sou · GOB375 · 2001-01-01 00:00:00 — BK informatie 2000–3, stencil. , >, . , , förf.: in Vorm, s Gravenhage, . Möte med , direktör för , den 1999- 09-07. Holländska ambassaden i har hjälpt till att läsa de holländska texterna och redogöra för innehållet. 80 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv Intresset för hur ting och grafiska bilder kommunicerar är stort. De grafiska designprogram som det holländska postväsendet liksom den holländska , när det gäller mynt och sedlar, har genomfört lyfts ofta fram som föredömen av grafiska designkretsar. Det finns en acceptans för nya formspråk och en utbredd tole- rans för avantgardistiska strömningar i , som i få andra europeiska länder. Landets historia och geografi har spelat en stor roll för detta förhållningssätt. Bristen på råvaror har gjort att man måst utveckla ett okonventionellt och sparsamt tänkande kring material. Bakgrunden som handelsnation har bidragit till förmågan att kommunicera effektivt. Bristen på mark och den spe- cifika och utsatta relationen till havet har, kanske påtagligare här än i andra delar av världen, ökat nödvändigheten av ett ekologiskt tänkande. Det var i som vikten av en ekologisk produktion och av ekologiska analysmodeller för att bedöma design först började prövas. Det är denna holländska modell att analysera och mäta energiåtgång, materialanvändning och tillämpning som börjar läras ut till industridesigner i . På så sätt kan man hävda att bristen på material och behovet att lösa en rad problem har varit en tillgång för den holländska designutvecklingen. De holländska designinstitutionernas rötter Den holländska designpoliken är i mycket en efterkrigsföreteelse. Men liksom i de flesta andra europeiska länder byggdes grunden för dessa insatser genom privata och kollektiva ini- tiativ. En rad föreningar uppstod för att väcka ett intresse hos allmänheten för en konstnärlig och kvalitativ utveck- ling av produkternas gestaltning. Vid det bilda- des föreningen voor Ambachts- en Nijverheidskunst (VANK), för att främja hantverk och konsthantverk, inspirerad av den engelska Arts & Crafts-rörelsen. slöt sig också en rad estetiskt intresserade och idealistiska fabrikanter samman i en förening för konstindustri, för att själva finansiera utställningar Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 81 av förebildligt och vackert formgivna föremål. När det gäller form och design gjordes vissa statliga insatser redan i början av 1920- talet, då Kultur- och och staden grundade ett och konsthantverk (Instituut voor Sier- en Nijverheidskunst). Där bedrevs en rådgivande och dokumenterande verksamhet. Ett tillfälligt, statligt stöd, riktat till de konstnärer och formgivare som inte kunde försörja sig på sitt arbete, inrättades också. tog föreningen ett liknande initiativ för att kunna ge tillfälliga bidrag till konsthantverkare och formgivare. ombildades VANK till en förening för tillämpad konst, Stichting Centraal Adviesbureau voor Gebonden en Industriële Vormgeving (GKf), med statligt stöd. Statens intresse för området förstärktes efter . En plan utformades för en mer permanent och aktiv designpolitik. Orsaken var det akuta behovet av att öka exportintäkterna och höja kvaliteten på de holländska varorna. bildades – med det engelska som före- bild och stött med medel från , Bostads-, plan- och kulturministeriet samt Arbetsmarknads-, hälso-, vård- och väl- färdsministeriet. blev kriti- serat för sin estetisk-pedogogiska verksamhet, något som inte ansågs tillhöra intresseområde. (Istället sat- sade resurser på en sammanslutning av industriföretag, (KIO).) Konsthantverksorganisatio- nen De Stichting Centraal Orgaan voor het Scheppend Ambacht (COSA) existerade mellan åren 1948–1984 och finansierades av . Konstnärer, konsthantverkare och designer i en grupp Det system för att hjälpa konstnärer ekonomiskt som inrättats ersattes med ett statligt stöd kallat BKR, avsett för konstnärer, designer och konsthantverkare. Det bestod av både inköp av nya arbeten och