sou · GOB3106d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt 20 § första stycket får begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Bestämmelsen anger ramen för inskränkningar av närings- och yrkesfriheten men föreskriver inte att inskränkning måste ske 126 Fri- och rättigheter i grundlag genom författning av viss dignitet. Inskränkningar av närings- och yrkesfriheten faller inom det offentligrättsliga området (8 kap. 3 § RF). har på detta område, i enlighet med 8 kap. 7 § RF, förhållandevis vida möjligheter att delegera normgivningsmakten och även att - enligt 8 kap. 11 § RF - medge att regeringen överlåter åt förvaltningsmyndighet att meddela bestämmelser, s.k. subdelegation. Näringsverksamhet omnämns särskilt i 8 kap. 7 § punkt 3 som ett område där kan delegera normgivningsmakten till regeringen. Det sagda gäller för inskränkningar av skyddet för svenska medborgare. När det gäller utlänningar föreskrivs i 2 kap. 22 § andra stycket lagform för inskränkningar. Enligt 20 § andra stycket skall samernas rätt att bedriva renskötsel regleras i lag. På samma sätt som när det gäller skyddet för upphovsrätten (i 19 §) är grundlagsskyddet begränsat till att föreskriva lagform för det skydd den aktuella fri- och rättigheten skall omgärdas av. Denna regel gäller för såväl svenska medborgare som utlänningar här i riket. För svenska medborgare följer detta direkt av 20 § andra stycket medan det för utlänningar följer av 22 § andra stycket 9. Sammanfattningsvis föreligger beträffande regleringen av närings- och yrkesfriheten i 2 kap. RF ingen särbehandling i den mening som avses i våra direktiv. Det finns emellertid exempel på särbehandling i lagstiftning som har sitt stöd i 22 § andra stycket, t.ex. reglerna om antagning till . Särbehandling när det gäller krav på svenskt medborgarskap för att få utöva vissa näringar eller yrken behandlas i kapitel 6 och 7. I avsnitt 4.2.3 redovisas den särbehandling som har samband med de materiella skyddsreglerna. När det gäller inskränkningar av närings- och yrkesfriheten och av skyddet för upphovsrätten är dessa skydds- regler inte tillämpliga överhuvudtaget, dvs. inte heller beträffande svenska medborgare. Regleringen av närings- och yrkesfriheten och av skyddet för upphovsrätten utelämnas därför från den fortsatta fram- ställningen. En mer korrekt beskrivning av regleringen i 2 kap. RF såvitt gäller den tredje kategorin skulle således se ut som följer. Fri- och rättigheter där svenska medborgare och utlänningar enligt RF är likställda, men där det i lag är möjligt att meddela andra bestämmelser för utlänningar 1.religionsfrihet (1 § 6), 2.skydd mot tvång att giva till känna åskådning (2 § första me- ningen), Fri- och rättigheter i grundlag 127 3.rätt till domstolsprövning av frihetsberövande av annan anledning än brott eller misstanke om brott (9 § andra och tredje styckena), 4.skydd mot ingrepp på grund av åskådning (12 § andra stycket tredje meningen) Eftersom det med stöd av regleringen i RF meddelats lagstiftning, i första hand utlänningslagstiftningen, som i olika avseenden sär- behandlar utlänningar, och eftersom utlänningslagstiftningen ligger utanför vårt uppdrag, har vi i vårt arbete inledningsvis utgått från den första uppräkningen, dvs. den uppräkning som görs i 22 § andra stycket (utom såvitt gäller skyddet för upphovsrätten och skyddet för närings- och yrkesfriheten) för att kunna exkludera de fri- och rättigheter som har samband med och inskränks genom utlänningslagstiftningen. 