sou · GOB37d11 · 2001-01-01 00:00:00 — Eftersom sannolikheten att avlida för ungdomar eller personer i medelåldern numera är mycket låg har fortsatt minskad dödlighet den absolut största effekten på den äldre delen av befolkningen. I diagram 2.3 visas sannolikheten att uppnå olika åldrar . är den förväntade medellivslängden vid födseln och förväntas den ha stigit med till . Skillnaden mellan de två kurvorna visar i vilka åldrar som en vinst i termer av fler personår görs, vilket framgår av den heldragna kurvan. Av denna kurva framgår att den största ökningen av överlevnadssannolikheten ligger kring , och att mycket lite sker i åldrarna före pensionsåldern . Av medellivslängdsökningens totala bidrag till befolkningstillväxten fram kommer Bilaga 9 till LU 1999/2000 den arbetsföra befolkningen tillgodo, medan bidrar till fler ålderspensionärer. Diagram 2.3 Överlevnadssannolikheter vid olika åldrar 1998 och 2050 Källa: , Befolkningsprogrammet. är den förväntade återstående livslängden , har den ökat till . Minskad dödlighet är med andra ord en starkt bidragande orsak till en ökad försörjningsbörda i ekonomin. Med ökad försörjningsbörda menas att färre personer genom förvärvsarbete skall försörja fler personer som inte förvärvsarbetar. Underskattad medellivslängd i tidigare prognoser Av diagram 2.4 framgår att tidigare prognoser ofta baserats på stiliserade antaganden om medellivslängdens framtida utveckling. Om inte medellivslängden hölls fix på sista utfallsårets nivå så tänkte sig att den ökning av medellivslängden som observerats skulle komma att fortsätta endast och då i allt långsammare takt så att man relativt snabbt kom till en punkt där dödligheten slutade att falla. Detta har lett till att i så gott som samtliga befolkningsprognoser underskattat utvecklingen av antalet äldre, åtminstone på lite . Gradvis har dock prognoserna anpassats så att tidsperioden under vilken medellivslängden ökar blivit allt längre. Bilaga 9 till LU 1999/2000 Prognosfelen framför allt vad gäller kvinnors medellivslängd, som inte ökat lika snabbt som männens, har genom detta blivit mindre. En orsak till de relativt stiliserade prognosantaganden som gjordes tidigare vad avser medellivslängdens utveckling är det relativt ringa intresse som tillmättes antalet äldre. användes befolkningsprognoserna i stor utsträckning som underlag för bedömningar av framtida arbetskraftsutbud. Intresset var då fokuserat på utvecklingen av antalet personer i förvärvsaktiv ålder under . Det är egentligen först under det senaste decenniets arbete med ett reformerat pensionssystem, som intresset ökat för hur antalet äldre utvecklas och tidshorisonten förlängts till 50 och i vissa fall . Diagram 2.4 Medellivslängdens utveckling , utfall och prognos Anm. 1973, 1983, 1986, 1989, 1994 och 1998 avser respektive års befokningsprognos. Med observerat utfall avses den faktiska befolkningsutvecklingen. Källa: , Befolkningsprogrammet. Eftersom medellivslängdens utveckling har underskattats har i den senaste prognosen valt att låta den fortsätta att öka i avtagande takt fram . Detta nya prognostänkande innebär att medellivslängden ökar för män till 2050, och med för kvinnor till 2050. Detta medför att antalet äldre stiger i snabbare takt än i tidigare prognoser. Sannolikheten för att ånyo kommer att underskatta antalet äldre bör i den senaste prognosen ha minskat som risken för en överskattning har ökat. är osäkerheten kring den framtida medellivslängden mycket stor. Den snabba medicinska utvecklingen kan å ena sidan leda Bilaga 9 till LU 1999/2000 till att medellivslängden ökar i en snabbare takt än i de nuvarande prognoserna. Å andra sidan är det oklart hur start genomslagen av den medicinska utvecklingen kan bli. 2.2.3 In- och utvandring Invandringen har varierat betydligt mer än utvandringen . var invandringen av arbetskraftskaraktär och storleken beroende av konjunkturläget i . Invandrarna har i stor utsträck- ning varit flyktingar och antalet bestäms av svårprognostiserade