sou · GOB352d4 · 2001-01-01 00:00:00 — Om inte fler skyddsvärda områden ges ett långsiktigt skydd finns risk för exploatering av kust- och strandområden med höga natur- och kulturvärden, vilket i sin tur ger negativa konsekvenser för kulturmiljö, biologisk mångfald, fiske och friluftsliv. 456 Hav i balans samt levande kust och skärgård Skärgårds- och kustområdenas särpräglade natur- och kulturmiljö riskerar att utarmas genom att de traditionella näringarna upphör. Nedläggning av färjetrafik till skärgårdsöar, t.ex., försvårar ett fortsatt permanentboende. När de traditionella skärgårdsnäringarna, såsom fiske, kustsjöfart, sjöbevakning och varvsverksamhet lokalt minskar i omfattning, riskerar byggnaderna i kust- och skärgårdsmiljöerna att förfalla eller omvandlas på ett ovarsamt sätt. En minskad bofast befolkning i skärgården kan försvåra övervakning och tidigare brukade och betade marker växer igen. Etablering av vindkraft i stor skala planeras både på land och ute i havet. har till uppgift att ange områden som är av riksintresse för vindkraft. Det är angeläget att vindkraftens mycket positiva effekter för flera av miljökvalitetsmålen vägs mot dess even- tuellt negativa konsekvenser för kultur- och naturlandskap, friluftsliv och landskapsbild. De strukturomvandlingar som pågår inom bl.a. försvaret och sjö- farten innebär att många anläggningar kommer att förfalla om de inte kan användas för nya funktioner eller verksamheter. En genomgång av de kulturhistoriska värden som är knutna till fyr- och lotsplatser och till försvarets anläggningar har genomförts av . Inom pågår ett projekt som behandlar den nordiska kustkulturen. Projektet kommer bl.a. att studera fiskerinäringens och sjöfartens ansvar och roller när det gäller förvaltning av sina kulturminnen. Sjöfarten är en internationell verksamhet och här pågår en samverkan på europeisk nivå kring hur sjöfartens kulturminnen kan säkerställas. Det marinarkeologiska arvet, t.ex. vrak, är i ökande grad utsatt för hot. Skeppsvraken utmed kusterna hotas av plundring genom en alltmer tilltagande och ibland alltför ovarsam sportdykning. Också muddring och anläggande av nya kajer (bl.a. för fritidsändamål) kan ha negativa marinarkeologiska konsekvenser. Trots strikta regler och förbud mot utsläpp av olja och andra skadlig ämnen från fartyg till vatten förekommer omfattande och upprepade otillåtna utsläpp av olja från fartyg framförallt i Skagerak, och i egentliga . registrerade 326 oljeutsläpp, vilket är något färre än . Fartygen avstår från att nyttja befintliga mottagningsanordningar för oljeavfall. Mottagnings- stationer finns i alla svenska hamnar, men saknas fortfarande i en del andra hamnar. Om inte tillräckliga insatser görs för att minska tillförseln av näringsämnen till havet kommer de problem med övergödning som beskrivs i kap. 7, bl.a. syrefria bottnar, att finnas kvar. Hav i balans samt levande kust och skärgård 457 14.5.2Hur hanteras problemen ? innehåller ett antal bestämmelser som är relevanta för detta miljökvalitetsmål. Områdesskydd för att värna natur- och kulturvärden regleras i 7 kap. , liksom det generella strandskyddet. De generella hushållningsbestämmelserna enligt 3 kap. i , och i viss utsträckning de särskilda enligt 4 kap., är tillämpliga, bl.a. vad gäller riksintressen för naturvård, kulturmiljövård, friluftsliv och fiske. I övrigt finns i bestämmelser i 8 kap. om utsättning av främmande arter, 9 kap. bl.a. om utsläpp från miljöfarliga verksamheter, 11 kap. om vattenverksamhet, 13 kap. om genetiskt modifierade organismer, 14 kap. om kemiska produkter och 15 kap. om avfall. Bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar (MKB) i 6 kap. i är också viktiga när det gäller att utveckla miljöanpassade lösningar och att öka hänsynen till miljön. Det kommunala planmonopolet och ger kom- munerna möjlighet att styra mark- och vattenanvändningen. Genom områdes- och detaljplanebestämmelser kan natur-, kultur- och frilufts- livsvärden skyddas. I