysselsatta hade tillgång till företagshälsovård genom arbetet 1997 och att hade haft kontakt med företags- hälsovården det senaste året.72 Arbetsmiljöundersökningen 1999 visar ett liknade resultat. hade tillgång till företagshälsovård och hade haft kontakt.73 I den beteendeundersökning som sjukförsäkringsutredningen låtit genomföra finns också frågor om företagshälsovård.74 Utöver frågan om tillgång till, och eventuell kontakt, frågas även om anledningen till kontakten med företagshälsovården. Resultat av beteendeundersökningen redovisas i slutbetänkandet. 71Arbetsmiljölagen, , s. 11 72Arbetarskyddsstyrelsen, arbetsmiljön 1997, s. 22 73Arbetarskyddsstyrelsen, arbetsmiljön 1999, s. 31 74Se bilaga 4 fråga 33 3 En historisk tillbakablick I detta avsnitt redovisas viktiga händelser inom sjukförsäkringens område . För att ta del av sammanfattningar av tidigare utredningar som är gjorda inom området hänvisas till bilaga 2 Tidi- gare utredningar. 3.1Sjukkasseverksamheten utvecklas första hälft tillsattes de första av de många utredningar som lett fram till våra dagars socialförsäkring.1 Den första sjukkasselagen tillkom men kan inte betecknas som en socialförsäkringslag. Den innehöll huvudsakligen bestämmelser om fordringar som kassorna skulle uppfylla. Genom sjukkasselag kunde en registrerad sjukkassa få visst statsbidrag. Kassorna ställdes också under statlig tillsyn. Redan före tillkomsten av denna lag hade frågan om en obligatorisk sjukförsäkring diskuterats. 1913 började frågan att utredas och ett för- slag om allmän försäkring lades fram . Av statsfinansiella skäl blev dock förslaget aldrig förelagt . Det omfattande utred- ningsarbetet resulterade slutligen förordning om erkända sjukkassor. Enligt denna förordning skulle anslutningen till sjukför- säkringen även fortsättningsvis vara frivillig. Den reform som för- ordningen innebar hade dock stor betydelse för sjukkasseverksam- hetens utveckling. Verksamheten, som varit splittrad på flera tusen kassor av olika slag, fick en mer fast organisation. I varje län skulle det finnas en erkänd central sjukkassa och i varje kommun en erkänd lokal sjukkassa. Till kassorna utgick förhållandevis stora stats- bidrag. 1 , rätt i allmän försäkring, 1974 sid 2–6. 40 En historisk tillbakablick 3.21955 träder lagen om allmän sjukförsäkring i kraft 1937 utsågs en kommitté med uppdrag att se över den svenska social- vården. Kommittén föreslog att en lag om allmän sjukförsäkring skulle införas. Sjukpenningens belopp skulle vara beroende av vilken sjuk- penningklass man placerades i. Klasserna skulle grunda sig på ålder och årlig inkomst. Kommittén lämnade betänkandet, Utredning och förslag angående Lag om allmän sjukförsäkring (SOU 1944:15), vilket också innehåller ett resonemang om sjukdomsbegreppet som ofta hän- visas till : Man synes vid bedömande av huruvida sjukdom föreligger eller icke i första hand ha att hålla sig till vad som enligt vanligt språkbruk och gängse läkarvetenskaplig uppfattning är att anse såsom sjukdom. Med denna utgångspunkt torde såsom sjukdom kunna betecknas varje onormalt kropps- eller själstillstånd, vilket icke sam- manhänger med den normala livsprocessen.2 Med kommittéförslaget som grund utarbetades ett lagförslag. Proposition 1946:312 lades fram för och ledde till antagandet av sjukförsäkringslag3. Av olika skäl trädde lagen i kraft först . hade lagen i väsentliga delar omarbe- tats, särskilt ifråga om sjukpenningförsäkringen, som samordnats med yrkesskadeförsäkringen. De tidigare erkända central- och lokalsjuk- kassorna ombildades vid lagens ikraftträdande till allmänna sjukkassor. hade tillsynen över verksamheten flyttats över till Riksförsäkringsanstalten. 