sou · GOB3105d1 · 2001-01-01 00:00:00 — I 16 § LUL föreskrivs att om någon har begått ett brott innan han har fyllt får åklagaren besluta om åtalsunderlåtelse. om åtalsunderlåtelse skall tillämpas i första hand, men det finns bestämmelser om åtalsunderlåtelse även i (se avsnitt 3.2.2). När det gäller åtalsunderlåtelse sedan åtal har väckts skall regler om åtalsunderlåtelse tillämpas även när det gäller ungdomar. 17 § LUL reglerar förutsättningarna för åklagaren att besluta om åtalsunderlåtelse. Åtalsunderlåtelse får beslutas om den unge blir föremål för vissa åtgärder, nämligen vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen, vård eller annan åtgärd enligt LVU eller annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd. Det skall dock med skäl kunna antas att det genom vård eller andra åtgärder vidtas vad som är lämpligast för den unge. Åklagaren får vidare besluta om åtalsunder- låtelse om det är uppenbart att brottet skett av okynne eller förhastande. Vid bedömningen om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall åklagaren särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som har uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan eller att på annat sätt gottgöra målsäganden. Det anges också att åtals- underlåtelse inte får beslutas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts. Vid bedömningen om något allmänt intresse åsidosätts skall särskilt beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. Enligt 18 § LUL skall den unge underrättas om ett beslut om åtalsunderlåtelse vid ett personligt sammanträffande med åklagaren från beslutet. Den unges vårdnadshavare eller annan fostrare skall kallas till sammanträdet om det inte möter hinder eller annars finns särskilda skäl mot det. Även företrädare för social- nämnden bör ges tillfälle att närvara. Om det är uppenbart att ett sammanträffande inte kan ske får det äga rum . Kan ett personligt sammanträffande inte genomföras får underrättelsen till den unge ske skriftligen. Vid ett sådant sammanträde skall åklagaren enligt 19 § LUL särskilt förklara innebörden av beslutet om åtalsunderlåtelse och de skötsamhetskrav som beslutet är förenat med och klargöra vilka följderna kan bli av fortsatta lagöverträdelser. Dessa bestämmelser gäller enligt 20 § LUL i tillämpliga delar även beslut om åtalsunderlåtelse som meddelas med stöd av 20 kap. 7 § rättegångs- Gällande rätt m.m. 73 balken, om beslutet avser brott som någon har begått innan han har fyllt . Överlämnande till vård inom och ungdomstjänst När den tilltalade är och kan bli föremål för vård enligt socialtjänstlagen eller LVU får rätten enligt 31 kap. 1 § överlämna till socialnämnden att föranstalta om nödvändig vård inom enligt en för den unge av nämnden uppgjord vårdplan. Ett överlämnande till vård inom kan förenas med högst 200 dagsböter eller en särskild föreskrift om att utföra oavlönat arbete eller delta i annan särskilt anordnad verksamhet (ungdomstjänst) i lägst 20 och högst , om det behövs med hänsyn till brottslig- hetens straffvärde eller art eller den unges tidigare brottslighet. En föreskrift om ungdomstjänst förutsätter den unges samtycke. Ett överlämnande får ske endast om planerade åtgärder, i förekommande fall i förening med böter eller en särskild föreskrift om ungdomstjänst, kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Om det framgår av den upprättade vårdplanen att den unge skall bli föremål för vård eller annan åtgärd med stöd av socialtjänstlagen, skall domstolen meddela föreskrift om att han skall genomgå sådan vård eller åtgärd. Bestämmelserna om att skall upprätta en vårdplan för den unge och möjligheten att förena ett överlämnande till vård inom med en föreskrift om ungdomstjänst trädde i kraft . Enligt förarbetena (prop. 1997/98:96 s. 145 ff.) var avsikten med dessa kompletteringar att de principer om förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens som präglar påföljdssystemet i övrigt skulle få ökat genomslag även beträffande denna påföljd. När det gäller principen om förutsebarhet konstaterades i propositionen att denna inte kan tillämpas fullt ut, men att den kan få ett betydligt större genomslag. Detta har åstadkommits genom att yttrande skall vara utförligare och även innehålla en vårdplan som visar vilka åtgärder som socialnämnden avser att vidta. På så sätt kan åklagare och domstol få en bättre uppfattning dels om den unges eventuella vårdbehov, dels om omfattningen av de åtgärder som socialnämnden planerar att vidta för den unge. Framför allt får den unge härigenom en bättre uppfattning om vad ett överlämnande till vård inom innebär. Kravet på proportionalitet har enligt förarbetena