sou · GOB399d4 · 2001-01-01 00:00:00 — Denna bestämmelse skall inte på något sätt på- verka parternas rätt att återta ett mål. 21 I fråga om en domares möjlighet att avsäga sig ett mål hänvisas till princip V (punkt 3 c). Princip II Domarnas auktoritet 22 För att trygga att en domare visas tillbörlig respekt och att förhand- lingarna löper effektivt och smidigt, måste alla som berörs av en sak (parter, vittnen, sakkunniga och andra) åtlyda domaren i enlighet med de nationella bestämmelserna. Även statliga organ och deras företrädare måste åtlyda domaren. 23 En domare skall ha tillräckliga maktmedel och befogenheter för att upprätthålla ordningen i domstolen. Så länge domarna har dessa maktmedel, är de ansvariga för att förhindra att det uppstår situatio- ner som hotar deras oberoende. 24 Som exempel kan nämnas vissa medlemsstaters regler om dom- stolstrots. Det kan även vara bra om säkerhetspersonal finns till- gänglig vid domstolsförhandlingar för att omhänderta personer som stör ordningen. Princip III Ändamålsenliga arbetsförhållanden 25 Ändamålsenliga arbetsförhållanden är en särskilt viktig aspekt av de åtgärder som syftar till att förbättra domstolarnas effektivitet och rättvisa. Sådana arbetsförhållanden som domare är berättigade till betingas nämligen av deras befogenheter och av det oberoende de förväntas ha. 26 Följande åtgärder bidrar till att domare får de arbetsförhållanden som behövs för att de skall kunna arbeta effektivt. 27 Det är nödvändigt att tillräckligt antal domare rekryteras för att und- vika alltför stor arbetsbelastning och för att trygga att redan på- började mål och ärenden kan slutföras inom rimlig tid, oberoende av deras antal och omfattning (se punkt 1 a). Länderna kan vilja över- väga att låta en domare ensam avgöra mål i första instans.3 28 För att tillse att lagen tillämpas på ett riktigt sätt räcker det inte att bara kräva att domare i urvalsstadiet har de lämpliga kvalifikatio- nerna; de måste också få lämplig utbildning före utnämningen och under karriären. Det är medlemsstaternas sak att bestämma vad en sådan utbildning skall innehålla, låt vara att rekommendationen föreslår några områden där utbildning är viktig. I vissa fall kan ut- bildningen före utnämning vara mindre omfattande, exempelvis där det nationella systemet medger att tidigare praktiserande advokater utnämns till domare. Under sin karriär måste domarna få en utbild- ning som gör det möjligt för dem att följa med viktig ny utveckling såsom de senaste tankelinjerna i lagstiftning och praxis, sociala ut- vecklingstendenser och relevant litteratur om aktuella frågor och problem. 29 Status och ersättning är viktiga faktorer som är bestämmande för ändamålsenliga arbetsförhållanden (se punkt 1 b). Domarnas ställ- ning bör motsvara yrkets värdighet och ersättningen bör utgöra till- räcklig kompensation för deras ansvarsbörda. Dessa faktorer är av grundläggande betydelse för domarnas oberoende, särskilt att vikten av deras roll som domare erkänns och gestaltas i form av vederbör- lig respekt och tillräcklig ekonomisk ersättning. 30 Punkt 1 b hänger nära samman med hänvisningen i princip I till alla beslut om domares yrkesliv, vilket naturligtvis omfattar deras status och ersättning. 31 Domstolsavgörandenas kvalitet beror främst på domarnas kvalitet och skicklighet. Vissa medlemsstater har stora svårigheter med att locka de bästa juristerna till domaryrket och att hålla dem kvar där. Konkurrensen med den privata sektorn är stor därför att denna er- bjuder mer lockande karriärmöjligheter. Punkt 1 c syftar därför till att uppmuntra medlemsstaterna att bemöda sig om att tillgodose att sådana jurister kan se fram emot en framgångsrik karriär som domare. Därför måste medlemsstaterna förbättra karriärmöjlighe- terna, tillgodose verkliga befordringsmöjligheter och höja ersätt- ningen. 