sou · GOB367 · 2001-01-01 00:00:00 — EU:s jordbruks- och miljöstöd främjar på olika sätt utveckling av landsbygden. Här kan nämnas stöd till lantbruksföretags marknadsföring av kvalitetsprodukter, lant- gårdsturism, gårdsbutik, kultursatsningar, upplevelseturism samt stöd till ett ökat engagemang hos människor för bygdens överlevnad. Förslaget till utvecklingsplan för mål 2-öarna, inom ramen för , förhandlas med Europeiska kom- missionen. Utvecklingsplanen lyfter fram fyra insatsområden, nämligen livsmiljö, utveckling av mänskliga resurser, näringsliv och infrastruktur samt tekniskt stöd. Insatsområdet näringsliv och infrastruktur kan komma att stödja projekt som bl.a. syftar till att utveckla de areella och näringarna, lokal näringslivsutveckling, småskaliga och alter- transportlösningar, investering i bryggor, hamnar och kajer samt stöd till informationsteknologisatsningar. Inom insatsområdet livsmiljö kan bl.a. nya lösningar till serviceförsörjning genom partnerskap och otraditionella samverkansformer komma att stödjas. Det är också viktigt att ta till vara den potential som informations- teknologi kan bidra med beträffande arbetstillfällen och utbildnings- möjligheter i skärgården. En långsiktigt hållbar besöksnäring Besöksnäringen i skärgården behöver ses i ett långsiktigt perspektiv där hållbar utveckling står i centrum. De förslag om att utveckla strategier för besöksnäringen i skärgården som flera länsstyrelser presenterar kan vara viktiga steg i denna riktning. De förslag som finns i de regionala miljö- och hushållnings- programmen om att utveckla strategier för besöksnäringen i skärgården är viktiga att genomföra. De stämmer också väl överens med de tankar om lokala eller regionala turismprogram som framförts av Gles- bygdsverket och i olika sammanhang. Turismen i skärgården är främst kopplad till en kort sommarsäsong och varierar i omfattning mellan och inom skärgårdsområdena. En förlängning av säsongen genom satsningar på aktiviteter året runt skulle kunna öka inkomstmöjligheterna för enskilda företagare och främja den lokala ekonomin i skärgården. 56 Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården Vi tror att skärgården kan komma att mötas av betydligt fler besökare, kanske framför allt från . De unika natur- och kultur- upplevelserna tillsammans med andra värden som ostördhet och tyst- nad liksom äventyrsupplevelser får många människor att söka sig ut i skärgården. Det är därför viktigt att satsningar inom besöksnäringen görs med hänsyn till den natur- och kulturmiljö som finns i skärgården. Vi menar att det handlar om att kunna styra utvecklingen så att skärgårdens unika värden bevaras som människor ges möjlighet att som besökare och bofasta få uppleva dem. Det förslag om fördjupning av översiktsplaner som behandlas i kap. 3.1 Det fortsatta arbetet kan utgöra en viktig plattform för den lokala turismutvecklingen. Skärgårdens betydelse för rekreation och friluftsliv behandlas också i kap. 3.7 Natur- och kulturmiljön. Service och transporter för boende och besökare i skärgården Det är viktigt att det finns en godtagbar servicenivå för boende och besökare i skärgården. arbete att tillsammans med utveckla en servicedatabas kan ge kunskap om de förhållanden som råder i skärgårdsområdena. får i uppdrag att ge en samlad bild av stöden till person- och godstrafik i skärgården samt hur tillämpningen ser ut i skärgården. Dessutom bör utreda förutsätt- ningarna för nationellt stöd till person- och godstrafik i skärgården. Det framgår tydligt i de regionala miljö- och hushållningsprogrammen att behoven av, och tillgången till, olika servicelösningar varierar inom och mellan skärgårdsområdena. Vi tycker att länsstyrelserna i sina program också belyst de konsekvenser bristande service kan få för bosättning och näringsidkande i skärgården. Det finns statligt stöd till kommersiell verksamhet som regleras genom förordningen (2000:284) om stöd till kommersiell service. Det rör stöd i form av investeringsbidrag, landsbygdslån, servicebidrag och hemsändningsbidrag i landsbygds- och glesbygdsområden. Stödet ska ge möjlighet att upprätthålla en försörjning med dagligvaror och driv- medel och stöd kan också i vissa fall lämnas till fackhandelsservice. Enligt förordningen lämnas stöd i områden där servicen är gles. Det är som närmare föreskriver om i vilka områden som stöd kan lämnas medan har ett tillsynsansvar. Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården 57 arbetar tillsammans med för att bygga upp en servicedatabas som kan ge viktig kunskap om de för- hållanden som råder i skärgårdsområdena. Det finns flera syften med denna servicedatabas. Det primära syftet är att ge underlag för årlig redovisning till regeringen om hushållens tillgång till service och hur den utvecklas. Det handlar också om att ge underlag för att följa upp hur väl de avtal om servicenivåer, som ingås mellan staten och service- givarna, efterlevs i praktiken. Dessutom ska servicedatabasen kunna ge bättre underlag till länsstyrelserna och kommunernas arbete med att utveckla samförståndslösningar och samordnade servicestrategier. Med hjälp av de bakgrundsfakta som kan sammanställas från databasen är förhoppningen att länsstyrelsernas och kommunernas arbete med stöd till kommersiell service också effektiviseras. Många av de transportproblem som finns i skärgården, vare sig det gäller tillgången till kollektivtrafik eller möjligheten att transportera varor och gods, är regionalt och lokalt betingade och skiftar mellan och inom skärgårdsområdena. Det finns ingen överblick över de stöd som finns för person- och godstrafik och hur de tillämpas i olika delar av skärgården, likaså saknas överblick över behovet av utvecklings- möjligheter. Vi föreslår med anledning av detta att får i uppdrag att ge en samlad bild av stöden till person- och godstrafik i skärgården samt hur tillämpningen ser ut i skärgården. bör dessutom utreda förutsättningarna för nationellt stöd till person- och godstrafik i skärgården. Avvägningar bör inte bara ske avseende olika intressenters behov utan också med hänsyn till ekologiskt håll- bara lösningar där skärgårdens natur- och kulturvärden värnas. Det är också angeläget att de mindre farlederna för båttrafik upp- rätthålls i skärgården. Farlederna är viktiga både utifrån den bofasta befolkningens perspektiv och för turism och friluftsliv i skärgården. I den fortsatta behandlingen av boendevillkoren för permanent- boende i attraktiva områden är det särskilt viktigt att uppmärk- samma den betydelse som den fastboende befolkningen har för en levande skärgård. Länsstyrelserna uppmärksammar i sina program problematiken kring boende i skärgården, främst när det gäller boendekostnaderna för skär- gårdsbor. Flera förslag från länsstyrelserna belyser de skilda villkor och behov som finns för permanentbosättning i de olika skärgårds- områdena. I görs i lagstiftningen inte någon åtskillnad mellan 58 Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården fritids- och permanentbostäder. Strandskyddsbestämmelserna är desamma för båda kategorierna. I skattehänseende är den enda skillnaden att möjligheten att skjuta upp reavinstbeskattning efter försäljning endast gäller för köp av permanentbostad. Var man är folkbokförd avgör vad som räknas som permanentbostad oavsett hur fastigheten för tillfället är taxerad. Möjligheter finns att rent lagtekniskt separera regelverket för de olika boendeformerna. Detta system förekommer i flera länder, t.ex. i . I dansk plan- , bostads- och skattelagstiftning finns skilda regler för fritids- respektive permanentboende. Som en följd av detta har man i praktiken en separat marknad för fritidshus och en för permanentbostadshus. I regionplanen och i kommunens översiktsplan pekas områden ut där det ska råda bosättningsplikt respektive områden för fritidshus (sommarhus). I områden med bosättnings- plikt måste man vara mantalsskriven för att få äga bostadsfastighet. Detta innebär att husen i dessa områden inte går att sälja på fritidshusmarknaden. Omvänt gäller förbud