tillgodosetts genom att domstolen på ett mer uttalat sätt skall pröva om socialnämndens 74 Gällande rätt m.m. insatser är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottets straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Vidare skall domstolen kunna förstärka påföljden med en föreskrift om ungdomstjänst då detta är motiverat. Ungdomstjänsten är således att anse som en tilläggssanktion till överlämnandepåföljden. I propositionen konstateras att påföljden överlämnande till vård inom är behäftad med särskilda svårigheter i fråga om kravet på konsekvens, eftersom åtgärder enligt social- tjänstlagen är beroende av den unges och vårdnadshavarnas samtycke. Enligt förarbetena är en första förutsättning för ett fungerande och konsekvent reaktionssystem att de inblandade känner till de givna förutsättningarna. Domstolen skall därför meddela en särskild föreskrift i domen som riktar sig till den unge om vad han har att genomgå i fråga om vård och behandling, när den planerade vården skall ske med stöd av socialtjänstlagen. Det påpekas särskilt att en sådan föreskrift inte syftar till att styra insatser. Genom förskriften får den unge ett klart besked om vad som förväntas av honom från domstolens sida som åklagare och domstol får ett bättre underlag för prövningen om den unge har misskött sig, vilket i sin tur underlättar för de rättsvårdande organen att agera konsekvent. Vidare sägs i propositionen att för att kravet på konsekvens skall få tillräcklig genomslagskraft bör möjligheten att undanröja ett överlämnande till vård inom utvidgas ytterligare. Ett undanröjande blir således möjligt även i de fall ändrar uppfattning om vilka insatser som bör göras för den unge. Även rutinerna för uppföljningen av vården bör förbättras, varför social- nämnden åläggs rapporteringsskyldighet för de fall då den planerade vården enligt vårdplanen inte kommer till stånd. I 31 kap. 1 a § regleras förutsättningarna för att döma till sluten ungdomsvård. Om någon har begått brott innan han har fyllt och rätten finner att påföljden bör bestämmas till fängelse, skall den i stället bestämma påföljden till sluten ungdomsvård. Detta gäller dock inte om det med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständighet finns särskilda skäl däremot. Domstolen får bestämma tiden för sluten ungdomsvård till lägst och högst . Påföljden sluten ungdomsvård infördes i samband med de tidigare nämnda lagändringarna som trädde i kraft . I förarbetena (prop. 1997/98:96 s. 156 ff.) sägs att för att kriminal- Gällande rätt m.m. 75 politiken skall kunna fullgöra sin huvuduppgift att motverka brott, måste det inom påföljdssystemet finnas möjlighet att välja en påföljd som i rimlig utsträckning avskräcker från brott, tydligt markerar grundläggande gränser och dessutom motsvarar de krav samhället ställer på rättvisa inom straffrättskipningen. Därför kan frihets- berövande påföljder inte undvaras helt trots att det är fråga om mycket unga personer. Det ansågs dock angeläget att skapa en alternativ form av frihetsberövande som gör det möjligt att hålla de yngsta lagöverträdarna utanför fängelserna. Utgångspunkterna för utformningen av den nya påföljden är enligt propositionen dels att verkställigheten kan ske under sådana former att risken för skadeverkningar minimeras, dels att verkställigheten kan ordnas snabbt så att orsakerna till den unges kriminalitet kan angripas så effektivt som möjligt. måste verkställigheten utformas med beaktande av att frihetsberövandet är en straffrättslig reaktion på brott och att verkställigheten måste ske under säkra former. Vidare sägs i propositionen att frihetsberövande av unga lagöver- trädare bör undvikas så långt det är möjligt, att det är viktigt att framhålla att restriktivitet med att döma till en frihetsberövande påföljd bör gälla oavsett om det är fråga om att döma till fängelse eller sluten ungdomsvård, att den unges behov av vård inte skall tillmätas någon betydelse vid påföljdsbestämningen och att sluten ungdomsvård i princip kommer att ersätta fängelsestraffet för den yngsta lagöver- trädarna. Särskilda regler för unga lagöverträdare vid påföljdsval och straffmätning m.m. Det finns särskilda regler om förutsättningarna för att döma unga lagöverträdare till fängelse. Enligt 30 kap. 5 § första stycket brotts- balken krävs det synnerliga skäl för att döma någon som vid brottstillfället är till fängelse. Vidare sägs i samma stycke att det av 31 kap. 1 a § framgår att rätten i första hand skall bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse. Av paragrafens andra stycke framgår att rätten för brott som någon har begått i åldern 18–får döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl. I 29 kap. 3 § 3 stadgas att det som förmildrande omständighet vid bedömningen av straffvärdet skall särskilt beaktas om den tilltalades handlande stått i samband med hans uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga. Detta stadgande kompletteras av 29 kap. 7 § första stycket som föreskriver 76 Gällande rätt m.m. att om någon har begått brott innan han har fyllt skall hans ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen och rätten får döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. När det gäller böter stadgas i 25 kap. 2 § andra stycket att dagsbotens belopp får jämkas om det finns särskilda skäl. I brottsbalkskommentaren (m.fl.. Kommentar till , del III, 4:e uppl., s. 40) anges bland annat att för vissa ungdomar kan omständigheterna vara sådana att dagsbotens belopp skall jämkas för att straffet inte skall drabba alltför hårt. Det kan också nämnas att 29 kap. 7 § andra stycket innehåller ett förbud mot att döma till fängelse på livstid för brott som någon har begått innan han fyllt . Slutligen finns i 23 § LUL en särskild bestämmelse om häktning. Enligt denna får den som inte har fyllt häktas endast om det finns synnerliga skäl. Medlingsverksamheternas möjligheter att få till stånd en välfungerande verksamhet påverkas av de regler som gäller för handläggningen av brottmål med unga gärningsmän. För unga lagöverträdare gäller i vissa avseenden särskilda handläggningsregler i brottmål. Dessa återfinns i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). I detta avsnitt behandlas kortfattat de regler i LUL som gäller för misstänkta, straffmyndiga ungdomar som inte har fyllt och som bedöms ha betydelse för frågan om medling. Vidare behandlas de regler avseende brottsmisstänkta barn som återfinns i LUL och som kan vara av intresse för frågan om medling. 3.3.2Handläggningsregler för straffmyndiga ungdomar I 1 § LUL anges att i lagen finns särskilda bestämmelser om handläggningen hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . I den mån det inte finns någon särreglering gäller regler och andra bestämmelser. I 2 § första stycket LUL sägs att en förundersökning mot den som är normalt skall ledas av polis eller åklagare som med Gällande rätt m.m. 77 avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare är särskilt lämpade för uppgiften. Vidare föreskrivs i 3 § LUL att åklagaren skall vara förundersökningsledare i mål där den som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . I 2 § andra stycket LUL sägs att om den unge återkommer efter att ha begått nya brott, om möjligt samma polismän och åklagare skall tilldelas den nya förundersökningen. För förundersökningar mot ungdomar gäller särskilda skyndsam- hetskrav. Enligt 4 § LUL skall en förundersökning mot den som är och som avser brott för vilket är föreskrivet mer än sex månaders fängelse bedrivas med särskild skyndsamhet. Förunder- sökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat så snart det kan ske och senast (fram till var tidsfristen ) för delgivningen av brottsmiss- tanken. Denna tidsfrist får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. I 5 § LUL föreskrivs att föräldrar eller andra fostrare skall underrättas när den som är skäligen är misstänkt för ett brott samt kallas till polisförhör med den unge, om det inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl emot det. Även socialnämnden skall enligt 6 § LUL genast underrättas om någon som inte har fyllt skäligen är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Vidare sägs i 7 § LUL att företrädare för socialnämnden i dessa fall om möjligt skall närvara vid förhör med den unge, om det kan ske utan men för utredningen. LUL innehåller vidare särregler beträffande personutredningen. Åklagaren får enligt 10 § LUL, innan talan har väckts vid domstol, inhämta yttrande från frivårdsmyndigheten enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. i fråga om den som inte har fyllt . Enligt 11 § LUL skall åklagaren innan han fattar beslut i åtalsfrågan inhämta yttrande från socialnämnden om den misstänkte är och han har erkänt brottet eller om det annars finns särskild misstanke att han har begått brottet. Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är uppenbart obehövligt. Yttrandet skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge. Vidare skall yttrandet innehålla en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta beträffande den unge. Arten, omfattningen och varaktigheten av de åtgärder som nämnden avser att vidta skall framgå av planen. Om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt skall yttrandet även innehålla en redogörelse för den unges personliga 78 Gällande rätt m.m. utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt. skall även utan samband med ett yttrande lämna åklagaren de upplys- ningar som denne begär om den unge. Enligt 12 § LUL skall åklagaren i sin begäran om yttrande ange inom vilken tid yttrandet skall lämnas. Om det är lämpligt kan han ge socialnämnden anvisningar om hur yttrandet kan begränsas. inte lämna yttrandet inom den föreskrivna tiden får åklagaren medge att yttrandet lämnas . När beslut om åtalsunderlåtelse skall meddelas kan yttrandet om det är nödvändigt för att hålla tidsfristen få lämnas muntligen. I 13 § LUL föreskrivs att en polisman får anmoda den som har eller kan antas ha fyllt 15 men inte att vidta åtgärder för att avhjälpa eller begränsa skada på grund av brott. Detta gäller om den unge ha erkänt brottet eller om det annars med hänsyn till omständigheterna är uppenbart att han har begått brottet. En sådan anmodan får dock ske endast om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Målsägandens samtycke skall inhämtas innan anmodan sker om det inte är uppenbart obehövligt. LUL innehåller också särskilda bestämmelser om åtalsunderlåtelse, vilka har redovisats i avsnitt 3.2.3. Enligt 21 § LUL skall socialnämnden underrättas om beslut om åtalsunderlåtelse, om någon åtgärd från nämndens sida förutsätts. 22 § LUL anger att den som fått åtalsunderlåtelse enligt lagen skall iaktta skötsamhet. Vidare kan ett beslut om åtalsunderlåtelse återkallas om särskilda omständigheter föranleder det. Vid bedömningen om återkallelse skall ske skall särskilt beaktas om den unge har återfallit i brott från beslutet om åtalsunderlåtelse. LUL innehåller också ett antal bestämmelser om rättegången. Av intresse i detta sammanhang är främst 28 och 29 §§ LUL. 28 § LUL föreskriver att rätten får överlämna åt socialnämnden att föranstalta om vård inom endast om det finns ett sådant yttrande som avser i 11 § LUL. Om det inte finns särskilda skäl krävs ett sådant yttrande också för att rätten skall få döma den som inte har fyllt till fängelse . I 29 § LUL anges att mål mot den som inte har fyllt alltid skall behandlas skyndsamt. Vidare skall huvudförhandlingen i mål med en tilltalad under hållas från det att åtal väcks, om åtalet avser ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Om rätten inhämtar yttrande från socialnämnden skall nämnden yttra sig inom en sådan tid att den angivna tidsfristen kan hållas. Om ärendets beskaffenhet föranleder det får yttrandet med rättens medgivande lämnas . Gällande rätt m.m. 79 Den nuvarande regleringen om utredning av brott när den misstänkte är finns i 31–37 §§ LUL och fick i huvudsak sitt nuvarande innehåll genom lagstiftning som trädde i kraft , då polisens befogenhet att utreda sådana brott vidgades (se prop. 1983/84:187 och bet. 1984/85:JuU6). har utfärdat allmänna råd (FAP 403-1) om utredning av brott av barn m.m. Det finns inte någon föreskriven tidsfrist inom vilken en utredning av brott där den misstänkte är skall vara avslutad. Det gäller dock ett allmänt skyndsamhetskrav vid behandlingen av brott av ungdomar (prop. 1983/84:187 s. 19) I 31 § första stycket LUL föreskrivs att om någon kan misstänkas för att ha begått ett brott får utredning rörande brottet inledas om 1.en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, 2.det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, 3.det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller 4.det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Genom punkten 1 markeras att åtgärder från det allmännas sida på grund av brott av barn i princip ankommer på de sociala myndigheterna. Bestämmelsen ger möjlighet för polis eller åklagare att inleda utredning på begäran av socialnämnden såväl i enskilda fall som efter mer generella överenskommelser. Primärt är det polisen som skall bedöma om förutsättningar för att påbörja en utredning föreligger. Det krävs inte någon uttrycklig begäran från socialnämnden utan det räcker att det kan antas att en utredning har betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge. Utredning med stöd av denna punkt får emellertid inte genomföras mot nämndens önskan. har tagit ställning får dock förhör hållas med barnet. Bestämmelsen reglerar inte socialnämndens möjligheter att själv göra en utredning utan endast frågan i vad mån polis eller åklagare får agera. Vid en utredning är det tillräckligt att det händelse- förlopp i vilket barnet har tagit del blir klarlagt (prop. 1983/84:187 s. 32 f. och 34). 