uppdrag till utövarna och garanterade 82 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv därmed att konstnärerna och formgivarna kunde upprätthålla sin verksamhet och överleva på den. omfat- tades 200 till 3 800 personer av detta stöd, finansierat av Närings- och Arbetsmarknadsministerierna. konstaterade man att dessa bidrag egentligen inte främjat en kul- turell utveckling utan mest fungerat som ett socialt understöd. Detta förhållande och det faktum att staten inte längre kunde pla- cera all den konst och det konsthantverk som köpts in ledde till att insatserna successivt upphörde. En stor del av konsten överfördes till de utlåningscentra för konst och konsthant- verk, dvs. artotek, som finns i (se nedan). Vetenskaps-, utbildnings- och kulturministeriet tog över Åren 1987–1988 överfördes 305 miljoner av de cirka 500 miljoner kronor20 – som BKR-insatserna sammanlagt uppgick till – till Väl- färds-, hälso- och kulturministeriet, som införlivade dem i en fond för att förstärka den arkitektur-, design- och konstpolitik man redan bedrev. Resterande belopp fördelades på de tolv distrikten och de fyra största städerna. Pengarna öronmärktes för att finansiera uppdrag till konstnärer och designer. inrättades ett nytt regelverk (), för att hantera det ekonomiska inkomststödet för konstnärer av alla slag – dvs. även konsthantverkare och designer. Stödet fungerar som en slags inkomstgaranti. 20 I avsnittet om har växlingskursen 3.82 använts. Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 83 Design blev ett eget politikområde initierade Vetenskaps-, utbildnings- och kulturministeriet en särskild designpolitik med individuella bidrag till designer, antingen de arbetade som formgivare för industrin eller som konsthantverkare. Till designområdet räknas industridesign, modedesign, inredning, grafisk design, konsthantverk och IT- design. Tillämpningen av ny teknik och det faktum att designkon- sultföretag tenderar att arbeta med många olika slags inriktningar innebär att designer alltmer rör sig över yrkesgränserna. Design urskiljdes som ett eget politikområde åren 1988–1992 med en egen budget. Målet med designpolitiken var – och är så fortfarande – att stödja god kvalitet, att bidra till ett allmänt intresse för design – speciellt för väl formgivna produkter och att främja diskussionen om design och dess processer. presenterades ett politiskt handlingsprogram för design, vilket i linje med rekommendationerna från det holländska , innebar att ett holländskt designinstitut, Het Nederlandse Vormgevingsinstituut (NDI), grundades , som sju andra kompetenscentra för bland annat film, arkitektur, foto, etc. NDI finansieras enligt följande: Från Vetenskaps-, utbildnings- och kulturministeriet tilldelas institutet – ett belopp som garanteras framöver. För olika projekt för de andra ministerierna får man , för projekt för EU får man och från företag får man ytterligare , vilket tillsammans ger en årlig budget på . Byggnaden betalas av Amster- dams stad. NDI skulle ursprungligen ha finansierats av både Vetenskaps-, utbildnings- och kulturministeriet och , men av politiska skäl drog sig det sistnämnda ministeriet tillbaka endast centret skulle öppna. Därför blev Veten- skaps-, utbildnings- och kulturministeriet ensam bidragsgivare och inriktade sig på de kulturella aspekterna på designområdet. Institutet initierar forskning och formulerar alter- framtidsscenarier, när det gäller sociala och tekniska för- 84 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv ändringar som påverkar designområdet. Institutet har cirka elva anställda. Dessutom finns ett trettiotal personer som arbetar på institutet med projekt som drivs och finansieras av andra organi- sationer. uppgifter är att förse intresserade grupper med information med hjälp av ett dokumentationsarkiv och ett bibliotek. Institutet skall organisera seminarier, konferenser för designer och utövare från närliggande yrkesområden, arrangera möten för att informera tillverkare om designens