mot att bosätta sig permanent i fritidshus. Kommunerna har möjlighet att lämna dispens från dessa regler i områden där det inte råder någon konkurrens mellan boendeformerna på fastighetsmarknaden, dvs. där efterfrågan är liten. Dispens kan på vissa villkor också ges av individuella skäl, bl.a. för pensionärer som vill bosätta sig permanent i sommarstugan. När det gäller de frågor som rör fastighetsbeskattning och fastig- hetstaxering och som flertalet länsstyrelser uppmärksammar vill vi hänvisa till två utredningar som slutförts inom Finans- departementet. Det handlar om (dir. 1998:20) och (dir. 1997:36). I ett delbetänkande från , Begrän- sad fastighetsskatt (SOU 1999:59), uppmärksammades problematiken kring fastighetsskattens effekter för den bofasta befolkningen i vissa attraktiva fritidshusområden, däribland skärgården. Frågan om undan- tag från generella regler om fastighetsskatt för hushåll i sådana områden lyftes fram i betänkandet. Problemet i dessa områden var, enligt kommittén, förhållandet mellan taxeringsvärdenivå och lokal inkomstnivå. I jämförelse med storstadsregioner och expansiva orter, är taxeringsvärdenivån i dessa områden hög som den allmänna inkomstnivån hos den bofasta befolkningen är låg. Kommittén föreslog att en begränsningsregel för fasighetsskatten ska införas. Begränsnings- regeln skulle endast gälla skattskyldiga som är fysiska personer och som är bosatta i småhus på fastighet som utgör småhusenhet eller lant- bruksenhet. Regeln innebär att uttaget av fastighetsskatt för hushåll med låga inkomster och ett högt fastighetsskatteunderlag avseende permanentbostaden, begränsas så att fastighetsskatten inte överstiger en Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården 59 viss andel av hushållsinkomsten. I sitt slutbetänkande, Likformig och neutral fastighetsbeskattning (SOU 2000:34), tog på nytt upp förslaget om begränsningsregel. I slut- betänkandet föreslogs denna regel vara generell och omfatta hela landet. Begränsningsregeln föreslogs också omfatta, förutom ägare till egnahem, bostadsrättsinnehavare, förutsatt en annan värderingsgrund för bostadsrättsfastigheter. Begränsningsregeln skulle innebära att skattens andel av hushållsinkomsten begränsas om vissa villkor är upp- fyllda. Kommittén tog inte i slutbetänkandet ställning till de alternativ till gränsvärden för en begränsningsregel som föreslagits i del- betänkandet. tog i sitt betänkande Fastighetstaxe- ring – precision, påverkansmöjligheter, individuella bedömningar (SOU 2000:10) bl.a. upp en av värdefaktorna för att bestämma rikt- värdet för tomtmark, nämligen speciell belägenhet. Belägenhets- faktorn ska fånga upp det förhållandet att en strandfastighet har ett högre marknadsvärde än en i övrigt likvärdig fastighet. Belägenhets- faktorn har kritiserats utifrån två utgångspunkter. Det handlar om att belägenhetsfaktorn bidrar till att höja taxeringsvärdena för fastigheter som har strandläge eller strandnära läge i attraktiva områden. Kritiken har också tagit sikte på klassindelningen som kan leda till att två närliggande fastigheter, som i övrigt är likvärdiga, kan få helt olika taxeringsvärden p.g.a. att den ena fastigheten ligger närmare stranden än den andra. I utredningens direktiv var utgångs- punkten att taxeringsvärdet ska återspegla marknadsvärdet. Närheten till strand har en inverkan på marknadsvärdet vilket påverkar taxeringsvärdet. Enligt utredningen är det därför inte möjligt att ta bort belägenhetsfaktorn för fastigheter i attraktiva kustområden. Däremot föreslogs vissa förändringar avseende värdefaktorn speciell belägenhet bl.a. vad gällde definition av, och förhållandet mellan, strand och strandnära fastighet. betänkande liksom det slut- betänkande som presenterats av är under remiss. Den problematik beträffande villkoren och förutsättningarna för permanentboende i skärgården som lyfts fram i flera regionala miljö- och hushållningsprogram har berörts i dessa utredningar. I den fortsatta behandlingen av boendevillkoren för permanent boende i attraktiva områden är det enligt vår mening särskilt viktigt att den betydelse som den fastboende befolkningen har för en levande skärgård uppmärk- sammas. 