sou · GOB346 · 2001-01-01 00:00:00 — Vidare anges i första stycket att ett godkännande, som upplagshava- re eller av ett skatteupplag, skall återkallas om upplagshavaren begär det. Oavsett om återkallelse sker på beskattningsmyndighetens initiativ eller efter begäran av upplagshavaren, inträder skattskyldighet enligt den föreslagna 20 § 1 e. I det nya andra stycket har förts in en bestämmelse om att ett åter- kallande av godkännande som upplagshavaren automatiskt skall leda till att godkännandet av hans skatteupplag återkallas. Detta för att det inte skall uppstå några tveksamheter om att skattskyldigheten inträder när upplagshavaren får sitt godkännande återkallat. I första stycket, punkten a, ges vad som kan anses som en huvudre- gel, nämligen att skattskyldighet inträder när en vara lämnar skatteupp- laget. Från denna regel görs dock undantag i andra stycket. Alla händel- ser som innebär att varan förs ut från skatteupplaget skall tas upp till beskattning, om inte något av undantagen i andra stycket är tillämpligt. De tidigare begreppen köpare och levererats har tagits bort för att markera att skattskyldighetens inträde har att göra med var varan fysiskt befinner sig. Skattskyldighet kan således inte inträda så länge som en vara finns kvar i skatteupplaget. Säljer en upplagshavare en va- ra skall skatten redovisas först när varan fysiskt lämnar skatteupplaget och då med den skattesats som gäller . Det kan för övrigt tilläggas att även nuvarande lydelse av punkten a rimligen bör tolkas på detta sätt. I begreppet för ut från ett skatteupplag ingår även att varorna exporteras. Liksom tidigare finns ett motsvarande av- drag i 32 §. Punkten b avser det fall en upplagshavare tagit emot varor från en annan upplagshavare men inte därefter för det till ett skatteupplag. Skatteplikt skall inträda även i dessa fall. Som framhållits i avsnitt 4.7 bör någon definitiv tidsgräns inte ställas upp för när skattskyldigheten skall inträda utan bedömningen får ske utifrån vad som kan anses vara normal tidsåtgång. Endast i undantagsfall bör det dock vara acceptabelt att inte se till att varorna hamnar i ett skatteupplag. Punkten c tar upp fallet med att varor importeras utan att föras till ett skatteupplag. När varor importeras av en upplagshavare inträder ingen skattskyldighet vid själva importen. Skatt skall således inte betalas Om varorna efter förtullning inte förs till ett skatteupplag inträ- der skattskyldighet. Vad som i punkten b angetts om tidsgräns gäller även för importfallet. Punkten d motsvarar nuvarande punkten c och har kommenterats i avsnitt 4.7. Punkten e motsvarar nuvarande punkten d och har även den kom- menterats i avsnitt 4.7. Här bör tilläggas att enligt nuvarande punkten d inträder skattskyldighet för de varor som ingår i lagret och som inte redan har beskattats. Enligt vår uppfattning kan det, med tanke på hur reglerna om skattskyldighetens inträde och rätt till avdrag är utformade, aldrig bli aktuellt att i ett skatteupplag förvara beskattade varor. För det första medför en försäljning av varor, där varorna blir kvar i skatteupp- laget, inga skattekonsekvenser. För det andra gäller avdragsrätt enligt 32 § om en vara, som redan har beskattats, förs in till ett skatteupplag. När det i punkten talas om att skattskyldighet inträder om godkännandet av skatteupplaget återkallas, innebär det att om endast ett av upplagsha- varens skatteupplag omfattas av återkallelsen är det bara för varorna i det upplaget som skattskyldighet inträder. I första stycket föreslås också en ny punkt, punkten 7, som innebär att den som är skattskyldig enligt den föreslagna 9 § första stycket 7, dvs. Vid yrkesmässig tillverkning utanför ett skatteupplag, blir skattskyl- dig när varorna tillverkas. Detta reglerades tidigare i nuvarande lydelse av andra stycket. Andra stycket överensstämmer i stort med nuvarande lydelse av första stycket 1 a i de delar som handlar om att skattskyldighet inte in- träder vid transaktioner mellan upplagshavare