den miljön är internationellt arbete viktigt. och () har utarbetat rekommendationer för skydd av områden (protected areas) och också för hotade biotoper. Också inom OSPAR (om havsföroreningar) finns gemen- samma överenskommelser om skydd av ekosystem och biodiversitet. har anslutit sig till den s.k. om skydd av internationellt värdefulla våtmarker (bl.a. strandängar). Inom pågår ett projekt för identifiering av hotade och repre- sentativa kustbiotoper i . Oavsiktliga introduktioner av främ- mande organismer förebyggs genom tillämpning av internationella rikt- linjer för barlastvattenhantering och flyttning av organismer. Utsläpp från fartyg av olja och andra skadliga ämnen som härrör eller i övrigt står i samband med fartygets drift, regleras huvudsakligen av lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. I lagen finns bestämmelser om förbud mot förorening från fartyg och före- skrifter om fartygs konstruktion, mottagning från fartyg av rester och avfall som innehåller skadliga ämnen samt om tillsyn och andra åtgärder för att förebygga, begränsa och beivra föroreningar. Lagen komp- letteras av förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg samt föreskrifter från . Den svenska lagstiftningen bygger framför allt internationella konvention till förhind- rande av förorening från fartyg och dess ändringsprotokoll (MARPOL 1973/78). 458 Hav i balans samt levande kust och skärgård Länsstyrelserna har viss föreskriftsrätt enligt sjötrafikförordningen (1986:300) och får meddela föreskrifter, som bl.a. behövs av miljöskäl, om t.ex. fartbegränsning eller begränsning att utnyttja ett vattenområde. Enligt vattenskoterförordningen (1993:1053) råder generellt förbud mot trafik med vattenskoter. får dock föreskriva om att trafik får förekomma inom vissa områden samt i övrigt medge undantag för tillfällig användning i samband med tävling eller uppvisning. I lagen (1986:18) respektive förordningen (1996:53) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar finns bestämmelser om krav som sådana båtar ska uppfylla när de säljs. Fornlämningar har ett skydd enligt kulturminneslagen och synnerligen märkliga byggnader och anläggningar kan förklaras som bygg- nadsminnen. Det yrkesmässiga fisket i havsområden regleras i stor ut- sträckning av Europeiska unionens gemensamma fiskeripolitik (Common Fisheries Policy, CFP). I EG:s grundförordning anges allmänna mål för den gemensamma fiskeripolitiken. Det finns också detaljföreskrifter, bl.a. vad gäller bifångster av ungfisk, minimimått och om nationell kontroll av fisket. har skyldighet att reglera fisket så att det icke yrkesmässiga fisket, d.v.s. fritidsfisket och fisket med stöd av enskild rätt, inte påverkar förvaltningen av de resurser som omfattas av den gemensamma fiskeripolitiken. Kustfisket baseras dels på unionens gemensamma fiskeripolitik, dels på nationell reglering. Inom från kusten är den nationella bestämmanderätten stor. I den svenska fiskelagen (1993:787) och förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen finns bestämmelser för fiskevården av långsiktig karaktär, t.ex. förbud mot fiske med sprängämnen och elektrisk ström. får meddela föreskrifter om begränsningar av fiskets omfattning, t.ex. genom licenser, fartygstillstånd, redskapsbegränsningar, förbudsområden och fisketider. Vattenbruk reg- leras också genom den nationella fiskerilagstiftningen. Alla fiskodlingar kräver tillstånd enligt fiskerilagstiftningen, samt vad gäller större odlingar också enligt . Förvaltningen av fisket skiljer sig mellan de olika havsområden som omger . I sker förvaltningen genom fiskerikommis- sionen för (IBSFC) och baseras på Gdanskkonventionen . Årliga överenskommelser görs mellan Östersjöstaterna om fiske- kvoter, regler, förvaltningsstrategier och samarbetsformer. Fisket i Skagerak och norra förvaltas gemensamt av EU och genom avtal om ömsesidigt fiske mellan , och . För fisket i södra , och södra finns en konvention mellan och som administreras av