sou · GOB326d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Förutsättningen för ett sådant beslut är att domstolen finner det sannolikt att körkortet kommer att återkallas. Det interimistiska beslutet kan överklagas. 6Internationella konventioner och EG-rätt De svenska reglerna om körkortsingripande måste givetvis stå i överensstämmelse med internationella åtaganden. Det är dessutom angeläget att de är utformade med hänsyn till det framtida arbetet inom EU. Nedan lämnas därför en redogörelse för relevanta regelverk. ratificerade den av utarbetade (SÖ 1952:35). Konventionen innehåller dels bestämmelser om grundläggande civila och politiska rättigheter, dels regler om ett institutionellt kontrollsystem. Av intresse i förevarande sammanhang är konventionens bestämmelser om rätten till domstols- prövning och garantier i domstolsförfarandet, vilka återfinns i artikel 6. Till har elva s.k. tilläggsprotokoll öppnats för undertecknande. Av särskilt intresse i detta sammanhang är protokoll nr 7 av , vilket behandlar vissa straffrättsliga frågor. undertecknade protokollet och deponerade sin ratifikation (SÖ 1985:70). Det sjunde tilläggsprotokollet trädde 1988. Inledningsvis finns anledning att kort redogöra för Europakonven- tionens ställning i svensk rätt. gällde att konventionen inte var direkt tillämplig i vårt land. Svensk lagstiftning skulle visserligen så långt det var möjligt tolkas så att den överensstämde med åtaganden enligt konventionen, men vid en konflikt mellan en svensk rättsregel och innehållet i konventionen skulle svensk rätt tillämpas. Gav en svensk rättsregel däremot utrymme för flera möjliga tolkningar, kunde domstolar eller förvaltningsmyndigheter använda sig av som ett medel för att tolka svensk rätt. 112 Internationella konventioner och EG-rätt möjligt att göra en tolkning som innebar att svensk rätt inte stred mot konventionen. ställning i svensk rätt stärktes då lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna trädde i kraft. Lagen innebär att har inkorporerats i svensk lag. I lagen slås fast att konventionen skall gälla som lag här i landet. Detsamma gäller de tilläggsprotokoll som har ratificerats av . För att markera betydelse har i regerings- formen införts en bestämmelse (2 kap. 23 §) som stadgar att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. Bestämmelsen innebär att domstolar och förvaltningsmyndigheter med stöd av lagprövningsregeln i 11 kap. 14 § RF kan underlåta att tillämpa en inhemsk föreskrift som är uppenbart oförenlig med . har således inkorporerats i svensk rätt genom vanlig lag. Bestämmelsen i 2 kap. 23 § RF innebär inte att konventio- nen har erhållit grundlags status eller att det har tillskapats någon särskild nivå i normhierarkin åt . Härav följer att lagkonkurrens kan uppkomma, då en inhemsk lagregel står i konflikt med utan att vara uppenbart oförenlig med den. Enligt förarbetena till lag om inkorporering av Europakonven- tionen får eventuella konflikter mellan konventionen och annan lag lösas av domstolar och förvaltningsmyndigheter med hjälp av sedvan- liga lagtolknings- och rättstillämpningsmetoder (se prop. 1993/94:117 s. 37 f.). Artikel 6 behandlar rätten till domstolsprövning. I artikeln anges dessutom vilka rättssäkerhetsgarantier som skall gälla under prövning- en i domstol. Artikel 6 har i sin svenska översättning fått följande lydelse. 1.Var och en skall, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. Domen skall avkunnas offentligt, men pressen och allmänheten får utestängas från förhandlingen eller en del därav av hänsyn till Internationella konventioner och EG-rätt 113 den allmänna moralen, den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ett demokratiskt samhälle, eller då minderårigas intressen eller skyddet för parternas privatliv så kräver eller, i den mån domstolen finner det strängt nödvändigt, under särskilda omständigheter när offentlighet skulle skada rättvisans intresse. 