oroligheter runt om i världen. Flyktingströmmarnas storlek har varierat vilket gjort att nettotillskottet från utlandet förändrats från exempelvis 51 000 personer till 6 000 personer . Andelen invandrare från de nordiska grannländerna har minskat medan andelen återvändande svenskar ökat . Antalet utvandrare har inte förändrats med mer än några enstaka tusentals individer år men har uppvisat en viss tendens att öka gradvis . Särskilt kraftig var ökningen när konjunkturläget försämrades kraftigt. Utvandringen verkar fortfarande uppvisa en relativt hög grad av konjunktur- känslighet, som den också styrs av möjligheten för flyktingar att återvända hem till före detta oroshärdar. Det finns vidare ett samband mellan de olika strömmarna, eftersom personer som flyttar hit har en betydligt större sannolikhet än genomsnittet att lämna landet , och på samma sätt är många av invandrarna personer av utländskt eller svenskt ursprung som tidigare levt i . Svårt att prognostisera antalet in- och utvandrare Svårigheten att förutse antalet flyktingar gör att prognostekniken för nettotillflödet till landet blir ganska enkel. En långsiktig nivå på antalet individer som flyttar in respektive ut bestäms, vilket ger upphov till en nettoförändring om ett antal tusen individer . En gradvis anpassning sker sedan från den nivå som gällde under det senaste utfallsåret till denna nivå. Inga försök görs att närmare studera andelen invandrare som åter lämnar landet eller emigranter som återvänder. I huvudalternativ antas att kommer att få ett invandringsöverskott om 12 000 personer när 65 000 kommer hit och 53 000 lämnar landet. var genomsnittet för motsvarande värden 18 200, 46 000 Bilaga 9 till LU 1999/2000 respektive 27 800 personer. Det betyder att både in- och utflöden förväntas öka medan det årliga nettotillskottet minskar. Detta nettotillskott ålders- och könsfördelas sedan i prognosen efter en fördelning som gällde under ett närliggande år. Både in- och utvandrare är tämligen unga, medianåldern för en invandrare i prognosen är , medan utvandrarens medianålder är något högre, . betyder det ett årligt nettotillskott om cirka 7 500 män och 4 500 kvinnor, motsvarande av befolkningen, av vilka är . Som jämförelse kan nämnas att det genomsnittliga tillskottet var med toppår 1989 och 1994 då nettotillskottet från utlandet var större än , medan tillskottet 1997 endast var . Precis som när det gäller antalet födda barn är det troligt att med denna prognosmetodik kraftigt under- skattar den verkliga variationen, men skulle det genomsnittliga prognosfelet troligen bli större om man försöker sig på att förutse denna. Variationen år är ett problem för de myndigheter som har hand om flyktingmottagning, men sett över en längre tidsperiod bör det vara av större intresse att i genomsnitt ligga rätt. Om tillskottet i stället för att gå ned till långsiktigt ligger kvar på betyder det att befolkningen växer med ytterligare drygt 8 000 personer på grund av invandringen. Invandring kan föryngra ålderssammansättningen i befolkningen Eftersom medelåldern på de individer som tillförs befolkningen genom inflyttningar från utlandet är betydligt lägre än den inhemska befolkningens, skulle ökad immigration kunna vara ett sätt att motverka befolkningens åldrande. För att detta skall fungera behöver emellertid invandringen växa till en nivå som ligger långt utöver den hittillsvarande. Förutom att åldersstrukturen på de nyanlända skall vara gynnsam måste de som kommer hit också vara inställda på att stanna här och snabbt integreras i samhället och arbetslivet. Detta avviker från de senaste årens mönster, då invandringen i första hand varit flyktingrelaterad, det vill säga bestått av personer som i stor utsträckning sett vistelsen i som temporär. De har också varit svårt för dessa människor att få ett fäste på arbetsmarknaden, vilket visas av att arbetslösheten bland nyanlända immigranter ligger Bilaga 9 till LU 1999/2000 betydligt över genomsnittet för totalbefolkningen.6 