inom EG eller mellan en svensk upplagshavare och en varumottagare i ett annat medlemsland. Enligt punkten 1 inträder inte skattskyldighet, trots att varan har förts ut från skatteupplaget i enlighet med första stycket 1 a, om varan trans- porteras till en upplagshavare eller en varumottagare i ett annat EG- land. Att skattskyldighet inte skall inträda i dessa fall kan upplagshava- ren visa genom ett påtecknat ledsagardokument. Punkten 2 avser de fall då varorna tas emot av en annan svensk upplagshavare. Detta kan ske genom att varorna hämtas i upplaget eller att den andre upplagshavaren får varorna levererade till sig. Vi anser det inte nödvändigt att formalisera hur upplagshavaren i dessa fall skall styrka att skattskyldighet inte har inträtt, t.ex. genom att införa krav på ledsagardokument även vid transporter inom landet. Vi förutsätter i stället att upplagshavaren, med tanke på det ansvar för skatten han an- nars kan få, genom kvittenser på leveranssedlar eller liknande ser till att dokumentera vem som har tagit emot varan. Det fall där skattskyldigheten inte inträder enligt första stycket, punk - ten e, tas bort från stycket och i stället får avdrag göras enligt 32 § första stycket 7. De fall där skattskyldighet inte inträder för varumottagare och skat- terepresenter enligt nuvarande lydelse av andra stycket återfinns i stället som ett avdrag i 33 §. Genom ändringarna i första och tredje styckena tas kravet på ledsa- gardokument vid import bort, se avsnitt 7.1. I övrigt har hänvisningen till 21 § första stycket m ändrats till motsvarande bestämmelse i 32 § första stycket 7. Lydelsen av paragrafen har ändrats för att bättre stämma överens med artikel 20 i cirkulationsdirektivet. Nuvarande lydelse av första stycket behandlar två situationer, dels transport av varor som en upplagshavare i ett annat medlemsland är ansvarig för, dels varor som transporteras från en svensk upplagshava- re. I båda fallen gäller att skatt skall tas ut om varorna inte når den som angivits som mottagare i ledsagardokumentet. Enligt vår uppfattning är det bättre att ta bort de svenska upplagshavarna från paragrafen och låta skattskyldigheten för dessa regleras enligt de vanliga reglerna om skattskyldighetens inträde m.m. För en svensk upplagshavare skall skattskyldighet, enligt vårt förslag, inträda när varorna förs ut från upp- laget om inte varorna tas emot av en annan upplagshavare eller en va- rumottagare i ett annat . Om varorna inte kommer fram till upplagshavaren eller varumottagaren inträder således skattskyldighet. Skulle varorna i stället vara avsedda för export men det visar sig att de inte exporterats, har skattskyldighet inträtt och någon rätt till avdrag finns inte. Vad som regleras i nuvarande lydelse av första stycket punkten 2 finns därför redan genom andra bestämmelser. Dock måste en rätt till avdrag införas för det fall det visar sig varorna har beskattats i ett annat . Ett sådant avdrag föreslår vi i 32 §. Den nya lydelsen av första stycket tar alltså bara sikte på varor som sänts i väg av en upplagshavare i ett annat . Beskattning skall då ske i om varorna finns här eller kan antas ha konsumerats här. Av andra stycket framgår att skatten skall betalas av den eller de som enligt cirkulationsdirektivets artikel 15.3 har ställt säkerhet för transporten. För det fall flera skulle ha ställt säkerhet får de anses soli- dariskt ansvariga för betalning av skatten. I andra stycket anges också efter vilken skattesats som skatt skall tas ut enligt paragrafen. Paragrafen har tidigare inte innehållit några regler om när skatt skall betalas. Detta anges nu i tredje stycket som också innehåller regler om dröjsmålsavgift vid för sen betalning. Beslut som fattas med stöd av paragrafen är inte att anse som beskattningsbeslut varför inte är tillämpliga. Några regler om ränta, i de fall den som ålagts att betala skatt sedermera fritas från ansvaret behövs inte, eftersom en begäran om omprövning eller ett överklagande innebär