sou · GOB3126d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Sambandet mellan narkotika och kriminalitet i allmänhet liksom med sociala missförhållanden motiverar också att arbetet mot narkotika i anstalterna utgör ett viktigt led i kriminalvårdens uppgift att verka för de intagnas rehabilitering. Narkotika i anstal- terna gör klimatet oroligt. Missbruket stör inte bara relationerna mellan de intagna genom hot och på annat sätt utan även relationen mellan de intagna och deras kontaktmän och annan kriminalvårds- personal. Vidare påverkar narkotikamissbruket den intagnes möj- lighet att genomföra programverksamhet, arbete och studier. Att anstalterna hålls fria från narkotika är således fundamentalt för att kriminalvården skall kunna fungera. Frågan om hur man skall åstadkomma narkotikafria anstalter har också varit föremål för diskussion . Sålunda har den t.ex. tagits upp i princip i genom att det ställts krav på olika åtgärder. gav också regeringen till känna att då pågående arbete inom Kriminalvårds- styrelsen för att göra anstalterna narkotikafria borde påskyndas.15 Regeringen har i sin tur ställt upp ett antal återrapporteringskrav i sina regleringsbrev till för att närmare kunna följa de åtgärder som vidtas. Mycket arbete har också lagts ner och läggs fort- farande ner från kriminalvårdens sida, såväl centralt som regionalt och lokalt. Med den stora andel missbrukare man har i häkten och anstalter, och också inom frivården, är det ofrånkomligt att narkotikaproblematiken tar stort utrymme. Vad gäller den centrala nivån påbörjades ett projekt med uppgift att kartlägga narkotikaproblemet inom krimi- nalvården (det s.k. ). Arbetet har resulterat i en särskild årlig redovisning av drogsituationen inom kriminal- vården, KROD. I redovisningen sammanfattas de uppgifter krimi- nalvården har tillgång till vad gäller antalet missbrukande klienter, drogmissbrukets omfattning, förekomsten av droger vid kriminal- vårdens anstalter och häkten, omfattningen av kontroll- och be- handlingsinsatser m.m. Vidare pågår det ett arbete inom Kriminalvårds- styrelsen för att förbättra säkerheten på anstalterna. En av de cen- trala frågorna i det arbetet är att förhindra och upptäcka narkotika. I den s.k. – som tillsattes efter att ett antal in- tagna dödats av medintagna och med uppgift att beskriva risk-, skydds- och säkerhetsarbetet vid ett antal slutna anstalter – kon- staterades nämligen att narkotikahandel inom anstalt utgör den i särklass främsta orsaken till hot och våld mellan intagna. Konflik- terna rörde sig t.ex. om att en intagen satt sig i skuld för redan konsumerad narkotika eller av revirkonflikter mellan olika grupper för att tillskansa sig herraväldet över försäljningen av narkotika inom anstalten. En effektiviserad narkotikabekämpning identifierades av utredningen som en av de viktigaste generella åtgärderna för att bekämpa hot och våld mellan intagna.16 JuU 1983/84:20 s. 3, bet. JuU 1984/85:12 s. 19 f, bet. JuU 1984/85:26 s. 10 ff, bet. JuU 1985/86:30 s. 3 f, bet. JuU 1987/88:31 s. 7, bet. 1988/89:JuU17 s. 8 f, bet. 1989/90:JuU22 s. 10 ff, bet. 1990/91:JuU17 s. 12 ff, bet. 1991/92:JuU22 s. 12, bet. 1992/93:JuU25 s. 14 ff, bet. 1993/94:JuU17 s. 17, bet. 1997/98:JuU19 s. 29 f, bet. 1998/99:JuU1 s. 41 ff, bet. 1999/2000:JuU1 s. 71 och bet. 2000/2001:JuU1 s. 86 f. 16RSS-rapporten, Orsaker till hot och våld mellan intagna, Förslag till åtgärder. Rapporten för översyn av Risk- skydds- och säkerhetsarbete vid kriminalvårdsanstalterna , Kumla och , Kriminalvården, Dnr B41-9710-0614. För att främja en helhetssyn och en samordning av åtgärder för att åstadkomma en sådan ökad effektivitet föreslås i utredningen bl.a. att en central ledningsgrupp för narkotikabekämpning skall in- rättas och lokala handlingsplaner utformas. Narkotikakommis- sionen har berört dessa frågor tidigare i detta kapitel. Såvitt gäller frågan om besök föreslås att möjligheterna för de intagna att delta i viss fritidsverksamhet och att ta emot obevakade