3.31963 träder lagen om allmän försäkring i kraft genomfördes ett flertal utredningar som låg till grund för propositionen 1962:90 med förslag till lag om allmän försäkring m.m. Bland utredningarna kan nämnas den som lämnade betänkandet Lag om allmän försäkring m.m. (SOU 1961:39) som bl.a. innehåller förslag till ny lagtext som beaktar behovet av samordning och enhetlighet vid utformandet av lagregler för närstående socialför- säkringsgrenar. Lagen om allmän försäkring trädde i kraft 2Utredning och förslag angående lag om allmän sjukförsäkring (SOU 1944:15) sid. 162. 3Hamdahl, , , om allmän försäkring, 1972 sid 9–12. En historisk tillbakablick 41 1963 och ersatte då lagarna om allmän sjukförsäkring, om moderskaps- hjälp, om folkpensionering, om barnpensioner, om särskilda barnbidrag samt om försäkring för allmän tilläggspension. Den första mer genomgripande ändringen i lagen om allmän för- säkring genomfördes efter proposition 1966:113 med förslag om förbättrad sjukpenningförsäkring. Ändringen innebar att sjukpenningbeloppen höjdes och sjukpenningskalan byggdes ut. Dess- utom slopades de tidigare reglerna om karenstid. 3.4Sjukpenninggrundande inkomst införs (1974) Frågan om hur sjukpenningens storlek skulle räknas fram kom att omprövas och i betänkandet Beskattade förmåner vid sjukdom och arbetslöshet m.m. (SOU 1972:60) föreslogs att det gällande klassplaceringssystemet skulle överges. Istället skulle sjuk- penningen knytas direkt till den hos registrerade års- inkomsten utan tillämpning av sjukpenningklasser. Med årsinkomst avsågs den framtida beräknade inkomsten av förvärvsarbete. Sjukpen- ningen skulle grunda sig på inkomster från upp till 7,5 basbelopp. omkonstruerades sjukpenningförsäkringen så att det tidigare systemet med sjukpenningklasser ersattes av en sjukpenning- grundande inkomst (SGI) som direkt anknyter till den inkomst som sjukpenningen skall ersätta. Ersättningsnivåerna höjdes till och sjukpenningen blev skattepliktig och ATP-grundande. 3.5Förändrad kompensation vid korttidssjukdom (1987-12) För att komma tillrätta med brister vad gäller kompensationsnivån inom sjukförsäkringen föreslogs i regeringens proposition 1986/87:69 om förbättrad kompensation vid korttidssjukdom och vid tillfällig vård av barn, ett nytt sätt att beräkna ersättningen i sjukperioden. Sjukpenningen skulle timberäknas och anpas- sas till ordinarie arbetstid. Ersättningen skulle utges enbart för dagar som den försäkrade avstod från förvärvsarbete. Förutom att fastställa en sjukpenninggrundande inkomst, skulle också fast- ställa en årsarbetstid. 42 En historisk tillbakablick Utöver föränd- rat beräkningssätt , gällde också att sjuk- penning kunde utges från och med insjuknandedagen och att halv sjukpenning kunde betalas då en försäkrad på grund av sjukdom var arbetsoförmögen till minst hälften av sin normala arbetstid. 3.6Resor istället för sjukpenning (1991-07) infördes en möjlighet att byta ut sjukpenning mot ersättning för resor till och från arbetet. Syftet var att underlätta åter- gång i arbete i anslutning till ett sjukdomsfall. Innan denna rätt blev lagstiftad hade försök gjorts först i delar av landet och i hela landet. När regeln infördes var det frivilligt för den försäkrade, men är det ensam som har att avgöra om den försäkrade istället för sjukpenning skall få ersättning för merutgifter vid resor till och från arbetet. Den försäk- rades samtycke är inte nödvändigt. Någon regel om resor finns inte i sjuklönelagen, men i proposition 1999/2000:95 föreslås att sådana dagar där den anställde skulle haft rätt till sjuklön, men istället haft kostnader för resor till och från arbetet vilka ersatts av arbetsgivaren, skall anses motsvara sjuklönedagar när