betydelse för produktutveckling. Institutet skall också utveckla och upprätthålla nationella och internationella nätverk som främjar professionalism och samarbeta med andra aktörer genom att bidra till att holländsk design visas på utländska institutioner och museer. Det holländska designinstitutet (NDI) har delat in sina aktiviteter i tre program, ett första för grafisk design, ett andra för industridesign och ett tredje för digitala och interaktiva medier. Framför allt när det gäller det sistnämnda, har institutet varit pådrivande och skapat sig en position som en av de främsta i världen. Institutet fungerar också som rådgivare och övervakare, beträffande de regionala stöden och uppdragen till designer och till olika designprojekt. De ökande regionala aktiviteterna har inte avhållit staten från att utveckla en egen politik för uppdrag, inköp och distribution. är statens verkställande organ fick uppdraget att verkställa den statliga kulturpolitiken, som skall ha en nationell och helst också internationell räckvidd. Stiftelsens ansvarsområde är konst, design och museer. ansvarar för inköp och distribu- tion, både i och utomlands. Till skillnad från Fonden för arkitektur, design och konst (BKVB), som stöder enskilda individer (se nedan), ger bidrag till institutioner. När det gäller museer kan det handla om konserveringsinsatser, samordning av sam- lingar, inköp, undervisningsprojekt och presentationer. Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 85 projekt kan äga rum på olika platser i och inom de områden där det holländska designinstitutet (NDI) har ett övergripande ansvar. Utställningar, tidskrifter och andra publikationer inom design- och konstområdet, samt internationella designaktiviteter ingår också i verksamheten. Projekten skall hålla hög kvalitet och betraktas som betydelse- fulla ur ett nationellt eller internationellt perspektiv. Stiftelsen prioriterar de aktiviteter som annars skulle vara svåra eller omöjliga att genomföra, liksom sådana projekt som ökar möjlig- heterna för samtida holländsk design att visa sig internationellt. Samarbete och utbyte mellan museer prioriteras. Även utländska institutioner som är intresserade av att visa samtida holländsk design och konst kan hos stiftelsen ansöka om bidrag för katalogkostnader, frakt, resor och försäkringar. Bidrag kan också sökas om någon i ett annat land önskar skriva om och publicera något om holländsk design och konst. Precis som man i har givit ekonomiskt statligt stöd till keramikområdet, därför att man anser att keramiken är så intimt förknippad med dansk tradition och identitet, ger i statligt stöd till den holländska föreningen av smyckekonstnärer . Den holländska smyckekonsten har varit internationellt ledande. I finns också några smyckegallerier som stått för utvecklingen av denna konsthantverksart. Likaså betraktas kera- mik och delvis glasformgivning som två områden där Neder- länderna tillhör den internationella täten. Cirka tjugofem anställda arbetar på stiftelsen, därtill kommer ett sextiotal rådgivare. delade ut till design-, konst- och arkitekturområ- det. Ansökningarna brukar vara cirka 800 , varav cirka 500 bifalls. Omkring 150 av dem brukar avse internationella projekt. 86 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv Den holländska fonden för konst, design och arkitektur, Fonds voor Beeldende Kunsten, Vormgeving en Boukunst (BKVB) inrättad , riktar sig till individuella konstnärer, arkitekter och designer och har att dela ut . Själva stipendieverksamheten har stora likheter med svenska Bildkonstnärsfonden. BKVB:s verksamhet är emellertid bredare och till skillnad från Bildkonstnärsfonden sitter konsthistoriker, intendenter och andra teoretiker styrelsen. BKVB:s mål är att utveckla kvaliteten på bland annat design, vilket görs genom individuella stipendier och belöningar. Fonden initierar olika sorters aktiviteter för att uppmuntra den allmänna debatten om design och konst. Den arrangerar utställningar och arbetar för att stärka den