sou · GOB378d5 · 2001-01-01 00:00:00 — och Arbetarskyddsstyrelsen ifrågasätter om ytterligare mentorer behövs medan och Riksförsäkrings- verket avstyrker förslaget. Förbundet påpekar att det redan finns många myndighetsföreträdare som har till uppgift att stödja den enskilde. ket å sin sida anser att den samordningsroll som har i rehabiliteringsprocessen är tillräcklig för att ge det stöd som individen behöver. Arbetsgivarens roll i rehabiliteringsarbetet När det gäller utredningens förslag om arbetsgivarens roll i rehabilite- ringsarbetet betonar flertalet instanser arbetsgivarens viktiga roll i det förebyggande arbetet och rehabilitering av redan anställda. Även företagshälsovårdens viktiga roll i detta arbete poängteras I stort sett samtliga instanser som har yttrat sig särskilt instämmer i att arbetsgivaren bör få kunskapsstöd i sitt rehabiliteringsarbete. Flera instanser påpekar att den naturliga rådgivaren bör vara företagshälso- vården. Statskontoret anser att det ytterst är arbetsgivarens eget ansvar att skaffa det stöd som denne behöver för att fullfölja sitt ansvar. Även Arbetarskyddsstyrelsen påpekar att det naturligaste sättet för företagen att få tillgång till lämplig rådgivning är anslutning till företagshälso- vården. anser att det bör övervägas om inte ett återinfört statsbidrag kan lämnas till företagshälsovården, inte minst för att stimulera mindre arbetsgivare att ansluta sig till lämplig företags- hälsovård. Majoriteten av instanserna, bl.a. , , , Handikappförbundens sam- arbetsorgan, , , Riks- försäkringsverket, och är posi- tiva till att ansvaret för rehabiliteringsutredning flyttas över från arbetsgivaren till försäkringsgivaren. påpekas vikten av att utredningen tydliggör arbetsgivarens ansvar att medverka i utred- ningen. Partsgemensamma Industrigruppen anser att rehabiliterings- utredningen måste genomföras i samverkan. Även TCO påpekar att det är naturligt att det sker en dialog kring utformningen av rehabilite- ringsplanen, oavsett om det blir en annan än arbetsgivaren som gör rehabiliteringsutredning. LO, , , , och Statskontoret är tvek- samma eller negativa till att försäkringsgivaren får ansvar för rehabi- literingsutredningen. Som motivering anges bl.a. att ett sådant förslag riskerar att försämra det förebyggande arbetet på arbetsplatsen liksom företagshälsovårdens roll i sammanhanget. Enligt instanserna leder för- slaget till ett synsätt att rehabiliteringen är ett samhällsansvar och inte primärt ett arbetsgivaransvar. Organisatorisk och finansiell lösning – tre alternativa modeller När det gäller utredningens alternativa modeller för en organisatorisk och finansiell lösning förordar majoriteten av remissinstanserna modell två. De instanser som stöder denna modell är bl.a. Partsgemensamma Industrigruppen, LO, TCO, Svenska Pappersindustriarbetareförbun- det, , , Handikappförbundens samarbetsorgan, , Neurologiskt , , , Försäkringskasseförbun- det och . Fördelen med denna modell är främst att det är en offentlig huvudaktör med ett tydligt ansvar. Hjärt- och , , Riksrevi- sionsverket, Arbetarskyddsstyrelsen och Statskontoret tar inte ställning till någon av modellerna. saknar dock modeller som bygger på finansiell samordning eller på en minskning av antalet huvudmän. Även , , Forum Kvinnor och Handikapp, och Arbetsmarknads- styrelsen anser att det är svårt att ta ställning till någon enskild modell, men förordar att främst modell två och även modell ett blir föremål för fortsatt utredning. , , Centrala stu- diestödsnämnden, , , Arbetslivs- tjänster, Riksringen och anser att modell tre med ett tydligt arbetsgivaransvar är att föredra. Det påpekas att bl.a. att modellen ger den bästa tänkbara konkurrensen. Det är vidare den enda modellen som ger arbetsgivaren ett klart ansvar för de anställda och där de förebyggande insatserna fokuseras. akademikers centralorganisation, , , och Hälsa och välkomnar en modell som kombinerar fördelarna i modell två och tre. och anser att modell ett bör vara