sou · GOB329d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Förändringar av det allmänna försäkringssystemet innebär dessutom att medborgarna förväntas ta ett större personligt ansvar för sitt privata försäkringsskydd. Förmågan att göra kloka och väl avvägda val förutsätter i större utsträckning än tidi- gare att konsumenten har goda kunskaper. Vi anser att det är angeläget att åtgärder vidtas för att öka kunska- perna och beredskapen för att hantera den privata ekonomin. En mål- sättning för skolundervisning i privatekonomi är att eleverna skall få kunskaper om elementära finansiella begrepp och beräkningar, ha för- ståelse för de privatekonomiska villkoren, kunna värdera privata finan- 310 Konsumentfrågor i skolan siella risker, känna till sina skyldigheter i olika avseenden, kunna ta tillvara sina rättigheter och skaffa tillgång till finansiell information och rådgivning samt känna till och ta ansvar för den egna ekonomin. Ett eget skolämne i gymnasieskolan är enligt vår mening den bästa lösningen för att tillförsäkra eleverna en god konsumentundervisning i privatekonomi, konsumenträtt, miljö och konsumtion m.m. Ett alterna- tiv skulle kunna vara att låta konsumentkunskap utgöra en del av ett befintligt kärnämne. Enligt vår uppfattning utgör samhällskunskapsäm- net i så fall den mest naturliga hemvisten. Detta förutsätter dock att konsumentfrågorna tydligt definieras, såväl vad gäller innehåll och uppgifter som målen för undervisningen och elevernas kunskaper. Vad vi erfarit är samhällskunskapen ett hårt belastat ämne, varför vårt för- slag också förutsätter att ämnet får en utökad timtid. I båda fallen är en omfördelning av antalet poäng på de olika kur- serna nödvändig för att ge plats åt konsumentfrågorna. En annan möjlig väg är att utöka kärnämnenas andel av det totala antalet undervisnings- timmar på bekostnad av karaktärsämnena. Så har skett för att utöka antalet timmar för ämnet idrott och hälsa. Med hänsyn till kon- sumentområdets betydelse kan ytterligare ett alternativ vara att utöka den totala undervisningstiden. 11.6.1Det statliga stödet till konsumentundervisningen Kommitténs förslag: Stödet till konsumentutbildningen i skolan bör utökas. och bör gemensamt svara för detta stöd. bör utveckla utbudet av läromedel och annat undervisningsmaterial för konsumentkunskapen. bör ges i uppdrag att, i samarbete med Konsument- verket, ta fram ett referensmaterial för konsumentundervisningen. bör också genomföra ett granskningsprojekt av konsu- mentundervisningen i grund- och gymnasieskolan. Våra förslag innebär att statens krav på konsumentundervisningen i skolan blir mer uttalade genom bl.a. införande av ett nytt gymnasie- ämne och genom förändringar av kursplanerna i . Sådana krav bör medföra att konsumentfrågorna får en tydlig och utpekad plats i kommunernas skolplaner och i de lokala arbetsplaner som fastställs av rektorn i respektive skola. bör också statens stöd till konsu- mentundervisningen utvecklas och förstärkas. Detta är framför allt Konsumentfrågor i skolan 311 angeläget för att underlätta de enskilda lärarnas arbete, men det är också ett viktigt underlag för skolan och dess huvudmän vid plane- ringen av verksamheten. har en avgörande roll när det gäller att stödja skolans och lärarnas arbete med konsumentundervisningen. Det omfattar både framtagning av undervisningsmaterial och annat stöd till undervisningen, fortbildning av lärare och medverkan i lärarutbildning. Det är också nödvändigt att ge stöd till de kommunala konsumentväg- ledarna, som på det lokala planet behöver samarbeta med skolan för att konsumentundervisningen skall få ett bra genomslag. Detta ställer i sin tur krav på att det finns konsumentverksamhet i kommunerna och att tid kan avsättas för insatser som riktas mot skolan. Om resurser saknas för sådant lokalt arbete, vilket det i stor utsträckning gör , ökar kraven på att också svarar för detta. ansvarar inte för att det finns tillgång till undervisnings- material