EU. Nordsjöfisket inom och EU:s fiskezoner Hav i balans samt levande kust och skärgård 459 regleras genom ett ramavtal. På grundval av detta ingås årliga kvotavtal för de viktigaste fiskarterna. Man har också enats om upprättandet av långsiktiga förvaltningsplaner för de gemensamma fiskbestånden i . företräder medlemsstaterna i internationella för- handlingar inom olika regionala fiskeriorganisationer där Fiskerikom- missionen för (IBSFC), Nordostatlantiska fiskerikommissio- nen (NEAFC), () och () är de viktigaste för . Strukturstödet till fisket, inklusive beredningsindustri och avsätt- ningsfrämjande åtgärder, kommer för den kommande sjuårsperioden (2000–2006) att uppgå till ca sammanlagt (EU + statligt nationellt bidrag). Ca av dessa medel avser anpassning av fiskeansträngningen och ca modernisering och förnyelse av fiskeflottan. I detta avsnitt redovisas först vilka åtgärder som kan krävas för att nå etappmålen. Vissa förtydliganden av innebörden av och syftet med etappmålen ges också. Därefter beskrivs vilka alternativa ambitions- nivåer vi analyserat och skillnader i konsekvenser mellan nivåerna. Slutligen redovisas skälen för vald ambitionsnivå samt konsekvenser på av att nå miljökvalitetsmålet. 14.6.1Åtgärder för att nå etappmålen har av skyddsvärda miljöer och av kust- och skärgårdsområden med höga natur- och kulturvärden ett långsiktigt skydd. Målet syftar till skydd av värdefulla miljöer och områden i både den miljön och på land. I den miljön, under vattenytan, är det särskilt viktigt att bevara dels regionalt unika och sällsynt förekommande miljötyper (främjar den biologiska mångfalden), liksom sammanhängande områden som har sådan karaktär att de representerar olika kustavsnitt. Områden som bedöms ha särskild betydelse som reproduktionslokaler (lekområden) eller för uppväxt av enskilda arter bör också ges ett stöd eller skydd. På land och i strandområden är skydd och vård av kustens och skär- gårdarnas unika natur- och kulturlandskap angeläget, liksom skydd och vård av det äldre byggnadsbeståndet. Karaktäristiska miljöer knutna till 460 Hav i balans samt levande kust och skärgård sjöfarten och skärgårdens näringar behöver särskilt uppmärksammas. Ett ökat säkerställande behövs liksom ekonomiskt stöd till vård av kulturhistoriskt värdefulla anläggningar. har många områden ett otillräckligt skydd med risk för exploateringar i känsliga områden. Det gäller bl.a. grunda vikar som riskerar att fyllas igen eller muddras. fornlämningar behöver uppmärksammas så att de skyddas mot förstörelse. Statliga åtgärder handlar om att inrätta ytterligare nationalparker och natur- och kulturreservat, inkl. sådana som skyddar undervattensmiljöer (protected areas), att besluta om byggnadsminnen och biotopskyddsområden samt regionalt skydd av grunda havsvikar mm. har bedömt att det handlar om i storleksordningen 3 nationalparker och ett 50-tal naturreservat på lång sikt förutom andra skyddsåtgärder som behövs för att upprätthålla värdena i t.ex. grunda havsvikar och andra hotade biotoper. Områdesskyddet bör liksom integreras i arbetet med Natura 2000 och EU:s art- och habitatdirektiv. På lokal nivå behövs ställningstagande i den kommunala planeringen som innebär skydd för värdefulla miljöer. Kommunerna har stort ansvar för att strandskyddet upprätthålls och att grunda havsvikar skyddas så långt som möjligt från exploatering. kan genom reglering av fisket bidra till att skydda känsliga miljöer. För att skydda de områden som har stora naturvärden krävs karteringar och förbättrat kunskapsunderlag. Detta bör vara en priorite- rad uppgift för i samverkan med Artdatabanken och . Etappmålets nivå kan behöva omprövas när bättre underlag om skyddsbehov och kostnader föreligger. Den strategi för bevarande av kustens och skärgårdens kulturarv som ska föreligga kommer bl.a. att ge underlag för denna omprövning. Ansvariga för genomförandet är de centrala myndigheterna Natur- vårdsverket, , och länsstyrelser. Medverkan av fiskesektorn