60 Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården Sammanfattning av våra bedömningar och förslag Forum eller arbetsgrupper som samlar olika kategorier fiskare samt myndigheter och forskare är viktiga initiativ för ett ökat ansvarstagande för förvaltningen av fiskresursen. Det är viktigt att de skador som orsakas av säl och skarv kan minimeras genom förebyggande åtgärder. Här behövs insatser såväl på nationell som på europeisk nivå. Regeringen bör inleda diskussioner med berörda om ett tillfälligt stopp, eller en kraftig minskning, av torskfisket. Fisket bör återupptas först när torskbeståndet ökat i hela det naturliga utbredningsområdet. får i uppdrag att föreslå fångstkvoter för småskaligt kustfiske, i första hand för torsk. I uppdraget ingår att kriterier utarbetas för det fiske som ska räknas till kategorin småskaligt kustfiske. får i uppdrag att göra en plan för de undersökningar som krävs för att kvantifiera och vårda kusternas fiskbestånd. Planen bör inkludera en bedömning av industrifiskets inverkan på fiskförekomsten i skärgårdarna. I uppdraget bör också ingå att utreda möjligheterna att införa krav på miljökonsekvensbedöm- ningar av det storskaliga industrifisket. Berörda länsstyrelser får i uppdrag att i samråd med ansvara för att försök med lokal förvaltning av fiskresursen organiseras och genomförs samt utvärderas. får dessutom i uppdrag att tillhandahålla det kunskapsunderlag som är nödvändigt för försöksverksamheten. Försöken inleds i tre skärgårdsområden, ett i , ett i skärgårdsom- rådet , och samt ett i skär- gårdsområdet och län. Utvecklingen inom vattenbruket bör följas avseende miljöbelast- ning samt lokalisering av odlingar. får i uppdrag att se över och uppdatera de råd och anvisningar som finns beträffande vattenbruk. Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården 61 Föreslagna åtgärder i miljö- och hushållningsprogrammen I de fyra regionala miljö- och hushållningsprogrammen föreslås åtgärder som berör en rad skilda aspekter av fiske och vattenbruk i kust- och skärgårdsområdena. Det finns ett femtiotal förslag till åtgärder som framför allt behandlar påverkan från skarv och säl utvecklingen inom vattenbruket. Samtliga länsstyrelser framhåller vikten av långsiktigt hållbar fiskevård i skärgården. För detta krävs enligt länsstyrelserna bättre kunskap om samt kontroll av bl.a. fiskbestånd, fiskuttag och reproduktionsområden för fisk, än vad som är fallet . I de regionala miljö- och hushåll- ningsprogrammen finns förslag till insatser både på regional, nationell och internationell nivå. i vill i samråd med bl.a. utarbeta ett övervakningsprogram som är inriktat på fisk i kustvatten. Länsstyrelserna i , och föreslår ett samarbete med kustlaboratoriet i för att genomföra populationsuppskattningar. i föreslår att inom EU och i för aktivt ska verka för en övergång till långsiktigt ekologiskt hållbart fiske i . menar att en sådan övergång bl.a. kräver att strukturstöden till fiskenäringen i större utsträckning än stödjer ett småskaligt fiske i . Enligt samma länsstyrelse måste fiskbestånden i kust- och skärgårds- områdena inventeras. Inventeringen som ska finansieras av bör sedan användas som underlag för en långsiktigt hållbar fiskevårdsplan för skärgården med program för uppföljning och kontroll som ansvarar för. Liknande tankar presenterar också länsstyrelserna i och län. De föreslår att en långsiktig plan för fiskevård och fiskforskning i skärgården utarbetas av länsstyrelserna tillsammans med . Enligt länsstyrelserna ska det också inkludera en utvärdering av det storskaliga industrifiskets påverkan på kustfisket. I deras program uppmärksammas också behovet av kartläggning och skydd av reproduktionsområden för fisk. Samma länsstyrelser föreslår också en översyn av nuvarande fiskeregler som styrs av 62 Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården författning över med angränsande sötvatten (FIFS 1993:31). Motivet är att författningen i många avseenden inte anses ge ett till- räckligt skydd av fiskbestånden i skärgården och därför kan leda till utarmning av fiskresursen. i vill stärka det småskaliga kustnära fisket genom att en bestämd del av den nationella torskkvoten ska vara förbehållen kustfiskare. Torskkvoten bör enligt utformas så att fiske blir möjligt året om. När det gäller möjligheterna att förbättra handel och distribution av småskaligt fångad fisk föreslår länsstyrelserna i och län att länsstyrelserna tillsammans med ser över situationen. Syftet är bl.a. att genom samverkan mellan fiskare och grossister effektivisera mottagnings- och distributionssystemen. Flera länsstyrelser föreslår olika former av begränsningar av fisk- uttaget för ett uthålligare resursutnyttjande. Länsstyrelserna i Östergöt- lands och län föreslår en höjning av minimimåttet på ål och vill också utöka utsättningen av ål. i vill öka minimåttet på torsk. En översyn av redskapsutmärkningen kan enligt i vara ett sätt att förbättra tillsynen av redskap samt övervakningen av fiskuttag. föreslår dessutom begränsningar av nätfisket, tidsbegränsningar av ålfisket samt höjningar av minimåttet på torsk och ål. Krav på behörighetsutbildning för nya yrkesfiskare samt ytterligare samarbete mellan yrkesfiskare och forskare avseende bl.a. redskapsutveckling föreslås också av läns- styrelsen i . Fiskuttagen handlar också om förhållandet mellan olika kategorier fiskare. Länsstyrelserna i och län efterlyser bättre statistik över yrkesfiskares och fritidsfiskares nyttjande av fiskresursen. Samma länsstyrelser föreslår också en utredning om komplettering av fiskelagens 25 § om rätt till fiskeplats, för att ge yrkesfiskare rätt till fiskeplats före fritidsfiskare. Samma länsstyrelser menar också att alltför få fastighetsägare vill upplåta sina vatten till yrkesfiskare, något som enligt länsstyrelserna ofta beror på okunskap och oro över för stora uttag. Påverkan från skarv och säl Skarv- och sälproblematiken uppmärksammas av de flesta läns- styrelser. Det förekommer att enstaka sälindivider eller grupper av sälar förstör fiskeredskapen. När det gäller skarv kan den i viss utsträckning konkurrera om fiskresursen. Problemen med säl och skarv kan enligt länsstyrelserna i stor utsträckning lösas genom förebyggande åtgärder, Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården 63 framför allt genom att utveckla redskapen så att förlust av fångsten minimeras. bedömer några länsstyrelser att problemen med säl och skarv är så stora att andra åtgärder också kan vara nödvändiga. Förslag finns om begränsad skyddsjakt på säl samt att allmän jakttid på skarv införs. Flera länsstyrelser menar att det finns brister i dagens fiskevård när det gäller ansvaret för vård och tillsyn av fiskresursen. Avsaknaden av ett övergripande ansvar för fiskevården anges i ett av programmen vara ett av de största hindren för att få till stånd ett uthålligt nyttjande av fisk- resursen inom skärgårdsområdet. Lokalt utformade förvaltningsformer diskuteras i tre av program- men. Lokala förvaltningslösningar syftar enligt förslagen bl.a. till att skapa en tydligare ansvarsfördelning för att förhindra överfiske i vissa områden, förbättra tillsynen, samt skapa en lokal anpassning av fiske- regler. Det sistnämnda förslaget innebär att rätten att införa lokala regler för fisket återförs till länsstyrelserna. Detta förordas av länsstyrelserna i , och samt och län. i vill att ansvarstagandet för och vården av fiskresursen förstärks genom lokal förvaltning. Förslaget innebär att trålstorleken begränsas och krav på selektion införs inom två försöksområden. Länsstyrelserna i och län föreslår en lokal förvaltningsmodell som kan prövas inom befintliga fiskevårdsområden. Förslaget går ut på att ett antal fiskevårdsområden samverkar inom ett så kallat skötselområde. Förvaltningsmodellen förutsätter enligt läns- styrelserna att nuvarande bestämmelser för det fria