sou · GOB349d11 · 2001-01-01 00:00:00 — - , professor idéhistoria, , samtalsledare - , professor i teoretisk fysik , professor i klinisk immunologi Vad är kunskap? talas det om det livslånga lärandet, om att kunskap snabbt förändras. I det sammanhanget behöver vi försvara en traditionell syn på kunskap, inte minst när det gäller högskoleutbildningen. Det handlar om en träning i förmågan att abstrahera, att försöka nna samband, att kunna använda teorier, att kunna akademisera och resonera kring mycket komplicerade frågor. Det behövs en diskussion som mer koncentrerar sig på vilka verktyg människor behöver i ett samhälle som förändras rasande snabbt. Orden uttalades av utbildningsminister , en av deltagarna i ett samtal om kunskap som ägde rum på Bok- och biblioteksmässan i . Samtalet leddes av professor . Förutom deltog , professor i teoretisk fysik, , professor i klinisk immunologi, , sjukgymnast samt , musikvetare, konsert- pianist och före detta rektor för . I samtalet skärskådas de ord som man brukar använda för att ringa in begreppet kunskap. Samtalsdeltagarna vill komma fram till ett sätt att tala om kunskap som präglas av både mångsidighet (det nns olika slags kunskaper) och tillräcklig stringens (kunskap är inte vad som helst). Varje kunskapsområde är sammansatt och många områden har era olika slags utövare (vetenskapen har sina specialister, sin intresserade allmänhet och sina avnämare, konsten har sina utövare, sina kritiker och sin publik osv). Att kunskap tar tid är en annan viktig aspekt som berörs. Slutligen tangeras två stora ämnen: kunskap och makt, och kunskapens kommersialisering. M I L L E N N I E K O M M I T T É N – Vad jag förstår är det tre ting som utmärker kunskapen, säger . Det första är sammanhang. När man stöter på något nytt i ett område som man någorlunda behärskar så kan man sätta in det i ett begripligt och fruktbart sammanhang. Det andra är kritik. Man kan avgöra om det nya är håll- bart eller måste förkastas eller modieras. Det tredje är förmågan att använda kunskapen på ett rimligt sätt. Jag talar inte då enbart om den rena nyttan – ofta får man ett intryck av att den bara består av kronor och ören – utan att man över huvud taget gör någonting vettigt, någonting fruktbart av den, också för andra människor. Vetandet växer med svindlande hastighet. Men det inte bara växer – det förändras också, fortsätter han. Gårdagens sanning är inte dagens. I synnerhet naturvetenskaperna avkastar en ständigt växande ström av artiklar och rapporter. Det är inte längre meningsfullt att söka valla in denna störtod i tryckta biblio- graer; bara med elektroniska hjälpmedel går det fortfarande att nödtorftigt över- blicka vad som offentliggörs. Och den diskussion som denna väldiga litteratur griper in i är av färskt datum. Artiklar vars teser åberopas eller bestrids är på sin höjd gammal. säger att bara i hans ämne (klinisk immunologi) kommer det ny kunskap med mer än tusen sidor . – Det här är helt omöjligt att härbärgera. Därför måste man försöka speciali- sera sig, och om vi är många så kan vi ändå skapa en bild av ämnet. Mycket är väldigt användbart och går ofta att direkt omsätta i sjukvård som förändrar människans situation. Alla vaccinerna kommer t ex från den här typen av kunskap. Förändringarna märks också på ett mer handgripligt sätt i vissa typer av utbildningar, fortsätter . Vad de tekniska högskolorna lärde ut t ex om datorer är inte längre tillämpligt . Den färdigutbildade måste lära sig nytt, ibland återförpassad till en tillfälligt uppriggad skolbänk. Den vackra metaforen det livslånga lärandet får i sådana sammanhang en ny innebörd. Andra slags förändringar har mindre sitt ursprung i vetenskapen och tekniken än i samhället. En socialarbetare måste ständigt lära sig nya regler och bestäm- melser för sin verksamhet, en lärare försöker hålla jämna steg med oavlåtligt förändrade studieplaner och direktiv. För ekonomerna syns världen än mer rast- löst föränderlig. Noteringar skiftar från