att beslutet om skatt inte kan verkställas. I samband med ändringarna i paragrafen införs en bestämmelse i förordningen om tobaksskatt som innebär att beskattningsmyndigheten skall underrätta behörig myndighet i annat medlemsland när skatt påförs enligt paragrafen. Motsvarande ändringar skall också göras i förord- ningarna om alkoholskatt och skatt på energi, se avsnitt 1.2, 1.4 och 1.6. Att fjärde stycket upphävs är en följd av ändringen i 27 §. De tidigare reglerna om revision och tredjemansförelägganden i 31 a–31 c §§ har ersatts med en hänvisning till 3 kap. 3–16 §§ LPP. Härigenom finns samma kontrollmöjligheter för återbetalningsärenden som när det gäller vanliga skattskyldiga. Genom hänvisningen till 8 kap. 1 § andra stycket LPP framgår att beslut om föreläggande och revision i ett ären- de om återbetalning inte får överklagas. Upphävande av 31 b och 31 c §§ Se kommentar till 31 a §. Regeln om skattefria leveranser till bl.a. diplomater återfinns nu som ett avdrag i första stycket, punkten 7. Bakgrunden till avdragsrätten i den nya punkten 8 har angivits i kommentaren till 27 §. Här kan tilläggas att rätt till avdrag självfallet endast föreligger om varan tagits upp till beskattning i . Ändringen i första stycket är en följd av att de situationer där skattskyl- digheten inte skulle inträda enligt 21 § andra stycket nu skall regleras genom avdrag. Ändringen är föranledd av att det redan i 31 a § regleras att beslut om revision och föreläggande inte får överklagas. I nuvarande lydelse av andra stycket finns endast angivet att registre- ring som skattskyldig får ske om verksamheten är av större omfattning eller det annars finns särskilda skäl. Eftersom den som registrerats som skattskyldig har möjlighet att hantera obeskattade varor finns det anle d- ning att närmare ange att han bör vara lämplig för att komma i fråga för en sådan åtgärd. I likhet med vad som gäller för upplagshavare skall beskattningsmyndigheten besluta om registrering om det med hänsyn till den sökandes ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämpligt att registrera honom. Det nya tredje stycket kan sägas ha sin motsvarighet i 5 § för- ordningen (1984:247) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Ett beslut om avregistrering innebär att skattskyldighet inträder för allt som den som avregistreras har i lager. En sådan ingripande regel bör dock inte ges i förordning. I tredje stycket anges därför att avregistrering skall ske om den som registrerats inte längre uppfyller förutsättningarna för att bli registrerad. I likhet med vad som gäller vid återkallande av god- kännande som upplagshavare bör beslut om avregistrering gälla obero- ende av om beslutet överklagas, om inte annat anges i beslutet. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1564) om alkoholskatt I första stycket angavs tidigare att undantag gäller för varor som är fullständigt denaturerade i enlighet med de föreskrifter som regeringen meddelar. Enligt artikel 27 1 a i rådets direktiv EEG nr 92/83 av om harmoniserad skattestruktur för alkohol och alko- holdrycker skall dock skattebefrielse gälla för varor som blivit fullstän- digt denaturerade i enlighet med någon medlemsstats krav, sedan dessa i föreskriven ordning blivit anmälda och godkända. För att få bättre överensstämmelse med gemenskapsrätten görs nu i punkten 1 hänvis- ningar till den förordning som kommissionen har beslutat om på områ- det. Övriga ändringar i första stycket har kommenterats i avsnitt 9.2. Det som tidigare angavs i sista meningen i först stycket om ledsa- gardokument vid transporter av fullständigt denaturerad alkohol har flyttats till andra stycket. Enligt rådets direktiv /83/EEG är all yrkesmässig tillverkning av alko- holvaror skattepliktig. Om tillverkningen inte är att anse som yrkesmäs- sig är den ändå skattepliktig om den avser etylalkohol eller mellanklass- produkter. Av nuvarande lagstiftning framgår inte att all tillverkning av mellanklassprodukter är skattepliktig. Detta