handredskapsfisket upphör att gälla inom ramen för ett skötselområdes verksamhet. Bestämmelserna om det fria handredskapsfisket finns i fiskelagen 9 §. Länsstyrelserna i , och uppmärksammar behovet av biologiskt underlag för lokal förvaltning av fiskresursen. Länsstyrelserna vill i samråd med undersöka i vilken omfattning det råder överensstämmelse mellan de lokala bassängsystemen och de lokala fiskpopulationerna. Detta kan sedan ligga till grund för utveckling av lokala förvaltningsmodeller. Några länsstyrelser betonar också vikten av dialog mellan olika fiskeintressenter för att öka ansvarstagandet för fiskresursen. Läns- styrelserna i , och har ett förslag om att inrätta en arbetsgrupp där bl.a. representanter för fiskare, fiske- vattenägare, myndigheter och forskare möts för att finna former för ett 64 Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården långsiktigt hållbart fiske. Det kan enligt länsstyrelserna resultera i att olika former av lokal fiskeförvaltning initieras. i har ett liknande förslag om att bilda ett återkommande forum där det finns möjligheter till dialog mellan myndigheter, forskare och olika kategorier fiskare. Syftet med detta forum ska enligt läns- styrelsen vara att skapa en ansvarsgemenskap för fiskresursen och en effektivare och bättre fiskeförvaltning. Länsstyrelserna i , och vill också utreda ägarförhållandena avseende fiskevatten och fiskerätt för att få en bild av möjligheterna att samordna fiskevården. Länsstyrelserna i och län menar att bristande lönsamhet samt miljöbelastningar, hindrar en expansion av vatten- bruket i skärgården. Enligt länsstyrelserna framhåller näringen bl.a. behovet av att och kommer överens om nationella kriterier för beräkning av näringsbelastning från kassodling av fisk. i betonar att vattenbruk ska bedrivas med hänsyn till en ekologiskt hållbar utveckling i skärgården. Läns- styrelsen föreslår att tillkommande fiskodlingar lokaliseras utomskärs samt att samtliga odlingstillstånd omprövas för att uppnå uppsatta åtgärdsmål avseende närsaltsbelastning. i lyfter särskilt fram odling av musslor som bedöms ha utvecklingspotential. Enligt kan en utveckling av denna verksamhet skapa arbetstillfällen, och dessutom bidra till att vattenkvalitén förbättras genom musslornas upptag av överskottskväve. föreslår bl.a. ett resurscentrum för att stödja utvecklingen inom musselodling. vill också att lämpliga odlingsplatser för fisk, skaldjur, musslor och ostron redo- visas i kommunernas översiktsplaner för att underlätta odlingsverk- samhet. Länsstyrelserna i , och tar upp den utveckling som skett vad gäller odlingsteknik och foder- sammansättning och som enligt länsstyrelserna minskat de negativa miljöeffekterna från vattenbruk. Man pekar också på den konkurrens som råder på världsmarknaden avseende fisk- odling. Åtgärder för hållbar utveckling i skärgården 65 Miljövårdsberedningens bedömningar och förslag Långsiktigt hållbart nyttjande av fiskbestånden Regeringen bör inleda diskussioner med berörda om ett tillfälligt stopp, eller en kraftig minskning, av torskfisket. Fisket bör återupptas först när torskbeståndet ökat i hela det naturliga utbredningsområdet. får i uppdrag att föreslå fångstkvoter för småskaligt kustfiske, i första hand för torsk. I uppdraget ingår att kriterier utarbetas för det fiske som ska räknas till kategorin småskaligt kust- fiske. Flera länsstyrelser har förslag som syftar till att främja det småskaliga kustfisket. Miljövårdsberedningen betonade i sitt betänkande Hållbar utveckling i Sveriges skärgårdsområden (SOU 1996:153) vikten av att inomskärsfisket bibehåller sin småskaliga karaktär. Vi ser det som fort- satt angeläget att på olika sätt främja det småskaliga kustfisket. Vi är mycket oroade över den kraftiga minskningen av torsk- bestånden i såväl som . Vi anser att de åtgärder som vidtagits för att stärka bestånden är otillräckliga, och att mer kraftfulla åtgärder behövs för att hejda en utveckling som, framför allt i , hotar både torskbestånden och fiskenäringen.