sou · GOB360d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Vin, starköl och öl anses dock inte som sprit. Inte heller utgör framställning av sådan dryck tillverkning av sprit. Av det ovan sagda framgår motsatsvis att enligt alkohollagen anses spritdryck som sprit och tillverkning av sådan dryck som tillverkning av sprit. Mot bakgrund av lagens uttryckssätt används begreppet sprit ofta som ett samlingsbegrepp för dels teknisk sprit, dels spritdryck. Lagstiftaren har dock i alkohollagens olika bestämmelser gjort åtskillnad mellan å ena sidan sprit och å andra sidan spritdryck. Exempelvis föreskrivs i 2 kap. 1 § alkohollagen att sprit och sprit- drycker inte får tillverkas utan tillstånd. LFT reglerar inte handeln med sprit i i form av spritdrycker utan endast sprit i dess snävare bemärkelse, avsedd för tekniska m.fl. ändamål. Det kan dock nämnas att om teknisk sprit tidigare varit tillämpliga även på olika alkoholdrycker avsedda för motsvarande ändamål. Före den senaste ändringen i detta avseende angavs i en andra och sista mening i 1 § första stycket LFT att Vad som sägs i denna lag om teknisk sprit skall också gälla spritdrycker, vin och starköl, avsedda för ändamål som sagts1. Regler för sådana alkoholdrycker för tekniska m.fl. ändamål finns numera i 4 kap. 4 § alkohollagen. I betänkandet har eftersträvats att använda ordet spritdryck då det är detta som åsyftas och att använda begreppet sprit endast för sprit avsedd för andra ändamål än att användas som dryck, dvs. vad som benämns teknisk sprit. I texter beträffande tillverkning innebär användandet av alkohollagens terminologi att det talas om tillverkning av sprit – inte teknisk sprit – respektive av spritdrycker. Som tidigare nämnts föreslår utredningen i betänkandet SOU 2000:59 i bl.a. förtydligande syfte vissa ändringar av begreppen sprit/spritdrycker (se avsnitt 3.1 i nämnda betänkande). I sammanhanget kan också nämnas att begreppet etanol i vissa fall används i stället för begreppet sprit (i dess snävare bemärkelse), både i detta betänkande och i andra framställningar. Etanol som begrepp används också ibland som synonym för begreppet etylalkohol/alkohol, varvid då avses en vätska alkoholhalt. Vad gäller begreppet alkoholhaltigt preparat förstås med detta, enligt 1 § andra stycket LFT, en vara som innehåller mer än 1,8 viktprocent etylalkohol och som inte är hänförlig till vissa uppräknade tulltaxenummer och inte heller är sådant läkemedel som omfattas av läkemedelslagen (1992:859). Bland de alkoholhaltiga preparaten finns produkter av vitt skilda slag; produkter bestående av alkoholhaltig lag med frukt i (t.ex. plommon i ) lika väl som etanolhaltiga drivmedel. För den tekniska spriten och de alkoholhaltiga preparaten används ibland, i detta betänkande och även annars, samlingsbegreppet tekniska alkoholprodukter. I betänkandet förekommer vidare bl.a. begreppet införsel (yrkesmässig/kommersiell eller privat). I viss författningstext och i olika framställningar på området används ibland synonymt begreppet import. Det bör dock uppmärksammas att ordet import allt oftare, bl.a. inom verksamhetsområde, reserveras för situationen att varor förs in till från tredje land, dvs. land som inte är medlem i Europeiska unionen (EU), medan begreppet införsel används då varor förs in (kommersiellt/yrkesmässigt eller privat) från annat EU-land (särskilt inom den svenska, interna skattelagstiftningen benämnt som ). I betänkandet har eftersträvats att så långt som möjligt använda det neutrala uttryckssättet att varor förs in (till landet) eller 1 Beträffande ändringen av paragrafen i dess lydelse enligt SFS 1994:956; se SFS 1994:1741, prop. 1994/95:89, bet. 1994/95:SoU9 och rskr. 1994/95:106. förs ut (från landet), vilket alltså täcker införsel och import respektive utförsel och export. Alkoholhalten i alkoholvaror brukar anges antingen i volymprocent (som i bl.a. alkohollagen, vad gäller sprit och alkoholdrycker) eller i viktprocent (som i LFT, vad gäller