sou · GOB33 · 2001-01-01 00:00:00 — Att det finns köns- och åldersskillnader vad gäller sociala nätverk och socialt stöd är känt från tidigare studier (se exem- pelvis 1993). Att människor i högre åldrar kan ha svårare att behålla vänner kan delvis förstås i termer av åldrandeprocesser av biologisk och social natur, liksom utifrån bristande social och geografisk rörlighet. Skillnaderna mellan män och kvinnor i detta avseende är emellertid svårare att förklara. Det viktigaste i detta sammanhang är dock att skillnaderna mellan könen och mellan åldersgr upperna förblivit konstanta . Välfärd, ofärd och ojämlikhet Skillnader i begränsat umgänge utom familjen respektive att sakna en nära vän mellan kvinnor och män. Standardiserat för år, ålder, födelseland, familjetyp och social klass. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Bristande sociala nätverk och avsaknad av vänskapsrelationer vanligare bland utrikesfödda Det är vanligare bland utrikes födda personer än bland Sverigefödda att ha ett bristande nätverk och att sakna nära vänner. Detta återspeglar sannolikt det enkla faktum att många av utrikesfödda personers släk- tingar och barndomsvänner lever kvar i ursprungslandet, vilket själv- fallet begränsar möjligheterna att träffas (jfr. Vi finner också att det är relativt vanligt bland barnfamiljer i allmänhet och bland ensamstående med barn i synnerhet att ha ett begränsat socialt umgänge. Bland de sammanboende har det mellan början och mitten av decenniet skett en ökning av dem som anger att de inte har sociala relationer utanför familjen. För de ensamstående har det däremot skett en svag, men kontinuerlig, minskning av bristande sociala nätverk mätt på detta sätt. Det är dock värt att notera att den egna familjen i allmänhet naturligtvis utgör en mycket viktig källa till socialt stöd. Därutöver kan bristande vänkontakter för sammanboende personer med barn spegla det faktum att familjelivet ofta tar tid från umgänge med vänner. 244 Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.4.2Förändringar av bostads- och boendeförhållanden Det råder knappast något tvivel om att en bostad av godtagbar kvalitet och storlek är en central del av välfärden. 26 har frågor rörande såväl bostadsutrymme som bostadsutrustning varit relativt lågt prioriterade inom svensk välfärdsforskning . När boen- deförhållanden diskuteras är det mer vanligt att frågorna rör boendesegregering (se avsnitt 1.2), ekonomiska spörsmål (såsom bo- stadssubventioner, hyror, fastighetsskatter och räntekostnader) och andra mer specifika problem som exempelvis sjuka hus. En beskrivning av boendeförhållanden måste mer allmänt göras mot bak- grund av de omvälvande förbättringar av utrymmes- och utrustnings- standard som skett . var av befolkningen i åldrarna trångbodd. var denna andel nere i och sjönk sedan ytterligare något (och 1994a). saknade också nästan vart ti onde hushåll vattentoalett i fastigheten och en ännu större andel saknade vattentoalett i den egna bostaden (). Bristande utrymmesstandard i betydelsen avsaknad av värme, vatten, avlopp och andra basala bekvämligheter är så ovanligt att det inte är meningsfullt att analysera. Även trångboddhet är sällsynt och det är av befolkningen i åldrarna som är trångbodd. föreligger det alltjämt skillnader mellan olika befolkningsgrupper i förekomsten av trångb oddhet. Bland annat finner vi en påtaglig skillnad mellan inrikes och utrikes födda i detta avseende. Även standardiserat för skillnader i sammansättning mellan dessa grupper har utrikes födda mer än så stor risk att vara trång- bodda (se Figur 3.4:3). Utöver att vara ett hem är bostaden också viktig ur ett ekonomiskt perspektiv. För många är ett köp av en villa, ett radhus eller en bostads- rättslägenhet den största ekonomiska transaktion som görs under livet. är det viktigt att understryka att avsaknad av en bostad man äger inte utgör ett välfärdsproblem i sig, eftersom en hyrd bostad själv- fallet kan utgöra ett lika gott boende som en bostad som man själv äger. Några generella förändringar av andelen som bor i bostadsrätt respektive i villa eller radhus har inte skett . Däremot finns påtagliga skillnader mellan personer födda i och personer födda utomlands även i detta avseende, vilket framgår av Figur 3.4:3. 