föreslås nu åtgärdas i första stycket punkten 7. För övriga ändringar i 8 § se kommentar till 9 § LTS. Se kommentaren till 10 § LTS. Se kommentaren till 10 a § LTS. Se kommentaren till 11 § LTS. Se kommentaren till 12 § LTS. Se kommentaren till 20 § LTS. För de fall i första stycket där upplagshavaren tar varorna i anspråk i upplaget eller för dem ut från upplaget regleras skattefriheten numera inte genom att skattskyldighet inte inträder utan genom reglerna om av- drag 32 §. Beträffande andra stycket se kommentar till 21 § LTS andra styck- Se kommentaren till 23 § LTS. Se kommentaren till 27 § LTS. Se kommentaren till 28 § LTS. Ändringarna i första stycket är av redaktionell natur. Den som inte är godkänd som upplagshavare eller skattebefriad förbrukare och som an- vänder alkohol för angivna ändamål kan få återbetalning av den skatt som betalats för varorna. 31 a § och upphävande av 31 b och c §§ Se kommentarerna till 31 a § och upphävande av 31 b och c §§ LTS. 31 e–§§ Förutsättningarna för godkännande som skattebefriad förbrukare och återkallelse samt hur förbrukarens bokföring skall vara utformad har utförligt kommenterats i avsnitt 6.5. I första stycket 7–9 återfinns, som avdragsposter, de situationer där skattskyldighet inte inträdde enligt 20 § första stycket e–m, dock att punkten 9 nu gäller försäljning till skattebefriade förbrukare i stället för försäljning mot försäkran enligt 20 § första stycket k. Förutom vad gäl- ler punkten 9 avses således ingen ändring av reglerna förutom att skat- tefriheten skall regleras genom avdrag. Att skattefriheten regleras ge- nom avdrag innebär följande. Den upplagshavare som t.ex. använder alkohol för att tillverka vinäger i sitt skatteupplag, skall ta upp använd- ningen till beskattning eftersom alkoholen tas i anspråk i upplaget. Skatt- skyldighet inträder då enligt 19 § första stycket 1 d. Eftersom tillverk- ning av vinäger omfattas av detta styckes punkt 7 a medges avdrag så att tillverkningen blir skattefri. På motsvarande sätt inträder skattskyl- dighet för leveranser enligt 7 c när varorna lämnar upplaget men av- dragsrätten gör leveranserna skattefria. Enligt punkten 9 inträder rätten till avdrag när den skattebefriade förbrukaren har tagit emot varorna. Förhållandet mellan upplagshavaren och den skattebefriade förbrukaren har kommenterats i avsnitt 6.5.2. Här skall tilläggas att kraven på dokumentationen av att varorna tagits emot av en skattebefriad förbrukare bör vara de samma som gäller när en upplagshavare tar emot varor, se kommentar till 20 § LTS. Det bör också ställas krav på att det hos upplagshavaren enkelt går att se vilka skattebefriade förbrukare som köper varor hos upplagshavaren. En verkställighetsföreskrift som ger möjlighet för att före- skriva om upplagshavares leveranser till skattebefriade förbrukare före- slås därför i förordningarna om alkoholskatt och skatt på energi, se av- snitt 1.4 och 1.6. När det i punkten 9 talas om att varan tagits emot av en skattebefriad förbrukare i enlighet med vad som framgår av dennes godkännande avses att upplagshavaren måste kontrollera att han inte levererar större kvantitet än vad som framgår av godkännandet eller att vissa restriktioner i form av varusort eller denatureringskrav är uppfyll- da. Däremot har upplagshavaren självfallet inget ansvar för vad den skattebefriade förbrukaren därefter gör med varorna. Beträffande punkten 10 se kommentaren till 32 § första stycket 8 LTS. Se kommentaren till 33 § LTS. Se kommentaren till 35 § LTS. Övergångsregeln för dem som vid lagens ikraftträdande har ett tillstånd från har kommenterats i avsnitt 10.2.2. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi Ändringarna i andra stycket är följer av ändringarna i 4 kap. 1 och 12 §§. Bränsletank på båt får enligt huvudregeln i första stycket inte innehålla märkt olja. Om någon förbrukar olja i båt när den används för annat än privat ändamål medges återbetalning enligt reglerna i 9 kap. 3 §. Vid införandet av LSE konstaterades dock att dessa regler kunde medföra stora praktiska problem för marinens, och andra stat- liga myndigheters båtar, eftersom myndigheterna också disponerade över skepp som fick innehålla märkt olja. En möjlighet infördes därför i tredje stycket för beskattningsmyndigheten att medge dispens från för- budet att använda märkt olja i båtar. Även näringsidkare borde få sådan dispens om det fanns särskilda skäl. I förarbetena angavs att det rent allmänt borde krävas att stora praktiska hanteringsproblem skulle upp- komma eller att näringsidkaren till följd av den nya uppbördsordningen, dvs. att han fick söka återbetalning, skulle få betydande likviditets- problem (prop. 1994/95:54 s. 96). En dispens medför också rätt att göra avdrag eller att köpa oljan mot försäkran. Ändringen i tredje stycket är en följd av att skattefriheten för skepp nu anges i 6 a kap. 1 § 3 och att avdragsrätten regleras på annat ställe i 7 kap. samt att rätten till inköp mot försäkran byts mot systemet med skattebefriade förbrukare. Förutsättningarna för att få dispens, som de framgår av uttalandena i förarbetena, liknar mycket de som gäller för att få ett godkännande som skattebefriad förbrukare. Ett medgivande om dispens skall därför anses som ett godkännande som skattebefriad före- brukare för dem som inte kan reglera skattefriheten genom avdrag i deklarationen. I det nya fjärde stycket införs en regel som innebär att dispenser som ges till andra än statliga myndigheter skall tidsbegränsas. Så lär redan ske men det kan ändock finnas anledning att ange det ut- tryckligen. Vidare skall ett sådant medgivande återkallas om förutsätt- ningarna för medgivandet inte längre finns. Ett beslut om återkallelse gäller om inte annat anges. Beträffande ändringarna i första stycket 1 och nya 7, se kommentaren till 9 § LTS. Punkten 8 har utformats efter förebild i 9 § 8 LTS. Be- greppet säljer eller förbrukar ersätts med det mer generella begreppet använder, som självfallet även innefattar att bränslet säljs eller för- brukas. Den bestämmelse om skattskyldighet som finns i nuvarande andra stycket tillför inget utöver vad som redan sägs i första stycket 8. Den skepps- eller båtägare som inte betalt någon skatt eller betalt skatt för lågbeskattad dieselolja och därefter använder skeppet eller båten på ett sådant sätt att ytterligare skatt skall utgå måste anses ha använt bränslet för ett annat ändamål som medför att skatt skall betalas med ett högre belopp. Andra stycket kan således utgå. Se kommentaren till 27 § LTS. Det tidigare begreppet bränsle för vil- ket skattskyldighet inte inträtt har byts ut mot obeskattat bränsle för att skapa enhetlighet med 27 § LTS och 26 § LAS. Någon ändring i sak är således inte avsedd. I första stycket har, i förtydligande syfte, uttryckligen angetts att en förutsättning för godkännande som upplagshavare är att upplagshavaren disponerar över ett utrymmer som kan godkännas som skatteupplag. Nuvarande tredje stycket är av sådan karaktär att bestämmelsen bör ges i förordning i stället. Se kommentaren till 10 a § LTS. Beträffande ändringarna i första och andra styckena, se kommenta- ren till 11 § LTS. Ändringen i sista stycket är en följd av att nuvarande andra stycket betecknas tredje stycket. Se kommentaren till 12 § LTS. Se kommentaren till 1 § andra stycket. Utöver kommentarerna till 20 § LTS finns det här anledning att ge någ- ra ytterligare kommentarer till första stycket punkten 2. Bestämmelsen lär i huvudsak aktualiseras för bränslen med tanke på det samarbete som finns inom branschen, se avsnitt 4.5.2. För den upplagshavare som hämtar olja hos en annan upplagshavare innebär punkten 2 att skattskyl- dighet inträder för den del av oljan som inte därefter förs till ett skatte- upplag. Det rör sig då huvudsakligen om olja som levererats till t.ex. en villakund. Den hämtande upplagshavaren kan alltså som använda sin normala affärsbokföring när han skall redovisa skatten i dessa fall. Enligt uppgifter