stund till stund. Den evärdliga visdomen från i går måste korrigeras än en gång. På en rad områden förefaller alltså förändringstakten enorm, kunskapen är inte hållbarare än yoghurten. Men är verkligen all kunskap så obeständig? M I L L E N N I E K O M M I T T É N Med kan man fortfarande identiera de esta svenska växtarter. Anledningen är enkel. Arterna har inte förändrats märkbart . Det är den verklighet som människorna i grunden kan påverka som ständigt byter skepnad. De nya örter som kommit till har människor fört in. De som försvunnit har människor utplånat. Både inom naturen och inom den människoskapade världen nns grund- läggande kunskaper som lever ett långt liv. De fyra enkla räknesätten har följt oss i årtusenden och det är svårt att tänka sig en framtid utan dem så länge människosläktet över huvud existerar. Konsten att lösa differentialekvationer är drygt och fungerar . gravitationsteori har över- trumfats av men i de esta situationer står sig beräkningar gott. teori har kompletterats och korrigerats efter hand men selektions- principen är fortfarande central. För historiker gäller vissa källkritiska regler, uppställda för länge sedan och förnade efter hand men användbara på varje historiskt problem. T o m de rastlösa ekonomerna utgår från idéer som utveck- lats redan i of Nations . Hur snabb den tekniska utvecklingen än må vara på vissa områden, nns det även där stabilare insikter som präntas in i den blivande ingenjören. Det handlar om ett slags rotkunskaper, som utgör en förutsättning för de esta detaljkunskaper. Rotkunskaper förändras också, det kommer till nya, andra visar sig ohållbara eller snarare otillräckliga; vissa förändras snabbare, andra långsammare. Men de nns där, äldre eller nyare, och ger varje kunskapsmassa ett inre sammanhang. –Den som säger att kunskapen är en färskvara har inte rotkunskaperna iåtanke utan snarare det lövverk som träden fäller varje höst, menar . I varje slags utbildning är rotkunskaperna väsentliga, inte de snabbt föränder- liga detaljerna. Ett sådant påstående har inte med det konservativa stridsropet back to basics att göra. Det är alltså inte förknippat med föreställningen att det nns en uppsättning discipliner som innehåller vissa grundfakta som varje god elev bör behärska. Snarare är det tanken att varje utbildning bör lägga huvudvikten vid sådant som kan ge orientering även där så många fakta förändras oavlåtligt. M I L L E N N I E K O M M I T T É N ger exempel från musikvärlden. Han menar man behöver motverka de nyliberala strömningar som inte förstår att en långsiktig och fördjupad kultur kräver samhällets ideologiska och ekonomiska stöd. – Varje samhälle med en fungerande infrastruktur har en stabil musiktradition som förändras i takt med nya tänkesätt och levnadsvillkor. Musiken är en del av den förändrade världsbilden. En förutsättning för att man ska kunna uppleva detta på ett riktigt sätt är ett utbildningssystem inom eller utanför skolan, där alla ges möjlighet att utöva musik, sång och dans på ett eller annat sätt, i musikskola eller på eget initiativ i musikhus av skilda slag. Utifrån en bred bas utvecklas sedan specialister. I vissa samhällssystem, som vårt eget, är utbildningen lång och krävande, oavsett om det rör sig om en violinist som eftersträvar en plats i en orkester, en rockartist med ambition att leva som musiker eller en dansbandsartist som strävar efter mer än en lokal arbets- marknad. Fattas denna bas av allmänt musicerande så blir dagens massmediala utbud passivt och helt beroende av gällande trender på musikmarknaden. Jag såg en artikel i tidningen, säger , där man hävdade att kommu- nala inte hade någonting med framgångarna på populärmusik- området att göra. Men det stämmer inte. Jag var i Gammelstan och tittade på när de gjorde populärmusik, och det var ganska intressant. Det kommer in massor med demoband från musikintresserade, man lyssnar på dem och letar efter någon som man känner har det. Det behöver inte vara någon som kan