sou · GOB370 · 2001-01-01 00:00:00 — Om åtal har väckts och ett § 7-intyg utvisar ett behov av en rättspsykiatrisk undersökning föreligger en stark presumtion för beslut om undersökning. Påföljden får dock lika lite som bedömas kunna stanna vid böter. Om härutöver särskilda skäl talar mot en undersökning får en sådan inte beslutas. Även om påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter och de förut nämna rekvisiten är uppfyllda är det alltså inte givet att en rättspsykiatrisk undersökning är motiverad. Om rätten förutser att påföljden inte blir svårare än en eller några månaders fängelse finns nästan aldrig någon rimlig proportion mellan undersökningen och påföljden. Beslut om rättspsykiatrisk undersökning bör då inte meddelas. Ett annat särskilt skäl mot under- sökning kan vara att rätten anser att den bevisning som åklagaren har åberopat är så vag att en fällande dom knappast kan förväntas. säger sig självt att en sådan situation endast undantagsvis kan uppkomma. Man kan också tänka sig att uttalandena i ett § 7-intyg är så obestämda att intyget tillsammans med andra faktorer leder till att beslut om en undersökning inte bör meddelas. En ny paragraf föreslås som kompletterar reglerna om förfarandet vid beslut om rättspsykiatrisk undersökning. Bestämmelserna, som har behandlats i avsnitt 3.4.6, syftar till att tillgodose den enskildes rättssäkerhet. Frågan om rättspsykiatrisk undersökning uppkommer i de inte erkända fallen oftast i samband med huvudförhandlingen i målet. Den misstänkte och åklagaren har där utrymme att argumentera för eller emot en undersökning (från det synnerligen opraktiska fallet att det rör sig om ett enskilt åtal bortses i det följande). Med vårt förslag är det inte säkert att parterna har fått tillfälle att utveckla sin syn på saken vid ett sammanträde. har väl en sådan möjlighet funnits vid en häktningsförhandling men det kan även tänkas att den misstänkte inte är frihetsberövad eller, kanske ännu vanligare, att någon som är häktad vill lämna kompletterande uppgifter sedan § 7-undersökningen har gjorts. Mot bakgrund av det sagda bör åklagaren och den misstänkte alltid beredas tillfälle att yttra sig innan rätten meddelar ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning. Om någon av dessa begär det skall ett sammanträde i frågan hållas. Även om ett sammanträde inte påkallas av åklagaren eller den misstänkte kan rätten finna ett sådant vara ändamålsenligt och av eget initiativ kalla till ett sådant sammanträde. Som framhållits i avsnitt 3.4.6 syftar sammanträdet till att skapa ett så gott beslutsunderlag som möjligt. Det förtjänar dock att upprepas att någon bevisupptagning inte skall förekomma. Enligt första stycket tredje meningen skall vid ett sammanträde regler om sammanträde för förberedelse tillämpas. När det gäller tingsrätten anges i 45 kap. 13 § RB att om särskilda skäl föreligger får rätten hålla sammanträde för förberedelse med parter och andra som berörs. Några särskilda skäl krävs inte för att hålla sammanträde rörande rättspsykiatrisk undersökning och det är endast åklagaren och den tilltalade som berörs av den nu föreslagna bestämmelsen. I 45 kap. 13 § RB hänvisas till bl.a. 42 kap. 10 § RB och på så vis blir reglerna om telefonförhör tillämpliga. Det är också möjligt att vid de domstolar som ingår i försöksverksamheten med videokonferens i stället hålla sammanträde enligt lagen (1999:613) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång. Det kan vara lämpligt och praktiskt att frågan om rättspsykiatrisk undersökning behandlas muntligen i samband med en häktningsför- handling eller en omhäktningsförhandling. Ingenting hindrar detta. Likaså ser vi inte några hinder mot att frågan om omhäktning prövas inom ramen för ett sammanträde om rättspsykiatrisk undersökning enligt den nu föreslagna regeln. För hovrätternas del regleras frågan om sammanträde för förberedelse i brottmål i 51 kap. 10 § RB. Bestämmelsen om rätt till sammanträde omfattar emellertid inte det fallet att ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning har överklagats till hovrätten. Har så skett regleras möjligheten till muntlighet inte i den nu föreslagna bestämmelsen utan i 52 kap. 11 § RB. I andra stycket erinras