inom olika ämnesområden. Det blir därför en uppgift för Kon- sumentverket att ta fram läromedel och annat undervisningsmaterial för skolans konsumentundervisning och att verka för att andra, t.ex. orga- nisationer, också tar fram sådant material. Det är naturligtvis angeläget att läromedel och annat undervisningsmaterial har hög kvalitet, är aktu- ellt och väl anpassat för de olika delarna av konsumentämnet. Det materialutbud som enligt sin skolkatalog f.n. erbju- der har en stark betoning på området reklam och påverkan. Dock är t.ex. materialet på området hushållsekonomi/privatekonomi begränsat och det saknas material om konsumentsäkerhet. En komplettering och förändring av materialutbudet kan därför vara nödvändig. För att nå största möjliga effekt bör en satsning på en utveckling av undervisningsmaterialet utgå från de förutsättningar som gäller för dagens skola. En naturlig utgångspunkt bör vara kursplanerna för de olika ämnen som är aktuella, samt läroplanerna för respektive skol- form. I läroplanen för (Lpo 94) finns t.ex. under rubriken flera uppgifter som kan utgöra en grund för konsu- mentundervisningen. Enligt läroplanen skall skolan bl.a. förbereda ele- verna för att leva och verka i samhället och förmedla de mer beständiga kunskaper som utgör den gemensamma referensram som alla i samhäl- let behöver. Eleverna skall kunna orientera sig i en komplex verklighet med ett stort informationsflöde och en snabb förändringstakt. Eleverna skall också utveckla sin förmåga att kritiskt granska fakta och förhål- landen samt att inse konsekvenserna av olika handlingsalternativ. Vidare får också eleverna genom ett miljöperspektiv möjligheter att ta ansvar för den miljö de själva direkt kan påverka. Undervisningen skall belysa hur vårt sätt att leva och arbeta kan anpassas för att skapa håll- 312 Konsumentfrågor i skolan Motsvarande uppgifter återfinns i läroplanen för gym- nasieskolan (Lpf 94) under . En ökad IT-användning ger stora möjligheter för att förse lärare och skolor med ett kunskapsmaterial som har hög aktu- alitet. Ett sådant material kan också utformas så att det kan användas på ett aktivt sätt av eleverna. En länk från Skoldatanät till en databas hos kan vara ett led i en IT-satsning. Vi anser också att undersökningar och utvärderingar av konsument- undervisningen i skolan bör genomföras i större utsträckning, såväl när det gäller dess omfattning och innehåll som dess kvalitet. Regelbundna utvärderingar och uppföljningar av elevernas kunskaper och vilka effekter ökad konsumentundervisning ger, liksom samarbete med sko- lan genom utvecklingsprojekt och spridning av goda exempel är viktiga delar av det stödjande arbetet. har till uppgift att aktivt verka för att de nationella målen för skolan uppnås. För att få kunskap om verksamheten och bidra till utveckling arbetar med uppföljning, utvärdering, utveck- ling, forskning och tillsyn. Statliga utbildningsinspektörer granskar kvaliteten i den svenska skolan. Inspektörerna undersöker vilka möjlig- heter och svårigheter skolorna har att uppfylla de nationella målen och lämnar förslag till förändringar till regeringen. Vi föreslår att och tillsammans bör svara för stödet till konsumentundervisningen. Ett nära samarbete, där respektive myndighet bidrar med sina olika sakkunskaper, kontaktvägar och möjligheter att påverka, bör leda till ett mer kraftfullt och effektivt stöd till skolverksamheten på området. och Konsument- verket har inlett ett samarbete om konsument- frågorna i skolan. Detta samarbete bör ytterligare stärkas. Det gemen- samma ansvaret för konsumentfrågornas roll i skolan bör innebära att deltar i arbetet med att utveckla läromedel och annat under- visningsmaterial, i uppföljningar och utvärderingar, i projektarbete och i annan stödjande verksamhet. Den närmare arbets- och ansvarsfördel- ningen är en fråga för och att gemensamt ta ställning till. Som vi redovisat tidigare finns det möjlighet att få bl.a. ekonomiskt stöd från EU