2.Var och en som blivit anklagad för brott skall betraktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts. 3.Var och en som blivit anklagad för brott har följande minimirättig- heter: a)att utan dröjsmål, på ett språk som han förstår och i detalj, underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom, b)att få tillräcklig tid och möjlighet att förbereda sitt försvar, c)att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde som han själv utsett eller att, när han saknar tillräckliga medel för att betala ett rättegångsbiträde, erhålla ett sådant utan kostnad, om rättvisans intresse så fordrar, d)att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom samt att själv få vittnen inkallade och förhörda under samma förhållanden som vittnen åberopade mot honom, e)att utan kostnad bistås av tolk, om han inte förstår eller talar det språk som begagnas i domstolen. Av ordalydelsen i artikel 6 framgår att det ställs krav på konventions- staterna i fråga om domstolsprövning vid prövningen av civila rättigheter och skyldigheter liksom vid prövningen av anklagelser för brott. Syftet är att säkerställa dels att den enskilde kan få frågor av detta slag prövade i domstol, dels att prövningen sker med beaktande av vissa rättssäkerhetsgarantier. Den närmare innebörden av artikel 6 skall behandlas i det följande. Inledningsvis kan nämnas att har slagit fast att artikel 6 skall tolkas extensivt och med beaktande av bestämmelsens syften. I målet Delcourt mot uttalade domstolen följande: In a democratic society within the meaning of the Convention, the right to a fair administration of holds such a prominent place that a restrictive interpretation of Article 6(1) would not correspond to the aim and the purpose of that provision. 114 Internationella konventioner och EG-rätt Av artikel 6 följer att var och en är berättigad att få en prövning i domstol av såväl sina civila rättigheter och skyldigheter som av de anklagelser för brott som riktas mot honom. har uttalat att begreppet domstol inte skall tolkas så att det endast inbegriper domstolar i egentlig mening och av det slag som traditionellt ingår i ett lands domstolsorganisation. Begreppet har ansetts tillämpligt även på exempelvis medicinsk besvärsnämnd, av förvärvstillstånd och olika slags disciplinnämnder. har slagit fast att beslut som fattas av myndighe- ter, vilka själva inte uppfyller kraven i artikel 6, måste kunna bli föremål för kontroll av ett judiciellt organ med full domsrätt. Det innebär bl.a. att det judiciella organet utan begränsningar skall kunna ändra de beslut som blir föremål för prövning. Ett exempel på det nu sagda är målet Belilos mot . Klaganden hade dömts av ett slags polisdomstol till böter. fann att polisdomstolen inte uppfyllde de krav som ställs i artikel 6 på domstolar. Polisdomstolens avgöranden kunde visserligen överklagas till en kantonal domstol, men denna kunde pröva endast lagligheten i polisdomstolens beslut. fann därför att hade brutit mot artikel 6 i . Tvister om civila rättigheter och skyldigheter Av artikel 6 framgår att var och en skall ha rätt att få sina civila rättig- heter och skyldigheter prövade i domstol. Begreppet civila rättigheter och skyldigheter har inte sällan givit upphov till tolkningssvårigheter. Till följd av olikheter mellan konventionsstaternas rättssystem har det varit omöjligt att låta tolkningen utgå från en allmänt accepterad distinktion mellan civilrätt och offentlig rätt. har därför slagit fast att begreppet skall ges en självständig och allmängiltig tolkning vid tillämpningen av . Avgörande för tolkningen är inte hur en viss rättighet eller skyldighet klassificeras i den nationella rätten. Av större betydelse är dess materiella innehåll. Begreppet civila rättigheter och skyldigheter har fått en vidsträckt innebörd vid tillämpningen av artikel 6. Det omfattar varje förfarande i vilket utgången är avgörande för rättigheter och skyldigheter