spela och sjunga speciellt bra, det xar man med datorn sedan. Men vad som behövs är studiomusiker som gör musik av det här. Och dessa är utbildade på kommunala musikskolor och musikhögskolor. Även om någon kanske har det behövs också en bas av kunnande, konstaterar han. KUNSKAP ÄR INTE INFORMATION De som hävdar att kunskap numera är en färskvara har inte reekterat över vidden i kunskapsbegreppet, fortsätter . I stället ser de kunskap som i princip liktydig med information, alltså identisk med allt det som slungas emot oss – upplysningar, nyheter och kommentarer om allt och ingenting. Men det nns en viktig skillnad mellan kunskap och information. Information existerar oberoende av om någon uppmärksammar den eller inte. Information är formad av någon annan, vi möter den som något redan färdigpaketerat. Information blir kunskap först om vi tar ställning till den, accepterar eller för- kastar den, alltså utsätter den för kritik, och sätter in den i ett för oss begripligt sammanhang. Sammanhang och kritik är all kunskaps grundstenar. M I L L E N N I E K O M M I T T É N I början av ett sådant här samtal är det intressant att titta närmare på orden för kunskap, för att ringa in kunskapsbegreppet. Genom detta kan vi kanske se att kunskap präglas både av en viss mångsidighet (det nns olika slags kunskaper) och av tillräcklig stringens (kunskap är inte vad som helst). Varje kunskaps- område är dessutom sammansatt och har många era olika slags utövare (vetenskapen har sina specialister, sin intresserade allmänhet och sina avnämare, konsten har sina utövare, sina kritiker och sin publik osv. KUNNA , KÄNNA OCH VETA Vi säger kunskap på svenska. Det har med kunna att göra. Kunskap är kunnande. På danska säger man kendskab, på tyska Erkenntnis, på engelska knowledge – samtliga härstammande från det som på svenska heter känna. Men kunna och känna, dessa båda basord för liv och levande, är nära släkt i germanska språk. Det märks också på svenska. Jag känner till hur man gör, säger man och avslöjar därmed sin kunskap på området. Kunnandet och kännandet sig ännu långt från lärda abstraktioner. Snarare kan man se framför sig grottmänniskan – vår avlägsne anfader för trettio eller – som trevar sig fram i halvdunklet, sniffande efter lockande eller främmande lukter och med ögon och öron på helspänn. Kunskap är en grundläggande kategori för mänskligt liv, inte något som enbart präglar tiden kring . Ordet kunskap rymmer den intressanta bestämningen -skap. Enligt språkhistorikerna ska denna ändelse sannolikt ha med skapande att göra. Tar man denna innebörd på allvar, kan man säga att det är jag själv som genom min läroprocess frambringar min kunskap. I samband med ordet kunskap, använder vi ofta ett annat ord: vetande. Vetandet är däremot resultatet av läroprocessen, och det kan mätas och jämföras med annat vetande. På det sättet blir det möjligt att skilja mellan orden kunskap och vetande. Det vanliga språkbruket är visserligen betydligt mer svävande och mång- skiftande än så. Men en tydlig distinktion bringar en viss klarhet och reda i sammanhangen, och den öppnar också vägen för ett intressant sätt att bruka ordet vetenskap. Vetenskapen, som vi numera fattar den, innebär väsentligen frambringandet av nytt vetande. Det bör vara möjligt att reservera ordet för själva detta fram- bringande, denna verksamhet. Vetenskap åstadkommer nytt vetande som kan M I L L E N N I E K O M M I T T É N lagras och ligga till grund för ny vetenskap. Själva ordet vetande, så brukat, kommer ganska nära ordet information. – Vad är då, , information? Med information menas med ord det meningsfulla innehåll som överförs vid kommunikation i olika former. Det står vidare: Information kan uppfattas som en viss mängd fakta, upplysningar eller underrättelser, och det görs en distinktion mellan objektiv information och subjektiv, dvs sådan information som brukas i syfte att övertala eller påverka människor (t ex genom reklamen). I samma artikel hävdas det att det är