sou · GOB399d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Mandatperioden för de valda ledamöterna är utan möjlighet till omval. När ett tillsättningsärende aktualiseras överlämnar justitieministern en konfidentiell lista till Rådet över de personer som kan komma i fråga för anställningen samt kandidaternas akter. Rådet lämnar sedan ett konfidentiellt förslag på lämplig kandidat. I allmänhet följs förslaget men någon skyldighet för presidenten att göra detta föreligger inte. Vid urvalet till de högsta domarbefattningarna spelar ancienniteten en be- tydande roll. Övriga domarbefattningar tillsätts efter ett ansökningsförfarande. Justitieministern överlämnar en lista på de kandidater som ministern anser bör komma i fråga. Listan är även i dessa fall konfidentiell. Rådet går emellertid också genom sitt sekretariat igenom akterna för de sökande som inte har satts upp på departementets lista. Rådets förslag på kandidat är i dessa fall bindande och justitieministern kan inte lägga fram ett förslag för presidenten som avviker från Rådets. Förslaget är emellertid inte offentligt. Utnämning till den första anställningen som domare sker regelmässigt enligt den betygsmässiga rangordning som åsatts de sökande efter studier vid den franska domarskolan l´Ecole Nationale de la Magistrature. Den som rangordnats som nummer ett i domareexamen får välja först bland de domartjänster som är lediga. Befordran av domare till den högre tjänstegraden (i vilken ingår domstolschefer) eller från grupp ett till grupp två inom den högre graden sker efter ett urval av en särskild befordringskommitté, Commission d´avancement. Kommittén består av representanter från 106 Utnämning av högre domare samt domar- och åklagarkårerna. Den aktuelle domaren måste därefter utnämnas till en befattning som motsvarar den aktuella graden. Tjänsteåren har en stor betydelse som befordrings- grund. tar det innan befordran kan äga rum från den lägre tjänstegraden till den högre. Även vitsord och utlåtande spelar en stor roll vid bedömningen. Som framgår av det ovanstående är befordringsgången, utöver an- talet anställningsår, ganska beroende av var man placerats på olika listor. Detta beror på att de franska domarnas skicklighet som domare utvärderas . Utvärderingarna föregås av samtal med dom- stolschefen eller motsvarande överordnade. Utvärderingen kan över- klagas till befordringskommittén. Dessutom krävs ibland viss tids tjänstgöring för att komma i fråga till en högre befattning. Allt detta regleras i detalj i lag. har även förvaltningsdomstolar. Ledamöterna i dessa re- kryteras huvudsakligen bland personer som utexaminerats från ENA (l´Ecole nationale d´administration). De franska förvaltningsdomarna anses inte tillhöra domarkåren och är inte oavsättliga. Detta gäller även ledamöterna i den högsta förvaltningsdomstolen (Conseil d´État). Ledamöterna i denna tillsätts av presidenten. Behörighetskrav för högre domarämbeten De flesta franska domare har genomgått utbildning vid den särskilda domarskolan l´Ecole Nationale de la Magistrature. Rekrytering kan även ske av personer som är behöriga att söka till domarskolan och som är verksamma i yrken som anses kvalificerande för domaruppgifter, oftast högre ämbetsmän som utbildats vid ENA. Ancienniteten i domarvärvet är ofta utslagsgivande för befordran till de höga domarämbetena. Vidare fastslås i lag att ordförande på avdel- ning och generaladvokater som är indelade i den högsta tjänstegradens andra grupp inte kan komma i fråga för anställning som domare i förrän tjänstgöring på nuvarande an- ställning. Utnämning av högre domare 107 Nederländska domare utnämns av monarken genom kungligt dekret. Ledamöterna i (Hoge Raad) nomineras av parla- mentets underhus efter förslag från . Domstolens för- slag, som är offentligt, upptar sex namn och underhuset kan fritt välja tre bland dessa. Övriga domare utnämns på rekommendation av justi- tieministern. Domstolarna har emellertid en stark ställning i urvals- processen