26 Detta avsnitt bygger på och underlag till kommittén (F:VII, se bilaga 2). Välfärd, ofärd och ojämlikhet Skillnader i trångboddhet respektive att inte äga sin bostad mellan inrikes och utrikes födda. Justerat för år, kön, ålder, familjetyp a och social klass. a Gäller endast i analysen av bostadsägande. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Det finns också tydliga och i stor utsträckning förväntade skillnader i boendemönster mellan personer i olika åldersgrupper och i olika sociala klasser. Det är betydligt vanligare bland yngre än bland äldre att vara trångbodd och att inte äga sin bostad. Trångboddheten har dock minskat i omfattning för de äldre, vilket utgör förlängningen av en trend som kunde konstateras (och 1993). Det finns fortfarande vissa skillnader mellan olika sociala klasser vad gäller trångboddhet och ägande av bostaden. Arbetare i okvalificerade yrken är i högre grad än tjänstemän trångbodda och äger inte heller sin bostad i samma utsträckning. Det bör poängteras att skillnaderna mellan klasserna är små, vilket understryker dels att trångboddhet är mycket ovanligt också bland arbetarfamiljer, dels att det är vanligt att också arbetarfamiljer äger sin bostad. Vad gäller besittningsform finns en klar skillnad mellan personer i olika familjesituation. Det är kanske inte så uppseendeväckande att ensamstående utan barn sällan äger sin bostad, utan mer intressant är den stora skillnad som föreligger mellan barnfamiljer. 246 Välfärd, ofärd och ojämlikhet föräldrar (som till allra största delen är kvinnor) har mer än sex gånger så hög risk att inte äga sin bostad jämfört med sammanboende med barn. Det är en allmänt förekommande föreställning att kvinnor i samband med skilsmässa oftast inte bara får ansvar för barnen, utan också bor kvar i den bostad familjen bodde i före skilsmässan. Eftersom en överväldigande majoritet av sammanboende barnfamiljer bor i en villa eller ett radhus som de äger, skulle man kunna tro att bostadsägande är vanligt förekommande bland ensamstående med barn. Att så inte är fallet, utan att det snarare är ovanligt att mamman och barnen bor kvar i huset efter en skilsmässa, har också visats i tidigare forskning (Gähler 1997). Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.4.3Hemlöshetsproblematik – ett område präglat av stora kunskapsluckor Den mest grundläggande frågan vad gäller boende är självfallet om man över huvud taget har en bostad. En av de frågor rörande bostäder och boende som diskuteras mest rör just den marginaliserade grupp som saknar eget boende, det vill säga de hemlösa. Kunskaperna om hemlöshetens orsaker, omfattning, karaktär och konsekvenser är bristfälliga, vilket delvis har att göra med att det saknas en allmänt vedertagen definition av vilka som bör betraktas som hemlösa. 27 Natio- nella kartläggningar har gjorts sporadiskt och utifrån delvis olika defi- nitioner och avgränsningar. Samtliga befintliga uppskattningar av antalet hemlösa bör därför tolkas med försiktighet. Den svenska hem- löshetsforskningen är förhållandevis outvecklad och det finns stora kunskapsluckor på en mängd områden. Det finns dock tecken som pekar i riktning mot att hemlöshetens omfattning har varit relativt eller möjligen minskat något . Vid den rikstäckande räkning av hemlösa som utförde ( 1994a) framkom att det då fanns nästan 10 000 hemlösa i landet. undersökning har antalet hemlösa minskat med . Det är dock inte säkert att det skett en reell minskning av antalet hemlösa, då definitionen av vem som är hemlös hade skärpts något i undersökningen 1999.29 Det bör också påpekas att det finns vissa problem behäftade med att söka uttala sig om hemlösheten utifrån de två mättidpunkterna 1993 och 1999. Det finns vissa uppgifter som talar för att utvecklingen var särskilt problematisk inledande år, för vilka det alltså saknas rikstäckande statistik. Bland annat vet vi att antalet vräkningar ökade , vilket kan ha åtföljts av ökad hemlöshet (Fl yghed och 1994). 