sou · GOB349d2 · 2001-01-01 00:00:00 — fantastisk lust när jag växte upp; jag har hela livet haft med mig en innerlig lustkänsla inför detta med att se film. När jag ser det utbud som liksom bara sköljer ut över människorna och ungdomarna som växer upp , undrar jag när de någonsin kommer att få känna den här innerliga förtjusningen i att sätta sig framför de rörliga bilderna, vare sig det handlar om fiktion eller verklighet. Det jag skulle önska är att ungdomarna fick återvända till den där känslan av att det här är ett mirakel, som vi kan använda oss av, både när vi tittar på det och när vi hanterar det själva för att berätta för andra människor om hur det står till i världen. – Vi lever i där det mest radikala är kapitalismen och dess framsteg, säger . Det innebär i och för sig att man kan ha en viss förtröstan i att folk i längden inte tycker att maximal tillväxt är slutmålet här i livet eller det mänskligt största värdet. Det finns massor av tecken som tyder på att folk i den unga generationen är beredda att befria sig från det här oket. Jag hörde en textrad av popgruppen : Det blir allt svårare att skydda det som är skört. Otroligt bra textrad! Otroligt bra att det är någon som vågar sjunga detta. Otroligt fantastiskt bra att de drar en massa folk till sina konserter, där det står en kille och sjunger en sådan rad. Det där fyller mig med en viss förtröstan. Det är faktiskt så att det går inte att lura folk , bara en liten tid. Vad man ska göra är att se till att de media som står till buds har så öppna portar som möjligt. Lyhördheten ska inte begränsa sig till att de ungar som tjänar sin första miljon redan medan de går i skolan får framträda i pressen, lyhörd- heten borde riktas mot de människor som försöker ta sig in och fram till bild- media, men ifrån ett annat håll. Den här utvecklingen har pågått så länge, att man har blivit döv inför sådana som säger, att det blir allt svårare att skydda det som är skört. Det är egentligen det som det handlar om. Den rörliga bilden och demokratin – en kommentar – Att lyssna till samtal är inte sällan lustfyllt, börjar . Jag gör ett undantag för flertalet paneldebatter som leds av professionella, för tillfället engagerade debattledare. Dessa vill göra rätt för gaget och har ambitiöst läst på men ändå inte lärt tillräckligt mycket för att själva kunna ta del i samtalet M I L L E N N I E K O M M I T T É N eller ens initierat lyssna. Ni känner igen dem; när någon gör ett överraskande och riktigt spännande inlägg konstaterar de kallt att det som sades nog är intressant, men vi har tre frågor kvar som vi också måste hinna med. Att läsa ett spontant samtal i tryck efteråt är mer riskfyllt; när man i facit kan se vart de samtalandes associationer förde hän uteblir lätt den hisnande känslan som goda samtal kan ge också åt den som bara hör på. Den som ska kommentera ett utskrivet samtalsreferat får aldrig chansen att fångas av en tanke och låta den löpa iväg i den egna hjärnan medan samtalet mellan de andra fortsätter. Med denna inledande reservation sätter jag mig vid datorn för att göra några noteringar till samtalet. – Jag förvånas över att finna en depressiv grundton i samtalet. Oron över att bildmedierna kan användas manipulativt är påtaglig. Men är det egentligen något att förvånas eller ens oroas av? Också det talade ordet, detta demokratins viktigaste eller i varje fall mest använda medium, används ju i manipulativa syften. Redan de minsta barnen utsätts för föräldrarnas manipulativa utsagor utan att vi för den skull ifrågasätter vikten av att lära barn tala. Är som talare alltid mindre manipulativ visavi sina åhörare än när han låter tittarna möta hans bilder? Den rörliga bilden har tillfört förut oanade möjligheter att informera, ge ytterligare dimension åt sådant vi vill meddela eller ta del av. Problemet är att så många föreställer sig att medier är utbytbara. TV kan aldrig ersätta tidningar och böcker, TV-mediet ger en annan belysning, berikar ofta men kan natur- ligtvis också skymma och förvirra. Opinionsbildning är ett bra exempel. TV är ett lysande instrument för kampanjer, både för varuförsäljning och för åsiktspåverkan. Men det är uselt som medel för fördjupad opinionsbildning, därtill är dess verkan alltför kortsiktig. Den dagen man slutat göra reklam för de där blöjorna, ni vet, kommer inte tiotusentals upprörda småbarnsföräldrar att desperat leta efter dem i butikerna. De kommer att ha glömt att de någonsin fanns. Detsamma gäller åsiktskampanjer – det finns inga belägg för att åsikts- reklam skulle ha längre verkan än varureklam. HUR FUNGERAR OPINIONSBILDNING ? Opinionsbildning är en sammansatt process. menar att det som övertygar är inte kaskaderna av uppmaningar – Tyck som vi! – utan tankar som ges tid för bearbetning och prövning tillsammans med dem som M I L L E N N I E K O M M I T T É N ingår i ens närmiljö. När ministern störtar igenom fabriken och effektfullt och med kraft slänger