för projekt som syftar till att främja konsumentutbild- ningen i skolan. Sådana projekt har genomförts t.ex. i och . Det kan finnas skäl för och att för del överväga att söka stöd för en motsvarande satsning på området. Av regeringens proposition till den nu gällande läroplanen för (1992/93:220) framgår att borde stödja konsu- mentkunskapen i skolan med kommentar- och referensmaterial. Konsumentfrågor i skolan 313 sådant material har dock inte tagits fram. I har en särskild väg- ledning för konsumentundervisningen i utarbetats av de departement som ansvarar för konsument- och skolfrågor tillsammans med . Vägledningen tar sikte på att stödja konsument- undervisningen genom att visa på möjliga arbetssätt och ge exempel och idéer för undervisningen. De särskilda konsumentämnen vi föreslår för och gym- nasieskolan innebär att konsumentfrågorna i stor utsträckning koncent- reras till ett bestämt ämne. Som vi tidigare framfört bör konsumentfrå- gorna dessutom behandlas inom de ämnen där de har en naturlig anknytning, t.ex. i samhällskunskap, matematik, kemi, bild samt idrott och hälsa. Konsumentfrågorna bör därmed behålla sin karaktär av ämnesövergripande kunskapsområde. Det innebär i sin tur att skolan och enskilda lärare har ett stort behov av stödmaterial för undervis- ningen. Vi föreslår därför att får i uppdrag att, i samarbete med , ta fram ett referensmaterial för konsument- undervisningen. Ett sådant material bör bl.a. beskriva hur konsument- frågorna tas upp i läroplaner och kursplaner, ge exempel på undervis- ningsmetoder och modeller som kan stimulera lärare och elever att aktivt arbeta med konsumentrelaterade frågor samt peka på hur olika delar av konsumentkunskapen kan samordnas över ämnesgränserna. En av de möjligheter som står till buds för uppföljande verksamhet är att dess skolinspektörer genomför granskningsprojekt i skolorna. Två av de granskningsprojekt som genomfördes avsåg s.k. gränsöverskridande områden som inte utgör särskilda skolämnen. De gällde dels sex och samlevnad, dels alkohol, tobak och andra droger. I båda fallen granskade utbildningsin- spektörer verksamheten i ett 80-tal skolor. Inspektörerna gav därefter förslag på flera åtgärder, i första fallet att göra läroplanerna tydligare beträffande vilka mål som skall gälla och att personalen på lokal nivå måste lära sig mer om ämnesområdet. När det gällde alkohol, tobak och andra droger föreslog inspektörerna bl.a. att statens förväntningar på en mer hälsofrämjande undervisning måste beskrivas tydligare i läropla- nerna och att ansvaret inte bara bör ligga på rektor. Bland flera andra förslag nämndes större möjlighet till kompetensutveckling för lärare och annan personal, att större plats bör ges till frågorna i lärarutbild- ningen och att kommunerna måste få med undervisning om alkohol, narkotika och tobak i sina skolplaner. Inspektörerna pekade även på att det inte görs några regelbundna och systematiska utvärderingar av hur undervisningen på området fungerar. Vi föreslår att genomför en motsva- rande granskning av området konsumentkunskap. En sådan undersök- ning kan ge ett viktigt kompletterande underlag för att närmare ta ställ- 314 Konsumentfrågor i skolan ning till i vilka olika avseenden konsumentundervisningen behöver för- stärkas. Kommitténs förslag: Konsumentkunskap bör vara ett kunskapsom- råde i lärarutbildningen. En grundläggande förutsättning för en god konsumentundervisning i skolan är att lärarna har en hög kompetens i sakfrågorna. Förutom den kontinuerliga fortbildning av lärare som och Skol- verket bör svara för, är det angeläget att blivande lärare utbildas i kon- sumentfrågor. De kunskapsområden som är att hänföra till konsument- området, såsom rättigheter och skyldigheter, privatekonomi, konsum- tion och miljö samt hälsa och säkerhet bör därför återfinnas i lärarut- bildningen. I första hand anser vi att dessa bör inrymmas i en särskild kurs inom utbildningen. En statlig utredning, , lämnade ett förslag till