27Detta avsnitt bygger på Hans Swärds underlag till kommittén (F: XXV, se bilaga 2) 28Som hemlösa räknades de personer som saknar egen eller förhyrd bostad, de som inte stadigvarande bor inneboende, de som är hänvisade till tillfälliga boendealternativ, de som bor på institution samt de som är uteliggare. Däremot betraktades inte de personer vara hemlösa som hyr bostad i andra hand eller som bor inneboende hos någon anhörig eller nära släkting. 29År 1999 räknades institutionsboende som hemlösa enbart om de saknade bostad inför en eventuell utskrivning . 248 Välfärd, ofärd och ojämlikhet Av de nästan 10 000 hemlösa 1993 fanns hälften i Stoc kholm, bara ungefär en fjärdedel av alla hemlösa i dessa tre städer. av antalet hemlösa framstår som särskilt tydlig i . tycks det ha skett en viss geografisk förskjutning av hemlöshetsproblemen från storstadsområdena till resten av landet. har också kvi nnornas andel av de hemlösa ökat något (från 1999). Även om antalet hemlösa inte verkar ha blivit större finns det mycket som tyder på att problemen blivit mer omfattande i gruppen (1999, m.fl. 1997). Bland de hemlösa finns det fler som har allvarliga och omfattande problem än som var fallet . Enligt tycks det ha skett en ökning av antalet hemlösa som har missbruksproblem (från två tredjedelar till av samtliga hemlösa) och psykiska problem som kräver behandling (från till 35 pro- cent). Vidare var antalet hemlösa personer som är uteliggare eller bor på härbärge större 1999 än 1993. Det är också värt att nämna att omkring en tredjedel av de hemlösa 1999 hade vistats på institution året före undersökningstillfället. Detta tyder på att det finns brister i de insatser som riktas mot att ordna boende inför utskrivningar av personer som vistas på institution. Kartläggningar av hemlösheten i visar på en ännu krafti- gare ökning av hemlösa personer med psykiska problem (m.fl. 1997, , kommande). Enligt uppgiftslämnarna, som var personer inom , sjukvården och olika frivilligorganisationer, har andelen med psykisk störning bland de hemlösa ökat från 1998. Psykiska problem är särskilt vanligt bland hemlösa kvinnor. uppgavs av de hemlösa kvi nnorna och av de hemlösa männen lida av påtagliga psykiska problem. Enligt kartläggningarna är förtidspension, sjukbidrag och socialbidrag de viktigaste försörjningskällorna för hemlösa. Den låga andel av de hemlösa som fick sin försörjning genom lön () hade 1998 sjunkit till . 30 Dessa uppgifter är inte oomstridda, vilket illustrerar de metodologiska svå- righeter som är förknippade med att uppskatta hemlöshetens omfattning. Enligt lokala kartläggningar i och har antalet hemlösa snarare ökat . Välfärd, ofärd och ojämlikhet Orsakerna bakom hemlöshet är otillräckligt belysta Det förekommer stora rörelser in i och ut ur hemlöshet och för de flesta är hemlösheten inte ett permanent problem (1999). En relativt liten grupp stannar kvar i hemlöshet under längre sammanhängande perioder.31 Just frågan om varför vissa människor år misslyckas med att få och att behålla en bostad är den mest problematiska och svårförklarade. För de långvarigt hemlösa skapar själva hemlösheten i sin tur nya och fördjupade problem gällande bland annat försörjning och hälsa. Det råder i stort sett total avsaknad av systematiska studier om vilka faktorer som orsakar hemlöshet. Tämligen många av de hemlösa har missbruksproblem eller psykiska problem, men man kan inte utan vidare sluta sig till att sådana problem också utgör orsaker till hemlösheten. Det kan också vara så att hemlösheten i sig orsakar exempelvis missbruksproblem eller att bakomliggande problem som fattigdom ökar riskerna för såväl missbruk som hemlöshet. Bristande kunskaper på området gör att man bara kan uttala sig om tänkbara fak- torer i orsakskomplexet bakom hemlöshet. Det är vanligt att forskare talar