av privat natur. Som ett karakteristiskt exempel kan nämnas tvister om fordringar av det slag som handläggs som tvistemål vid svensk domstol. Familje- rättsliga tvister är ett annat typexempel. Internationella konventioner och EG-rätt 115 Även tvister om civila rättigheter eller skyldigheter mellan enskilda och myndigheter omfattas av artikel 6. Det är därvid av mindre betydel- se vilket slags nationell lag som reglerar frågan och vilket slags myndighet som skall pröva den. Artikel 6 har ansetts tillämplig på offentligrättsliga relationer mellan den enskilde och staten av det slag som normalt handläggs av förvaltningsmyndighet. Det har exempelvis gällt frågor om tillstånd till förvärv av fast egendom, byggnadstillstånd eller frågor om expropriationstillstånd. Av intresse i sammanhanget är ståndpunkt i mål som har gällt rätten att bedriva viss ekonomisk verksamhet eller att erhålla ett myndighetstillstånd av något slag som är av betydelse för att bedriva sådan verksamhet. Domstolen har i flera sådana mål funnit att artikel 6 varit tillämplig. Som exempel kan nämnas målet Pudas mot om återkallelse av trafiktillstånd och målet mot om återkallelse av tillstånd att på en restaurang servera alkoholdrycker. Även begreppet anklagelse för brott har givit upphov till tolknings- svårigheter på grund av skillnader mellan konventionsstaternas nationella rättsordningar. Begreppet skall tolkas självständigt precis som begreppet civila rättigheter och skyldigheter. Med anklagelse för brott avses de straffprocessuella förfaranden som syftar till att avgöra huruvida en anklagad person är skyldig till brott samt i förekommande fall till att bestämma påföljd för brottet. Däremot omfattas inte andra straffrättsliga förfaranden som exempelvis häktning eller husrannsakan. Med brott avses till en början handlingar som omfattas av den nationella straffrättsliga lagstiftningen, men artikeln kan vara tillämplig även i andra situationer. har slagit fast att konventionsstaterna inte utan vidare kan utesluta tillämpligheten av artikel 6, genom att exempelvis klassificera en klandervärd handling som disciplinär förseelse i stället för som brott. har lagt fast vissa kriterier för prövningen av frågan huruvida en handling som inte omfattas av den nationella straffrätten likväl skall anses utgöra brott i konventionens mening. Prövningen skall utgå från hur handlingen klassificeras i den nationella rättsordningen. Därjämte skall ytterligare två kriterier beaktas. Det första är gärningens art. Av särskild betydelse är därvidlag om handlingen kan begås av vem som helst, så att lagstiftaren har infört ett allmänt förbud som gäller för alla, eller om det är fråga om en överträdelse mot en förhållningsregel som riktar sig till en viss 116 Internationella konventioner och EG-rätt Att det är fråga om den förstnämnda typen av handling talar för att den skall anses som brott i konventionens mening. Det andra kriteriet som skall beaktas är den sanktion som kan utdömas. Därvid är såväl sanktionens beskaffenhet som dess stränghet av intresse. En frihetsberövande påföljd medför i allmänhet att handlingen hänförs under artikel 6. Typiska disciplinstraff som suspension och varning talar i motsatt riktning. Frågan om en viss handling utgör brott i konventionens mening uppkommer ibland när en konventionsstat tillämpar ett förenklat förfarande. Så kan vara fallet när vissa förseelser har avkriminaliserats, så att de t.ex. föranleder ett slags administrativ eller disciplinär sanktion i stället för straff. har prövat hur just sådana sanktioner förhåller sig till artkel 6. Några av dessa avgöranden skall behandlas i det följande. I målet Bendenoun mot prövade huruvida skattetillägg kunde anses som anklagelse för brott i den mening som avses i artikel 6. Bendenoun och hans företag hade genom ett administrativt förfarande påförts skattetillägg. Bendenoun över- klagade besluten till domstol, men utan framgång. I