sjukperiodens längd fastställs. Denna regel föreslås gälla fr.o.m. . fick 2 893 personer ersättning för arbetsresor istället för sjukpenning.4 3.7Rehabiliteringsreformen (1992) 1985 tillsattes Rehabiliteringsberedningen. Bakgrunden var att de gällande ersättningarna inom den allmänna sjukförsäkringen gav be- gränsade möjligheter till ersättning vid förebyggande åtgärder och rehabiliteringsinsatser. Dessutom fanns det brister i samordningen av olika rehabiliteringsåtgärder. Syftet med beredningens arbete var att ge förslag till en mera aktiv och rehabiliteringsinriktad sjukförsäkring. I och med reformen, , infördes ett nytt kapi- tel i lagen om allmän försäkring, kapitel 22, med regler om rehabilite- ring och rehabiliteringsersättning. Rehabiliteringsersättningen var när den infördes av sjukpenninggrundande inkomst. 4 Källa: RFV En historisk tillbakablick 43 Syftet med rehabiliteringsreformen var att minska ohälsan. Arbets- givaren gavs ett förstahandsansvar för de anställdas rehabilitering, för- säkringskassan fick uppdraget att samordna insatser och den enskilde fick rätt till rehabilitering, men också en skyldighet att medverka. Resultatet av rehabiliteringsreformen har varit föremål för utredning och utreds frågan av Utredningen om den arbetslivsinriktade rehabiliteringen (S 1999:08). 3.8Lagen om sjuklön (1992) som rehabiliteringsreformen infördes trädde också lagen om sjuklön i kraft, . Enligt denna lag skulle arbets- givaren betala ersättning vid sjukdom till de anställda av en sjukperiod. Frågan om sjuklön utreddes och i betän- kandet Beskattade förmåner vid sjukdom och arbetslöshet m.m. (SOU 1972:60) övervägde utredaren om arbetsgivaren skulle kunna betala sjuklön vid kortare fall, då det visat sig att av anställdas sjukfall var avslutade . I betänkandet Sjukersättnings- frågor (SOU 1981:22) skissar kommittén på ett sjuklönesystem med en sjuklöneperiod av , anpassad till faktiskt inkomstbortfall. I betänkandet Några frågor i anslutning till en arbetsgivarperiod inom sjukpenningförsäkringen (SOU 1991:35) utreds frågorna om sjuklönegaranti, likabehandling och rapportering i samband med en sjuklöneperiod. Syftet med införandet av sjuklön var bl.a. att öka arbetsgivarens ansvar för de anställdas arbetsmiljö och hälsa samt att tillförsäkra de anställda en mer rättvis kompensation för inkomstförluster till följd av sjukdom.5 Sjuklönesystemet skulle också vara ett effektivare sätt att administrera den korta sjukfrånvaron. När sjuklönelagen trädde i kraft var sjuk- löneperioden . Skälen till detta var att stärka arbetsgivarnas ansvar för det förebyggande arbetsmiljöarbetet och för tidiga och aktiva rehabilite- ringsinsatser.6 I samband med att sjuklöneperioden förlängdes uppstod en tvist kring frågan om den högre avtalsreglerade ersättning som betalades dag 5Regeringens proposition 1990/91:181, om sjuklön, m.m., s. 27–28. 6Regeringens proposition 1995/96:209, om försäkringsskydd vid sjukdom, m.m., s. 30. 44 En historisk tillbakablick 15 till 28 i sjukperioder skulle kunna betalas även förtsättningsvis. för arbetsmarknadsförsäkringar och Arbetsdom- stolen fann att rätt till ersättning från avtalsförsäkringen respektive kollektivavtalet inte förelåg under den utsträckta sjuklöneperioden. Detta innebar att den totala ersättningen till en anställd sänktes under den förlängda sjuklöneperioden. Då detta inte var regeringens avsikt, föreslogs en återgång till 14 dagars sjuklön.7 blev sjuklöneperioden återigen . I samband med att lagen om sjuklön trädde i kraft infördes också en sjuklönegaranti som innebär att , vid tvist om rätten till sjuklön, kan betala den försäkrade ett skäligt belopp, och sedan kräva arbetsgivaren. Tvisten skall avse om arbetstagarens arbets- förmåga är nedsatt på grund av sjukdom, graden av nedsättning, eller om ett anställningsförhållande gäller. Syftet med bestämmelsen är att bereda ekonomiskt skydd för den enskilde när en tvist uppstår. 