32 Domare kan också arbeta effektivare och avgöra sina mål snabbare om de biträds av tillräcklig personal och har ändamålsenliga hjälp- medel (se punkt 1 d). För att tillse att domstolarna och deras arkiv sköts bättre, måste man ställa modern kontorsutrustning och data- stöd till deras förfogande. 33 För att lätta domarnas arbetsbörda så att de skall kunna ägna sig åt att avgöra mål, är det slutligen viktigt att avlasta dem från alla icke- judiciella uppgifter som kan tilldelas andra (se punkt 1 f). Domare är vanligen inte själva bemyndigade att delegera vissa uppgifter till andra, utan det är lagen i vid mening som ger bemyndigande till överföring av icke-dömande uppgifter.4 34 Delegering får emellertid inte göras på ett sådant sätt att domarnas judiciella oberoende sätts i fråga. Domaruppgifterna bör naturligtvis fortfarande ligga inom domarnas uteslutande kompetens. 35 En sista aspekt som har att göra med arbetsförhållandena är domar- nas fysiska säkerhet (se punkt 2). Medlemsstaterna bör förse domarna med tillräckliga resurser för att trygga deras personliga säkerhet. Skydd behövs särskilt för domare som handlägger brott- mål, men kan också behövas för domare som handlägger civilmål eller ekonomiska mål. Att ha säkerhetsvakter i domstolslokalen och polisskydd för domare som är utsatta för allvarligt menade hot är åt- gärder som kan övervägas. 36 Enligt denna princip får domare rätt att gemensamt vidta åtgärder för att säkerställa sitt oberoende som yrkesmän och tillvarata sina intressen. I detta syfte skall det stå domare fritt att bilda samman- slutningar, vilkas verksamhet är begränsad till att värna domaryrkets oberoende och intressen. Sådana sammanslutningar får exempelvis delta i löneförhandlingar med justitieministeriet och bidra till utbildning av domare. Sammanslutningarna kan antingen agera ensamma eller tillsammans med andra organ. 37 I vissa medlemsstater deltar enheter inom domstolsväsendet eller justitieministeriet i domstolarnas förvaltning. måste naturligtvis också alltid grundas på respekt för domarnas obe- roende. Princip V Domarnas ansvar 38 Den oberoende uppgift som tillkommer domarna är att trygga alla enskildas rättigheter och friheter inom ramen för deras skyldighet att skipa rättvisa (se punkt 1). Domaren är skyldig att värna den enskildes rättigheter och friheter. Denna skyldighet bör inte endast ses som en plikt att värna endast de rättigheter som anges i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter: skyldigheten sträcker sig längre än så, fast det är svårt att ange dess omfattning i exakta termer. Denna skyldighet hör ihop med skyddet av demokratin och rättsstatsprincipen och med värnet mot förtryck och en totalitär stat som det uttrycks i stadga. 39 Denna princip gäller domarnas ansvar och täcker förhållandet mellan deras skyldigheter och befogenheter. Domarna bör ha till- räckliga befogenheter för att de skall tillförsäkras fullständigt obero- ende vid fullgörandet av sina uppgifter. Domarna är skyldiga att ut- öva givna befogenheter (se punkt 2). 40 Domarna bör förses med ändamålsenliga arbetsförhållanden så att de kan utföra sina skyldigheter (se princip III). Det skall råda jäm- vikt mellan domarnas rätt till godtagbara arbetsförhållanden och deras skyldighet att göra bruk av de resurser som ställts till deras förfogande; men avsaknaden av godtagbara arbetsförhållanden får inte utgöra ett skäl till att underlåta att utöva det domaransvar som avses i punkt 3. 41 I punkt 3 anges flera typer av ansvar som lagts på domarna. a)Först och främst är domarna skyldiga att handla oberoende i alla mål och ärenden och utan hänsyn till yttre inflytande. Detta gäller inte i de fall en lägre domstol är bunden av en högre dom- stol med avseende på en rättsfråga. b)Oberoende domare skall fälla opartiska avgöranden grundade endast på en bedömning av omständigheterna och deras tolkning av lagen. Stycke 3 b hänvisar uttryckligen till rättviseprincipen och till parternas rättigheter som de anges i Europeiska konven- tionen om mänskliga rättigheter, särskilt i konventionens artikel 6.1, vari anges