eftersom ingen kan utnämnas till domare i en domstol om den aktuella domstolen inte har funnit vederbörande kvalificerad för befattningen. Domarbefattningar tillsätts, med undantag för dem i högsta instans, efter ett ansökningsförfarande. Innan justitieministern föreslår någon för utnämning har ministern rådgjort med den domstol där anställ- ningen finns och normalt följs det förslag på kandidat som domstolen lämnar. Om fler än en person sätts upp på förslag från domstolens sida kan det hända att ministern ändrar på den inbördes rangordningen och föreslår att en annan kandidat än den som står i första förslagsrum ut- nämns till domare. Domstolarnas förslag är inte offentliga. Vid tillsättande av presidentämbetena i hovrätterna och under- rätterna avges förslaget till av ett särskilt domarråd. Detta råd har tre ledamöter, varav två är hovrättspresidenter och en är underrättspresident, när det är fråga om en anställning som hovrätts- president, och annars av en hovrättspresident och två underrättspresi- denter. Innan förslag lämnas till justitieministern företar rådet intervjuer med de sökande och samlar in rekommendationer såväl från domstolarna som från åklagarmyndigheten. Förslaget skall så vitt möjligt omfatta fler än en kandidat. Fler än tre kandidater per anställning får emellertid inte sättas upp på förslagslistan. Kandidaterna skall rangordnas. Förslaget är inte offentligt. Justitieministern kan frångå rangordningen om det finns skäl till det, men i praktiken utnämns alltid den som står i första förslagsrum. När det gäller anställningarna som president i de tre största underrätterna (, och ) krävs också att justitieministerns beslut förankras i ministerrådet. Anställning som domare i högsta instans kan inte sökas, utan dessa domare kan sägas bli tillsatta genom ett kallelseförfarande. När en be- fattning ledigförklaras i utarbetar domstolen ett för- slag på sex kandidater till tjänsten. Förslaget är baserat på ett beslut som fattats av en majoritet av domstolens domare och general- advokaten (en slags åklagare). 108 Utnämning av högre domare förslag blir offentligt när det läggs fram i Underhuset som sedan före- slår regeringen att utnämna en av tre från listan utvalda kandidater. I de flesta fall föreslår Underhuset de tre som rangordnats överst på dom- stolens förslagslista och likaledes bestämmer sig regeringen oftast för den som står i första förslagsrum. Underhusets förslag till regeringen är också offentligt. Behörighetskrav för högre domarämbeten Nederländska domare rekryteras antingen bland dem som genomgått en särskild sexårig domarutbildning eller bland jurister med minst sex års yrkeserfarenhet samt en ettårig domarutbildning. De sistnämnda, som således inte genomgått hela domarutbildningen kontaktar en särskild domarrekryteringskommitté, som bedömer deras lämplighet för domar- yrket. Kommittén består av domare, advokater och personer med en bred yrkeserfarenhet. De senare behöver inte ha någon juridisk erfaren- het. För samtliga sökande gäller krav på nederländskt medborgarskap och nederländsk juridisk examen. gällde anciennitetsprincipen vid tillsättningen av s.k. be- fordrade tjänster. läggs större vikt vid vad anställningen i fråga kräver av sin innehavare och de sökandes egenskaper. En särskild domstolschefsprofil har t.ex. utarbetats. Dess innehåll varierar bero- ende på vid vilken domstol befattningen finns. Vid rechtbanken (underrätt) i pågår t.ex. ett försöksprojekt som innebär ett större administrativt ansvar för domstolschefen än det som normalt gäller för domstolschefer i . I den chefsprofil som upprättades i samband med rekryteringen av ny chef för domstolen lades därför, ut- över kravet på breda juridiska kunskaper, även vikt vid de sökandes administrativa kompetens och personliga kvaliteter. Chefsprofilen an- ger bl.a. följande personliga egenskaper som anses vara viktiga för att passa för tjänsten: förmåga att kunna uttrycka sig muntligt på ett be- gripligt sätt, förmåga att kunna övertyga