utgångspunkten för fortsatta överväganden inför huvudbetänkan- det. Verket avstyrker dock vård- och behandlingsgaranti som föreslås inom modellen med motivering att ett sådant förslag skulle innebära att det skapas en gräddfil för de personer som är sjukskrivna. En annan konsekvens är att medborgarna får svårt att veta vem som är ansvarig för att åtgärden genomförs. SAF anser inte att man bör välja endast en modell för alla rehabilite- ringsfall utan förordar i stället en modell som följer principen om rätt kostnadsföring för de två områdena olycksfall i trafiken och olycksfall i För övriga försäkringsfall finns det enligt SAF skäl att hålla fast vid principen om en allmän försäkring som hanteras av en försäk- ringsgivare. Även anser att utredaren bör överväga om det finns utrymme för olika försäkringslösningar bero- ende på orsaken till skadan eller sjukdomen. Ett område som särskilt lyfts fram är trafikskadorna. Det är angeläget att undersöka fördelarna med att ansvaret för trafikskadade samlas hos en aktör – trafikförsäk- ringsbolagen. Utredningens fortsatta arbete med huvudbetänkandet Inför huvudbetänkandet är det flera instanser, bl.a. , och , som efterlyser en analys av formerna för rehabilitering av arbetslösa sjuk- skrivna. Flera handikapporganisationer anser att utredningen särskilt bör se över rehabilitering av funktionshindrade och vikten av återkom- mande rehabilitering. förutsätter att en utvärdering görs av de effekter som den genomförda arbetslivsinriktade rehabilite- ringen har i form av återgång till arbete på den öppna arbetsmarknaden. saknar en analys om förslagens betydel- sen för bl.a. jämställdheten mellan kvinnor och män. Andra önskemål från remissinstanserna är att utredningen skall se över sambandet mellan förebyggande insatser och rehabilitering, för- tydliga begreppen, se över ekonomiska drivkrafter för individen samt ändra kriterierna för rätt till ersättning. Slutligen efterlyser flera instan- ser att utredaren skall se över rehabiliteringstidens längd och omfatt- ning. 1990-talets utveckling i siffror Antalet långvariga sjukskrivningar ökar Den totala sjukfrånvarons omfattning är okänd. Den officiella sta- tistiken omfattar endast sjukfrånvaro från dag 15 och framåt vilket innebär att framförallt korttidsfrånvaron är svår att beskriva. Utredningen har nedan valt att redovisa den mer allvarliga sjuk- frånvaron (sjukskrivningar >30 dagar) där tidigt upptäckt av rehabili- teringsbehov är avgörande. Antalet pågående sjukfall är nu fler än innan rehabiliteringsreformen genomfördes. var 169 300 individer sjukskrivna sedan en månad eller längre (av arbetskraften). var antalet individer 203 400 (av arbetskraften). Till en början minskade antalet individer som var långtidssjukskrivna. Som lägst var det då 108 000 personer var sjukskrivna mer än en månad. Antalet sjukpenningdagar (omräknat till ) har ökat från i genomsnitt 3,5 miljoner dagar 1997 till 5,2 miljoner dagar 1999. noterades det högsta an- talet dagar sedan reformen trädde i kraft (6,0 miljoner sjukpen- ningdagar). (– ) är genomsnittet 5,7 miljoner dagar. Sjukpenningdagar brutto och netto. Rullande 12 månader. Samtliga dagar (brutto) Samtliga dagar (netto) SAF har publicerat en rapport som beräknade att det totala antalet sjukfrånvarodagar var ca 91 miljoner dagar, var- av 19 miljoner ersattes i form av sjuklön (av arbetsgivaren för anställda dvs. sjudom ) och 72 miljoner dagar i form av sjuk- penning från försäkringen, dvs. Ser vi igen till den officiella statistiken från () av långvariga sjukskrivningar (>30 dagar) är ökningen störst bland kvinnor och i de högre åldersgrupperna. Nedan redovisas utvecklingen . Antal sjukskrivna män (eller längre) vid utgången av Källa: RFV. Antal sjukskrivna kvinnor (eller längre) vid utgången av månaden. Källa: RFV. Kvinnorna har genomgående haft en högre sjukfrån- varo än männen. Sjukfrånvaron skiljer sig också kraftigt mellan olika åldersgrupper. Den kraftigaste ökningen har skett i åldersgruppen 50–. En kraftig