Ökad invandring har också en tendens att bara skjuta på problemet, eftersom också invandrare blir äldre. För att behålla de äldres andel av befolkningen krävs att invandringen av unga människor växer. Sammantaget får det anses som osannolikt att helt skulle kunna förhindra utvecklingen mot en allt äldre befolkning genom ökad invandring. I stället handlar det om att i takt med att den arbetsföra befolkningen krymper, och om bristsituationer på arbetsmarknaden uppstår, avhjälpa dessa genom en ökad arbetskraftsinvandring. Precis som skulle ambitionen vara att locka hit utvalda personer som snabbt skulle kunna träda in på arbetsmarknaden. Eftersom inte är det enda landet i EU med en krympande arbetsför befolkning är det troligt att många andra länder kommer att konkurrera om tillgänglig välutbildad arbetskraft. De skillnader i välstånd som fick italienare och finländare att flytta hit är nu borta, så det är troligen inte från andra EU-länder som den framtida invandringen kommer. En framtida utvidgning av EU österut gör det möjligt för personer från dessa länder att komma hit. En alltför stor utvandring av unga och välutbildade människor från dessa länder skulle dock kunna leda till problem för deras egen utveckling, som det kan uppstå tendenser till social oro och främlings- fientlighet i invandrarländerna. Ur samhällsekonomisk synvinkel är inte bara nettoförändringen av befolkningen till följd av migrationen av intresse utan också storleken på bruttoströmmarna. Detta är intressant, eftersom de individer som flyttar in respektive ut inte är likadana vad gäller utbildning, förvärvsfrekvens etc. Det är exempelvis sannolikt att de som lämnar landet har en bättre möjlighet att delta i arbetslivet än en flykting som tvingas bosätta sig i ett land där både språk och kultur är främmande. En påtvingad flytt medför antagligen också att incitamenten att komma in i det nya landet kan vara svaga om förhoppningen är att kunna återvända till hemlandet. har antalet utvandrare ökat vilket lett till farhågor att välutbildad arbetskraft lämnar för bättre villkor i andra länder. Högutbildade är också överrepresenterade bland dem som flyttar. Civilingenjörer och tandläkare är exempelvis dubbelt så vanliga bland utvandrarna som i totalbefolkningen. Den stora ökningen av utvandrande akademiker skedde . Åren därefter bromsades utvecklingen något, även om antalet utvandrade fortsatte att öka. Den andel som återvänt var också högre bland dem 6 Arai, M, , H, & , L, [1999], Är arbetsmarknaden öppen för alla?, bilaga 6 till /2000, , Bilaga 9 till LU 1999/2000 som lämnade landet än dem som lämnade landet år 1986.7 Det är trots detta svårt att säga något om nettoflödet eftersom kunskaperna om invandrarnas utbildning är bristfälliga. Därför är det ännu för tidigt att säga om trenden mot ökad utvandring från utgör ett problem eller ej. Medellivslängden har ökat snabbt under . befolkningsprognoser har underskattat denna utveckling och därmed också antalet äldre i befolkningen. De senaste prognoserna skiljer sig dock från tidigare genom att mer arbete lagts ned på att förutsäga utvecklingen av antalet äldre. Till skillnad mot tidigare förutsägs nu en tämligen kraftig ökning av medellivslängden för både kvinnor och män ända fram . Detta talar för att sannolikheten för att återigen underskattar antalet äldre minskat, som risken för en felbedömning åt andra hållet ökat. Antalet födda barn har varierat kraftigt år medan den mer långsiktiga synen på hur många barn kvinnor vill ha verkar vara mer stabil. Ekonomiska faktorer, såsom sysselsättningsläget och föräldra- försäkringens utformning, är sannolikt viktiga för dessa kortsiktiga svängningar, men en betydande del beror troligen av andra faktorer eller är rent slumpmässiga. Utvecklingen enligt befolkningsprognosen är betydligt lugnare än den historiska befolkningsutvecklingen. Troligen underskattar befolkningsprognosen den verkliga framtida variationen och det är inte osannolikt att nya snabba förändringar i det