andra, ledarskapsförmåga, ly- hördhet, verklighetsuppfattning, omdömesförmåga, analytisk förmåga, initiativförmåga och beslutsförmåga. Chefen bör också vara mål- och resultatinriktad, vara inställd på förnyelse samt ha förmåga att kunna samarbeta och lösa konflikter. Ju högre en chefstjänst anses vara desto fler personer är inblandade i själva bedömningsprocessen på det lokala planet. Sökandena bjuds även in till (företar audiens). Detta är i och för sig oftast en formalitet eftersom beslut om vem som skall utnämnas i de flesta fall redan har fattats på detta stadium, men nödvändigt eftersom justitieministern ansvarar för utnämningarna. I de fall där tveksamhet Utnämning av högre domare 109 råder om vem av de föreslagna som skall utnämnas fyller emellertid audiensen en konkret funktion och kan sägas utgöra ytterligare en intervju. Särskilda skäl krävs emellertid för att ministern skall kunna frångå rangordningen och utnämna annan än den som satts upp i första förslagsrum. De flesta domarbefattningar i överrätt innehas av personer som har varit underrättsdomare. Detta är också fallet med leda- möterna i . Några särskilda behörighetskrav för att utnämnas till domare i högsta instans finns emellertid inte. Eftersom arbetet där kan sägas innehålla vissa rättsvetenskapliga element har det emellanåt hänt att professorer utnämnts till domare i denna domstol. I skiljer man mellan domare (judges), som är domare i högsta instans, och sheriffer. De senare är juristdomare som dömer i underrätt. Det finns sammanlagt 27 domare (i skotsk mening) och dessa utnämns av drottningen på rekommendation av det skotska (the Scottish Cabinet) förste minister. Förslag på vem som bör utnäm- nas lämnas i sin tur till denne av den skotske . Förste ministern är inte bunden av förslag utan kan förkasta ett sådant varpå en ny person får föreslås. När det gäller de två högsta skotska domarämbetena, ordföranden och vice-ordföranden i den högsta domstolen (och ), sker dock rekommendationen av den brittiska premiärministern, som i sin tur baserar sin rekommendation på de förslag han får från förste ministern. Förste ministern skall i sin tur rådgöra med den skotska högsta dom- stolens ordförande innan han eller hon lägger fram sina rekommenda- tioner. Domare i tillsätts således efter kallelse och förfarandet präglas av icke-offentlighet. Något förfarande med intresseanmälan finns officiellt inte. Behörighetskrav för högre domarämbeten Det finns inga lagstadgade behörighetskrav för att komma i fråga som domare i de högsta domstolarna i . Dessa domare rekryteras emellertid bland erfarna yrkesverksamma jurister som har tjänstgjort som domare (sheriffer) i lägre instans , är advokater (advocates) eller andra jurister (solicitors). De sistnämnda måste sedan 110 Utnämning av högre domare ha tillstånd att föra talan vid såväl Court of Session som of Justiciary. Normalt har de högsta domarna tidigare erfarenhet som domare på hel- eller deltid. De väljs oftast bland medlemmarna i en institution som betecknas med anor och i vilken krets ingår bl.a. advokatkåren och vissa högre ämbetsmän. Domarna i Court of Session är s.k. senatorer i denna församling. Två domartjänster i House of Lords är vikta för skotska jurister. Normalt tillsätts dessa tjänster genom befordran av domare från Court of Session. Det är dock möjligt för en medlem av advokatkåren att direkt utnämnas till domare i Överhuset utan att denne har tidigare domarerfarenhet. För att komma i fråga som domstolschef i en Sheriff Court förutsätts erfarenhet som sheriff eller som advokat eller solicitor. För att utnämnas till sheriff krävs juridisk yrkeserfarenhet. Tyska domare är antingen anställda av Förbundsstaten (domare i högsta instans) eller av en delstat. Utnämningsförfarandet skiljer sig åt i För- bundsstaten och i de enskilda delstaterna. Gemensamt är emellertid att det finns ett råd i den aktuella domstolen, ett s.k. presidiumråd (Präsidialrat), som medverkar vid domarutnämningarna, med undantag