ökning har också skett i ålders- gruppen 60–. I bägge åldersgrupperna är det också fler sjukskrivna nu än när reformen genomfördes genomfördes en undersökning av pågående sjukskrivningar vid landets försäkringskassor den . Undersökningen var en uppföljning av motsvarande under- sökning 1998. Några större förskjutningar mellan olika grupper av sjukskrivna har inte skett (sept. 1998 – sept. 1999) och tiden är väl kort för att förvänta sig sådana genomslag. Andelen egna företagare har minskat något och vissa yrkesgrupper inom framförallt offentlig sektor har en tydlig uppgång som t.ex. sjuksköterskor, vårdbiträden och lärare, sista gruppen speciellt i åldrarna 55–. När det gäller sjuk- skrivningsorsaker har andelen sjukskrivna för lättare psykiska besvär ökat . När det gäller jämförelser över tiden för sjukfrånvaron kan konsta- teras att RFV inte har grundläggande uppgifter om sjukskrivningsor- saker, yrken, branscher och andra arbetsmiljörelaterade faktorer. Detta innebär stora svårigheter vid analyser av utfallet av rehabiliterings- reformen. I registren för de kollektivavtalade försäkringarna registreras löpande uppgifter som diagnos, facklig- och yrkestillhörighet för varje sjukfall. I den allmänna försäkringen registreras orsak endast i de riktigt långvariga fallen (sjukbidrag och förtidspension) Av olika undersökningar om sjukfrånvaron och dess fördelning kan sammanfattningsvis sägas att den är ojämnt fördelad mellan arbetare och tjänstemän och mellan hög- och lågutbildade. Arbetare och lågut- bildade personer har högre risk för långtidssjukskrivning. Riskerna för långtidssjukskrivning varierar också kraftigt mellan olika branscher. Sjukskrivningsorsak för sjukfall och mer, kvinnor. Psykiska besvär/sjukd Källa: RFV. Sjukskrivningsorsaker för sjukfall och mer, män. Källa: RFV. Av figur 4 och 5 framgår att ca två tredjedelar av sjukfallen utgörs av besvär från rörelseorganen eller av psykiska besvär i någon form. Stressrelaterade besvär som utbrändhet hamnar i många fall under diagnosgruppen psykisk besvär/sjukdom men också bland annan fysisk sjukdom. Sjuknärvaro också ett problem Ett alltmer uppmärksammat problem är den så kallade sjuknärvaron. Med sjuknärvaro menas att den anställde gått till sitt arbete trots att hälsotillståndet varit sådant att han/hon borde ha sjuk- skrivit sig. I en undersökning framkom att yrkesgrupper som i sitt dagliga arbete har som uppgift att vårda, ge omsorg och lära, undervisa hade kraftigt förhöjd närvarorisk. Flertalet av de yrken som visade sig ha en högre sjuknärvaro återfanns inom offentlig verksamhet – kommuner och landsting. Detta styrks också vid utredningens egen undersökning av rehabilitering bland de i sysselsättning (se vidare s. 16) Det är också verksamheter som utsatts för personalnedskärningar. Den relativt omfattande sjuknärvaron kan naturligtvis också ha ett samband med de förändringar av ersättningsnivåer, införandet av karensdagar och andra regeländringar som genomförts under 1990- talet. När det gäller arbetsrelaterade besvär finns det mer omfattande infor- mation om hur den fördelar sig och mellan olika verksamheter (även här registreras ett antal uppgifter om skadeorsak, händelseför- lopp, yrke m.m.). Till informationssystemet för arbetsskador () inrapporteras alla anmälda arbetsskador och Arbetarskyddsstyrelsen genomför undersökningar om arbetsrelaterade besvär via arbetskraftundersökningarna (). Av den senaste undersökningen framgår exempelvis att ca 300 000 personer varit sjukskrivna på grund av arbetsrelaterade besvär. Andelen som uppger att de har besvär av stress och psykiska påfrestningar har ökat med bland kvinnor i ledningsarbete och bland hälso- och sjukvårdsspecialister. Inom den gruppen finns t.ex. läkare, tand- läkare och veterinärer. Även för andra yrkesgrupper som t.ex. vård- och omsorgspersonal och personer med kundservicearbete redovisas högre andelar besvär till följd av stress 1999 jämfört med . Bland t.ex. grundskollärare är det var femte som uppger