besök bör begränsas i de fall den intagne uppvisat positivt urinprov och narkotikan misstänks ha kommit in i anstalten med en besökare. Därtill föreslås att de disciplinära konsekvenserna av urinprovsvägran och positivt urinprov bör jämställas. Ett annat förslag som förts fram är införandet av ett system med kontantlös handel, vilket nu har införts.17 I utredningen behandlas vidare frågan om narkotikahundar och det föreslås att sådana skall införskaffas i verksamheten i de fall som externa resurser ej finns att tillgå. Vidare anses att det borde utredas huruvida dessa hundar också kan användas vid kontroll av besökare till anstalten. Slutligen kan vad gäller narkotikabekämpningen här också nämnas arbetsgruppens påpekande att såväl personal som de intagna påtalat vikten av att belöningssystem utvecklas som premierar de intagna för avhållsamhet från narkotikamissbruk under verkställigheten. I rapporten lyfts även andra områden fram som rör den fysiska hanteringen av narkotika och möjligheterna till planering av narko- tikabrott. För att förhindra planläggning av brott har arbetsgrup- pen ansett att såväl telefonering som möjligheten till brevväxling borde inskränkas och att kontrollen borde effektiviseras. Vidare föreslås att personal stickprovsvis skall kunna kontrolleras för att förhindra införsel av t.ex. narkotika. Avslutningsvis konstateras att förskrivningen av bensodiazepiner till de intagna är ett område som bör uppmärksammas. Inom ramen för det uppföljningsarbete av som pågår presenterades två rapporter . I olika hög grad har arbete påbörjats inom för att genom- föra förslagen i . I några fall har förslagen i sin helhet ansetts genomförda, t.ex. har ett nytt telefonisystem införts och också, som nämnts ovan, kontantlös handel. Vad gäller andra områden har åtgärder ännu inte vidtagits. återkommer i det följande till innehållet i uppföljningsrapporterna vad gäller de frågor som kommissionen ansett särskilt angelägna att 17 52 § anstaltsföreskrifter (KVVFS 1998:8). I övrigt förutsätter kommissionen att Kriminalvårds- styrelsen arbetar vidare med övriga förslag i . Slutligen skall här nämnas att givit ut en handbok om säkerhet och ordningsfrågor. Säkerhets- handboken är avsedd att utgöra ett hjälpmedel för den lokala myn- dighetschefen att instruera sin personal i hur säkerhetsarbetet skall bedrivas. Syftet är vidare att kriminalvårdschefer skall kunna skapa en struktur för hur personal skall anvisas om arbetets genom- förande som bygger på ett gemensamt förhållningssätt och in- struktioner som är likvärdigt uppbyggda efter en gemensam mall. Bland de områden som bedömts angelägna att upprätta rutiner kring kan nämnas visitationer av bostadsrum och övriga utrymmen, besök och granskning av brev och andra försändelser. kan se att kan komma att bli ett viktigt instrument för att minska narkotikaföre- komsten inom kriminalvården. Förhållandena skiljer sig emellertid stort åt mellan olika anstalter och det är därför inte möjligt att slå fast en generell modell för hur kontrollåtgärderna bäst bör sättas in. Typen av åtgärder liksom intensiteten i kontrollerna måste an- passas till förhållandena i den enskilda anstalten. Att genomföra kontroller kräver stora personalresurser – och drar även stora kostnader – som kanske kan användas på annat sätt med bättre re- sultat. Som tidigare framhållit, kan man nämligen inte se de rena kontrollåtgärderna isolerade för sig. Det finns en rad andra faktorer som påverkar narkotikaförekomsten som t.ex. hur stark motivationen till drogfrihet är eller kan göras, beläggningssituationen och möjligheterna till en ändamålsenlig differentiering av de intagna, vilka behandlingsalternativ som kan erbjudas, personaltätheten och inte minst personalens samman- sättning, kompetens och engagemang liksom ett väl fungerande kontaktmannaskap. har tidigare givit sin syn på balansen mellan insatser av olika slag som bör råda inom kriminalvården. Det är enligt kommissionens mening främst på behandlings- sidan