svårt att skilja information från kunskap – men det är just den skillnaden som jag hävdar är avgörande, säger . Information är utan tvivel en väsentlig del av materialet för vår kunskap. Kanske gäller det t o m all kunskap, även om inslaget av nödvändig information inte är överväldigande när det gäller vissa utpräglat praktiska verksamheter (som att slå med lie, karda ull eller baka bröd). Men det nns, har jag redan påstått, en intressant skillnad mellan kunskap och information. Lite naivt kan man säga att kunskapen till skillnad från informationen också har en insida. Kunskapen är en relation mellan ett subjekt och ett objekt, mellan en människa och något hon känner till, och inte bara ett objekt som informationen. HUR SER KUNSKAP UT ? Som ordet här används är kunskap alltså något som människor tillägnar sig. Kunskaper kräver inlärning, formell eller informell, och träning. Den är målin- riktad. Syftet kan vara allvar eller lek, att bygga upp något eller att förstöra något (det nns krigsskolor runt om i världen). Människor tillägnar sig kunskap för att inse och förstå vissa förhållanden eller för att utföra vissa uppgifter. Kunskaper är, brukar man säga, antingen teoretiska (de gäller insikter och för- ståelse) eller praktiska (de har med utförandet att skaffa). I själva verket är gränslinjen mellan teoretiska och praktiska kunskaper svår att dra: det nns knappast en verksamhet som förutsätter någon som helst kunskap som inte innehåller moment av insikt, och säkert inte någon teoretisk verksamhet som inte innebär utförande av något slag. Däremot är det självklart att det nns olika proportioner av teoretisk och praktisk kunskap inom olika yrkesområden. OLIKA TYPER AV KUNNANDE Det är lätt att urskilja ett stort antal olika kunskapsområden. Några kanske vi inte ens förknippar med kunskap: t ex politiken. Men även politiker måste för sitt värv skaffa sig en hel del insikter. Det gäller de sakfrågor som han eller hon M I L L E N N I E K O M M I T T É N ska ta ställning till. Det gäller också kännedom om själva det politiska spelet, både dess formella regler och den betydligt mer svårfångade typ av kunskap som på tyska kallas Fingerspitzgefühl, ngertoppskänsla, alltså känslan för vad som är genomförbart, hur man ska kunna övertyga andra, inte minst sina väljare, och hur ett beslut ska kunna förverkligas. För det tredje måste politiker också veta något om de politiska alternativ som nns i form av mer eller mindre klart utmejslade ideologier, där värderingar, verklighetspåståenden och normer sig i ett intrikat samspel. På samma sätt behöver en konstnär olika typer av kunnande – det gäller tekniken, det gäller en viss, mer eller mindre omfattande kännedom om tradi- tioner och stilar, och det gäller något mer svårfångat, en förmåga att förverkliga sina avsikter i konstverket och där uttrycka sig på ett sätt som är tillgängligt åtminstone för kännaren. Läkaren, sjuksköterskan eller sjukgymnasten är alla i behov av såväl en upp- sättning teoretiska verktyg, ett praktiskt kunnande och återigen en mer subtil färdighet som kommer till uttryck i mötet med patienter. kan intyga att det stämmer. – Som sjukgymnast behöver man mycket teori, man behöver bred baskun- skap inom anatomi, fysiologi, psykologi och neurologi. Förutom denna teori och baskunskap behöver man praktisk erfarenhet. Man behöver praktiskt kunna klara av en undersökning av vissa leder för att bedöma hur man ska behandla en patient. Man behöver också ganska stor kunskap i att kunna för- stå hur kroppen reagerar när man doserar övning och träning. Den här kun- skapen kan man delvis läsa sig till, men den kräver också erfarenhet, man måste integrera baskunskapen med klinisk erfarenhet. Men det här räcker inte. Jag måste även kunna involvera och få information från patienten, för att inte bara behandla ett knä utan ge individen en bra och effektiv behandling. Det här är viktigt då vi pratar om utbildning inom sjukvården . Vi lägger mycket tid på baskunskapen, vi