en ny struktur för lärarutbildningen (SOU 1999:63). Kommittén ansåg bl.a. att staten skall styra lärarutbildningen med tydliga, utvärderingsbara mål och att det krävs en bättre samverkan mellan högskolor med lärarutbildning och kommuner och skolor för att såväl lärarutbildningen som verksamheten i skolan skall utvecklas. Vidare borde utbildningen bli mer flexibel för att bättre kunna svara mot de behov som uppkommit av en målstyrd skola i ett samhälle i allt snabbare förändring. Bland de förslag till förändringar som presenterades i betänkandet pekade kommittén på att det finns önskemål om ökat inflytande på lärarutbildningen från olika parter, såsom kommuner, företrädare för arbetslivet och fackliga organisationer. Enligt kommittén är det bl.a. viktigt att högskolorna har en öppnare dialog med omvärlden. Kom- mittén menade att den nya struktur för utbildningen som föreslås i betänkandet ger ökade förutsättningar för ett externt inflytande. Den organisation som flertalet högskolor valt har inte varit ända- målsenlig för att ta emot signaler från vare sig staten eller omvärlden och inte heller för att utveckla ett samspel med organ utanför högsko- lan. föreslog därför att det inom varje läro- säte med lärarutbildning inrättas en fakultetsnämnd eller annat särskilt organ som kan ta ett samlat ansvar för utbildningen. Den öppnare hållning mot omvärlden som föreslogs av och inrättandet av en särskild nämnd eller annat organ Konsumentfrågor i skolan 315 för att fånga upp idéer och synpunkter från olika intressenter bör enligt vår mening kunna underlätta för t.ex. och att samarbeta med lärarutbildningen. Vi ser därför positivt på förslaget. 12Konsumentinformation om dagligvaror m.m. Utredningen gällande konsumentinformation om dagligvaror lämnade sitt betänkande Märk väl! (SOU 1999:7). Begrep- pet dagligvaror är inte statiskt, över tiden tillkommer och försvinner varor ur gruppen. I betänkandet Märk väl! liksom i förevarande betän- kande definieras begreppet dagligvaror som varugrupperna livsmedel, hushållskemikalier, hygieniska produkter och förbrukningsartiklar. Med förbrukningsartiklar avses i detta sammanhang olika typer av pappersvaror, såsom hushålls- och toalettpapper, kaffefilter och bak- plåtspapper. Betänkandet Märk väl! Utredningen föreslog bl.a. att () skulle ges i uppdrag att med hjälp av den moderna informationstekniken tillhandahålla information om märkning av livsmedel samt tillhandahålla särskilt riktad informa- tion till dem som är allergiska mot eller överkänsliga för något ämne. Förslaget togs emot positivt av flertalet remissinstanser. Enligt våra tilläggsdirektiv (dir. 1999:77) kräver förslaget ytterligare utredning och regeringen har genom direktiven gett oss i uppdrag att analysera och föreslå hur riktad information om dagligvaror kan lämnas till olika grupper som är i behov av särskilt stöd, på ett sätt som långsiktigt passar in i den konsumentpolitiska verksamheten. I analysen skall vi beakta eventuella könsaspekter samt hur informationsbehovet kan till- godoses för personer med bristande kunskaper i det svenska språket. Vidare ansåg utredningen att konsumenter som handlar dagligvaror via Internet bör ha rätt att få likartad information vid köptillfället som de enligt lag har rätt till vid handel i traditionella butiker. Utredningen konstaterade att det är tveksamt om näringsidkare som säljer dag- ligvaror via Internet är skyldiga enligt gällande lag att lämna sådan information. Genom tilläggsdirektiven har vi även fått i uppdrag att kartlägga rättsläget på området. Vid behov skall vi föreslå åtgärder för att förbättra konsumentskyddet. 