att var och en skall vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. c)Domare är skyldiga att avgöra mål och ärenden som tilldelats dem. Denna skyldighet har sin motsvarighet i princip I punkt 2 f. Om en sak inte kan fråntas en domare av det vederbörliga orga- net utan giltig anledning, skall domaren inte ha rätt att själv av- säga sig den utan giltig anledning. Om det föreligger giltig an- ledning, skall domaren däremot vara skyldig att avsäga sig en sak. Detta dubbla krav bidrar till att garantera domarnas obero- ende. Detta ansvar är särskilt tillämpligt i de situationer då en domare avsäger sig en sak bara därför att den dom som måste avkunnas skulle kunna vara impopulär fast den är berättigad. En domare kan dock förklara sig vara jävig om det föreligger intres- sekonflikt eller det finns någon annan giltig anledning. En giltig anledning kan vara definierad i lag eller genom praxis. Andra giltiga anledningar kan vara allvarliga hälsoproblem eller rättvisans intresse. Detta begrepp är svårt att definiera men sammanhänger i viss mån med principen att rättvisa icke endast skall skipas, det måste även synas att så sker. Om ett mål exem- pelvis berör en domares granne och domaren inte känner denne, föreligger ingen intressekonflikt. Men domaren kan ändå anse att han bör avsäga sig målet i rättvisans intresse för att inte en skugga av tvivel skall falla över domstolens opartiskhet. d)En domare är också skyldig att i rättvisans intresse ge parterna en opartisk förklaring av de processuella frågorna i vissa mål. Särskilt behöver parter som inte företräds av advokat förklaringar om rättsliga förhållanden. Domaren är därför skyldig att tillse att parterna är tillräckligt informerade för att kunna förstå vad som försiggår i rättegången. e)Domarnas ansvar att uppmuntra parterna att, där så är lämpligt, göra upp i godo understryker betydelsen av deras förlikande roll för rättskipningens effektivitet. Dessutom är det en naturlig upp- gift för en domare att söka åstadkomma en förlikning mellan parterna: förhandling är bättre än strid. En domare måste natur- ligtvis handla med takt och omdöme och så att hans opartiskhet inte ifrågasätts. f)I syfte att garantera rättskipningens effektivitet och rättvisa måste domaren vidare ange klara och uttömmande skäl för sina domar, vilka i största möjliga mån bör vara begripliga för parterna. Domarna bör försöka undvika svåra ord, om det finns mera vanliga synonymer liksom citat på främmande språk, om det finns en motsvarighet på landets språk. Skyldigheten att ange motiv är dock inte absolut. I somliga länder behöver motiv inte anges i vissa typer av mål, exempelvis vid tredskodom eller domar som grundas på svarandens medgivande (), i de fall en jury har prövat ett mål, i ärenden som gäller provisoriska åtgärder () eller där en högre domstol inte vidtar någon ändring i en lägre domstols beslut (). Vanligen är sådana situationer som avviker från huvudprincipen definierade i lag eller åtminstone förankrade i etablerad domstols- praxis. g)Som en motprestation till staternas skyldighet att sörja för lämp- lig utbildning av domare före deras utnämning och under deras karriär (princip III punkt 1 a) bör domare delta i den utbildning som krävs för att de effektivt och på ett riktigt sätt skall kunna fullgöra sina åligganden. Om medlemsstaterna tillhandahåller utbildningsmöjligheter, bör domarna också utnyttja dem. Detta ansvar gäller särskilt kravet att hålla sig informerad om utveck- lingen i fråga om lagstiftning och praxis. Princip VI Underlåtenhet att utföra åligganden och disciplinbrott 42 Denna sista princip ålägger domarna skyldighet att utöva sina befo- genheter och sitt ansvar. I likhet med andra företrädare för stats- makterna är domarna föremål för kontroll av att de uppfyller denna skyldighet. 