årliga antalet födda barn kommer att ske, vilket kan komma att förrycka prognosen. Även när det gäller invandringen är det mycket svårt att förutsäga de kortsiktiga variationerna år , och prognosen bör snarare bedömas utifrån huruvida det långsiktiga genomsnittet är rätt eller ej. Den senaste prognosen bygger på ett öppnare med större bruttoflöden men trots det ett årligt nettoinflöde som ligger cirka 8 000 personer under genomsnittet för . Ovanstående resonemang pekar på att det finns ett betydande mått av osäkerhet i prognosen, framförallt på lite . Inledningsvis är det variationer i fertiliteten som kan påverka antalet barn, men även invandringen kan vara en källa till att relativt stora fel uppstår på några 7 , Tema utbildning: Emigration bland högutbildade, nr Bilaga 9 till LU 1999/2000 Om felen kvarstår över en längre tidsperiod, en felbedömning av den långsiktiga trenden snarare än av variationen ett enstaka år, växer betydelsen kumulativt. En relativt liten missbedömningar av dödlighetens utveckling ger upphov till betydande fel i antalet äldre. Om invandringen felbedöms under så ger det i sin tur upphov till ett fel som är större än summan av felen, eftersom även antalet födda barn påverkas av detta. Bilaga 9 till LU 1999/2000 3 Utbudet av arbetskraft En viktigt konsekvens av förändringar i befolkningens storlek och ålderssammansättning är att arbetskraftsutbudet påverkas. Arbetskrafts- utbudet har i sin tur avgörande betydelse för den mängd varor och tjänster som kan produceras. Ingenting talar däremot för att nivån på arbetslösheten långsiktigt påverkas av förändringar i arbetskrafts- utbudet. På lång sikt utgör arbetskraftsutbudet en restriktion för hur produktion och nationalinkomst kan utvecklas, givet en viss produktivitetstillväxt. Ju fler i befolkningen som är sysselsatta, desto högre blir BNP allt annat lika. Befolkningsförändringar får på så sätt en effekt på tillväxten i ekonomin. Syftet med detta kapitel är att försöka klargöra sambanden mellan den demografiska utvecklingen och arbetskraftsutbudet. Personer i olika åldrar och av olika kön deltar i olika utsträckning i arbetskraften. Detta gör att det inte bara är den arbetsföra befolkningens storlek utan också dess sammansättning som avgör arbetskraftsutbudet. Genom att beskriva hur det köns- och åldersspecifika arbetskraftsutbudet ser ut , och hur det kan tänkas förändras , försöker vi i detta kapitel bedöma konsekvenserna av den prognostiserade befolkningsutvecklingen. 3.1 Befolkningsutvecklingen påverkar arbetskraftsutbudet Antalet personer i arbetsför ålder minskar Begreppet arbetskraftsutbud kan definieras på olika sätt, antingen i termer av antalet individer i arbetskraften, eller i termer av antalet timmar som dessa individer arbetar. Med befolkningen i arbetsför ålder avses vanligen antalet individer . Även andra indelningar förekommer. Eftersom arbetskraftsdeltagandet bland de yngsta i arbetsför ålder gått ned i takt med att kraven på utbildning blivit allt viktigare bortser man ibland från de yngsta. Bilaga 9 till LU 1999/2000 sysselsättningsmål är exempelvis formulerat som att andelen syssel- satta på den reguljära arbetsmarknaden i åldrarna skall uppgå till . I internationella jämförelser inkluderas ofta även 15-åringarna i den arbetsföra befolkningen. Även om arbetskraftsutbudet från personer är och troligen kommer att förbli marginellt, så är det fortfarande den vanligast förekommande definitionen som också kommer att användas här. har antalet personer vuxit stadigt i och uppgick till drygt 5,5 miljoner individer. Aktuella befolkningsprognoser tyder på att denna grupp kommer att fortsätta växa men att ett trendskifte förväntas äga rum omkring . därefter förväntas antalet personer i arbetsför ålder gradvis att minska. I ett historiskt perspektiv är denna utveckling ny. har inte upplevt en period med en krympande arbetsför befolkning som varat längre än några enstaka år. Diagram 3.1 Befolkningen i arbetsför ålder Andel av totalbefolkningen, procent