för förstagångsanställningar i delstatsdomstolarna. Presidiumrådet av- ger ett skriftligt motiverat yttrande över sökandena i vilket de enskilda sökandenas lämplighet för tjänsten bedöms. Någon rangordning av sökandena i egentlig mening görs emellertid inte. Yttrandet är inte offentligt. I vissa delstater har rådet även andra uppgifter. I samtliga utnämningsärenden ankommer den förberedande beredningen på det ansvariga departementet. De federala domarna utnämns av förbundspresidenten efter förslag från justitieministern. Anställning som domare i de högsta domstolarna kan inte sökas. Hälften av Författningsdomstolens domare väljs av och den andra hälften av en kommitté bestående av tolv personer som representerar Förbundsdagen (Wahlmännerausschuss). Utnämning av högre domare 111 vicepresidenten väljs växelvis av och . För att en kandidat skall utnämnas krävs tvåtredje- dels majoritet. Domarna väljs för en tolvårsperiod (med en ytterligare begränsning eftersom pensionsåldern är ). Domarbefattningarna i denna domstol är inte föremål för omval. Enligt den tyska grundlagen skall urvalet av domare till de övriga federala domstolarna, bl.a. och den Federala admi- nistrativa domstolen, ske i samråd mellan den ansvarige ministern (denne kan variera beroende på vilken domstol det är fråga om) och ett särskilt utskott för val av domare (). I utskottet sitter dels de 16 delstatsministrar och delstatssenatorer som har ansvaret för de delstatsdomstolar som är underinstanser till den domstol där tjänsten finns, dels 16 andra ledamöter som utses av Förbundsdagen enligt reglerna om proportionella val. De senare är som regel medlemmar av Förbundsdagen, men de behöver inte vara detta. Utskottets ordförande är den ansvarige förbundsministern (justitieministern). Denne har dock ingen rösträtt. Beslut fattas med enkel majoritet. Samtliga medlemmar i domarvalutskottet, inbegripet justitieministern, får föreslå domarkandidater. Utskottet prövar även om de för en anställning föreslagna kandidaterna innehar de sakliga och personliga förutsättningarna som krävs för denna. De föreslagna kandidaternas namn läggs därefter fram för den aktuella domstolens presidiumråd, som i sin tur lämnar sitt yttrande. Normalt sker därefter urvalet av domare i valutskottet i enlighet med presidiumrådets förslag. deltar inte i utnämningen av domare till uppgiften att vara domstolens ordförande. Sedan utskottet företagit sitt val förekommer vissa överläggningar inom (Bundeskabinett) innan förbundspresidenten utnämner domaren. Ingen del av förfarandet är föremål för offentlig insyn. Vid de federala överrätterna består presidiumrådet av domare vid domstolen. Ledamöterna i presidiumrådet vid t.ex. Bundesgerichtshof är domstolens president, vicepresidenter och ytterligare fem domare. Medlemmarna i rådet förordnas . Innan en blivande domare väljs ut eller utnämns tillfrågas rådet vid den domstol där tjänsten finns om kandidatens yrkesmässiga kompetens och personliga egenskaper. Presidiumrådets yttrande är inte bindande men tillmäts stor vikt. Det är inte offentligt. 112 Utnämning av högre domare Anställningarna som domare i delstatsdomstolarna förklaras i allmänhet lediga för ansökan. Det är även möjligt för sökande att på eget initiativ anmäla sitt intresse hos det aktuella delstatsministeriet. Jämlikt grundlagen kan delstaterna besluta att delstatens justitiemi- nister jämte ett särskilt domarvalsutskott skall bestämma om utnämning av delstatsdomare. Medverkan av ett sådant utskott kan avse såväl förstagångsanställningar (oftast då av ordinarie domare och inte domare som visstidsanställts, s.k. auf Probe) som befordring av domare till högre tjänst. I de delstater där sådana utskott finns (, , , , , , , och Rheinland-Pfalz)) varierar deras sammansättning (oftast är parlamentariker i majoritet) och uppgifter. I de övriga sju delstaterna beslutar ensam om domarutnämningarna. I och Rheinland-Pfalz har utskottet även en medlarfunktion i de fall där den ansvarige ministern