som det bör vidtas åtgärder för att en sådan balans skall kunna upprätthållas och förstärkas och därmed också ge bäst re- sultat. Det har till inte framförts önskemål om några omfattande ändringar i det regelverk som styr kontroll- åtgärderna inom kriminalvården. Detta hindrar emellertid inte att det framkommit synpunkter på frågor kring några enstaka enskild- heter i lagstiftningen rörande i första hand kriminalvårds- anstalterna och som syftar till ytterligare förbättringar eller skärpningar av kontrollen. Dessa frågor behandlas nedan. I övrigt har kommissionen inte funnit anledning att föreslå förändringar i lagstiftningen eller arbetsmetoderna på området. Som tidigare framgått utgör besöken en av de vanligaste införsel- vägarna. I det följande lämnar sin syn på vilka åtgärder som bör vidtas för att ytterligare förhindra att nar- kotika förs in av besökare. Vidare tar upp frågan om även kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller uppdrag i häkten och anstalter bör kunna utsättas för kontroll vid ankomsten dit. Slutligen behandlar kommissionen frågan om det är möjligt för kriminalvården att använda sig av narkotikahund vid inpasseringskontrollen. 6.3.1.1Ökade möjligheter till kontroll av besökare förslag: Om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid visst häkte eller viss anstalt skall få besluta att samtliga besökande till häktet, anstalten eller avdelning i något av dessa skall kunna kroppsvisi- teras. Det finns omfattande möjligheter att kontrollera huruvida en be- sökare försöker föra med sig narkotika till en intagen i anstalt. Vidare finns det möjligheter att utföra kontroll under själva be- söket genom att besluta att det skall vara bevakat. Slutligen – och vad som kanske är viktigast – finns det möjlighet till kroppsbesikt- ning av den intagne efter det att denne haft besök. Trots de omfattande kontrollmöjligheter som alltså föreligger och som också används inom kriminalvården har det i olika utred- ningar framkommit att en stor del av den narkotika som kommer in i häkten och anstalter överlämnas i samband med besök. Inte sällan förvaras narkotikan uppstoppad i någon kropps- hålighet där den inte kan upptäckas vid en ytlig kroppsbesiktning. Narkotikan överlämnas sedan till den intagne som gömmer den i någon kroppshålighet eller sväljer den. Besöken vållar sålunda kriminalvården stora problem. Det har emellanåt också framförts synpunkter på att begränsa möjlig- heterna till besök. Sålunda menade t.ex. Narkotikakom- mission att en del talade för att det var de s.k. kompisbesöken som medförde de största riskerna för insmuggling av narkotika och vär- det av sådana besök kunde i andra hänseenden ifrågasättas. När fara föreligger för insmuggling av narkotika kunde det enligt kommissionen därför vara skäl att medge besök av andra än närstående bara när besöket bedömdes vara till nytta för den intagne.18 Också till har framförts att nyttan av vissa besök kan ifrågasättas varför frågan om att begränsa besöksmöjligheterna borde ses över. Som kommissionen tidigare understrukit är en vidsträckt rätt för intagna att ta emot besök av väsentlig betydelse när det gäller att minska de intagnas sociala isolering och främja deras möjligheter att knyta eller vidmakthålla värdefulla kontakter med människor utanför anstalten. Även om nyttan av enskilda besök i vissa fall säkert kan diskuteras anser inte att möjligheterna till besök bör inskränkas mer än vad som är möjligt . Man måste hålla i minnet att kriminalvården under vissa förutsättningar har möjlighet att avslå en begäran om besök. Inte heller anser att möjligheterna till bevakade besök bör utökas. gäller att bevakning bör före- komma endast i undantagsfall, med hänsyn till det obehag som en sådan kontroll kan innebära för samtliga inblandade. Frågan om att utvidga möjligheterna till bevakade besök har också relativt behandlats – och avvisats – av regering och riksdag. föreslog nämligen att, om det kunde behövas