om hemlöshetsgenererande processer snarare än om enskilda orsaksfaktorer. Till att börja med finns det faktorer på struktu- rell nivå, såsom arbetslöshet, socialbidragsberoende och osäkra boen- deförhållanden, som kan påverka hur många som hamnar i riskzonen för hemlöshet. I denna riskgrupp kan sedan ogynnsamma eller för individen olyckliga händelser bli utlösande faktorer för faktisk hemlöshet. Det finns inga svenska systematiska studier av grupper som har en svag position på bostadsmarknaden och av vilka faktorer som utlöser hemlöshet för dessa personer. Effekterna av insatserna är i stort sett okända Kommunerna har det yttersta ansvaret för att ge stöd och hjälp till människor i utsatta situationer, men vi vet mycket lite om vilka insatser som ges och vilka effekter de har på hemlösheten och de hem- lösa. Det föreligger stora regionala skillnader med avseende på hur kommuner och andra aktörer försökt motarbeta hemlöshetsproblemen, men man kan ursk ilja några gene- 31Dock saknas systematiska kunskaper om denna grupp utifrån ett 1990-talsperspektiv. 32Det har dock påbörjats viss svensk forskning om vilka problem och händelser som utgör riskfaktorer bakom hemlöshet. 250 Välfärd, ofärd och ojämlikhet För det första har det utvecklats en ny logimarknad med härbärgen, hotellboenden och liknande. För det andra har det växt fram en sekundär bostadsmarknad med sociala kontrakt, för vilka spelar en viktig roll. För det tredje har frivilligorganisa- tionerna fått allt större utrymme. Resultat från Swärds studier (1998, 1999) visar att många hemlösa upplever sig ha stora problem att få hjälp och att hävda sina rättigheter. Det har också framförts farhågor om att vissa insatser kan inverka menligt på de hemlösas situation. (1996) menar att hemlösheten kan förstärkas eller permanentas av exempelvis den sekundära bostadsmarknaden med hotell och härbärgen, som genom sin blotta existens kan förhindra att andra mer kraftfulla åtgärder vidtas för att normalisera de hemlösas situation. Sammantaget vet vi dock lite om vilka satsningar som varit effektiva, då det i stort sett saknas systematiska utvärderingar på området. Det bör i detta sammanhang nämnas att regeringen t illsatte en kommitté vars uppgift är att utifrån studier av de hemlösas situation föreslå och medverka till att genomdriva nya former för stöd åt de hemlösa (Dir. 1998:108). Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.4.4Regionala skillnader i välfärd Skillnader i ofärd eller resurser mellan olika regioner är ofta föremål för politisk debatt.33 Frågor som rör exempelvis EU-bidrag till särskilda regioner, statligt stöd till avfolkningsbygder och kommunala skatte- utjämningssystem engagerar människor ur alla politiska läger. För en bedömning av hur välfärden förändrats är det därför av intresse att studera om och i så fall hur individers levnadsförhållanden skiljer sig åt mellan olika delar av landet. Vi särskiljer här sex olika regioner på basis av ett mått som kan sägas fånga urbaniseringsgrad, så kallade homogenitetsregioner (H-regioner).34 Vi kommer här att belysa regionala skillnader i levnadsförhållanden som dels rör arbete och försörjning, dels rör sociala relationer och hälsa. Vi kommer också att studera om skillnaderna har förändrats . För det första kan det konstateras att det finns svaga, men tydliga, tendenser till att det skett en fortsatt urbanisering . Andelen av befolkningen som bor i , , eller någon av de andra större städerna har ökat från . Dessa tätbefolkade områden – och särskilt då – framstår som mest gynnade ur ett sysselsättningsperspektiv, vilket framgår av figur 3.4:4 Dessa regioner uppvisar störst andelar syssel- satta, medan det relativt sett finns flest icke sysselsatta i små kommuner i norra och . Detta mönster kan dock inte på något enkelt och entydigt sätt relateras till regionala skillnader i individers ekonomiska situation (se Figur 3.4:4). Andelarna av befolkningen som uppger att de har stora ekonomiska svårigheter, mätt som att både sakna kontantmarginal och att ha svårigheter att klara de löpande utgifterna, är störst i storstäderna och framför allt i och . Detta resultat står i överensstämmelse med skillnader kommuner emellan i andelen socialbidragstagare respektive kostnader för socialbidrag, där och i viss mån befunnits ligga högre än , som i sin tur ligger högre än övriga kommuner i landet. 