43 Om en domare inte fullgör sina skyldigheter på ett effektivt och riktigt sätt, måste lämpliga åtgärder vidtagas. Sådana åtgärder kan exempelvis, beroende på staternas rättsliga traditioner, innefatta att domare skiljs från mål, förflyttning av domare till andra dömande uppgifter inom domstolen, ekonomisk påföljd såsom avdrag på lönen eller tillfällig avstängning (se punkt 1 i denna princip). Det behöver inte sägas att sådana åtgärder endast får vidtas i undantagsfall för att värna om rättvisans oberoende. Det är medlemsstaternas sak att bestämma vilket organ som skall vara det rätta för att övervaka domarnas verksamhet. Detta är anledningen till att rekommendationen i punkt 3 endast kräver att medlemsstaterna skall överväga att inrätta ett särskilt behörigt organ. Detta organs beslut bör kunna överklagas inför domstol. Organet i fråga skulle kunna vara en rättslig myndighet, men andra organ, såsom exempelvis justitieministeriet, skulle kunna fullgöra denna uppgift i vissa medlemsstater. Alla övervakningsorganets åtgärder måste grundas på respekt för domarnas oberoende. Exempelvis bör inte ett departement, under förevändning att utöva sin övervakningsfunktion, tillåtas att skilja ett mål från en domare, vars beslut troligen inte kommer att stämma överens med regeringens önskemål. Men om en domare har en avsevärd eftersläpning i sina uppgifter, får domstolspresidenten, en högre judiciell myndighet eller besluta att företa en undersökning om skälen för detta. I sådana fall påverkar inte kravet på rättvisans effektivitet domarens oberoende. 44 Om en domare påstås ha gjort sig skyldig till disciplinbrott i enlighet med nationell lagstiftning, är det av största vikt att åtgärder mot honom respekterar hans oberoende och att den behöriga domstolen eller det behöriga organet är oberoende och opartiska. I vissa medlemsstater ställs domare som misstänks för disciplinbrott inför en domstol bestående av domare eller av domare och andra personer som inte tillhör domstolsväsendet. Andra medlemsstater saknar särskilda disciplinära domstolar eller tribunaler. Den enda disciplinära påföljden i sådana länder är entledigande. I vissa länder är endast landets parlament berättigat att skilja domare i högre domstolar från deras ämbeten. Den omständighet att den tribunal som genomför det disciplinära förfarandet inte lyder under domarnas jurisdiktion eller är föremål för något inflytande av domare behöver inte vålla svårigheter, om tribunalens eller organets oberoende och förfarandets opartiskhet respekteras. 45 Punkt 2 behandlar de olika omständigheter under vilka domare kan skiljas från sitt ämbete före pensionsåldern. 46 Principen om ordinarie domares oavsättlighet syftar till att garantera deras oberoende och att säkerställa att ordinarie domare inte skall kunna skiljas från sitt ämbete utan giltiga skäl innan de uppnår ordi- narie pensionsålder. Emellertid garanterar vissa medlemsstater inte att domare är oavsättliga fram till pensionsåldern. Detta gäller i de fall domare antingen måste omväljas eller genomgå en prövotid vid början av sin ämbetsutövning, de kan entledigas. 47 Begreppet giltig anledning täcker sådana fall som innefattar dis- ciplinbrott eller bristande förmåga. Det är självklart att en domare i förfaranden som gäller entledigande skall åtnjuta samma rättigheter och rättsliga garantier som de övriga parterna i en tvist. Jämför också FN:s grundläggande principer för domstolsväsendets obero- ende.5 1Se rekommendation R(87)18 om förenkling av rättegång i brottmål. 2I punkt 10 i FN:s grundprinciper om domstolsväsendets oberoende heter det att: Personer som utvalts till domartjänst skall vara kända för integritet och skicklighet och ha lämplig utbildning eller lämpliga kvalifikationer i juridik. I alla metoder för urval av domare skall finnas en garanti mot tillsättning av domare på olämpliga grunder. Vid urval av domare får ingen diskriminering göras mot en person på grund av rastillhörighet, hudfärg, kön, trosuppfattning, politiska eller andra åsikter, nationellt eller socialt ursprung, egendom, födelse eller samhällsställning, med undantag för att kravet på att en kandidat till en domarbefattning måste vara medborgare i vederbörande land inte skall betraktas som diskriminering. 