om att handläggningen av frågor om rättspsykiatrisk undersökning alltid skall ske skyndsamt. En motsvarande regel finns enligt gällande rätt i 2 § LRPU. Det kan nämnas att om personutredning skall inhämtas sedan åtal har väckts skall enligt 45 kap. 12 § RB beslut därom alltid meddelas utan dröjsmål. Vi har övervägt om det behövs en särskild jävsregel när det gäller beslut om rättspsykiatrisk undersökning. Enligt vår bedömning behövs inte det. En domare som före huvudförhandlingen beslutat om inhämtande av personutredning blir med det tilltänkta regelsystemet normalt inte jävig att delta i målets avgörande. Det kan dock, för att undvika att jävsfrågor undantagsvis kommer upp, vara lämpligt att låta en annan domare hålla sammanträdet – om ett sådant aktualiseras – än den som skall döma i saken. När det gäller förfarandereglerna bör det slutligen påpekas att det numera föreskrivs i 46 kap. 11 § RB att uppehåll i huvudförhandling får, om den tilltalade är häktad, göras längre än under förutsättning att det på grund av särskilda omständigheter är nödvändigt. Sådana särskilda omständigheter kan enligt lagmotiven (se prop. 1999/00:26) vara att den misstänkte genomgår en rättspsykiatrisk undersökning efter den egentliga huvudförhandlingen. Med vårt förslag kommer de flesta undersökningar att genomföras innan huvudförhand- lingen har påbörjats. I vissa fall kan nog dock beslutet komma att anstå till . För dessa situationer föreslås inte några nya bestämmelser. Ett beslut om att det skall företas en rättspsykiatrisk undersökning skall få överklagas särskilt även på annan grund än att målet genom beslutet försenas i onödan. Hovrättens slutliga beslut när ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning har överklagats dit får dock normalt inte överklagas till HD. Som en säkerhetsventil föreslås emellertid att hovrätten från fall till fall får tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för att pröva om tillstånd skall ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 RB. Det kan förutsättas att överrättens prövning normalt kommer att inriktas på bedömningen av om särskilda skäl mot ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning föreligger. Hovrätten får enligt 52 kap. 7 § andra stycket RB inte ändra ett överklagat beslut som berör en motparts rätt om denne inte har fått tillfälle att först yttra sig. Detta gäller formellt inte i HD. Om det är den misstänkte som överklagar kan nog i många fall åklagaren vara att anse som motpart liksom den misstänkte kan vara det om åklagaren överklagar. Detta partsförhållande är emellertid inte givet. I en del fall kan rätten ha förordnat om rättspsykiatrisk undersökning trots att såväl åklagaren som den misstänkte har motsatt sig detta. Hovrätten får naturligtvis vid varje överklagande ta ställning till om det existerar något motpartsintresse. Detta torde nog framgå av tingsrättens handlingar. I tveksamma fall skall hovrätten naturligtvis inte ändra ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning utan att den som kan tänkas ha ett motpartsintresse av frågan först har fått tillfälle att yttra sig. Någon särskild regel om inhibition anser vi inte behövs. Det får förutsättas att överrätten behandlar överklagade beslut om rättspsykiatrisk undersökning med förtur. Med dagens snabba kommunikationer kommer också en eventuell motpart att ganska omgående kunna lämna besked om sin inställning. Utdrag ur kommittédirektiv (1999:62) Ett annat problem som har att göra med ny eller fortsatt huvudförhand- ling gäller rättspsykiatriska undersökningar. En sådan undersökning förutsätter enligt 2 § lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersök- ning att den misstänkte har erkänt gärningen eller att övertygande bevisning har lagts fram om att han har begått den. Detta medför att undersökningen i förnekade fall sällan beslutas förrän en huvudför- handling har hållits. Av den förut angivna regeln följer att rätten kan fortsätta huvudförhandlingen sedan undersökningen har inkommit, dvs. inte behöver hålla någon ny förhandling med nya domare. Emellertid är det långtifrån ovanligt att den tilltalade efter beslutet om rättspsykiatrisk undersökning åberopar ny bevisning. Av rättsfallet NJA 1998 s. 82 