med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid en viss anstalt, så skulle få besluta att samtliga intagna på denna anstalt endast skulle få ta emot kontrollerat besök. Bara om det fanns särskilda skäl skulle besök får genomföras utan kontroll. Under remissbehandlingen av betänkandet kritiserades detta förslag, bl.a. för att det lätt skulle kunna få karaktären av kollektiv bestraffning. Regeringen fann inte heller att förslaget borde genomföras och anförde att bevakade besök enbart bör användas när det verkligen behövs av säkerhetsskäl och att en individuell prövning av om ett besök skall 18 , PM nr 4 Åtgärder mot narkotika i fängelserna, 1983. vara bevakat eller inte alltså måste göras. instämmer i detta. Kommissionen återkommer dock till formerna för de bevakade besöken i avsnitt 6.3.2. Det som sålunda återstår är att överväga huruvida kontrollen av besökarna bör skärpas. När det gäller de ur narkotikasynpunkt mest utsatta anstalterna anser kommissionen att det finns skäl här- till. Eftersom narkotika, trots de kontrollmöjligheter som finns , förs in bör det i vart fall finnas utrymme för att föra en sådan diskussion. Som villkor för besök kan det krävas att besökaren genomgår kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. En sådan visitation får ske endast av direkta säkerhetsskäl och under förutsättning att den besökande frivilligt går med på undersökningen. Det finns enligt kommissionens mening inte möjlighet att utöka kontrollen av besökare till att avse en fullständig kroppsbesiktning. Inte heller finns det anledning att diskutera att kriminalvården med tvång skulle kunna genomföra t.ex. en kroppsvisitation av en besö- kare; eftersom besökaren inte får sammanträffa med den in- tagne om han vägrar genomgå visitationen skulle ett sådant tvång inte få någon effekt för narkotikainflödet. Den möjlighet som då kvarstår om man vill utöka kontrollen av besökarna är enligt kom- missionens mening knappast formerna härför utan snarare antalet möjliga tillfällen till kontroll. När det gäller ytlig kroppsbesiktning har det uttryckligen an- givits i förarbetena att sådana inte får utvecklas till rutinåtgärder utan i det särskilda fallet måste alltid en bedömning göras av om undersökningen är befogad. Något motsvarande har förvisso inte uttryckts beträffande kroppsvisitation men dagens lagstiftning ger enligt kommissionens mening knappast utrymme för att utsätta besökare för rutinmässiga kontroller. I stället krävs som framgått att kontrollen skall göras av säkerhetsskäl och utgöra villkor för det enskilda besöket. Kriminalvårdspersonalen har möjlighet att i förväg kontrollera en besökares personliga förhållanden och därigenom göra en be- dömning av risken för att denne kommer att försöka föra med sig narkotika till den intagne. I vilken utsträckning detta än görs och oavsett hur rutinerad personalen än är kommer det emellertid alltid att finnas besökare som varken vid en sådan förhandskontroll eller vid besöket väcker några misstankar. Det kan därför vara svårt att hävda att det bör ställas som villkor för besöket att besökaren un- derkastas kontroll. När det gäller de anstalter som har stora problem med narkotika –och där man vet att de intagna med alla medel försöker föra in narkotika i anstalten – finns det enligt kommissionens mening därför skäl att överväga om inte samtliga besökare bör kunna kon- trolleras. Enligt kommissionens mening skulle det vara tillräckligt –och också praktiskt genomförbart – att låta en sådan kontroll omfatta kroppsvisitation. För det fall misstanke uppstår under kroppsvisitationen att besökaren har narkotika på kroppen bör det som villkor för besöket kunna uppställas att denne underkastar sig en ytlig kroppsbesiktning. En bestämmelse om att samtliga besökare till en viss anstalt skall kunna kroppsvisiteras bör alltså införas. Det bör ankomma på att föreskriva vid vilka anstalter eller an- staltsavdelningar som en sådan generell kontroll bör förekomma. Möjligheten att kontrollera samtliga besökare