holländska konstens och designens ställ- ning internationellt. Målet med arbetsstipendierna och de andra ekonomiska bidragen är att förhindra att inkomstlösa konstnärer, konsthantverkare och designer tvingas ingå i samma grupp som andra bidragssökande och arbetslösa. Avancerade, postakademiska utbildningsprogram ingår också i den holländska designpolitiken. Detta har tagit formen av centra eller verkstäder med olika slags inriktningar. Intressantast ur design- och konsthantverkssynpunkt är Europeiska keramikcentret, Europees Keramisch Werkcentrum, med från staten och , med . Det sistnämnda centret ägnar sig åt bland annat grafisk design. I målsättningen ingår att prioritera hög kvalitet. Häften av de cirka 120 studerande som antas kommer från andra länder. Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 87 Det finns en statligt finansierad materialfond , ur vilken konsthantverkare och formgivare kan låna pengar utan ränta. Stöd för insamling och dokumentation Det holländska arkivet för grafisk design (NAGO) grundades av Vetenskaps-, utbildnings- och kulturministeriet . NAGO samlar ledande designers arkiv och kataloger, etc. och distribuerar dem sedan till relevanta museer och arkivsamlingar. NAGO:s främsta uppgift är alltså att samla in material. Staten finansierade tillkomsten, men ger nu inga bidrag för verksamheten. Stöd för visning, distribution och marknadsföring Förutom museerna finansierar staten ett tiotal institutioner, som inte samlar, utan framför allt visar arbeten av konsthantverkare, designer och konstnärer. Var och en av dessa institutioner har sin egen inriktning och skiljer sig alltså från varandra. I finns dessutom en rad okonventionella sätt att stödja design och konsthantverk, t.ex. de cirka åttio artotek som finns i de flesta städer. Hos dem kan man hyra konstverk, smycken och konsthantverk för en låg avgift. Om låntagaren sedan fäster sig vid ett konstverk, ett konsthantverkligt föremål eller smycke och vill äga det, kan han eller hon köpa detta. En viss del av låneavgiften dras då av. Dessa utlåningscentra är regionalt eller lokalt finansierade, men staten har haft en samordnande funktion och bidrar också till utbudet genom sina inköp och sin distribution av arbeten. av de statliga stipendieinsatserna går till denna utlåningsverksamhet. Det finns ett centralt kontor, som ser till att kvaliteten upprätthålls. En annan okonventionell lösning – för att stödja både konst- hantverkarna och galleriverksamheten – är denna: När en kund vill 88 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv köpa ett utställningsföremål på ett galleri och behöver låna pengar för att betala detta, kan hon eller han kontakta en bank. Staten står som garant för lånet och betalar dessutom räntekostnaderna till banken. Stödet gäller de gallerier som är auktoriserade, dvs. håller hög kvalitet på de arbeten de visar. Det holländska systemet för statliga stöd till form, konsthantverk och design är vittomfamnande och okonventionellt. Hur området varit och är organiserat kan delvis uppfattas som svårgripbart. Olika föreningar har uppstått , smälts samman med andra eller helt försvunnit. Det har – som kanske framgår av ovanstående – varit en struktur, där det ofta skett förändringar. Men den rörlighet och anpassningsförmåga till de behov som upp- står i samtiden är, liksom viljan att åstadkomma ett mångfacetterat system, den holländska designpolitikens styrka. De okonventio- nella metoder man har för att föra ut form, design och konst bland allmänheten, de initiativ man tagit för att höja den konstnärliga kvaliteten och klimatet för innovationer är unika internationellt. ges också stora möjligheter för hol- ländsk design att visa sig i olika internationella sammanhang. I fall kan man tala om en när det gäller design. väckte de spanska produkterna tack vare sin kvalitet, sina tekniska lösningar, sina material och sin intressanta gestaltning uppmärksamhet på internationella mässor och utställningar. I synnerhet möblerna och inredningstextilierna överraskade omvärlden. Endast efter dikturens fall 21 Informationen är hämtat ur det stencilerade material som skickats av i . Ur tidskriften nr 1986, samt Form nr 1992. Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 89 hade spanska formgivare lyckats uppnå en internationell tätplats. Den institution som samordnade och tog ansvaret för dessa utställningar på internationella möbelmässor var – Seleción Internacional de Diseño y Equipamiento para el Hábitat – i , bildad av kretsen kring . var spansk design ett okänt fenomen internationellt. Men en liten krets designer, framför allt i , började ett idogt arbete för att stimulera nyskapande design och fördjupa sina kunskaper inom detta område. Genom att på ett kreativt sätt kringgå det förenings- förbud som rådde under diktaturen lyckades de starta en yrkesor- ganisation för industridesigner, (), och inrätta ett årligt designpris – Delta 1961 – fortfarande det mest betydelsefulla designpriset i . Det har vuxit i omfång och är indelat i olika kategorier, och består både av guld- och silverutmärkelser. Som en följd av stimulerades framväxten av en nyskapande design. Diskussionerna kring kvalitet och professio- nell gestaltning breddades och fördjupades. har tagit initiativ till fler priser dels ett designkritikerpris, Premio de la Critica, dels ett pris till unga designer, . Det spanska initierade ett treårigt industridesignprogram, som varade t.o.m. . Programmet fortsatte, utvecklat till ett stödprogram för industriprodukter, , då övertog ansvaret för att engagera de spanska producenterna att oftare använda sig av designkompetens. Som en följd av det statliga industridesignprogrammet initierade och Fundación BCD – dvs. designcentret i – ett design managementpris, Premios Nacionales de Diseño, till de företag som använder sig av design på ett 90 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv Producenten, produktdesignern och den grafiske designern, som ju var och en bidragit till helheten, belönas gemensamt. Stöd till designcentra och andra aktiviteter Efter diktaturens fall uppstod en rad yrkesorganisationer och designföretag i , i synnerhet i regionen med som centrum. Det tidigare nämnda designcentret BCD stöds ekonomiskt av , av stad samt regionen . Verksamheten består av utställningar, råd- givning, information och har till uppgift att upprätthålla ett internationellt kontaktnät. Staten stöder dessutom spridningen av information om design både nationellt och internationellt och finansierar t.ex. stödprenu- merationer av design- och arkitekturtidskrifter till de 800 vikti- gaste biblioteken i landet, till samtliga och övriga spanska kulturcentra utomlands. Staten finansierar utgåvor av designlexikon och -tidskrifter samt utlyser diverse arkitekt- och designpriser. Statligt stöd går även till Sociedad Estatel para el Desarrollo del Diseño y la Innovación (D.DI), grundat för att höja kvaliteten och konkurrenskraften hos spanska produkter genom rådgivning till små och medelstora industrier. Verksamheten bekostas av . Det finns också några regionalt stötta designcentra, designcentret i (DZ) och Centro de Diseño Industrial i (). Två statliga utbildningar för industridesign finns, dels en i , dels en i . Dessutom finns en rad privata designskolor. Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 91 Ett exempel på effektiv användning av design Ett bra, konkret exempel på hur man kan använda design i offici- ella sammanhang är Olympiaden i , då regionen och staden tog tillfället i akt att dels reno- vera och estetiskt förnya staden med byggnader och inredningar, som därefter kunde användas för olika publika ändamål, dels ge en stor grupp designer i uppdrag att ta fram ny gestaltning på allt från olympiafackla, möbler, mattor, kläder, grafiska program till kaffekoppar. Internationellt framstående och kända arkitekter ritade de nya byggnaderna. Spanska landskapsarkitekter och konstnärer skapade nya parker. De inhemska formgivarna fick i uppdrag att ta fram ny