framgår att jävsreglerna medför att de domare som har deltagit i beslutet om rättspsykiatrisk undersökning inte kan besluta om avvisning av den nya bevisningen med stöd av 35 kap. 7 § RB. Det är på grund av samma regler tveksamt om de domare som har beslutat om undersökningen över huvud taget kan delta i målets fortsatta handlägg- ning sedan den nya bevisningen har åberopats (jfr RH 1997:74). I rättstillämpningen har det i flera fall förekommit att en omfattande huvudförhandling har tagits om på nytt med nya domare sedan utlåtande över en rättspsykiatrisk undersökning har kommit in. Det kan knappast anses vara den bästa lösningen. En lösning kan vara att ändra förutsättningarna för en rättspsykiatrisk undersökning så att en sådan undersökning kan tillkomma genom ett beslut som inte gör de beslutande domarna jäviga vid en fortsatt prövning av saken. Vilken väg man bör gå för att komma till rätta med de handläggningsproblem som uppkommit i samband med rättspsykiatriska undersökningar går inte att bedöma utan en närmare utredning. Rättspsykiatrins utveckling - 1999 (SOU 1977:23) Socialberedning (SOU 1984:64) Allvarlig psykisk störning. personutredning i brottmål. Lag om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (1966-91). Lag om rättspsykiatrisk vård (1992-). För påföljderna ungdomsfängelse och internering var § 7-undersökning obligatorisk. Dessa påföljder avskaffades 1980 resp 1981, varefter antalet § 7-intyg minskat. För åren 1985-92 är antalet § 7-intyg osäkert pga ändrade statistikrutiner på SoS/SCB. har RMV ansvaret för samtliga § 7:or, antalet är korrekt . För överlämnande till vård enl LSPV krävdes RPU eller yttrande från för den som redan var under sådan vård. För överlämnande till vård enl. LRV krävs RPU eller yttrande från ansvarig chefsöverläkare för den som redan är under sådan vård, eller ett så kallat § 7-intyg för vård – som dock enbart kan leda till LRV utan Antal domar enligt Kriminalstatistik, SCB Tabell 1.1 Länsvis efter den undersöktes hemort *) Beräknat på total folkmängd enligt SCB fullbordad gärning samt misshandel+vållande till annans död avser även våld mot tjänsteman samt försök till mord/dråp huvudsakligen olika typer av hot stöld, fordonstilgrepp, bedrägeri samt häleri trafikbrott, skadegörelse, värnpliktsbrott, djurplågeri, m.m. SOU 2000:70 Bilaga 2 75 Tabell 1.3 Fördelning efter kön Tabell 1.4 Fördelning efter åldersgrupp *) Beräknat på folkmängd enligt SCB Tabell 1.5 Fördelning efter huvudåtal och kön Anm: för återklassificering, se tabell 2.2 Tabell 1.6 Fördelning efter ursprungsland 1993 1994 1995 1996 1997 Tabell 1.7 Fördelning efter medborgarskap 1994 1995 1996 1997 Tabell 1.8 Rättspsykiatrisk bedömning LRV utan s.u.p. (ej angivet) överlämnande till vård enligt lag om rättspsykiatrisk vård villkorlig dom, alla former av skyddstillsyn, överlämnande Andelen möjlig APS ökade 1996 sedan RMV utfärdat nya anvisningar för §7-undersökning (SOSFS 1996:15) bedömdes förekomsten av APS enbart vid undersökningen. bedöms förekomst av APS vid gärningen. Rättspsykiatriska undersökningar, RPU, 1992-1999 Tabell 2.1 Fördelning efter huvudåtal Misshandel fullbordad gärning samt misshandel+vållande till annans död Övrigt våld avser även våld mot tjänsteman samt försök till mord/dråp Egendomsbrott huvudsakligen olika typer av hot stöld, fordonstillgrepp, bedrägeri samt häleri Narkotikabrott avser även varusmuggling Övrigt trafikbrott, skadegörelse, värnpliktsbrott, djurplågeri, m.m. SOU 2000:70 Bilaga 2 81 Tabell 2.2 Fördelning efter kön Tabell 2.3 Fördelning efter åldersgrupp *) Beräknat på folkmängd enligt SCB Rättspsykiatriska undersökningar, RPU, 1992-1999 Tabell 2.4 Fördelning efter huvudåtal och kön Anm: För klassificering av huvudåtal, jmf tabell 3.2 SOU 2000:70 Bilaga 2 83 Rättspsykiatriska undersökningar, RPU, 1992-1999 Tabell 2.5 Fördelning efter ursprungsland Tabell 2.6 Fördelning efter medborgarskap Tabell 2.7 Rättspsykiatrisk bedömning - huvuddiagnos Tabell 2 Rättspsykiatriska undersökningar, RPU, 1992-1999 Tabell 2.8 Rättspsykiatrisk bedömning samt påföljdsförslag 1994 1995 1996 1997 överlämnande till vård enligt lag om rättspsykiatrisk vård Annan påföljd villkorlig dom, alla former av skyddstillsyn, överlämnande till m.m.