Om antalet personer i åldrarna sätts i relation till den totala befolkningen blir utvecklingen annorlunda. Antalet personer i arbetsför ålder har tidigare vuxit i stort sett i samma takt som den totala befolkningen. har cirka två tredjedelar av befolkningen varit i åldrarna . kommer antalet personer i arbetsför ålder att växa snabbare än total- befolkningen, vilket höjer andelen i arbetsför ålder till en topp om av befolkningen kring . börjar de stora årskullarna födda uppnå pensionsåldern Bilaga 9 till LU 1999/2000 och ersätts då av mindre ungdomskullar. fortsätter totalbefolkningen att växa under , vilket leder till att andelen arbetsföra personer i befolkningen faller. Omkring förväntas denna andel stabiliseras , vilket är lägre än dagens nivå. Kvoten mellan antalet personer i arbetsför ålder och totalbefolkningen används ibland som en indikator på försörjningsbördan i ekonomin, det vill säga hur många icke-förvärvsaktiva invånare det går på varje förvärvsaktiv. Ju lägre kvoten är, desto färre personer finns potentiellt tillgängliga för produktion av de varor och tjänster som skall räcka till hela befolkningens försörjning. Av tabell 3.1 framgår att utvecklingen är likadan i många OECD- länder. har dock en av de högsta andelarna äldre i befolkningen, och därmed en av de lägsta andelarna i arbetsför ålder. I ett antal länder, som har en högre andel i arbetsför ålder, kommer nedgången i andelen att bli ännu kraftigare än i . I många länder är dock möjligheterna att möta denna utveckling med hjälp av ökad sysselsättning bättre än i , eftersom de i utgångsläget har en större andel av 16-64-åringarna utanför arbetskraften, inte minst bland kvinnorna. Därmed har dessa länder en större potentiell arbetskraftsreserv. Tabell 3.1 Andel av befolkningen mellan 15-64 år Anm. I är 15 - arbetsför ålder. I den internationella jämförelsen har därför även 15-åringarna räknats in i täljaren, vilket gör att kvoten blir cirka en procentenhet större. Utvecklingen över tiden är dock densamma. är det sista utfallsåret. Inte alla personer deltar i arbetskraften Det faktiska arbetskraftsutbudet påverkas inte bara av demografiska förändringar. En stor del av den arbetsföra befolkningen kan eller vill inte arbeta, utan står på grund av exempelvis studier eller sjukdom Bilaga 9 till LU 1999/2000 Andra ingår i arbetskraften men är arbetslösa. Den genomsnittliga arbetstiden varierar också kraftigt. För de yngre är deltidsarbete i kombination med studier vanligt, kvinnor har generellt en kortare arbetstid än män och många äldre väljer att arbeta mindre när de närmar sig pensionsåldern. Dessa ålders- och könsspecifika skillnader gör att även förändringar i den arbetsföra befolkningens åldersmässiga sammansättning blir viktiga vid analys av effekterna för arbetskraftsutbudet. I tabell 3.2 redovisas arbetskraftsdeltagande, andelen sysselsatta och genomsnittlig medelarbetstid för olika åldersgrupper och kön. Det finns en stark koppling mellan ålder och arbetskrafts- deltagande. Personer uppvisar högre arbetskrafts- deltagande, sysselsättningsgrad och medelarbetstid än den genom- snittlige 16-64-åringen, medan yngre under uppvisar lägre arbetskraftsdeltagande, sysselsättningsgrad och medelarbetstid än genomsnittet. Det bör påpekas att det även till viss del kan finnas en generationseffekt i tabell 3.2. Det låga arbetskraftsdeltagandet bland de allra äldsta kan exempelvis ha att göra med att det i de äldre generationerna fortfarande finns jämförelsevis fler hemmafruar, men givetvis också fler deltidspensioneringar med mera. Tabell 3.2 Olika åldersgruppers arbetsmarknadsbeteende 1999 16-19 20-24 25-34 35-44 45-54 55-59 60-64 16-64 Andelen i arbetskraften är den del av befolkningen som står till arbetsmarknadens förfogande och som antingen är sysselsatt eller arbetslös. Medelarbetstiden anger hur många timmar som de sysselsatta i genomsnitt faktiskt arbetade. Källa: , Arbetskraftsundersökningarna Det totala antalet individer i arbetsför ålder