besvär av stress. Antalet anmälda arbetssjukdomar 1998 var 16 000. Ca 2 100 () av dessa är anmälda som relaterade till stress (högt arbetstempo, stress, hög arbetsbelastning, personalbrist, underbemanning). Trots en rapporterad ökning av stressrelaterade besvär dominerar besvär från rörelseorganen och utgör i särklass det mest omfattande problemet både vad avser sjukskrivningar och förtidspensioner. Antalet pågående förtidspensioner och sjukfall som varat har också ökat kraftigt under den senare delen av . Fram- förallt har den mycket långvariga sjukfrån- varon ökat. 1999 har 34 000 fler förtidspension eller är sjukskrivna sedan >1 år. Endast minskade den riktigt långvariga sjukfrånvaron något. Kostnaderna för ohälsa ökar I tabell 1 nedan redovisas försäkringskostnaderna . Det blev en kraftig minskning av kostnaderna efter det att reformen genom- fördes 1992 och i samband med ytterligare skärpningar av regelverken i framförallt början och mitten av (äldre regler, karensdag, steg för steg modellen mm). Kostnaderna har åter stigit , speciellt kraftigt för sjukpenningen Kostnader för sjukpenning, rehabiliteringsersättning och för- tidspension. 1) Sjuklön för dag 1–14 infördes 2 Totaluppgift som inkluderar Dagmarmedel –1994 trots att dessa då tillhörde annat anslag 3) (kostnader för bostadsbidrag och avgift till nya ålderspensionssystemet ingår inte i denna summa) Trots att korttidsfrånvaron (>14 dagar) lyfts bort från det offentliga systemet till arbetsgivarna har kostnaderna 1999 jämfört med ökat med 11 miljarder räknat i löpande priser. 1999 har varit det år med den största ökningen . utbetalades i sjukpenning. På årsbasis innebär detta en kostnad på ca 28,7 miljarder (exkl. rehabilitering) Den kraftiga minskningen beror till stora delar på att arbetsgivarna fick ansvar för ersättning av korttidssjukfrånvaron (sjuklön ). bar sjukförsäkringen en stor del av kostnaderna för försörjningen i samband med rehabilitering. Även vissa kostnader för aktiva insatser finns i de redovisade beloppen. finns försörjningsstödet vid rehabilitering särredovisat. Sänkta ersättningsnivåer fram bi- drog dels direkt till minskade kostnader men sannolikt också dels till att minska antalet sjukfall totalt . Omvänt har de höjda ersättningsnivåerna direkt bidragit till högre kostnader men kanske också till en del att antalet sjukfall åter har ökat. har kostnaderna för sjukpenningförsäkringen nästan fördubblats () och förtidspensionsförsäkringen ökat med närmare 12 miljarder (). Räknas höstens siffror om för sjukpenningen till 12-månaders siffror blir förändringen med dito hösten -97 ca 15 mil- jarder. Arbetsskadeförsäkringen har haft minskade kost- nader framförallt till följd av att arbetsskadesjukpenningen helt samordnas med den allmänna försäkringen och ersättnings- nivån är den samma. En skärpning av begreppet arbetsskada har också genomförts i syfte att minska försäkringens kostnader. 1990 kostade arbetsskadeförsäkringen drygt 12,6 miljarder (priser) och beräknas 1999 kosta 5,8 miljarder. Denna stora minskning av kost- naderna beror på förändringar i lagen om arbetsskadeförsäkring. From , 1993 upphörde exempelvis den särskilda arbetsskadesjukpen- ningen. Den kom att helt samordnas med sjukpenning enligt lagen om allmän försäkring. Ett antal regeländringar i försäkringarna under 1990- talet har syftat till att minska kostnaderna. Utöver socialförsäkringens kostnader för ohälsan har också de kol- lektivavtalade försäkringarna en ansenlig kostnad för sjuk- och arbets- skadeförsäkring. beräknade SPP att utgifterna skulle komma att uppgå till ca . AMF-försäkring har beräknat motsvarande utgifter för sjuk- och arbetsskadeförsäkringen till ca 5 miljarder. Totalt kan kostnaderna beräknas till närmare 72 miljar- der kr i enbart försörjningsstöd från socialförsäkringen och avtals- försäkringarna tillsammans. Utöver dessa kostnader för samhället tillkommer kostnader för pro- duktionsbortfall som också borde räknas in i den totala kostnaden för ohälsan. I