33Detta avsnitt baseras på och underlag till kommittén (F:VII, se bilaga 2). 34Regionernas benämningar hänför sig i huvudsak till var kommunerna är be- lägna (exempelvis Norra glesbygden), men det finns vissa avvikelser från denna princip. Exempelvis ingår och delar av i Norra tätbygden, och ingår i Norra glesbygden. 252 Välfärd, ofärd och ojämlikhet Skillnader i förekomsten av icke sysselsatta personer och personer med stora ekonomiska svårigheter mellan olika regioner. Standardiserat för kön, ålder, födelseland, familjetyp och social klass. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Sammantaget är alltså sysselsättningsgraden högre i storstadsområdena, som förekomsten av ekonomiska svårigheter också är högre där. Försörjningsproblemen tycks med andra ord vara mindre på mindre orter, trots att sysselsättningsläget ofta är mindre ljust där. Denna paradox låter sig inte utforskas i någon större detalj här, men är rimligen ett uttryck för en polarisering i storstadsregionerna. I storstäderna finns en ansamling såväl av välutbildade som av resurssvaga. Dessutom är bostadskostnaderna relativt sett högre i storstadsregionerna som hemproduktionen brukar anses vara mer betydelsefull för människor i glesbygd. Skillnader mellan människors boende i olika delar av landet eller i olika ortstyper brukar beskrivas i såväl ekonomiska som sociala termer. Det finns föreställningar både om att storstäderna uppvisar ett stort ekonomiskt välstånd och att den sociala isoleringen är påtaglig i större städer. Analysen ovan visade att det ekonomiska välståndet dock inte omfattar alla som bor i storstäderna. Av figur 3.4:5 framgår att det inte heller finns några entydiga skillnader mellan regioner med avseende på förekomsten av bristande sociala relationer, mätt som begränsat umgänge utanför familjen. Det finns en viss förhöjd risk för begränsat umgänge både för dem som bor i och för dem som SOU 2000:3 Välfärd, ofärd och ojämlikhet 253 bor i det som kallas Södra mellanbygden och Norra glesbygden. Det kan också noteras att bristande umgänge är minst vanligt i och . Dålig självskattad hälsa är vanligare i norra delarna av landet och mindre vanligt i storstadsregionerna, vilket framgår av figur 3.4:5. Ingen av dessa skillnader har förändrats nämnvärt . Skillnader i umgänge utom familjen och Standardiserat för kön, ålder, Genomsnitt =1,0 förekomsten av personer med begränsat självskattad ohälsa mellan olika regioner. födelseland, familjetyp och social klass. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Vi har alltså kunnat konstatera att det i flera fall finns påtagliga skill- nader i levnadsvillkor mellan människor i olika delar av landet. Skill- naderna är dock inte entydigt till någon regions fördel. Försörjnings- problemen är störst i storstäderna, framför allt då och , medan bristande umgänge utom familjen är vanligare i Norra glesbygden och Södra mellanbygden än i . Hälsoproblem är vanligare i 254 Välfärd, ofärd och ojämlikhet norra delen av landet och mindre vanliga i storstadsregionerna. Det kan alltså knappast dras några entydiga slutsatser om den regionala fördelningen av ofärden. Däremot kan vi klart konstatera att skillnaderna mellan olika delar av landet varken har ökat eller minskat under 1990- talet. Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.5Utsatthet och ackumulering av ofärd Vi har så här långt analyserat olika centrala välfärdsområden var för sig.35 Trots att vi erhållit en mångfacetterad bild av välfärden finns det goda skäl att påstå att bilden är ofullständig åtminstone när vi ska uttala oss om hur ojämlikheten i livsvillkor har förändrats mer generellt. En mer sammanhållen bild av ojämlikheten bör också innefatta något slags jämförelse mellan de olika sfärer och områden som vi innefattar i väl- färdsbegreppet. Om det exempelvis är så att de individer som har mest bristfälliga ekonomiska resurser över lag har en god välfärd i andra avseenden leder detta till andra slutsatser än om olika väl- färdsproblem ansamlas hos samma individer. Även om vi inte på något enkelt sätt kan addera olika typer av ofärd och jämföra dem enligt någon gemensam måttstock, bör vi åtminstone kunna rangordna svårig- hetsgraden hos ofärdsproblemen. Om det exempelvis finns två ekono- miskt sett lika fattiga personer av vilka den ene också har allvarliga hälsoproblem så är, allt annat lika, levnadsnivån sämre för denne (jfr. Sen 1987). Att olika former av ofärd inte bör sammanhänga ligger i linje med rättvisefilosofens Walzers tes om komplex jämlikhet (Walzer 1983, jfr. Travers och 1993). Generellt sett tänker vi oss tre olika slags relationer mellan olika ofärdsindikatorer (jfr och 1987). För det första kan det föreligga ett negativt samband i så måtto att de som har dåliga villkor i ett avseende tenderar att ha goda villkor i ett annat. För det andra kan två olika områden vara fullständigt orelaterade till varandra och för det tredje kan det kan finnas ett samband på så vis att de som har välfärdsproblem i ett avseende också tenderar att ha problem i andra avseenden.36 På aggregerad nivå kan vi redan nu konstatera att det i flertalet avseenden tycks föreligga samband av den tredje typen, det vill säga att välfärdsproblem tycks vara positivt relaterade till varandra. Exempelvis går de skillnader vi funnit mellan sociala klasser respektive mellan inrikes och utrikes födda i hög utsträckning åt samma håll, det vill säga det finns ofta hos samma sociala grupper en högre risk för olika former av ofärdsproblem. Detta behöver dock inte innebära att det är samma individer inom de olika befolkningsgrupperna som drabbas. Här ska vi söka besvara tre olika frågor, nämligen: På vilka sätt hänger olika 35Detta avsnitt bygger på och underlag till kommittén (F:VII, se bilaga 2). 36Det är viktigt att understryka att vi här inte kan uttala oss om hur olika sfärer sammanhänger orsaksmässigt. Om det exempelvis föreligger ett samband mellan utsatthet för våld och ekonomiska resurser behöver det inte betyda att de hör samman i kausal bemärkelse. 256 Välfärd, ofärd och ojämlikhet former av ofärdsproblem samman? Förändras dessa samband ? Vilka grupper är mest utsatta för flera välfärdsproblem ? Vi kommer i slutet av detta avsnitt ägna särskild uppmärksamhet åt de arbetslösas levnadsv illkor, men vi börjar med att söka teckna en mer generell bild av hur olika välfärdsproblem hänger samman. Bristande ekonomiska resurser – ett centralt välfärdsproblem Eftersom decenniets största välfärdsfråga kan sägas vara sysselsätt- ningsproblematiken betraktar vi svag arbetsmarknadsförankring som särskilt central i dessa analyser, vilket gör att vi fokuserar på personer som är . Som ofärdsindikatorer har vi valt att studera svag arbetsmarknadsförankring 37, stora ekonomiska svårigheter, självskattad ohälsa, bristande politiska resurser (i bemärkelsen att inte kunna överklaga myndighetsbeslut respektive att inte känna någon som kan hjälpa till med ett överklagande), utsatthet för våld alternativt hot om våld samt begränsat umgänge utanför hushållet. I tabell 3.5:1 redovisas utvecklingen gällande samtliga dessa indikatorer. 37 I betydelsen att varken vara sysselsatt eller studera. Välfärd, ofärd och ojämlikhet Andelen av befolkningen i åldrarna som har olika typer av välfärdsproblem. Har stora ekonomiska svårigheter Har bristande politiska resurser Har varit utsatt för våld alternativt hot om våld Har bristande socialt nätverk Andel med ett problem Andel med två problem Andel med tre eller fler problem a Ungdomar som är bosatta i föräldrahemmet har exkluderats. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Människors förankring och deltagande i samhället berör ett flertal olika arenor.