1999 fick 25 personer sjuklönegaranti från och har sex personer erhållit sjuklönegaranti.8 För att undvika att personer med hög sjuklighet skulle få svårigheter att få arbete, infördes också 1992 ett särskilt högriskskydd. Arbetsgivaren får då ersättning för sjuklönekostnader från för en anställd som blivit beviljad högriskskydd. När regeln infördes var sjuk- lönen av den lön och andra anställningsförmåner som den anställde gick miste om till följd av sjukdom och därefter . Den som beviljats högriskskydd fick ersättning . Reglerna om högriskskydd har anpassats efter andra regeländringar . Vid karensdagens införande, , kom hög- riskskyddet att omfatta även karensdagen. utökades hög- riskskyddet så att även personer med risk för en eller flera längre sjukperioder kan ansöka om högriskskydd. Dessa personer måste dock själva stå för karensdagen. 7Regeringens proposition 1997/98:1, utgiftsområde 10, s. 14–15. En historisk tillbakablick 45 var cirka 6 800 personer berättigade till särskilt högriskskydd, motsvarande siffra 1993 var 8 800. 66 personer var beviljade det utökade särskilda högriskskyddet och hade antalet ökat till 83 personer.9 3.11Försäkring mot kostnader för sjuklön En frivillig försäkring mot kostnader för sjuklön infördes också 1992 för att skydda de små företagen mot höga sjuklönekostnader. Avgiften för denna har varierat och anpassats efter sjuklöneperiodens längd. är avgiften av arbetsgivarens beräknade sam- manlagda lönekostnader.10 Den beräknade lönesumman får högst beräk- nas vara 130 gånger det för året gällande basbeloppet11, dvs. för när- varande . hade 13.300 företag tecknat försäkringen, 7.800 och omfattas drygt 5 600 företag.12 Försäkringen uppfattas av många företagare vara för dyr. lämnade ett delbetänkande Högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader (SOU 1997:142) med förslag om högkostnadsskydd för småföretag istället för en försäkring. Detta förslag är inte genomfört. infördes också rätten att få sjukpenning för att genomgå medi- cinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som syftar till att före- bygga sjukdom. Frågan hade utretts bl.a. av Rehabiliterings- beredningen, som i betänkandet Tidig och samordnad rehabilitering (SOU 1988:41) konstaterade att ersättning för inkomstbortfall vid före- byggande åtgärder bör utges i samma former som vid sjukdom.13 Samhällets kostnader för förebyggande sjukpenning har sedan den infördes varit mellan ca 50 miljoner och . 1999 betalades i förebyggande sjukpenning, vilket kan jämföras med 24 miljarder för sjukpenning samma år.14 13Rehabiliteringsberedningens betänkande (SOU 1888:41) tidig och samord- nad rehabilitering, s. 328. 46 En historisk tillbakablick 3.13Karensdag och allmänt högriskskydd (1993-04) 1992 utredde en arbetsgrupp inom hur regler om karensdagar skulle kunna införas i sjuklönesystemet. I regeringens proposition 1992/93:31 lades sedan förslag om en karensdag i sjuk- försäkringen. Förslaget motiverades dels av regeringens strävan att åstadkomma en ökad självrisk i sjukförsäkringen, dels av behovet att förstärka statens ekonomi. infördes en karensdag för sjukpenning och sjuk- lön. Ett allmänt högriskskydd infördes som innebär att en försäkrad kan ha högst . Dagarna sam- manräknas för varje arbetsgivare för sig och för sig. En regel om återinsjuknande infördes också, vilken innebär att en ny sjukperiod som börjar från det att en tidigare sjukperiod avslutats skall betraktas som en fortsättning på den tidigare