318 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. Regeringen anför i tilläggsdirektiven även att utredningen har analyserat existerande problem och omfattningen av dessa när det gäller märkning och annan konsumentinformation på dagligvaruom- rådet. Regeringen anför vidare att utredningen i betänkandet har lämnat flera förslag till konkreta åtgärder för förbättring av information till konsumenterna rörande dagligvaror. Regeringen har mot denna bakgrund anfört att vi – utöver de specifika frågeställningar som anges i tilläggsdirektiven – kan överväga förslag från utredningen. Regeringen anför slutligen i tilläggsdirektiven att ett projekt rörande information om märkning har påbörjats i inom Dansk Vare- fakta Naevn (DVN). Regeringen anför att projektet syftar till att skapa ett elektroniskt system i butikerna med bakgrundsinformation om den märkning som förekommer på förpackningarna och att tanken är att det skall bli en gemensam europeisk databas. Vi skall studera det danska projektet och göra en bedömning av om en liknande modell eller sam- arbete med det danska projektet kan vara intressant för svenskt vid- kommande. Enligt våra huvuddirektiv skall vi även särskilt se över användar- vänlighet och service beträffande frågor som rör konsumenterna och informationssamhället. Vi skall analysera och lämna förslag om hur frågor som har samband med användarvänlighet, service och god information kan få en tillfredsställande lösning, t.ex. genom utbild- ningsinsatser. Detta deluppdrag i huvuddirektiven behandlas i samband med analysen av frågorna i tilläggsdirektiven. (SOU 1999:7) Regeringen beslutade att en särskild utredare skulle tillkallas med uppgift att analysera existerande problem och omfatt- ningen av dessa när det gäller märkning och annan konsumentinforma- tion på dagligvaruområdet. Utredaren skulle också föreslå vilka prin- ciper som bör beaktas vid utformningen av information om och märk- ning av dagligvaror. Regeringen anförde i direktiven (dir. 1997:151) följande utgångs- punkter för uppdraget: Två grundläggande mål i konsumentpolitiken är att 1.hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt, och att 2.konsumenterna skall ha en stark ställning på marknaden. Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 319 När det gäller dagligvarumarknaden är saklig och lättillgänglig infor- mation om olika produkter en grundläggande förutsättning för att dessa mål skall kunna uppfyllas. För att konsumenterna skall få relevant information används olika medel. Det kan vara genom avtalsvillkor, genom marknadsföring samt inte minst genom olika typer av märkning av produkter. Utformningen av informationen på dagligvaruområdet sker inom näringslivet, men också inom myndigheter och organisationer. Mängden information på dagligvaruområdet har ökat . Utformningen av informationen kan dessutom vara sådan att det blir svårt för konsumenten att skilja objektiv produktinformation från subjektiv. Det finns också tydliga tecken på att konsumenterna har svårt att tillgodogöra sig och förstå den information som ges när det gäller dagligvaror. Det är ett mycket allvarligt problem, eftersom kon- sumenterna på detta sätt riskerar att vilseledas eller inte kunna ta till sig den mest väsentliga informationen som t.ex. varningstexter och prisin- formation. Ett av de viktigaste redskapen för konsumentinformation på daglig- varuområdet är märkning av produkter. Den beskrivna utveck- lingen berör i hög grad just märkningen och dess utformning, och situ- ationen är därför särskilt oroande från en konsumentpolitisk utgångs- punkt. Mot bakgrund av detta bör det ske en analys av existerande pro- blem och omfattningen av dessa, samt en översyn av vilka principer som bör gälla för märkning och annan information på dagligvaruområ- det. Utredaren skulle enligt direktiven särskilt analysera följande frågor. 1.Vilka olika slag av märkning finns på dagligvarumarknaden och vilka efterfrågas av konsumenterna? Vilka obligatoriska krav på märkning följer av lagstiftningen på området och vilka frivilliga system finns på den svenska marknaden? Vilka problem finns i samband med märkning av dagligvaror till konsumenter? 