behöver kunna mycket, vi håller mycket på med vetenskaplig forskning. Men vi får inte glömma att vi även måste ha klinisk erfarenhet. Jag föreläser på sjukgymnastutbildningen och det är väl ansett. Jag får bra betalt om jag föreläser . Har jag däremot en elev får jag ingen – eller minimal – ekonomisk kompensation. Jag är rädd att den praktiska erfarenheten försvinner, att man glömmer den. Se på sjukgymnasten forskning, den är sensationell och diskuteras mycket. Hon har faktiskt frågat patienterna hur de mår. M I L L E N N I E K O M M I T T É N objektiva tester – i det här fallet handlar det om knäpatienter – och säger att knäet ser bra ut. Men när frågade patienterna hur de upplevde knäet och hur deras livskvalitet var, stämde det inte överens med den objektiva upp- fattningen. Vi får inte glömma individen bara för att forskningen säger hur många procent som blir bra och hur många som är dåliga, menar . Forskningen ger oss sällan kunskap om hur varje enskild patient reagerar. –Kanske tillhör detta kunskaperna som man inte kan se ger pengar, kunska- per som man tycker att man kan rationalisera bort, säger . Att lära in nya i jobbet, som du talar om, det tycker man kanske att man kan hoppa över. Risken nns då att vi får den här väldigt instrumentella, maskinella synen på människor och på kunskap. –Det är ofta svårt med samhällsdebatt, inikar . När man ändrar en aning på tyngdpunkten i debatten, så välter ofta hela samhälls- debatten. Ta t ex vår högskoleutbildning. Vad har vi satsat på i tjugo – trettio år Samhällsvetenskap i mycket stor utsträckning och också humaniora, men vi har hållit tillbaka mycket av de krav som nns i samhället på natur- vetenskap och teknik. ser vi att det ju också är viktigt och ville låta det spela en viktig roll när vi bygger ut. Då händer det som så ofta händer i diskussioner, då får jag frågan om det är helt värdelöst med humaniora och samhällsvetenskap. Nej, det är det inte, men vi måste ju också ta med andra viktiga sektorer. –Det som jag ser som en framtid är att man skulle göra överklivningar mellan olika områden, säger , för jag tror att gränsdragningarna som vi annars gör kan vara felaktigt styrande. Vi har fått indelningen från den gamla latinskolan ; antingen naturvetenskap eller humaniora eller samhällsvetenskaper. Egentligen är det viktigt att nna de här kombinationerna. Faran med all den här nya kunskapen, menar , är att man ökar längden på utbildningen eller tar bort någon kunskap. I är utbildningen för sjukgymnaster fyra till . Jag är rädd att det man tar bort är baskunskaperna, samt ämnen som sociologi, psykologi och beteendevetenskap som är tänkta som en hjälp i arbetet med olika individer. –Jag skulle vilja använda ditt exempel, med läkaren som bara tittade på knäet, säger . Det är tyvärr ett exempel på att medicinarutbildningen inte har insett att man måste ha med en humanistisk sida. Inte förrän ganska har det lyckats oss att få in etik i läkarutbildningen. M I L L E N N I E K O M M I T T É N I KONTAKT MED MÅNGA KUNSKAPSOMRÅDEN I de esta yrken måste sålunda utövaren besitta en rad olika kompetenser, mer eller mindre lätta att precisera och förverkliga i en formell utbildning, fortsätter Sven- . Många verksamhetsområden kan rymma era olika grupper av spe- cialister men också amatörer eller på annat sätt aktiva. Politikern får samsas med statsvetaren och den politiske kommentatorn på politikens fält, var och en med sin speciella infallsvinkel och uppgift, och därutanför nns i en demokrati alla de med- borgare som är mer eller mindre aktiva, mer eller mindre kunniga men som alla har sin rösträtt med vad den åtminstone enligt idealet förutsätter av politiska insikter. På motsvarande sätt har konsten både sina utforskare och sina kritiker, sina amatörer och sin publik. Inom sjukvården nns det inte bara administratörer och politiker att ta hänsyn till utan också charlataner och kvacksalvare. Framför allt nns det alla de potentiella eller verkliga patienterna med sina