skall ses som ett komplement till den nu gällande lagstiftningen och i övrigt avses det inte föreligga någon skillnad vid genomförandet av kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning än vad som gäller . Sådana generella besökskontroller som föreslagits bör be- gränsas till anstalter där det föreligger stora problem med införsel av otillåtna föremål som t.ex. narkotika. Det får vidare förutsättas att kontrollerna inte görs mer omfattande än nödvändigt. Det innebär att det i regel kan anses tillräckligt med stickprovs- kontroller; generella kontroller bör begränsas till perioder när det förekommer särskild anledning att anta att det förs in narkotika i anstalten. Också vid vissa häkten kan narkotikasituationen vara besvärlig. Inte minst mot den införda bestämmelsen om ökade krav på gemensamhet kan det enligt kommissionens mening befaras att narkotikan lättare kan spridas även i häktesmiljön. Det finns därför anledning att införa en möjlighet för att införa en sådan utökad kontrollmöjlighet som beskrivits i det före- gående även såvitt avser häkten. Kommissionen förutsätter dock att detta endast kommer att ske i rena undantagsfall. Gemensamt för såväl häkten som anstalter är att de besökande på ett tydligt sätt bör upplysas om att generell inpasseringskontroll tillämpas. Sådan information bör lämnas senast vid ankomsten till anstalten. 6.3.1.2Kontroll av kriminalvårdspersonal m.fl. förslag: Kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller uppdrag inom häkte eller anstalt skall kunna kroppsvisiteras vid inpasseringen. Det finns inte några belägg för att de som arbetar i kriminal- vården på något märkbart sätt skulle bidra till införseln av narko- tika till intagna i häkten och anstalter. Detta gäller för såväl krimi- nalvårdspersonal som för andra som utför arbete eller uppdrag inom anstalten, t.ex. advokater, hantverkare, läkare och lärare. Man kan enligt mening emellertid inte bortse från att om man, som föreslås i bl.a. detta betänkande, ytterligare försöker strypa införselvägarna så kan det för intagna i ur narkotikasynpunkt särskilt utsatta anstalter vara intressant att försöka förmå personal att ta in narkotika. Det är inte främmande att föreställa sig att vissa grupper intagna genom hot och våld mot personal eller deras anhöriga också skulle kunna lyckas härmed. Några händelser – och även undersökningar – kan dessvärre sägas ge belägg för att kriminalvårdspersonal kan befaras vara mer utsatt än tidigare för de intagnas hot och våld. Inte heller kan man bortse från att såväl kriminalvårdspersonal som andra som arbetar i anstalterna även av egen fri vilja – och säkert också av olika skäl – kan förse intagna med narkotika. Som nämnts ovan finns det emellertid inte något som talar för att så är fallet men det vore, enligt kommissionens mening, tämligen naivt att tro att så inte skulle kunna förekomma. Anställda inom kriminalvården har samma grundlagsskyddade rätt som alla medborgare mot kroppsvisitation och andra kropps- liga ingrepp. Denna rätt kan inskränkas genom lag, men några sådana bestämmelser finns inte . Också genom kollektivavtal är det möjligt att reglera att arbetstagare skall genomgå t.ex. kroppsvisitation.19 Inte heller föreligger något sådant avtal. finns det således inte någon möjlighet att kontrollera kriminal- vårdspersonal som passerar in i och ut ur häkten och anstalter. Enligt mening finns det skäl att över- väga om det inte bör införas en möjlighet till kontroll även av kriminalvårdspersonal. Genom en sådan kontroll skulle man fram- för allt kunna förhindra eller i vart fall minska risken för att perso- nalen utsätts för påtryckningar av olika slag från de intagnas sida; 19 Se AD 29/1997. genom att även personalen kontrolleras kan de intagna inte betrakta denna som en säker införselkanal. Vidare får kriminalvårdens intresse av att på alla sätt försöka strypa införseln av narkotika till anstalterna liksom intresset av att på detta sätt även kunna upptäcka personal som utsätts