alkoholhaltiga preparat, oavsett om dessa förekommer i icke flytande form eller ej). I enlighet härmed anges i detta betänkande alkoholhalten hos olika varor ibland i volymprocent, ibland i viktprocent. Siffrorna avseende viktprocent kan, vad gäller procentsatser upp till ca 10 viktprocent, räknas om till ungefärlig volymprocent genom att multipliceras med 1,25. Ett alkoholhaltigt preparat som innehåller 1,8 viktprocent etylalkohol kan alltså sägas innehålla 2,25 volymprocent etylalkohol.2 På området för den tekniska spriten anges ofta kvantiteterna av teknisk sprit med begreppet ton (eller kg), i stället för liter. Denna princip har följts i betänkandet.3 2För varor med en alkoholhalt överstigande ca 10 viktprocent kan generellt sägas att varors vikt- respektive volymprocent blir allt mer överensstämmande med varandra ju högre procentsatser det är fråga om. För mer exakt jämförelse mellan olika lägre och högre alkoholhalter beräknade i vikt- respektive volymprocent finns omräkningstabeller i bl.a. fysikaliska handböcker. 3En liter etanol väger ca . Rättslig reglering – en översikt 61 2 Rättslig reglering – en översikt Bestämmelser som rör framställning av och handel med alkohol finns i princip i tre olika regelverk – LFT, alkohollagen och lagen om alkoholskatt med därtill anslutande författningar. Alkohol används, vid sidan om tillverkning av alkoholdrycker, för en rad mycket skiftande ändamål inom industri, hälsovård, undervisnings- och forskningsverksamhet etc. Regler om användning av alkohol i dessa sammanhang finns i LFT. Bestämmelserna om alkoholhanteringen i övrigt finns numera i huvudsak i alkohollagen. I sistnämnda lag regleras sålunda dels tillverkning av sprit och alkoholdrycker, dels handel med alkoholdrycker. För inköp av spritdrycker, vin och starköl för tekniska m.fl. ändamål innehåller alkohollagen särskilda bestämmelser (4 kap. 4 §). Vid sidan av dessa regler gäller bestämmelser om alkoholskatt samt om kontroll och uppbörd av sådan skatt. Nedan lämnas en översiktlig redogörelse för relevanta delar av de nämnda regelverken, vilka utredningen alltså – vad gäller alkohollagen och LFT – haft att i olika avseenden och omfattning göra en översyn av. Med medlemskap i har EG-rätten blivit en del av den svenska rättsordningen. En redogörelse för EU och EG-rätten lämnas i kapitel 7. Vissa gemenskapsrättsliga bestämmelser på skatterättens område, och till viss del därpå grundade svenska, interna beskatt- ningsregler, berörs dock kort nedan. En mer utförlig redogörelse för relevanta regler på skatterättens område finns i kapitel 6. Vad särskilt gäller alkoholhaltiga preparat kan ett antal olika myndigheter och regelverk, ibland vid sidan av varandra, på olika sätt vara berörda. En redogörelse härför finns i kapitel 5. Vad gäller andra länders regler på de områden utredningen har att se över, lämnas avslutningsvis i detta kapitel en översiktlig redogörelse för kontrollsystemen i några länder. 62 Rättslig reglering – en översikt I samband med anslutning till EU trädde en omfattande lagreform på alkoholområdet i kraft. Reformen innebar bl.a. att monopolen för tillverkning, export, import av och partihandel med alkoholdrycker försvann och ersattes av ett alkoholpolitiskt motiverat tillståndssystem. En ny myndighet, Alkoholinspektionen, inrättades. Den nya alkohollagen, som ersatte lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med drycker, innebar även i övrigt vissa genomgripande förändringar av reglerna för alkoholhantering, bl.a. vad avsåg reglerna för serveringstillstånd. Även om reformen innehöll omfattande materiella och organisatoriska förändringar avsågs inte att frångå de riktlinjer som under bred enighet hade antagit genom alkoholpolitiska beslut, bl.a. att lagstiftningen på alkoholområdet i ett social- och hälsopolitiskt perspektiv skall syfta till att begränsa alkoholens tillgänglighet samt att skydda ungdomen.1 För tillverkning av sprit och spritdrycker krävs, enligt regleringen i 2 