sitt klagomål till gjorde han bl.a. gällande att han under domstols- förfarandet inte fick del av samtliga handlingar i ärendet, vilket utgjorde ett brott mot artikel 6 i . bestred att artikel 6 var tillämplig och gjorde därvid gällande bl.a. att förfaran- det med skattetillägg inte utgjorde en anklagelse för brott. framhöll därvid att fransk rätt klassificerar skattetillägg som en skattesanktion och inte som en straffsanktion. framhöll vidare att anklagelsen mot Bendenoun avsåg en skatteöverträdelse och inte ett brott samt att skattetillägget påförts av skattemyndighet under tillsyn av administrativa domstolar. – framhöll att de av framförda argumenten inte saknade betydelse för frågan om tillämpligheten av artikel 6, men att även andra omständigheter därvid måste beaktas. Den nationella bestämmelsen om skattetillägg omfattade alla medborgare i deras egenskap av skattebetalare. Skattetillägg utgör, enligt domstolen, i grund och botten ett straff, vilket påförs med stöd av en regel vars syfte är att såväl avskräcka som bestraffa. Ifrågavarande skattetillägg uppgick till ett betydande belopp och kunde omvandlas till fängelse om det inte betalades. Vid en samlad bedömning fann att omständigheterna talade för att det var fråga om anklagelse för brott och att artikel 6 därmed var tillämplig. meddelade dom i målet Malige mot , vilken är av särskilt intresse i sammanhanget. Målet gällde bl.a. om ett körkortsingripande kan anses utgöra en Internationella konventioner och EG-rätt 117 påföljd i den mening som avses i artikel 6. Fransk rätt innehåller ett slags pricksystem för körkortsingripande. Varje körkort tilldelas vid utfärdandet tolv poäng. Gör sig körkortshavaren sedan skyldig till trafikbrott, kan ett poängavdrag ske. Handläggningen av poängavdraget sker i administrativ ordning, efter det att det straffrättsliga ansvaret har fastställts genom lagakraftvunnen dom eller motsvarande. Poängavdra- get beslutas i ett automatiserat förfarande, vilket handhas av det franska inrikesministeriet. Malige hade fällts till ansvar för hastighetsöverträdelse (på 110-väg). Saken prövades i en s.k. polisdomstol (tribunal de ) och sedermera också i appellationsdomstol (cour d´ appel). Påföljden bestämdes till böter och Malige ålades dessutom körförbud av . I brottmålet invände Malige bl.a. att det franska poängsystemet var olagligt och att det stred mot artikel 6 i , eftersom beslut om poängavdrag inte kan överprövas av domstol. Det bör anmärkas att Malige vid tiden för dom inte hade underrättats om något poängavdrag för det ifrågavarande trafikbrottet. Malige klagade och gjorde inför gällande att reglerna för poängavdrag strider mot artikel 6:1 i konventionen på grund av det automatiska förfarandet utan möjlighet att överklaga till domstol. prövade om poängavdraget var att anse som en påföljd, så att artikel 6:1 var tillämplig. Prövningen utgick från de kriterier som nämns ovan. Domstolen tog fasta på att den förseelse som föranlett avdraget var av straffrättslig art. Poängavdraget var visserli- gen enligt fransk rätt en rent administrativ åtgärd, men följden kunde i förlängningen bli indragning av körkortet. Poängavdraget hade därför, enligt domstolen, inte bara en preventiv verkan utan också en bestraffande och avskräckande funktion. Enligt kan ett poängavdrag därför betraktas som ett tilläggsstraff, med följd att artikel 6 i konventionen är tillämplig. konstaterade att Malige hade haft möjlighet att inför två domstolar framföra alla de argument som han fann påkallade för sitt försvar. Han hade dessutom varit medveten om att en fällande dom skulle leda till poängavdrag. fann därför att kraven i artikel 6 var tillgodosedda genom den domstols- prövning som föregick den fällande domen och att konventionen inte kunde anses kräva ytterligare domstolsprövning avseende poängavdra- get. Det var dessutom möjligt att i förvaltningsdomstol få prövat om den administrativa myndigheten hade fattat sitt beslut enligt lagenlig procedur. slutsats blev därför att artikel 6 inte hade kränkts. 