för hot eller våld eller som av andra skäl deltar i införseln enligt Narkotika- kommissionens mening anses väga tyngre än kriminalvårds- personalens intresse av skydd för den personliga integriteten. föreslår därför att det skall bli möjligt att kontrollera även kriminalvårdspersonal. I den s.k. har frågan om kontroll av personal fått anstå tills vidare. Att sådana kontroller bör införas stickprovsvis har emellertid föreslagits av . , som på uppdrag av gjort en utvärdering av de slutna klass I- anstalterna. Skälet härför är närmast detsamma som nämnts ovan, nämligen att man inte kan bortse från kriminalvårdspersonalen som en möjlig införselkälla när säkerheten på andra håll skärps.20 Enligt mening bör kontroll av kriminalvårdspersonal begränsas till att avse endast kropps- visitation för att upptäcka införsel av otillåtna föremål, främst narkotika men även t.ex. andra berusningsmedel och vapen. En sådan visitation omfattar, som framgått ovan, även väskor och annat som personalen bär med sig. På samma sätt som vid de gene- rella besökskontrollerna som föreslagit i det föregående får det förutsättas att kontrollerna av personal inte görs mer omfattande än nödvändigt. Kontroll av personal bör sålunda begränsas till häkten och anstalter där det föreligger stora problem med införsel av otillåtna föremål som t.ex. narkotika. Det får vidare förutsättas att kontrollerna inte görs mer omfattande än nödvändigt. Det innebär att det i regel kan anses tillräckligt med stickprovskontroller; generella kontroller bör begränsas till perio- der när det förekommer särskild anledning att anta att det förs in narkotika på häktet eller i anstalten. I sammanhanget skall det understrykas att den kriminalvårds- personal som utför kontrollen inte kan tvinga någon annan ur per- sonalen att underkasta sig kroppsvisitation. En vägran att genomgå kontroll skall emellertid rapporteras till anstaltsledningen och kan få arbetsrättsliga följder. 20 Report on the Class 1 Prisons of the Swedish Prison and by . Lakes CB, MC, . Vad som föreslagits gälla för kriminalvårdspersonal bör enligt även gälla för andra som utför arbete eller uppdrag inom häktet eller anstalten, t.ex. advokater, hantverkare, läkare och lärare. Det kan förvisso diskuteras om någon yrkesgrupp – kanske då närmast advokater – bör undantas från den nu föreslagna möjligheten till kontroll. Kommissionen har dock inte ansett att något sådant undantag bör göras, inte minst med hänsyn till det tryck som de intagna då kan komma att utöva på denna grupp som de vet inte kontrolleras. En annan aspekt är de misstankar som kan komma att riktas mot en grupp som undantagits från kontroll för det fall man trots omfattande kontroller av andra grupper påträffar narkotika i anstalten eller häktet. Regleringen av möjligheterna till kroppsvisitation av personal bör tas in som nya bestämmelser i lagen (1974:203) om kriminal- vård i anstalt – en ny 61 b § – och i lagen (1976:371) om behand- lingen av häktade och anhållna m.fl. – som en ny 22 a §. 6.3.1.3Möjligheten att använda hund vid inpasseringskontroll I olika sammanhang har frågan ställts om man kan placera en hund med förare i direkt anslutning till centralvakten. Hunden skulle användas för att spåra narkotika genom att antingen markera när en person som bär med sig narkotika passerar eller genom att lukta på de personer som passerar centralvakten. Enligt kommissionens bedömning föreligger det inte några rättsliga hinder mot att kriminalvården låter placera en hund med förare i sådana utrymmen där besökare och andra passerar vid an- komsten till anstalten. En förutsättning är dock att hunden be- finner sig på visst avstånd från de som passerar och inte tillåts söka på personerna i fråga. Den omständigheten att det finns en hund närvarande i lokalen – på samma sätt som i de s.k. tullfiltren – kan inte anses innebära att den som passerar utsätts för en kropps- visitation. En annan sak är att man bör iaktta viss försiktighet vid användandet av hund.