sjukperioden när det gäller karensdag, ersättningens storlek och sjuk- löneperiodens längd. En karensdag infördes också för egenföretagare och inom den frivilliga sjukpenningförsäkringen för de försäkrade som inte väljer en karenstid om 3 eller . Däremot infördes inte någon karensdag vid förebyggande sjukpenning. Nivån på sjukpenning och sjuklön har förändrats . sänktes sjukpennningnivån till 65 pro- cent med ersättning, och i ersätt- ningsperioden. När sjuklönen infördes, var nivån för sjuklön och för de återstående dagarna i sjuklöneperioden. Rehabiliteringsersättning som var av sjukpenninggrundande inkomst när den infördes , sänktes . sänktes nivån på sjukpenning till efter den 365:e dagen i en sjukperiod. Sjukpenningen skulle också betalas med högst av SGI om den försäkrade under de närmast före- gående haft sjukperioder som omfattat sammanlagt . Den som genomgick medicinsk behandling eller medicinsk reha- bilitering kunde ansöka om även efter 365 dagars sjukskriv- En historisk tillbakablick 47 utökades regeln så att även den som väntade på behandling eller rehabilitering kunde få . sänktes ersättningen till för såväl sjuk- penning och sjuklön som rehabiliteringsersättning, för att åter höjas och till från och med i sjukfallet. ändrades också den minsknings- regel som finns i sjukpenningförsäkringen så att kompletterande ersättning får ges av arbetsgivare även efter den utan att sjukpenningen minskas till en sammanlagd nivå om av vad den försäkrade skulle ha haft i lön om han varit i arbete.15 3.15Den fördjupade bedömningen (1995-10) tydliggjordes behovet av att bryta den stigande trenden inom förtidspensioneringen. En interdepartemental arbetsgrupp utarbetade en promemoria med förslag som skulle förtydliga regel- systemet för aktörerna inom socialförsäkringssystemet och förbättra det medicinska underlag som låg till grund för beslut om förtidspension och sjukpenning.16 Bland annat föreslogs att en fördjupad bedömning av rätt till sjukpenning skulle göras senast . Bedöm- ningen skulle utföras av handläggande tjänsteman, en tjänsteman med särskild erfarenhet samt förtroendeläkaren. I proposition 1994/95:147 lades förslag som ledde till att paragrafen om den fördjupade bedömningen fördes in i lagen.17 Enligt denna skall en fördjupad bedömning göras i alla ärenden som varar än . 15AFL 3 kap 4a § 16Ds 1994:91 Rätten till förtidspension och sjukpenning. 17AFL 3 kap. 8a § I uppdraget att utreda sjukförsäkringen ingår att göra en internationell utblick och att redovisa erfarenheter och idéer från andra länder. Utredningen har valt att i delbetänkandet redovisa sjukförsäkringen i . Avsikten är att i slutbetänkandet redovisa erfarenheter från ett antal andra länder av intresse för den svenska sjukförsäkringen. Den norska försäkringen för sjukpenning, rehabilitering och för- tidspension administreras och organiseras inom ramen för en offentlig och obligatorisk socialförsäkring. Ansvarig försäkringsmyndighet är Trygdekontoret. Det finns stora likheter mellan och vad gäller regelverk för sjukförsäkring och sjukförsäkringens utveckling. Precis som i har sjukskrivningarna ökat och en utredning är tillsatt för att förklara sjukförsäkringens ökade kostnader. 4.1Aktuell lagstiftning1 () Huvudregeln är att alla som är bosatta eller arbetar i omfattas av den norska försäkringen. Vid utlandsresa än fortsätter försäkringen att gälla. Många av försäkringens ersättningar fastställs i förhållande till ett basbelopp (grunnbeløp G). Detta regleras av Stor- tinget en eller i överensstämmelse med den allmänna intäktsnivån. Genomsnittligt basbelopp var och gällande basbelopp var . 1 Källa: Det norske trygdesystemet, Det Konglige Sosial- og Helsedeparte- mentet.