från branschen är det ytterst sällan som den olja som avhämtats inte eller dagen därpå antingen har levererats till en kund eller har lagts in i ett skatteupplag. Som tidigare framhållits bör det endast i undantagsfall vara acceptabelt att inte se till att varorna hamnar i ett skatteupplag. Lydelsen av punkten 2 har ändrats efter förebild i motsvarande regler i LTS och LAS, se t.ex. 20 § första stycket 4 LTS. Punkten 1, som gäller skattskyldighetens inträde för distansförsäljaren, har utformats efter förebild i 20 § första stycket 5 LTS. Ändringen i punkten 2 är en följd av ändringarna i 4 kap. 1 och I punkten 3 a har ordet köpare bytts ut mot det mer generella Genom ändringarna tas kravet på ledsagardokument vid import bort, se avsnitt 7.1. Ändringen i andra stycket är av redaktionell karaktär. Bestämmelsen har utformats efter förebild i 39 § LTS. Beträffande det nya tredje stycket se kommentaren till 39 § LTS. De nuvarande reglerna om när bränslen kan användas utan skatt eller med reducerad skatt bygger i huvudsak på att det i 7 kap. anges vilka möjligheter som den skattskyldige har att genom avdrag reglera skatte- befrielsen i sin deklaration. I avdragsreglerna anges vilket ändamål som kan komma i fråga för skattebefrielse, hur stor skattebefrielsen är och vilka slag av bränslen som kan komma i fråga för skattebefrielse. Reg- lerna har med tiden blivit omfattande och svåra att få ett grepp om. Ge- nom att reglerna om inköp mot försäkran i 8 kap. hänvisar till 7 kap. har också de blivit komplicerade. I det nya kapitlet har därför i stort sett alla de situationer som kan medföra skattebefrielse samlats. Undantag gäller för bränsle som för- värvats av diplomater och för vissa bränslen som används i skepp och båtar. För dessa situationer finns endast regler om återbetalning i 9 kap. 1 och 3 §§. I kapitlet anges således, med hjälp av en tabell, vilka ändamål som medför skattebefrielse, vilket bränsle som kan komma i fråga för skat- tebefrielse och hur stor skattebefrielsen är. Kapitlet anger förutsättning- ar och begränsningar för skattebefrielsen men däremot inte hur skatte- befrielsen åstadkoms. Detta regleras i stället i de följande tre kapitlen. Den som är skattskyldig får del av sin skattebefrielse genom avdrag enligt bestämmelserna i 7 kap. och den skattebefriade förbrukaren ge- nom att han enligt 8 kap. kan köpa bränslet utan skatt eller med reduce- rad skatt. Den som inte är skattskyldig eller skattebefriad förbrukare får del av skattebefrielsen genom återbetalning. I de nu tre angivna kapitlen finns dock inte storleken och förutsättningarna för skattebefrielsen an- givna utan dessa får sökas i 6 a kap. De särskilda nedsättningsreglerna för energiintensiv verksamhet bygger på beslut av beskattningsmyndig- heten i varje enskilt fall och passar inte in i systematiken. Dessa regler finns därför kvar i 9 kap. 9–9 b §§. Införandet av 6 a kap. syftar endast till att förenkla tillämpningen av reglerna kring skattebefrielse. Några materiella ändringar är inte avsed- da. Detta innebär att kommentaren till kapitlet i huvudsak anger var motsvarande regel om skattebefrielse fanns tidigare. För att få klarhet i gränsdragningsfrågor och andra tillämpningsfrågor får svar sökas i för- arbetena till dessa regler. Paragrafens tabell är uppbyggd så att det i nummerföljd anges vilka än- damål som medför rätt till skattebefrielse. Termen skattebefrielse an- vänds såväl när ingen skatt skall betalas som vid delvis skattebefrielse. För varje ändamål anges om det finns några begränsningar till vissa slag av bränslen. Ofta förekommer att endast märkt olja kan komma i fråga. Därefter anges storleken av skattebefrielsen för energiskatten, koldiox- idskatten och svavelskatten. Punkten 1 - Förbrukning för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning eller i en process där bränslet i allt väsentligt an- vänds för annat ändamål än motordrift eller uppvärmning Motsvarar nuvarande rätt till avdrag i 7 kap. 1 § första stycket 4.