en nyligen publicerad rapport från arbetsgivarföreningen (SAF) uppskattas sjukfrånvaron minska BNP med ca 100 miljarder. Detta motsvarar en kostnad på i genomsnitt per dag. Den aktiva delen är oförändrat låg. Kostnader för mer aktiva åtgärder som exempelvis köp av yrkesinriktad utbildning för sjuka och skadade eller andra aktiva insatser är svårare att sammanställa. Försäkringskassorna har haft möjligheten att köpa reha- bilitering för enskilda personer. Mellan 400–har disponerats av försäkringskassorna för detta ändamål. En inte oväsentlig del av dessa medel har använts till att köpa utredningar om förutsättningarna för rehabilitering. Utöver dessa medel har ca betalats ut till RFV:s sjukhus för utredning och be- handlingsverksamhet. En grundläggande utredning om behov av reha- bilitering är förutsättning för själva rehabiliteringsinsatsen men ska kanske inte räknas som medel för aktiva åtgärder. Ytterligare ca 200 milj. har utbetalats för resor istället för sjukpenning, särskilt bidrag vid rehabilitering, bidrag till arbetshjälp- medel mm. har regeringen i avtal med landstingsförbundet utbetalt s.k. Dagmarmedel motsvarande (1998). Under perio- den –96 var summan /år. Dessa medel har syftat till att generellt korta köer i vården och genom rehabilitering snabbare återföra personer som drabbats av sjukdom eller skada till arbetslivet eller till ett aktivt liv i övrigt. redovisas köp av arbetslivsinriktad reha- bilitering och medel för resor, arbetshjälpmedel m.m. i en summa som särskilda medel som också kan användas för olika samverkansprojekt och inte är så individbundna på samma sätt som . Lägger man samman de medel som används för mer aktiva insatser (, köp av rehabilitering, resor, arbetshjälpmedel mm) utgör de ca 1 miljard eller av den totala kostnaden för sjuk-, arbetsskade- och förtidspensionsförsäkringarna 1999. Till detta kommer sedan landstingens och kommunernas rehabili- teringsinsatser samt statens kostnader för arbetsmarknadsinsatser till sjukskrivna på väg tillbaka. I en grov uppskattning för /93 kom en studie (RFV redovisar 1999:5) fram till att samhällets sammanlagda kostnader för rehabiliteringen (yrkesinriktade rehabili- teringsinsatser, medicinska och sociala rehabiliteringsinsatser, arbets- givarnas, Arbetslivsfondens, AMF, SPP, RFV:s sjukhus) var ca 7,4 miljarder (prisnivå). När det gäller arbetsgivarnas kost- nader för insatser i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering (anpassning av arbetsplatser, aktiviteter vid arbetsprövning, omplace- ringar, företagshälsovård, kompetensutveckling) är kostnaderna svåra att uppskatta. De är förmodligen betydande men ojämnt fördelade. Kompletterar vi socialförsäkringens kostnader med kostnader för avtalsförsäkringar, medicinska och sociala rehabiliteringsinsatser och en skattning av arbetsgivarnas kostnader utgör de aktiva insatserna av de passiva kontant ersättningarna. Statskontoret har i en analys av de offentligas totala kostnader för rehabilitering 1996 kommit fram till att totalt 3 miljarder av samman- lagt 25 miljarder användes för åtgärder. Huvuddelen 19,4 miljarder var försörjningsmedel (enbart delar av kostnaderna för sjukbidrag medräk- nades som försörjningsmedel, ingen del av förtidspensionerna) och 2,7 miljarder administrativa kostnader. Arbetsmarknaden genomgår stora förändringar En självklar utgångspunkt är naturligtvis att alla bör få delta i arbets- livet efter förmåga. Av befolkning är det eller 5,6 miljoner som är i arbetsför ålder (16–). Knappt 600 000 personer är i någon form av utbildning varav ca en halv miljon är . 