förväntningar och farhågor, insikter och fördomar. I själva verket kommer varje människa i kontakt med många kunskapsområden utöver sin specialitet. Läkaren kan vara konstälskare och politiskt aktiv, och politikern kan ha snart sagt vilken yrkesbakgrund som helst. Så långt talar vi om en värld som har en viss stabilitet. Politikens, konstens och inte minst medicinens villkor förändras ofta drastiskt; men en politiker kan hänga med så länge partikamraterna och väljarna vill det och den egna orken finns kvar, en konstnär som kan överleva med sin konst fortsätter sitt verk, och medicinens huvudpersoner brukar för det mesta stanna kvar i sin verksamhet, om har pengar nog för det. FRAMTIDENS KUNSKAPS - OCH YRKESVÄRLD Den bild om samtidens och framtidens kunskaps- och yrkesvärld som brukar målas upp i kunskapskonsulternas värld är bra mycket rastlösare. Där måste alla vara beredda att snabbt bryta upp och söka sig nya vägar, där är djärvheten främsta dygd, och där betyder livslångt lärande inte längre en samman- hängande bildningsprocess utan en svit av korta utbildningar och tillfälliga anställningar. Denna bild av rastlöshet, osäkerhet och nya möjligheter är inte tagen ur luften – men för hur många gäller den? Och innebär denna våldsamma förändringstakt också att människors kunskaper ständigt blir passé och de tvingas lära sig allting nytt? menar att kunskap och kultur är viktiga i sig, för livskvaliteten, och att man måste argumentera särskilt för detta. Han ger ett exempel: M I L L E N N I E K O M M I T T É N – När statsministern gick ut och aviserade eventuell skattelättnad, gick beställ- ningarna på Volvobilar med läderklädsel upp med en gång. Däremot tror jag inte att köerna till blev särskilt mycket längre, inte heller till teatrarna. Det nns ett slags konsumism inbyggt i systemet. Det faller tillbaka på oss som sysslar med kulturförmedling, vi har inte riktigt lyckats tala om hur viktigt kultur är för livskvaliteten. – Jag tror att det här är ett stort kunskapsproblem, säger . Vi använder sostikerade metoder och undersökningar världen över för att lura oss själva på vad som är värdefullt och vad som är värdelöst. frågar sig om det över huvud taget går att kvantiera något sådant som livskvalitet. När man försöker göra det, ställs man inför ett olösligt lososkt dilemma. HUR LÄR VI ? Enligt specialisterna börjar vi vårt lärande redan i moderlivet, berättar . Var och en kan se att ett litet barn ständigt lär sig nytt. Hela människans liv är ett oavlåtligt, mer eller mindre framgångsrikt försök att orientera sig, göra sig hemmastadd, begripa, behärska. När något fullständigt oväntat inträffar kullkastas inte allt man tidigare lärt sig. Sammanhanget förändras bara en smula; och snart glider det så häpnadsväckande in i den bakgrund där allt det vi förväntar oss och nner troligt dväljs. Människor har en förmåga att integrera nyheter i sin tidigare erfarenhetsvärld. Vi är alla och alltid indragna i en process av livslångt lärande, vare sig vi vill eller inte. Däremot kan denna process gestaltas på olika sätt. Den kan framstå som en meningsfull rad etapper där vi blir klokare för varje nytt skede. Den kan också vara som en färd utan styrsel. Den förra kallas av hävd en bildningsprocess. Föreställning om kunskapen främst som en tillfällighetsartikel, som man snabbt måste tillägna sig och lika snabbt göra sig av med, stämmer illa med den faktiska tid som varje verklig läroprocess kräver. säger att det nns insikter som kan vara viktiga för stunden men som saknar all varaktighet. Det är inte bara meningslöst utan dumt att pränta in väderleksrapporter eller börsnoteringar i minnet. Men detta rubbar inte det faktum att varje läroprocess innebär en integration av något nytt i något redan givet. Det givna framstår ofta som en rutin som inte kräver någon efter- tanke. I varje yrke, i varje verksamhet, lär man sig efter hand att utföra mängder M I L L E N N I E K O M M I T T É N av åtgärder, beräkningar och slutsatser utan betänketid.