118 Internationella konventioner och EG-rätt har relativt prövat ett mål, som gällde ett interimistiskt beslut om körkortsingripande. meddelade domstolen dom i målet Escoubet mot . Domstolen prövade bl.a. om ett interimistiskt beslut om indragning av körkort kunde anses utgöra en anklagelse för brott av det slag som avses i artikel 6. Bakgrunden var att en belgisk åklagare hade dragit in Escoubets körkort genom ett interimistiskt beslut, på grund av misstanke om trafiknykterhetsbrott (alkohol per liter blod). Escoubet återfick sitt körkort . Han dömdes sedermera för bl.a. olika trafikbrott till 11 250 BEF i böter. Dessutom ålades han körförbud . Escoubet klagade vid över att han inte hade haft möjlighet att hos domstol begära omprövning av åklagarens beslut om indragning av körkortet. Han gjorde gällande att avsaknaden av en sådan möjlighet stred mot bl.a. artikel 6:1. invände att artikel 6 inte var tillämplig, då interimistiska beslut av ifrågavarande slag utgör en trafiksäkerhetsåtgärd, vilka handläggs i administrativ ordning. När det gällde frågan om tillämpligheten av artikel 6:1 erinrade om sin tidigare praxis vid tolkningen av begreppet anklagelse för brott, enligt vilken denna fråga skall avgöras med hänsyn till den juridiska karaktären av åtgärden i fråga enligt nationell rätt, åtgärdens allmänna karaktär och strängheten i den sanktion som kunnat komma i fråga. konstaterade därvid att interimistiska beslut av ifrågavarande slag enligt belgisk rätt inte är en straffrättslig sanktion utan en trafiksäkerhetsåtgärd, vilken syftar till att få bort potentiellt farliga förare från trafiken. Det var dessutom fråga om en provisorisk åtgärd, som vidtogs innan åtal hade väckts och artikel 6 är i princip inte tillämplig på interimistiska åtgärder som vidtas under förundersökningen. konstaterade vidare att interimistiska beslut om körkortsindragning i normala fall kan gälla under enligt belgisk rätt och att de skiljer sig från slutliga beslut om indragning av körkort, som kan dömas ut som ett tilläggsstraff inom ramen för straffprocessen. Mot denna bakgrund fann domstolen att det interimistiska beslutet om körkortsindragning inte kunde ses som ett beslut rörande en anklagelse för brott. Enligt domstolen hade Escoubet inte heller anfört några omständigheter som visade att det var fråga om ett avgörande om hans civila rättigheter. Slutsatsen blev därför att artikel 6:1 inte var tillämplig. Det kan anmärkas att domstolen inte var enig i sin bedömning. I sammanhanget kan även dom i målet Öztürk mot nämnas. Domstolen uttalade vissa allmänna ståndpunkter beträffande tillämpligheten av artikel 6. Enligt domstolen har flera konventionsstater i olika avseenden avkriminalise- Internationella konventioner och EG-rätt 119 rat gärningar som tidigare utgjorde brott. Domstolen framhöll att den inte hade några invändningar mot denna utveckling, men att den inte fick innebära att konventionsstaterna begränsar tillämpningen av bl.a. artikel 6. betonade därvid att frågan om tillämplig- heten av konventionsbestämmelserna inte får underkastas konventions- staternas eget avgörande. En sådan ordning skulle, enligt domstolen, strida mot syften. Avslutningsvis bör nämnas att artikel 6 inte med nödvändighet hindrar att ett förenklat förfarande tillämpas när det är fråga om anklagelse för brott. Förutsättningen är dock att den som åläggs ett straff genom exempelvis ett strafföreläggande kan få saken prövad av domstol med beaktande av de rättssäkerhetsgarantier som skyddas av artikel 6. Andra rättssäkerhetsgarantier i artikel 6 Utöver rätten att få sin sak prövad i domstol innehåller artikel 6 en rad rättssäkerhetsgarantier till skydd för den enskilde under domstols- förfarandet. Av intresse i förevarande sammanhang är följande regler. Enligt huvudregeln i artikel 6 skall rättegången vara