design. Olympiaden i blev en av de mest genom- designade olympiaderna hitintills. Tanken var inte bara att profi- lera själva olympiaden och alla evenemang omkring den utan också att ge designerna och tillverkarna möjlighet att utveckla sin förmåga och visa sina talanger. Den katalanska olympiakommittén engagerade två professio- nella designkommissionärer, som i sin tur tog kontakt med 46 av landets främsta designer. Förberedelserna satte igång i för- väg, , vilket visar vikten av god framförhållning om man skall uppnå kvalitet och ett genomarbetat program. Idén med (det Barcelonska huset), som projektet kallades, var att få fram produkter som skulle bli tillräcklig bra och livs- kraftiga för att också vara attraktiva på marknaden efter olympia- den. De två kommissionärerna började sitt arbete med att samman- ställa listor på de föremål som används i hem och offentliga mil- jöer. Sedan valde de ut designerna och diskuterade med var och en av dem vilken typ av bohag som de skulle göra. Varje formgivare och designkontor fick i uppgift att lösa ett specifikt behov. Pro- dukterna skulle vara funktionella, uppfylla internationella normer och besitta tidlösa kvaliteter. Tingen skulle kunna fungera i alla länder, vara universella och flexibla. De skulle passa i hem lika väl som på kontor, i butiker, i offentliga och kulturella miljöer. 92 Designpolitik ur ett internationellt perspektiv Efter att varje formgivare fått sitt uppdrag, började efterforsk- ningarna efter lämpliga producenter. Produkt, formgivare, produ- cent var de tre byggstenarna i . För att också ge sina produkter en katalansk atmosfär utgick formgivarna från historia, topografi och kultur i arbetet med och i nam- nen på föremålen. Internationellt mest känd blev för sin olympiafigur Cobi. Exemplet från de designsatsningar som gjordes i samband med Olympiaden visar vikten av god framförhållning, av en professionell ledning med djupa kunskaper om designområdet och en god överblick över landets designkår, av en okonventionell beställare med respekt för designprofessionalism och en tilltro till dem man valt att leda projektet. Utan allt detta hade formgivarna inte lyckats lika väl – hur begåvade de än var. I har man alltså på lyckats skapa en hög kvalitet på designkunnandet, få fram en rad mycket design- medvetna företag och väcka insikten om designens betydelse för att profilera olika verksamheter. Hela den designutveckling som skedde byggde på ett stort engagemang och stora arbetsinsatser från en relativt liten grupp designer, design- företag, små och medelstora industrier, designorganisationer och designtidskrifter. I och med att blivit en demokrati kände dessa ett starkt behov av att bli accepterade och sedda internatio- nellt. Några av designerna i den generationen ingår nu i den inter- nationella designeliten och har design- och arkitektuppdrag runt om i världen. 3.3Designpolitik i övriga världen Jag kommer i detta avsnitt att beskriva form- och designsatsningar i fem länder utanför , länder som på olika sätt har utmärkt sig för sin design. Där upphör likheten. Skillnaden är stor mellan Designpolitik ur ett internationellt perspektiv 93 t.ex. och , med sina rika naturtillgångar, och , där tillgången på råvaror är knapp. Olikheterna har påverkat de strategier respektive land valt. Knapphet på resurser är ofta en utmaning till nytänkande och behöver inte utgöra ett hinder för kreativitet. var det första landet i att uppmärksamma designens betydelse. har fler länder gjort detsamma, t.ex. . De första kurserna i design i genomfördes av vid São Paulos Konstmu- seum. De blev emellertid aldrig något mer än ett embryo. När den första och därmed äldsta reguljära designutbildningen i Latiname- rika – ESDI – började , kunde man dock tillgodogöra sig erfarenheterna från detta experiment. etablerades flera nya industridesignutbildningar i , nu finns samman- lagt cirka fyrtiofem, t.ex. i möbel-, mode- och bildesign. Flera högskolor har masterprogram. Samarbete pågår även med han- delshögskolorna.