3I punkt V i ministerrådets rekommendation R(86)12 om åtgärder för att motverka och minska alltför stor arbetsbelastning i domstolar anges följande: Om det inte är gjort, göra det till en allmän regel att låta en ensam domare i första instans avgöra alla lämpliga mål. 4Se även ministerrådets rekommendation R(86)12 om åtgärder för att motverka och minska alltför stor arbetsbelastning inom domstolarna, särskilt dess bilaga (exempel på icke dömande uppgifter som domare i vissa länder skulle kunna avlastas i enlighet med de särskilda förhållandena i varje land). 5I punkt 19 i FN:s grundprinciper anges följande: Alla förfaranden som gäller disciplinära frågor, tillfällig avstängning eller entledigande skall avgöras i enlighet med de upprättade normerna för rättegångsförfaranden. Översättning av Europeisk stadga om regler för domarnas rättsställning Europeisk stadga om regler för domarnas rättsställning med förklarande bakgrundspromemoria Den verksamhet som pågår i med att organisera domstolsväsendet i ett demokratiskt land som följer rätts- statsprincipen har lett till att skilda aspekter av domarnas rättsliga ställ- ning har behandlats vid ett antal möten. Dessa möten har ägnats domarnas rekrytering, utbildning, befordran och åligganden samt den disciplinära ordning som skall gälla för dem. Antalet möten ökade till följd av de djupgående förändring- arna i . 1997 framväxte tanken att nyttiggöra resultaten av arbetet och dis- kussionerna genom att göra dem synligare och, framför allt, att ge en ny impuls åt det fortlöpande arbetet med att förbättra domstolsväsendet som en grundläggande beståndsdel i en rättsstat. Behovet av en europeisk stadga om regler för domarnas rättsställ- ning bekräftades efter ett första multilateralt möte i , som ägnades åt domarnas ställning i . Deltagarna i detta möte kom från 13 väst-, central- och östeuropeiska länder, Euro- peiska domarförbundet (, EAJ) och av domare för demokrati och frihet (for Democracy and Freedom, MEDEL). De ut- talade en önskan att skall tillhandahålla den ram och det stöd som behövs för att utforma en sådan stadga. Med dessa slutsatser som stöd gav rättsdirektoratet tre sakkunniga från , och i uppdrag att utforma ett för- slag till stadga. Förslaget utformades och framlades för deltagarna vid ett andra multilateralt möte, också det i , . Efter tre dagars överläggningar antogs texten enhälligt, sedan förslaget hade förbättrats med ett antal ändringar. Värdet av stadgan ligger inte i någon formell status, vilket den i själva verket inte har, utan i den vikt och styrka som dess upphovsmän har velat ge den. En grundlig kännedom om stadgan och en vid sprid- ning av den är avgörande för att dess syften skall uppnås. Stadgan riktar sig till domare, advokater, politiker, ja, i vidare mening till alla som är angelägna om ett lagbundet samhällsskick och om demokrati. EUROPEISK STADGA OM REGLER FÖR DOMARNAS Deltagarna i det multilaterala mötet om regler för domarnas rättsställ- ning i , som anordnades av , som är medvetna om att det i artikel 6 i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna stadgas att var och en skall vara berättigad till en rättvis och offentlig för- handling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk dom- stol, som upprättats enligt lag, som är medvetna om grundläggande principer för domstolsväsendets oberoende, som antogs av Förenta nationer- nas generalförsamling , som hänvisar till rekommendation R(94)12 av minis- terråd till medlemsstaterna om domarnas oberoende, skicklighet och roll och som ansluter sig till de mål som däri anges, som är angelägna om att se ett mer effektivt främjande av det obero- ende domstolsväsende som erfordras för att stärka rättssäkerheten och värna den personliga friheten i en demokratisk stat, som är medvetna om nödvändigheten att bestämmelser som syftar till att säkerställa de bästa garantierna för domarnas skicklighet, oberoende och opartiskhet anges i ett formellt instrument som riktar sig till samtliga europeiska stater, som önskar se att reglerna för domarnas rättsställning i skilda euro- peiska stater beaktar dessa bestämmelser så att den bästa garanti- nivån säkerställs på ett påtagligt sätt, har antagit denna europeiska stadga om regler för domarnas rätts- ställning. 