kap. alkohollagen, innehav av tillverkningstillstånd. Motsvarande gäller för yrkesmässig tillverkning av vin, starköl och öl. Tillverkningstillstånd meddelas av Alkoholinspektionen, som även har rätt att utfärda närmare bestämmelser om tillverkning. Innehavare av tillverkningstillstånd avseende spritdrycker, vin och/eller starköl var före genom tillståndet även berättigad att bedriva partihandel, införsel/import och utförsel/export med respektive varuslag. För dessa slag av hantering, dvs. bland annat försäljning av den tillverkade varan, finns fr.o.m. nämnda datum krav på att tillverkaren uppfyller de i alkohollagen angivna särskilda förutsättningarna för – en lagstadgad – rätt att bedriva partihandel med varorna. Beträffande denna partihandelsrätt, som berörs närmare nedan, finns dock vissa övergångsbestämmelser.2 1 Se SFS 1994:1738, prop. 1994/95:89 Förslag till alkohollag, bet. 1994/95:SoU9 och rskr. 1994/95:106. 2 SFS 1999:1001, prop. 1998/99:134, bet. 1999/2000:SoU4 och rskr. 1999/2000:42. Rättslig reglering – en översikt 63 Vad därefter gäller tillverkare av sprit får dessa använda den tillverkade spriten endast för utförsel/export och, efter medgivande av Alkoholinspektionen, för användning i egen rörelse samt för försäljning enligt bestämmelserna i . Allmänna bestämmelser för försäljning Försäljning av spritdrycker, vin och starköl får, enligt bestämmelserna i 3 kap. alkohollagen, bedrivas endast av den som har rätt till detta enligt alkohollagen. Partihandel med sådana drycker regleras i 4 kap. Detaljhandel med dryckerna får bedrivas endast av ; se 5 kap. För servering krävs serveringstillstånd; se 6 kap. Särskilda bestämmelser gäller också för detaljhandel med och servering av öl klass II. Ett antal olika bestämmelser finns för själva försäljningen och utlämnandet av dryckerna. I alkohollagens 4 kap. finns även regler om marknadsföring av alkoholdrycker. Reglerna har flyttats över från lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, den s.k. alkoholreklamlagen. Partihandel och införsel, m.m. Försäljning till Systembolaget, innehavare av serverings- eller inköpstillstånd eller till andra partihandlare benämns partihandel. Som redan framgått gäller fr.o.m. nya regler för partihandeln med spritdrycker, vin och starköl. föreskrivs att sådan handel får bedrivas endast av den som har godkänts som upplagshavare eller registrerats som varumottagare för respektive vara enligt 9 eller 12 § lagen om alkoholskatt. (gällde, som framgått ovan, att sådan handel fick bedrivas av den som meddelats tillverknings- eller partihandelstillstånd av Alkoholinspektionen.) Med stöd av övergångsbestämmelserna kan emellertid innehavare av partihandelstillstånd som inte är godkänd som upplagshavare eller registrerad som varumottagare, till utgången av 2001 – således – fortsätta att bedriva sin partihandelsverksamhet som förut, inklusive föra in varorna. Från vad som gäller för Systembolagets begränsade partihandelsrätt bortses här. Endast den som är berättigad att bedriva partihandel får yrkesmässigt föra in spritdrycker, vin och starköl. Något särskilt tillståndskrav för införseln/importen har inte ställts upp; inte heller har 64 Rättslig reglering – en översikt det i lagtexten föreskrivits några kvantitativa begränsningar. Rätten att föra in spritdrycker, vin och starköl har i stället knutits till att aktören i annat sammanhang ansetts lämplig att hantera spritdrycker, vin och starköl (alltså före genom meddelande av tillverknings- eller partihandelstillstånd och fr.o.m. nämnda datum genom det skatterättsliga godkännandet som upplagshavare eller registreringen som varumottagare för respektive vara). Den som har rätt att bedriva partihandel får också sälja varorna till annat land samt sälja dem till den som meddelats tillstånd till inköp av spritdrycker, vin eller starköl för användning i teknisk, industriell, medicinsk, vetenskaplig eller liknande verksamhet, dvs. till den som meddelats tillstånd enligt 4 kap. 4 § alkohollagen. Detaljhandel (försäljning till konsument för annat än förtäring på stället) med spritdrycker, vin och starköl får som nämnts bedrivas endast av detaljhandelsbolaget (dvs. Detta bolag får inte bedriva försäljning av varorna till annat land eller tillverkning av dryckerna, men får bedriva försäljning till dem som har serveringstillstånd. Systembolaget får föra in nämnda drycker endast för att ombesörja s.k. privatimport. I ett avtal mellan staten och detaljhandelsbolaget regleras närmare Systembolagets verksamhet. I 8 kap. 1 § alkohollagen regleras huvuddragen i tillsynen enligt lagen. Alkoholinspektionen utövar, med viss nedan angiven begränsning, central tillsyn över efterlevnaden av alkohollagen och kan meddela allmänna råd till vägledning för tillämpningen av lagen. Vad gäller inspektionens omedelbara tillsyn avser denna främst tillsyn över innehavare av tillverknings- eller inköpstillstånd. Alkoholinspektionen har förutom att meddela allmänna råd, att utfärda föreskrifter i den utsträckning regeringen bemyndigar inspektionen därtill. Den regionala tillsynen utövas av länsstyrelserna och dessa bistår på så sätt Alkoholinspektionen. I detta ligger också tillsyn över kommunernas tillämpning av lagens bestämmelser om servering och deras tillståndsgivning till sådan verksamhet. skall även bistå kommunerna med råd i deras verksamhet. Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av polismyndigheten. Rättslig reglering – en översikt 65 Regleringen innebär enligt förarbetena inte någon inskränkning av Alkoholinspektionens eller möjlighet att utföra sin tillsyn på dessa områden. Det är dock inte meningen att Alkoholinspektionen och länsstyrelserna skall bedriva en med kommunernas tillsyn parallell verksamhet3. Kommunen och polismyndigheten skall även bedriva tillsyn över servering av och detaljhandel med öl, dvs. ej tillståndspliktiga områden. Till följd av de fr.o.m. ändrade reglerna om partihandel har Alkoholinspektionens ansvar för direkttillsyn över partihandlarna bortfallit (se dock nedan). gäller att tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i 4 kap. 5 § alkohollagen, dvs. till vem den som har rätt att bedriva partihandel säljer sina varor, utövas av beskattningsmyndigheten för punktskatter. för punktskatter är till i , genom Särskilda skattekontoret, beläget i . Fr.o.m. detta datum är beskattningsmyndighet för sådana skatter (se vidare avsnitt 6.1). De partihandlare som vid ikraftträdande av de nya parti- handelsreglerna inte var upplagshavare eller registrerade varumottagare och därför bedriver sin verksamhet med stöd av övergångs- reglerna, ligger fortfarande inom området för Alkoholinspektionens direkttillsyn. Vad beträffar tillsynen över de fr.o.m. årsskiftet i alkohollagen inarbetade reglerna om alkoholreklam, har Konsument- verket/kvar huvudansvaret för att bevaka efterlevnaden av dessa särskilda bestämmelser. Tillsynen över marknadsföringen på serveringsställen utövas dock i första hand av kommunerna. I kapitel 8 finns vidare olika bestämmelser om uppgiftslämnande mellan berörda myndigheter för att underlätta tillståndsgivning och tillsyn. Om en tillsynsmyndighet begär det skall en tillståndshavare lämna tillträde till driftsställe med tillhörande lokaler och bl.a. tillhandahålla handlingar som rör verksamheten. Samma sak gäller i förhållande mellan den som är berättigad att bedriva partihandel (dock inte Systembolaget) och beskattningsmyndigheten. Den som driver rörelsen är också skyldig att på anfordran av en tillsynsmyndighet förete bokföringshandlingarna. Beslut enligt lagen gäller , om inte något annat anges i beslutet. Alkoholinspektionens och kommunens beslut får överklagas till förvaltningsdomstol, dvs. 1994/95:89 s. 110 f. 66 Rättslig reglering – en översikt överklagande till kammarrätten. För överklagande av beskattnings- myndighetens beslut finns bestämmelser i lagen om alkoholskatt (beträffande alkohollagens regler om överklagande, se 9 kap. alkohollagen). Utöver administrativa ingripanden i form av återkallelse och varning – vilka beslutas av Alkoholinspektionen eller, såvitt avser serveringstillstånd, av kommunen – finns straffsanktionerade bestäm- melser (se 10 kap. alkohollagen). Straffbestämmelserna tar huvudsakligen sikte på olovlig tillverkning och olovlig försäljning av alkoholdrycker. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt döms till fängelse . Fr.o.m. gäller dessutom att den som förvärvar eller innehar sprit eller spritdryck som är olovligt tillverkad, eller mäsk som är avsedd för olovlig tillverkning av sprit eller spritdrycker, döms till böter eller fängelse i högst två år4. Detsamma har föreskrivits i LFT beträffande den som förvärvar eller innehar olovligt renad teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat (se vidare avsnitt 2.3). Den som serverar eller lämnar ut alkoholdryck till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller som är märkbart påverkad av alkoholdryck eller annat berusningsmedel, eller vid partihandel underlåter att förvissa sig om att köparen har rätt att återförsälja eller inköpa varan, döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse . Regler om förverkande finns i 11 kap. alkohollagen. Enligt alkohollagen skall Alkoholinspektionen föra ett register med hjälp av automatisk databehandling (se 12 kap.). Registret får användas för handläggning av tillståndsärenden, tillsyn över tillståndshavares verksamhet, uppföljning och utvärdering av lagens tillämpning samt framställning av statistik. Det får innehålla uppgifter om den som har tillstånd, den som har haft tillstånd, den vars ansökan om tillstånd är föremål för prövning och den som har ansökt om tillstånd men vars ansökan har avslagits, avvisats eller avskrivits. 4 SFS 1999:1001 m.m. (närmare redovisning av förarbetena till ändringen finns i fotnot 2). Rättslig reglering – en översikt 67 inte bara uppgifter rörande inspektionens handläggning av tillstånd utan även uppgifter rörande kommunernas handläggning av serveringstillstånd. 2.3Lagen om försäljning av teknisk sprit m.m. trädde förordningen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat i kraft5. Förordningen ersatte två förordningar och en kungörelse från 19556. Det av Kontrollstyrelsen framlagda förslaget ansågs innebära en förenkling och modernisering av de gällande bestämmelserna. förordning var tillämplig på, förutom teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat (i princip definierade på samma sätt som ), även vin och starköl avsedda för tekniska m.fl. ändamål. Kontrollstyrelsen hade som tillstånds- och tillsynsmyndighet att tillse att försäljningen av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat inte gav anledning till missbruk7. tog över tillstånds- och tillsynsuppgifterna8. Rubrikändring skedde 1976 varigenom förordningen kom att bli lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat9. blev tillstånds- och tillsynsansvaret Socialstyrelsens10. Sam- tidigt gjordes flera andra ändringar i LFT. Begreppet starkdenaturerad sprit, definierad i 1 § andra stycket som teknisk sprit, som Maj:ts proposition till med förslag till förordning om tillverkning av sprit och vin m.m.; given , bet. BeU 1961:54 och rskr. 6Förordningen (nr 508) angående handel med skattefri sprit, förordningen (nr 564) angående vissa alkoholhaltiga preparat m.m. samt kungörelsen (nr 254) angående försäljning och införsel av rusdrycker för särskilda ändamål. 72 § första stycket löd Kontroll över försäljning av teknisk sprit och alkohol- haltiga preparat utövas av kontrollstyrelsen, som skall tillse att försäljningen icke ger anledning till missbruk. Styrelsen äger utfärda de föreskrifter rörande redovisning och särskilda kontrollanordningar som styrelsen finner erforderliga för kontrollens utövande. 8Se lagen (1970:912) med anledning av inrättande. 9SFS 1975:716, prop. 1975:78, bet. JuU 1975:22 och rskr. 10SFS 1977:294, prop. 1976/77:108, bet. SkU 1976/77:40 och rskr. 1976/77:231. 