80 Gällande rätt m.m. Ofta kan en utredning inledas med stöd av såväl punkt 1 som någon av de övriga punkterna. Vilken punkt som åberopas får betydelse om socialnämnden och polisen har olika uppfattningar i frågan om en utredning skall inledas. Vad gäller utredning med stöd av punkterna 2 och 3 framgår syftet och därmed omfattningen av den utredning som kan företas direkt av ordalydelsen (prop. 1983/84:187 s. 34). Punkten 4 behandlas inte särskilt ingående i propositionen. I stället hänvisas till förarbetena till 15 § förundersökningskungörelsen. Som exempel nämns där att det, när en minderårig har bragt annan om livet eller vållat brandskada, kan vara av stor vikt att få närmare kännedom om hur gärningen har utförts för att kunna fastställa dödsorsaken eller brandens uppkomst eller vidare förlopp, eftersom detta i sin tur kan vara avgörande för bedömandet av vissa försäkringsfrågor. Av detta uttalande torde man kunna dra slutsatsen att punkten 4 är avsedd att användas endast i undantagsfall (jfr prop. 1983/84:187 s. 15). Vidare sägs i propositionen (s. 34) att i fråga om utredningar enligt punkten 4 det ofta kan förutsättas att något utöver händelseförloppet inte behöver klarläggas och att det inte är meningen att ta ställning till frågor om gärningen formellt har varit att betrakta som ett brott om den begåtts av en straffmyndig person och hur den i så fall skulle ha rubricerats. Gemensamt för de fyra punkterna är att en utredning får inledas, dvs. den är inte obligatorisk. Enligt andra stycket får en utredning inledas mot ett barn som inte har fyllt endast om det finns synnerliga skäl. 12-årsgränsen innefattar en avvägning mellan utredningsintresset och hänsynen till barnet. Barnet måste ha uppnått en viss mognad för att en utredning över huvud taget skall framstå som meningsfull. Ju yngre barnet är, desto starkare skäl talar för att socialnämnden sköter den utredning som kan behövas. Detta gäller särskilt om utredningen inte motiveras av något annat skäl än att den kan ha betydelse för socialnämnden (prop. 1983/84:187 s. 33 f.). I tredje stycket föreskrivs att den unges vårdnadshavare och socialnämnden skall underrättas om att en utredning har inletts. Underrättelse till vårdnadshavaren får dock underlåtas om det finns särskilda skäl mot underrättelse. Exempel på särskilda skäl kan vara att barnet bestämt motsätter sig det och undersökningsledaren bedömer att en underrättelse mer skulle kunna skada än hjälpa barnet (prop. 1983/84:187 s. 34). Enligt 33 § första stycket LUL skall om det inte möter hinder företrädare för vara närvarande vid förhör med den unge som sker under utredningen. Gällande rätt m.m. 81 Den som företräder har en särskilt viktig roll när det gäller förhör som är av betydelse för . Det har därför ansetts lämpligt att socialnämnden genom lämplig beredskap kan närvara vid förhören. företrädare kan bestämma att förhöret skall avbrytas om han eller hon anser att vad som kommit fram är tillräckligt för att skall kunna ta ställning. Företrädaren för får då också möjlighet att vid behov ställa upp när den unge inte längre behöver stanna kvar för förhör men han eller hon inte har någonstans att ta vägen (prop. 1983/84:187 s. 20). Av andra stycket framgår att innan socialnämnden har uttalat sig om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge får utredningen inte omfatta någon annan åtgärd än förhör med den unge. Kvarstår brottsmisstanken efter förhöret skall förhörsprotokollet omgående sändas till socialnämnden. I 36 § LUL anges att om en utredning har inletts för att den kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge skall, sedan utredningen har avslutats, protokoll över denna sändas till socialnämnden. Enligt förarbetena (prop. 1983/84:187 s. 37 f.) är någon mer ingåen- de utredning om händelseförloppet ofta inte nödvändig för att skall kunna avgöra vilka åtgärder som kan bli aktuella. En noggrannare utredning kan däremot behövas för att det skall kunna bedömas om barnets uppgifter är sanna. Även om barnet tar på sig skulden för vad som inträffat måste barnets uppgifter i princip stödjas av andra omständigheter. Inte minst för den unges egen skull kan t.ex. ansvarsfördelningen inom ett kamratgäng behöva klarläggas. Liksom vid andra utredningar måste de omständigheter som talar för att den misstänkte inte är delaktig noggrant uppmärksammas. Om det bedöms lämpligt i det enskilda fallet kan i ett uppföljande samtal ta upp frågan om vad den unge kan göra för att ställa till rätta vad han har gjort. 37 § LUL handlar om bevistalan. Misstänks någon för att ha begått ett brott får åklagare enligt första stycket, om det krävs ur allmän synpunkt, efter framställning av socialnämnd, länsstyrelse eller vårdnadshavare för den unge, begära prövning hos domstol om den unge har begått brottet (bevistalan).