och kommuner behövs. Senast till 2005 finns en strategi för hur kustens och skärgårdens kulturarv och odlingslandskap kan bevaras och utvecklas. Nordens kustkultur är speciell och är bärare av viktiga delar av vår kultur. Kust och skärgårdens traditionella bebyggelse och anläggningar berättar om hur jordbruk, fiske, handel, sjöfart, stenindustri, turism och försvar bedrivits genom tiderna. Målet syftar till att skydda utvalda delar av denna vår historia och verka för fortsatt bruk och utveckling av värdefulla kulturmiljöer inklusive det öppna och varierade odlingsland- skapet i kust och skärgård. Hav i balans samt levande kust och skärgård 461 För att utarmningen av kustens och skärgårdens kulturmiljöer ska kunna hejdas måste kunskapen om vilka värden som står på spel öka. En översyn av riksintresseområden enligt 3 kap. behöver göras. En inventering/sammanställning av de värden som finns knutna till fiskelägen, fyrar, lotsplatser, varv, badorter, befästningar, det marinarkeologiska kulturarvet m.m. är den primära åtgärden. Denna inventering bör vara utförd till 2003. De regionala miljö- och hus- hållningsprogrammen som utarbetats för vissa län bör tas tillvara i arbetet. En strategi för hur dessa anläggningar och miljöer kan bevaras och utvecklas bör tas fram och nationellt bevarandeprogram för kust och skärgård upprättas. Detta arbete ligger också till grund för etappmål 1. Arbetet bör utföras av i samverkan med berörda verk och länsstyrelser. I arbetet ingår även att definiera sek- torsansvaret för kulturmiljön vad gäller sjöfarten och övriga kust- näringar. Ansvariga för genomförandet är i samarbete med , , , Jordbruks- verket, , , länsstyrelser och kommuner. Medverkan av fiskesektorn behövs. har åtgärdsprogram inletts för de hotade arter och stammar som har särskilt stora behov av riktade åtgärder. Målet syftar till att värna om den biologiska mångfalden och särskilt de arter som är så sällsynta och tillbakaträngda att de inte kan åter- hämta sig på egen hand även om miljön förbättras. Med hotade arter avses främst de arter som i rödlistan anges som akut eller starkt hotade. och arbete med åtgärdsprogram för hotade arter i marin miljö är mycket begränsat. Världsnaturfonden har , och med stor framgång, arbetat med projekt . Med ledning av underlag från Artdatabanken bedömer vi att mellan 2 och 17 hotade arter knutna till marin miljö och stränder behöver särskilda insatser (i konsekvensanalysen har vi utgått från medianvärdet, 10 arter). Särskild hänsyn bör tas till arter i EU:s fågel- och habitatdirektiv som före- kommer i denna miljö. Kunskapen om arter är mycket begrän- sad och behovet av åtgärdsprogram är förmodligen underskattat. Målet innebär inte enbart att program ska finnas utan också att de ska initieras och genomföras. För arter där kunskap redan finns bör åtgärdsprogram genomföras . I vilken utsträckningen åtgärdsprogram behöver tas till beror på hur framgångsrika de åtgärder är som beskrivs under övriga delmål. Mer- parten av den biologiska mångfalden måste säkras genom hänsyns- 462 Hav i balans samt levande kust och skärgård tagande från olika samhällsverksamheter, samt genom områdes-/bio- topskydd. Endast i fråga om arter vilka ej kan förmodas överleva utan speciella åtgärder, och som kan befaras försvinna ur landet bör åtgärdsprogram utarbetas. För den miljön är det viktigt att kunskapsläget förbättras genom forskning och inventeringar. Ansvariga för genomförandet är , , Artdatabanken, länsstyrelser och kommuner. Det behövs också med- verkan från ideella organisationer och fiskenäringen. Bifångsterna av däggdjur, sjöfåglar och oönskade fiskarter minimeras till 2010. Bifångster av däggdjur och fåglar gäller i första hand säl, småvalar (tumlare) och skarv m.fl. sjöfåglar. Vid i princip alla typer av fiske får man även en viss mängd fisk utöver den man vill ha. Det rör sig dels om andra arter, dels ungfisk av målarten man fiskar efter. Den senare kategorin behandlas under etappmål 5 om