förväntas öka . Ökningen är dock inte likformig utan de äldsta och yngsta grupperna växer medan antalet personer i åldrarna minskar. Genom att skriva fram befolkningsutvecklingen för de olika Bilaga 9 till LU 1999/2000 åldersgrupperna med deras ålders- och könsspecifika arbetsmarknads- data från tabell 3.2 erhålls en bedömning av hur förändringarna i den arbetsföra befolkningens storlek och sammansättning påverkar arbetskraftsutbudet givet att de beteenden som redovisas i tabell 3.2 är oförändrade. Resultatet av denna framskrivning illustreras i diagram 3.2. Diagram 3.2 Arbetskraftsutbud fram Befolkning 16 - 64 år Källa: , Arbetskraftsundersökningarna, Befolkningsprogrammet samt egna beräkningar Av diagram 3.2 framgår att arbetskraftsutbudet, både i termer av antal personer och i antal arbetade timmar, kommer att utvecklas mer oförmånligt än vad ökningen av den arbetsföra befolkningen antyder. Skillnaden i utveckling är störst . Detta hänger samman med att även om den arbetsföra befolkningen kommer att växa är de åldersmässiga samman- sättningsförändringarna ogynnsamma. väntas befolkningen ha vuxit med drygt 180 000 personer, medan antalet personer har minskat med knappt 230 000. Det innebär att arbetskraftsutbudet inte ökar fram , trots att antalet personer i arbetsför ålder ökar. Den största nedgången väntas dock inte förrän . kommer arbetskraftsutbudet att vara lägre än under förutsättning att arbetsmarknadsbeteende inte förändras. Det motsvarar drygt 192 000 personer färre i arbetskraften eller cirka 330 miljoner färre arbetade timmar. stabiliseras arbetskraftsutbudet på denna lägre nivå. Bilaga 9 till LU 1999/2000 En utveckling som avviker från den i diagram 3.2, antingen uppåt eller nedåt, kan komma till stånd genom att antingen den demografiska utvecklingen blir annorlunda än i prognos, eller genom att arbetskraftsutbudet per person förändras. En första fråga som man kan ställa sig är hur tillförlitlig den demografiska prognos som framskrivningen av arbetskraftsutbudet bygger på är. Som för alla prognoser gäller naturligtvis att osäkerheten ökar med prognoshorisontens längd. De antaganden som gör om fruktsamheten börjar inte påverka den arbetsföra befolkningen förrän omkring , när de första ännu ofödda personerna uppnår arbetsför ålder. Eftersom utvecklingen mot högre krav på utbildning troligen fortsätter är det rimligt att tänka sig att det sedan dröjer ytterligare innan deras bidrag till arbetskraften blir av betydelse. En bedömning baserad på uppgifterna från tabell 3.2 ger vid handen att drygt tre fjärdedelar av arbetskraftsutbudet kommer att bestå av personer som redan är födda , och att denna andel sjunker till cirka hälften respektive en fjärdedel av arbetskraften . Dödligheten i åldrarna 16–är så låg att en ytterligare nedgång endast kommer att få en marginell effekt på det framtida antalet personer i arbetsför ålder. Om dödlighetsnedgången även skulle leda till att hälsoläget förbättras med färre förtids- pensionerade och sjukskrivna som följd kan däremot det framtida antalet personer i arbetsför ålder påverkas positivt med ett mer aktivt deltagande på arbetsmarknaden. Då handlar det dock inte om en förändring av demografin utan om ett förändrat arbetsmarknads- beteende. Bland de demografiska förändringarna som skulle kunna påverka utvecklingen av arbetskraftsutbudet på kort och medellång sikt återstår således endast migrationen. I befolkningsprognosen antar att kommer att ha inflyttningsöverskott om cirka 12 000 personer . De personer som kommer hit har också en i arbetskraftsperspektiv gynnsam åldersstruktur jämfört med den befintliga befolkningen. Som redan nämnts i kapitel 2 görs ett antagande om ett lägre nettotillskott från utlandet än under . För att vända utvecklingen av arbetskraftsutbudet räcker det emellertid inte med fler invandrare. Det krävs också att dessa skall kunna få sysselsättning. har arbets- kraftsdeltagande och sysselsättning bland nyinvandrade personer gått Bilaga 9 till LU 1999/2000