och presidiumrådet inte kan enas om vem som bör utnämnas till domare. I medverkar delstatsparlamentets andra kammare vid val av överrättspresidenter. I delstaterna består domstolarnas presidiumråd av domstolens presi- dent som ordförande och domare, varvid minst hälften skall vara valda av domarna. Råden lämnar skriftliga motiverade utlåtanden över de sökande med förslag på vem som bör utnämnas till delstatsministern på samma sätt som sker på federal nivå. Utlåtandena har större betydelse för tillsättning av domare i högre löneklasser än för en utnämning av en domare till sin första befattning, eftersom råden i sina utlåtanden utgår från de resultat som de sökande har nått i sitt praktiska arbete. När det gäller utnämning av domare till en befordrad tjänst sker urvalet oftast på tjänstemässiga grundval. Vid bedömning av en sökandes tjänste- meriter spelar domstolschefens yttrande en betydande roll. Utlåtandena och yttrandena är inte offentliga. Behörighetskrav för högre domarämbeten Utöver juridisk examen krävs för anställning som domare att veder- börande har genomgått en praktikperiod och efter denna god- känd ämbetsexamen (andra juridiska ämbetsexamen). Praktiken mot- svarar ungefär vår notariemeritering men omfattar även tjänstgöring hos andra myndigheter än domstol samt praktik hos advokat. Praktiken är obligatorisk för den som vill utöva juristyrken. De flesta överrätts- domare rekryteras från underrätterna även om det förekommer viss re- Utnämning av högre domare 113 krytering från universitet och förvaltning. Domarna i högsta domstolen (Bundesgerichtshof) har ofta domstolsbakgrund från delstaternas över- rätter. De skall vara minst vid utnämningstillfället. Behörighetskraven för domare i Författningsdomstolen skiljer sig från dem som gäller för övriga domare. Domstolen skall bestå av sexton domare av vilka sex skall ha varit domare vid en av de övriga högsta domstolarna. Samtliga författningsdomare måste vara fyllda och ha behörighet att inneha domartjänst, dvs. ha juridisk utbildning. Det är inte ovanligt att domarna i Författnings- domstolen har en politisk bakgrund som tidigare delstats- eller för- bundsminister eller som parlamentsledamot. Domstolen, som har sitt säte i i , tillskapades ur- sprungligen genom den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och har till uppgift att trygga uppfyllandet av de förpliktelser som de fördragsslutande staterna åtagit sig genom konventionen. Genom ett tilläggsprotokoll (protokoll nummer 11) till konventionen har dom- stolen en ny organisation. Antalet domare i domstolen motsvarar antalet medlemmar i rådet och är 41 stycken. Domarna utses av för en period av och kan återväljas. Varje medlemsstat föreslår tre kandidater och den som får en majoritet av rösterna väljs till domare i domstolen. Hälften av domarna tillsätts . Om en domare avgår väljs en ersättare för den kvarvarande tidsperioden. Det finns inga begränsningar avseende hur många domare i domstolen som har samma nationalitet. Domarna re- presenterar nämligen inte den stat som har nominerat dem, utan tjänst- gör i sin personliga egenskap. Innan domarna tillträder sina befatt- ningar skall de inför domstolen avge en förklaring att de kommer att utöva domarämbetet hederligt, självständigt och opartiskt. Domarna går i pension . Domstolen är indelad i fyra avdelningar. Domarnas fördelning på avdelningarna bestäms i taget, varvid hänsyn tas till en 114 Utnämning av högre domare någorlunda jämn geografisk och könsmässig fördelning. Hänsyn tas också till de olika rättsordningar som finns i medlemsstaterna. Varje avdelning leds av en ordförande (president of section), av vilka två även är vicepresidenter i domstolen. Till sin hjälp har dessa även vice- ordförande på avdelningarna. Domarna skall ha hög moralisk standard och måste antingen inneha de kvalifikationer som krävs för utnämning till ett högre juridiskt ämbete eller vara erkänt kompetenta juristkonsulter. de är domare i domstolen får de inte engagera