68 Rättslig reglering – en översikt denaturerats så att förtäring därav kan betraktas som utesluten, utmönstrades ur lagstiftningen för att undvika de gränsdragnings- problem som gällande lagstiftning visat sig leda till. Detta slag av teknisk sprit förlorade därmed sin särställning att, liksom vad gäller alkoholhaltiga preparat, i princip få säljas under samma villkor som gäller för drivande av handel i allmänhet. Enhetliga regler kom i stället att gälla vid hanteringen av all teknisk sprit oberoende av denatureringsgrad. En annan ändring var att det gjordes ett tillägg i LFT i vilket det angavs att lagens bestämmelser om teknisk sprit skulle gälla inte bara vin och starköl för tekniska m.fl. ändamål utan även spritdrycker för sådana ändamål. Ytterligare en annan ändring var att det uttryckliga angivandet i lagen att kontrollmyndigheten i fråga skulle se till att försäljningen inte gav anledning till missbruk slopades. Att det härigenom skulle ha avsetts att göra någon ändring av lagens syfte kan dock inte utläsas av förarbetena till ändringen, och framgår inte heller i övrigt. Det kan i förtydligande syfte anmärkas att det inte bara är, förutom teknisk sprit, alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda att förtäras som enligt LFT är underkastade kontroll i syfte att förhindra missbruk – eller andra olägenheter – utan även preparat som i sig är avsedda för förtäring. Kopplingen till tulltaxelagen infördes . har varit tillstånds- och tillsynsmyndighet sedan Sin nuvarande rubrik fick lagen . Som i viss mån framgått kan det huvudsakliga syftet bakom alkohollagen och LFT sägas vara detsamma, nämligen att söka förebygga alkoholpolitiska olägenheter och/eller missbruk. Båda lagarna ligger inom den alkoholpolitiska lagstiftningens ram. Flera skillnader finns dock. Olägenheter till följd av att tekniska alkoholprodukter (alltså teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat) används för konsumtion då detta inte är avsett, eller på ett ej avsett sätt, är i viss mån annorlunda än de risker som följer med de produkter som skall kontrolleras genom alkohollagen. Även i övrigt skiljer sig handeln med tekniska alkoholprodukter på flera punkter från verksamhet som innefattar tillverkning av eller handel med alkoholdrycker. 11 SFS 1987:1191, prop. 1987/88:42, bet. SkU 1987/88:16 och rskr. 1987/88:97. 12 SFS 1990:433, prop. 1989/90:99, bet. 1989/90:SoU21 och rskr. 1989/90:270. 13 SFS 1994:956, prop. 1993/94:149, bet. 1993/94:SoU26 och rskr. 1993/94:410. Rättslig reglering – en översikt 69 kommer till uttryck bl.a. genom det i alkohollagen föreskrivna statliga detaljhandelsmonopolet för spritdrycker, vin och starköl och genom att tillståndshavare enligt LFT i allmänhet bedriver en väsentligt annorlunda verksamhet än aktörerna enligt alkohollagen. I LFT föreskrivs att en beteckning i lagen har samma betydelse som i alkohollagen (1 § tredje stycket LFT). Som redovisats i avsnitt 1.3 förstås med sprit, enligt alkohollagen, en vätska som innehåller alkohol i en koncentration av mer än 2,25 volymprocent. Med tillverkning av sprit förstås varje förfarande, varigenom alkohol i en sådan koncentration framställs eller utvinns. Vin, starköl och öl anses dock inte som sprit. Inte heller utgör framställning av sådan dryck tillverkning av sprit. Enligt 1 § första stycket LFT förstås med teknisk sprit sådan sprit som är avsedd att användas för tekniskt, industriellt, medicinskt, vetenskapligt eller annat likartat ändamål och som är hänförlig till tulltaxenummer 22.07 eller 22.08 B. 1 eller B. Sistnämnda lag är upphävd och ersatt av annan, EU-anpassad lagstiftning. I kapitel 4 redogörs närmare för bl.a. kopplingen till tulltaxenumren samt begreppet etylalkohol. Här kan nämnas att tulltaxenummer 22.07 omfattade vad som i tullsammanhang benämns odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt av minst 80 volymprocent; etylalkohol och annan sprit, denaturerade, oavsett alkoholhalt. Tulltaxenummer 22.08 B. 1 och B.