1990 var det år då hade den högsta andelen sysselsatta. Då var sysselsatta (85,av männen och av kvinnorna). När rehabiliteringsreformen infördes hade sysselsättnings- graden sjunkit till och fortsatte sjunka i princip under resten av 1990-talet. En viss återhämtning har skett från 1999. Antal personer 1990 och 1999 (genom- snitt ). Befolkningen, 16 - 64, uppdelad på sysselsatta, öppet arbetslösa och "ej i arbetskraften" Endast en av fem arbetar till 65 Knappt hälften av alla män mellan 60–är yrkesverksamma och endast var fjärde av 64-åringarna förvärvsarbetar. Bland kvinnor är det bara var tredje mellan 60–64 som arbetar. Andel av befolkningen med pension 1997 (källa SCB). Källa: SCB. Det är en oroväckande stor andel av befolkningen som utgörs av per- soner med olika typer av pensioner från det allmänna (förtidspension, förtida uttag av ålderspension). Det är en kraftig förändring om vi jämför med situationen . 1976 var 3 av 4 yrkes- verksamma. Detta har skett trots att reglerna för förtidspension har skärpts , . har hälsan för män för- bättrats och medellivslängden ökat under dessa . Många har kris också erbjudits avtalspension för att lösa behov av personalminskningar. Detta gäller såväl inom offent- lig som privat sektor. Denna utveckling tycks heller inte ha stannat upp. I samband med olika former av fusioner och sammanslagningar av verksamheter friställs anställda och avtalspensioner i olika former är lösningen. Det finns exempel på lösningar för personer ända ned till . Tyvärr finns ingen samlad statistik över hur vanligt detta är. Det överskott på som försäkringsbolaget nu återför till företagen riskerar ytterligare spä på denna utveckling då en stor del av medlen allokeras till att finansiera för exempelvis avtals- pension. har vi fått kraftiga förskjutningar i ålderssammansätt- ningen (demografin). Antalet ålderspensionärer ökar och antalet ny- födda barn per kvinna minskar. Antalet nyfödda barn per kvinna är lägre . 1999 föddes 1,5 barn per kvinna vilket är lägre än siffrorna . Antalet sysselsatta har dock ökat vilket är en positiv utveckling för såväl tillväxt som välfärd. Det betyder att – trots viss återhämtning – det ändå är nära 450 000 färre i arbetskraften nu jämfört med när reformen beslutades. Gruppen öppet arbetslösa är nära fyra gånger så stor. När det gäller gruppen ej i arbetskraften saknas uppgifter om föränd- ringar över tiden inom gruppen. En stor grupp är de som är i utbildning exempelvis , arbetsmarknadsutbildning eller högskole- studier. Totalt var 599 000 personer i utbildning . Nästan hälften var mellan 16–och två tredjedelar var . Hur många av dessa som skulle ha varit i arbete om tillfälle funnits finns ingen uppgift om. Det kan noteras att en stor del av uppgången i antalet sysselsatta 1999 (ca +88 000) ätits upp enbart av den kraftiga ökningen av antalet långvarigt sjukskrivna. (+30 000). Därtill kommer en samtidig ökning av korttidsfrånvaron. De yngre hårdare drabbade av arbetslösheten –97). Källa: Rörlighetsdatabasen. Arbetslösheten har drabbat de yngre i högre utsträck- ning än de äldre. Framförallt var skillnaden mellan yngre och äldre särskilt stor. har skillna- derna åter minskat. Arbetslösheten högre i vissa branscher I princip alla branscher har berörts av den förändrade arbetsmarknads- situationen. Utvecklingen skiljer sig mellan branscher och vissa ten- denser kan konstateras. Antal sysselsatta fördelade på några branscher 1990–1998. 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 Verkstads- och byggbranschen har minskat kraftigt (-165 000) samti- digt som delar av tjänstesektorn ökat antalet sysselsatta (+75 000). Totalt sett har arbetslösheten slagit hårdare mot män än mot kvinnor . Inom vård och omsorg som är kvinnodominerad har antalet sysselsatta minskat från 884 000 personer 1990 till 770 000 personer 1998. Anställningsformerna ändras på arbetsmarknaden En annan viktig förändring på arbetsmarknaden är anställnings- formerna. Antalet egna företagare har ökat liksom antalet tillfälligt anställda. 1990 var av de sysselsatta egenföretagare eller tillfälligt anställda. 1998 hade andelen egenföretagare och de med tids- begränsade anställningar ökat till av de sysselsatta. Var fjärde av de sysselsatta (dvs. 1 miljon personer) hade 1998 ingen tills- vidareanställning/fast arbetsgivare att diskutera åtgärder på arbetsplat- sen i samband med en rehabiliteringssituation (jfr figur 10).