överuttag av fisk. Bifångster- na kan utgöra ett hot mot vissa arters långsiktiga överlevnad. Kon- sekvenserna är också negativa för fiskenäringen som får mindre fångs- ter av önskade fiskarter. Bifångster av fåglar och däggdjur leder också ofta till att fiskeredskapen skadas. har genom att ratificera det internationella avtalet om beva- rande av småvalar i och (ASCOBANS) förbundet sig att bifångsten av tumlare (den vanligaste arten av småvalar i svenska vatten) högst får vara av populationen. För att kunna leva upp till avtalet krävs undersökningar av hur många tumlare det finns och hur stora bifångsterna är. bör förtydliga och kvantifiera etappmålets innebörd för övriga arter som ingår i bifångsterna. För att undvika bifångster, som kastas överbord, föreskrivs i fiskeregler hur, var och när fisket får bedrivas. En utvecklad strategi för att minimera bifångsterna är utvecklingen av selektiva redskap där bifångsterna hålls på en låg nivå. Bl.a. har nätens utformning stor betydelse. Åtgärder bör också vidtas för att minska dumpningen av bifångster ute till havs. Om bifångsterna tas till hamn är det lättare att uppskatta mängderna och detta kan driva på utvecklingen och användningen av selektiva redskap ytterligare. Ansvarig myndighet är . Fiskesektorns medverkan krävs dessutom. Det är viktigt att utvecklingsarbetet av selektiva red- skap sker i samråd, och att utvecklade redskap och metoder kommer till användning. För att nå målet till 2010 krävs att åtgärder vidtas omedel- bart. Hav i balans samt levande kust och skärgård 463 Uttaget av fisk, inklusive bifångster av ungfisk, i svenska farvatten motsvarar återväxten så att fiskbestånden kan fortleva och, där så är nödvändigt, återhämta sig. Målet handlar i första hand om fiskeflottans storlek och hur fisket bedrivs. Målet gäller både svenska fiskare och andra länders fiskare som utnyttjar svenska fiskevatten. En begränsning av uttaget av fisk i krävs bl.a. för att torsken ska återhämta sig. Viktiga åtgärder är utveckling och genomförande av förvaltningsplaner, anpassning av fiskeflottans storlek och sammansättning (strukturplan för fiskeri- näringen i –2006), internationellt arbete och forsknings- och utvecklingsarbete. I de fall osäkerhet råder om beståndens storlek eller om hur stor beskattning bestånden tål ska försiktighetsprincipen tillämpas. En naturlig balans mellan fiskarterna bör eftersträvas. En avvägning mellan det lokala kustfisket och det storskaliga havsfisket måste ske, där det kustnära fisket kan behöva stärkas. I målet ingår även anpassning av fisket i de , bl.a. genom utbyte av redskap. Det behövs också en översyn av fritids- och husbehovsfiskets påverkan på fiskbestånden, särskilt i känsliga områden som fjällvatten och lokalt även längs med kusten och i de . Ansvarig myndighet är . Samverkan inom EU är nöd- vändigt, men är det viktigt att det nationella handlingsutrymmet utnyttjas så långt möjligt. Fiskesektorns medverkan krävs dessutom. Det är viktigt att åtgärder vidtas om balans ska kunna nås till 2008. Buller och andra störningar från båttrafik är försumbara inom särskilt känsliga och utpekade skärgårds- och kustområden . Skärgården, särskilt de yttre delarna, är en förhållandevis orörd miljö där det är möjligt att uppleva tystnad och stillhet. Många öar i havsbandet är dessutom viktiga häckningsplatser för sjöfåglar. Detta sammantaget gör att det är angeläget att båttrafiken i vissa områden regleras med avseende på hastighet, buller, tillträde etc. Tillträdesförbud råder under fåglarnas häckningsperiod till många av öarna och skären i ytterskärgården. Miljövårdsberedningen tog i sitt betänkande Hållbar utveckling i Sveriges skärgårdsområden (SOU 1996:153) upp införandet av regleringar i sjötrafiken i syfte att minska bullret. För att minska bullret är det också viktigt att båtarnas motorer är så tysta som möjligt. Normer för buller från fritidsbåtars motorer avses att införas genom kommande revidering av EU:s fritidsbåtsdirektiv /25. Eftersom