offentlig. Undantag från kravet på offentlighet får ske endast med hänvisning till vissa särskilt angivna intressen i ett demokratiskt samhälle, som t.ex. allmän ordning och nationell säkerhet. Även om rättegången helt eller delvis hålls inom stängda dörrar skall domen alltid avkunnas offentligt. Att rättegången som huvudregel skall vara offentlig anses innebära att förfarandet skall vara muntligt. Alla mål behöver dock inte avgöras efter ett muntligt förfarande. Den anklagade kan avstå från denna rättighet genom att exempelvis skriva på ett strafföreläggande. Vidare ställs krav på att rättegången skall hållas inom skälig tid. Bestämmelsen är tillämplig på alla parter och den syftar till att skydda dem mot alltför långsam handläggning. En grundläggande processuell garanti i artikel 6 avser rätten till en rättvis rättegång. Varje part skall få möjlighet att på ett uttömmande sätt lägga fram sin sak inför domstolen och domstolsförfarandet måste uppfylla högt ställda krav på rättssäkerhet och rättvisa. Ett viktigt krav gäller att parterna skall vara likställda i processen. Det gäller såväl i tvistemål som i brottmål, där den tilltalade skall ha samma möjligheter som åklagaren att lägga fram sin sak inför domstolen. Förfarandet skall dessutom vara kontradiktoriskt, vilket innebär att domstolen inte till nackdel för en enskild part får grunda sitt avgörande på bevisning eller information som parten inte har fått del av eller inte fått tillfälle att bemöta. 120 Internationella konventioner och EG-rätt Artikel 6 slår fast den grundläggande principen att den som anklagas för brott skall betraktas som oskyldig till dess att hans skuld lagligen har fastställts. Stadgandet innebär bl.a. att domstolen inte från början skall vara övertygad om eller utgå från att den tilltalade har begått den gärning som han anklagas för. Det är åklagaren som skall bära bevisbördan i skuldfrågan och varje tvivel skall verka till den anklagades fördel. 6.1.3Artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet Vid upprättandet av utlämnades vissa straffrätts- liga frågor, vilka i stället behandlas i det sjunde tilläggsprotokollet. I protokollet finns tio artiklar. Fem av dem (artiklarna 1–5) kompletterar med nya rättigheter. Återstående artiklar är av teknisk natur. Enligt artikel 7 skall de nya bestämmelserna betraktas som tilläggsartiklar till . I förevarande samman- hang är artikel 4 av särskilt intresse. Den har i svensk översättning fått följande lydelse. 1.Ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan har blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. 2.Bestämmelserna i föregående punkt skall inte utgöra hinder mot att målet tas upp på nytt i enlighet med lagen och rättegångsordningen i den berörda staten, om det föreligger bevis om nya eller nyuppdagade omständigheter eller om ett grovt fel har begåtts i det tidigare rättegångsförfarandet, vilket kan ha påverkat utgången i målet. 3.Avvikelse får inte ske från denna artikel med stöd av artikel 15 i konventionen. Artikel 4 är ett uttryck för principen ne bis in idem. Denna grund- läggande princip inom straffrätten innebär att en person inte får lagföras eller straffas för en och samma sak. Principen har sin grund i den anglosaxiska rättstraditionen och begreppet fair trial. I likhet med övriga bestämmelser till skydd för mänskliga rättigheter avser artikel 4 att skydda den enskildes rättigheter. Det innebär att artikeln inte hindrar ett nytt förfarande som uteslutande kan leda till en förmånligare utgång för den anklagade. Förbudet mot dubbel lagföring och bestraffning i artikel 4 avser endast straffrättsliga förfaranden. Uttrycket i en brottmålsrättegång är en översättning av den engelska formuleringen in criminal Internationella konventioner och EG-rätt 121 Artikel 4 utgör inte något hinder mot att den som har lagförts för brott blir föremål för andra former av ingripanden eller åtgärder på grund av samma gärning.