sig i någon aktivitet eller inne- ha något uppdrag som är oförenligt med deras självständighet och opartiskhet som ledamot av domstolen eller som inkräktar på arbete på heltid i domstolen. Frågor om en domare uppfyller dessa krav prövas av domstolen. , som har sitt säte i , inrättades . Dom- stolen har bl.a. till uppgift att övervaka efterlevandet av unionens olika fördrag och säkerställa en enhetlig tolkning av EG-rätten. Domstolen lämnar även förhandsbesked till nationella domstolar om hur EG-rätten skall tolkas samt dömer i tvister mellan EU och medlemsstaterna, mellan medlemsstaterna eller mellan EU och medborgarna. inrättades en underinstans till , den s.k. Förstainstansrätten. Denna domstol har en allmän behörighet att pröva mål där enskilda väcker talan, till exempel konkurrensärenden och tvister mellan EU-anställda och deras arbetsgivare. Däremot har dom- stolen inte behörighet att lämna förhandsavgöranden till nationella domstolar. består av 15 domare (en för varje medlemsstat) och åtta generaladvokater. Samtliga utses av medlemsstaternas regeringar i samförstånd för av , vilken kan förlängas. En partiell nytillsättning sker . Det finns inga formella krav på att varje land skall utse en domare, men i praktiken föreslår medlems- staterna var sin kandidat. Innan en utnämning sker föregås denna av Utnämning av högre domare 115 informella konsultationer mellan regeringarna. Domarna representerar inte sina regeringar utan har till uppgift att opartiskt värna om EG- rätten. Förstainstansrätten består också av 15 domare som utses i samför- stånd mellan medlemsstaternas regeringar för av , vilken kan förlängas. Domare i utses bland personer vilkas oavhängighet inte kan ifrågasättas och som uppfyller nödvändiga villkor för att utöva de högsta domarämbetena i hemlandet eller är jurister med allmänt er- kända kvalifikationer. Ledamöterna av Förstainstansrätten utses bland personer vars oavhängighet inte kan ifrågasättas och som uppfyller nödvändiga villkor för utövande av domarämbete. Något krav på att domarna måste vara medborgare i ett EU-land föreligger inte. Domarrekryteringen till har varit relativt bred. Till domare har således utnämnts såväl f.d. ministrar som universitetspro- fessorer, advokater och personer som varit domare i en nationell dom- stol. Den i är FN:s främsta rättskipande organ och har till uppgift att lösa tvister mellan stater. Dess jurisdiktion omfattar alla frågor som anges i , andra gällande avtal och konventioner samt alla andra ärenden som remitteras till domstolen. Domstolen avger även rådgivande yttranden i rättsfrågor. Domstolen består av femton domare som väljs av FN:s generalförsam- ling och säkerhetsråd vid skilda val för av med viss möj- lighet till omval. En partiell nytillsättning av domarna sker . Domarna utses från en lista över personer som har nominerats av Permanenta skiljedomstolens nationella grupper eller, i de fall där en medlemsstat inte är representerad i skiljedomstolen, av nationella grupper som utnämns särskilt av sina regeringar för detta ändamål och under samma villkor som föreskrivs för medlemsstaterna i skiljedom- 116 Utnämning av högre domare Vid val av domare skall hänsyn tas till att domarna representerar de viktigaste kulturformerna och rättssystemen i världen. Inte mer än en domare med samma medborgarskap får väljas in i domstolen. I praktiken representeras alltid de fem ständiga medlemmarna av av varsin domare i domstolen. Domarna skall utses bland personer med hög moralisk karaktär och som i hemlandet uppfyller villkoren för att utnämnas till de högsta domarämbetena eller som är jurister med erkänd kompetens i inter- nationell rätt. De får inte utöva något politiskt eller administrativt åliggande eller syssla med annan yrkesverksamhet som de är domare i domstolen. De får inte heller uppträda som ombud, råd- givare eller sakförare i något mål eller delta i beslut i något mål där de har representerat någon av parterna eller har deltagit i någon annan egenskap.