det är fråga om ett s.k. produktdirektiv, kommer kraven 464 Hav i balans samt levande kust och skärgård att bli harmoniserande för medlemsstaterna, dvs. nationella avvikelser från kraven är i princip förbjudna. Länsstyrelserna i kust- och skärgårdslänen bör tillsammans med kommunerna och båtlivets organisationer i ett första steg, senast till 2005, utreda möjligheten att inrätta bullerfria områden med ingen eller begränsad motorbåtstrafik i kombination med särskilda farleder för fritidsbåtar. Länsstyrelserna bör också ge förslag till lämpliga områden som bör vara bullerfria. och bör ges i uppdrag att följa upp den kartläggning som gjorde 1995 om vilka åtgärder som vidtagits för att minska bullerstörningar från motorbåtstrafiken. Miljövårdsberedningen kommer inom ramen för sitt uppdrag angående regionala miljö- och hushållningsprogram för vissa skärgårdsområden att också belysa denna fråga. Det är angeläget att berörda parter gemensamt definierar vad för- sumbart buller är. Ansvariga är i första hand är länsstyrelserna och kommunerna. och har ett samordnande och över- gripande ansvar. Medverkan krävs från båtlivets organisationer. Utsläpp av olja och kemikalier från fartyg upphör . Målet avser s.k. operationella utsläpp från fartyg, dvs. medvetna utsläpp som sker från fartygens normala drift t.ex. vid rengöring av lasttankar. Det är främst oljeutsläpp som man har uppgifter om, men det kan inte uteslutas att också andra kemikalier släpps ut på detta sätt. Trots internationella regler som förbjuder utsläpp och en väl utbyggd kapacitet att ta om hand förorenat vatten i svenska hamnar sker sådana utsläpp fortfarande. registrerar ca 400 oljeutsläpp . Man bedömer därutöver att det finns ett mörkertal som är minst lika stort. Ett effektivt åtgärdsprogram måste bygga på en kombination av förebyggande åtgärder och service till sjöfarten i alla länder runt Öster- sjön samt övervakning och sanktioner vid överträdelser av gällande bestämmelser. I flera länder runt måste fler anläggningar för omhändertagande byggas. Ökade insatser krävs för övervakning av utsläpp till havs. De ökade myndighetskostnaderna för åtgärderna bör kunna täckas av minskade bekämpnings- och saneringskostna- der. Internationellt arbete pågår med att utveckla satellitövervakning och märkningssystem för olja. Arbetet med att ta fram aktuell miljöatlas för kustlänen bör slutföras. Miljöatlas är ett väsentligt underlag för att kunna prioritera insatser vid t.ex. oljesanering. Ansvariga myndigheter är och . Hav i balans samt levande kust och skärgård 465 14.6.2Beskrivning av ambitionsnivåer med konsekvenser I utredningen har tre olika ambitionsnivåer, låg, medel och hög, prövats. I tabell 14.2 beskrivs nivåerna samt skillnader i ekologiska, ekonomiska och sociala konsekvenser mellan nivåerna. 466 Hav i balans samt levande kust och skärgård Beskrivning av tre ambitionsnivåer för Hav i balans samt levande kust och skärgård med jämförande konsekvensbedömning. ambitionsnivå anges med fetstil för varje etappmål. Områdesskydd, marint/ [endast en nivå] [endast en nivå] [endast en nivå] [endast en nivå] Risk för att områden innan de blir skyddade. Hotade arter/stammar inom en generation. kan slås ut, liksom snabbt får program. överuttag av fisk ger 30 Mkrper år. ning bedöms uppgå till ning bedöms uppgå till ca /år. uppgå till cirka 10 ningar för fisket, dock kan få förödande kon- kan det i vissa fall tids- och resursbrist på Hav i balans samt levande kust och skärgård 467 tidigare, men kräver sig tidigast, men boende, friluftsliv och ringar på kort sikt. effekter för boende, effekter för boende, Fördelning av åtgärdskostnader för miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård uppdelat på offentliga utgifter och kostnader för sektorernas anpassning. Vi har prövat ovanstående ambitionsnivåer och funnit medelnivån vara den lämpligaste. Här redovisas vår bedömning av konsekvenserna av föreslagen nivå. 468 Hav i balans samt levande kust och skärgård