2.Hur skall märkningen utformas för att ge konsumenterna bästa möj- liga information? I vilka fall bör den vara frivillig? I vilken omfatt- ning bör samhället medverka till frivilliga överenskommelser på området respektive andra överenskommelser på t.ex. EU-nivå? 3.Hur kan konsumenterna själva ges möjlighet till insyn och infly- tande i processerna kring olika typer av märkning? Vilka garantier kan skapas för att frivilliga märkningssystem utvisar relevanta och korrekta egenskaper hos produkter, och för att kontrollen av frivil- liga system är oberoende från kriterieutvecklingen? 4.I vilka fall bör märkning av dagligvaror ersättas med information på annat sätt? Hur kan användandet av modern informationsteknik 320 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. uppmuntras inom dagligvaruområdet som ersättning i vissa fall för märkning direkt på förpackningen? Analysen bör särskilt inriktas på frågan om informationstekniken kan utnyttjas för information till konsumentgrupper som behöver särskild information om varorna, t.ex. personer med olika typer av allergier. Regeringen anförde i direktiven vidare att utredaren särskilt borde granska informationen kring de dagligvaror som kräver att konsu- menten gör en helhetsbedömning av miljö- och hälsoaspekter och etiska principer. Regeringen anförde vidare att de principer som utreda- ren föreslår bör utformas så att de kan ligga till grund för den nationella konsumentpolitiken samt för svenska ställningstaganden och initiativ i dessa frågor inom ramen för det nordiska, europeiska och inter- nationella samarbetet. Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv till utred- ningen (dir. 1998:94). Utredningen gavs genom direktiven i uppdrag att särskilt studera och analysera situationen på dagligvarumarknaden för personer med svårare synnedsättning. Utredningen skulle enligt direk- tiven föreslå principer för hur märkning och annan information skall utformas för att man på bästa sätt skall nå de synskadade, och under- söka hur den moderna informationstekniken bäst kan utnyttjas i kom- munikationen med denna grupp. Utredningens förslag presenterades i betänkandet Märk väl! (SOU 1999:7). 12.3Riktad information om dagligvaror till grupper med särskilt behov av sådan Utredningen gällande konsumentinformation om dagligvaror konstate- rade i sitt betänkande att konsumenter generellt föredrar förpack- ningsinformation framför andra former av information eftersom märk- ning av förpackningar möjliggör att de har tillgång till information inte endast i butiken utan även i hemmet. En undersökning som utredningen låtit utföra visade dock på ett behov av kompletterande information, bl.a. utförligare information om produktens innehåll. Enligt undersök- ningen efterfrågades särskilt förklaringar på de olika tillsatsbeteck- ningar som återfinns på vissa livsmedel och information om de pro- dukter som innehåller ämnen som är kända att orsaka allergier eller överkänslighet. Utredningen anser att modern informationsteknik bör utnyttjas i större utsträckning än vad som sker . Särskilt bör handeln och berörda myndigheter kunna använda sig av informationsteknik när det Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 321 gäller att informera om de dagligvaror som återfinns inom respektive verksamhetsområde. Utredningen nämner som exempel Konsument- verkets s.k. gröna databas och handelns utvecklingsarbete avseende databaser med produktinformation. I betänkandet anges även att initierat ett projekt på området. 12.4Information om dagligvaror vid handel via Internet Inom EU har viss harmonisering skett på marknadsföringsområdet. När det gäller marknadsföring om dagligvaror är den svenska lagstiftningen genom EG-rätten i stora delar harmoniserad med övriga medlemslän- ders lagstiftning på området. Reglerna avser förpackningsmärkning och är därför inte direkt tillämpliga på marknadsföring via Internet. En utförlig redovisning av regleringen finns i betänkandet Märk väl! (SOU 1999:7). I nästa avsnitt ges dock en kort beskrivning av marknads- föringslagens (1995:450) informationsregel, vilken är tillämplig även på nätbutiker.