ut sina paroller, räcker det med att han som står tyst vid sin maskin, men som är en av dem som kamraterna litar på, muttrar Ja, du kan prata du, men jag vet var jag står för att varenda en av de andra ska förbli opåverkade av de frejdiga anropen. Opinionsbildning handlar inte bara om att få folk att ompröva sina upp- fattningar och ställningstaganden, att förmå dem att byta åsikt. Det handlar lika mycket om att pröva ståndpunkter, dvs söka de djupare skäl som kan motivera att de stannar kvar vid sina uppfattningar. Jag har funderat mycket över vilken roll framförallt TV-mediet spelade för opinionen under och är övertygad om att den begränsades till att ge en bakgrundskunskap om att fanns och att kriget fördes. Det gav därtill en känslomässig beredskap åt tittarna. Men det som gjorde att så många tog aktiv ställning mot kriget tror jag mer avgjordes av det idoga arbete som Vietnamgrupperna utförde. När folk såg de unga aktivisterna stå med sin Vietnambulletin på torgen, ofta utanför Systembutikerna, helg efter helg, , i ur och skur, drog de slutsatsen att det som fick så många att lägga ned så mycket möda måste vara betydelsefullt och värt att ta del av. Jag tror till och med att det var beundran för det osjälviska engagemanget som övertygade mer än argumenten. Var det egentligen någon som läste den Vietnambulletin som de köpte? VILKEN ROLL LÅTER DU TV SPELA ? Att TV gärna reducerar politiken till underhållning är sant. Valduellen mellan Bildt och fokuseras kring frågan om vem som vann, inte till det de båda faktiskt talade om. Slutsatsen av denna iakttagelse, säger , blir dock inte att TV är åt skogen utan att partierna i högre grad borde tänka på vilken roll de låter TV spela i sina egna inre liv. För den som vill bilda politisk opinion räcker det kanske inte med att få sekunder, minuter eller ens timmar i TV. TV-mediet är som det är. Och godtar man den tesen kan man lära sig åtskilligt om samhälle och tidsanda genom att se på TV, också genom de program som gärna ses över axeln av dem som räknar sig till samhällets eliter. – Jag har som demokratiutredare haft rika tillfällen att dra nytta av denna insikt. När jag sett de unga människor som befolkar de datasalar där världens affärer avgörs, har jag funderat över vilka de djupa kunskaper och erfarenheter M I L L E N N I E K O M M I T T É N är som dessa ungdomar har och som min generation saknar. Och så ser jag Jeopardy och upptäcker att man för att vinna där inte först får tänka efter om man kan det rätta svaret och sedan trycka på knappen, utan att man måste trycka och chansa på att komma på ett svar innan man är tvungen att ge det. Man vinner inte om man inte kan någonting, men felprocenten blir högre än den någonsin var i gamla klassiska Tiotusenkronorsfrågan, trots att frågorna i regel var aningen svårare där. Precis likadant är det i affärslivets datasalar. De som sitter där har inte större kunskap och erfarenhet som merit utan kortare reaktionstid än äldre personer. Världens stora affärer görs ofta på reflex och då blir felprocenten högre än om man gör dem med klokskap och eftertanke som grund. Så ser världens affärer också ut som de gör. DEMOKRATI - OCH MAKTBEGREPPET menar att demokratidiskussionen ofta utgår från naiva före- ställningar om att demokratin automatiskt är större i den lilla gruppen än i den stora. Byalaget är definitionsmässigt mer demokratiskt än EU, tror man. – Och tittar jag på , säger han, som följaktligen borde spegla den mest genuina demokratiska gemenskapen – en liten grupp isolerad på en öde ö, kan man komma närmare den lilla gemenskapen? – och inser att den inte gör det. Makt och maktproblem är inte något som reserveras för storsamhället. Var och en som är eller har varit gift måste rimligen inse att det faktiskt räcker med två för att det ska uppstå ett maktproblem. är inget dålig program för den som missat denna insikt. MEDEL FÖR ETT UTVECKLAT OCH FÖRDJUPAT SAMTAL Den rörliga bildens förmåga att väcka och förstärka känslor har gjort den hotfull för ett demokratiskt samhällsliv som till överväldigande del byggt på det talade och skrivna ordet. – Det är ingen tillfällighet, säger , att så många av arbetar- rörelsens aktiva haft ett kluvet förhållande till biograffilmen. Å ena sidan menade man att den lockade folk från mötena, passiviserade dem, å andra sidan dög den utmärkt som finansieringskälla för Folkets Hus. Filmens kommersiella styrka motiverade att husens största samlingslokal byggdes som bio, med bio- grafens krav, och så förstörde man arbetarrörelsens möten genom att tvinga in dem i lokaler med sluttande golv, dämpad akustik och belysning samt en möblering där praktiskt taget alla deltagare utom presidiet såg enbart ryggar. Den rörliga bilden dög att exploatera men glömdes bort som medel för ett utvecklat och fördjupat samtal. Tänk om fler av arbetarrörelsens aktiva hoppat över några möten och gått på bio i stället. M I L L E N N I E K O M M I T T É N