1.1Reglerna för domarnas rättsställning syftar till att säkerställa den skicklighet, det oberoende och den opartiskhet som var och en har rätt att begära av en domstol och en domare som anförtrotts skyddet av enskildas rättigheter. Reglerna utesluter varje bestämmelse och förfarande som kan rubba förtroendet för en domares skicklighet, oberoende och opartiskhet. Stadgan om- fattar bestämmelser ägnade att garantera att dessa syften uppnås. Dess bestämmelser syftar till att stärka dessa garantier i skilda europeiska länder. De får inte föranleda ändringar i nationella bestämmelser som kan inkräkta på den rättssäkerhet som redan har uppnåtts. 1.2I varje europeisk stat kommer de grundläggande principerna för reglerna för domarnas rättsställning till uttryck i nationella lag- regler på högsta nivå och själva reglerna i föreskrifter som ges åtminstone i allmän lag. 1.3I fråga om varje avgörande som rör domarnas urval, rekrytering, utnämning, befordran och avgång innehåller reglerna bestäm- melser om medverkan av ett organ som är oberoende av den verkställande och den lagstiftande makten och i vilket minst hälften av ledamöterna är domare, som valts av sina kollegor på ett sätt som tillförsäkrar vidast möjliga deltagande av domar- kåren. 1.4Reglerna ger varje domare som anser att hans eller hennes rättigheter enligt reglerna, eller, mer allmänt, vederbörandes oberoende, eller rättssäkerheten, på något som helst sätt har äventyrats eller kränkts, rätt att klaga hos ett sådant oberoende organ. Detta organ skall ha tillgång till effektiva medel för att avhjälpa missförhållanden eller ge förslag till det. 1.5En domare måste vid fullgörandet av sina åligganden vara till- gänglig, visa hänsyn för den enskilde och vaka över att upprätt- hålla den stora skicklighet som varje avgörande i en sak fortlö- pande kräver – avgöranden av vilka garantin för den enskildes rätt beror – och att iaktta tystnadsplikt med avseende på uppgifter som han eller hon i förtroende får reda på under förfarandets gång. 1.6Staten är skyldig att tillse att domarna har tillgång till vad som behövs för att utföra sina åligganden på ett tillfredsställande sätt och särskilt för att handlägga mål och ärenden inom skälig tid. 1.7Yrkessammanslutningar, bildade av domare och som är öppna för alla domare, kan i hög grad bidra till att värna de rättigheter för domare som anges i dessa sammanslutningars stadgar, sär- skilt gentemot myndigheter och organ som deltar i beslut som berör domare. 1.8Domarna skall genom sina företrädare och yrkessammanslut- ningar höras i ärenden som rör domstolarnas förvaltning, anslag av medel till deras verksamhet och anslagens fördelning natio- nellt och lokalt. Domarna skall likaledes höras om förslag till ändring av deras statuter och om fastställande av deras ersättning och sociala förmåner. 2Urval, rekrytering och grundutbildning 2.1Reglernas bestämmelser om urval och rekrytering av domare – som skall handhas av ett oberoende organ eller en oberoende nämnd – skall grunda valet av kandidater på deras förmåga att fritt och opartiskt bedöma de rättsfrågor som föreläggs dem och att tillämpa lagen på dem med respekt för enskilda personers värdighet. Reglerna tillåter inte att en kandidat utesluts på grund av sitt kön eller sin etniska eller sociala tillhörighet, sina filoso- fiska eller politiska åsikter eller sin religiösa övertygelse. 2.2Reglerna anger vilka villkor som, med krav på utbildning eller tidigare erfarenhet, skall garantera de färdigheter som särskilt fordras för att utföra en domares åligganden.