4.4Fri- och rättigheter som inte tillkommer utlänningar enligt RF 4.4.1Förbudet mot åsiktsregistering (3 § första stycket) Förbudet mot åsiktsregistrering avser registrering i allmänt register som sker utan samtycke och enbart på grund av politisk åskådning. Registrering av medborgare som t.ex. kandiderar vid val till , faller utanför regleringen eftersom registrering sker med den registrerades samtycke. Tonvikt skall läggas på ordet enbart. Förbudet avser dessutom endast allmänna register, dvs. sådana som upprättas och förs av myndigheter.16 Enligt fri- och rättighetsutredning (SOU 1975:75) kunde utlänningar inte likställas med svenska medborgare i fråga om skydd mot åsiktsregistrering, eftersom utlänningar enligt gällande bestämmelser får registreras enbart på grund av att de tillhör eller sympatiserar med organisation eller grupp som kan befaras här i landet eller i andra stater bedriva eller ha bedrivit politisk omstört- ningsverksamhet vari ingår utnyttjande av våld, hot eller tvång som medel (s. 174 f) vad utredningen kallade terroristorganisation (s. 135). Med gällande bestämmelser avsåg utredningen bl.a. personal- kontrollkungörelsen (1969:466). Den relevanta frågan när det gäller möjligheten att inskränka utlänningars skydd på området var således enligt fri- och rättighetsutredningen om åsiktsregistering av utlänningar 16 /Ragnemalm s. 51. 128 Fri- och rättigheter i grundlag skall få ske enbart på den grund att de tillhör eller sympatiserar med en s.k. terroristorganisation. Utredningen besvarade frågan jakande (s. 135). Personalkontrollkungörelsen trädde i kraft och innehöll bestämmelser om det s.k. , dvs. det polisregister som fördes vid säkerhetsavdelningen inom Rikspolis- styrelsen beträffande den särskilda polisverksamheten för hindrande och uppdagande av brott mot rikets säkerhet m.m. (2 § första stycket). Genom kungörelsen förbjöds åsiktsregistrering (2 § andra stycket) såväl beträffande svenska medborgare som utlänningar. För tillämp- ningen av bestämmelserna om har meddelats hemliga föreskrifter.17 Bestämmelser om återfanns sedan personalkontroll- kungörelsen upphävts i 5 a § förordningen (1989:773) med instruktion för . återfinns bestämmelser om i polisdatalagen (1998:622). Enligt 5 § denna lag får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om bl.a. personens politiska åsikter. I lagen görs ingen skillnad mellan svenska medborgare och utlänningar. Polisdatalagens bestämmelser utgör ett komplement och en precisering av de allmänna regler om behandling av personuppgifter som finns i personuppgiftslagen (1998:204). Lagen innehåller be- stämmelser om s.k. känsliga personuppgifter enligt vilka det som regel är förbjudet att behandla personuppgifter som avslöjar bl.a. politiska åsikter (13 §). Lagen gör ingen skillnad mellan uppgifter om svenska medborgare och om utlänningar. Både svenska medborgare och utlänningar är således skyddade mot åsiktsregistrering. Skillnaden är att skyddet såvitt gäller svenska medborgare följer av grundlag, medan skyddet för utlänningar följer av vanlig lag. 4.4.2Friheten att förflytta sig inom riket och att lämna detta (8 § andra meningen) Den andra fri- och rättigheten som är garanterad endast svenska medborgare, är rätten att (i) förflytta sig inom riket och att (ii) lämna detta. Även svenska medborgare kan dock enligt 12 § - under i para- grafen angivna förutsättningar - få sina fri- och rättigheter begränsade 17 Se Registernämndens rapport till regeringen ; Personalkontroll - , se även prop. 1997/98:97 s. 150 f. Fri- och rättigheter i grundlag 129 Det finns ett stort antal föreskrifter om inskränkningar i form av frihetsberövande, t.ex. som en följd av brottslighet. Att skyddet för rätten att förflytta sig inom riket och att lämna detta skiljer sig för utlänningar från det för svenska medborgare - vilket följer av 22 § e contrario - hänger i stora drag samman med den särskilda utlänningslagstiftningen. Enligt fri- och rättighetsutredning (SOU 1975:75 s. 172 f) måste den utgå från att möjlighet till vissa inskränkningar kommer att behövas även . Då gällande utlänningslagstiftning tillät inskränkningar meddelade av regeringen, dvs. Enligt utredningen var någon ändring på denna punkt inte möjlig (s. 173). Härmed avsåg utredningen att regeringen enligt 14 § i utlänningslagen (1954:193)18 fick inskränka utlänningars rätt att uppehålla sig inom visst område om detta var påkallat av hänsyn till rikets säkerhet. Bemyndigandet hade utnyttjats i kungörelsen (1967:10) om skyddsområden. Förbud att lämna riket får vanligen den formen att myndigheterna vägrar att utfärda pass för viss person.19 Skyddet såvitt gäller rätten att lämna riket hör således primärt ihop med utlänningslagstiftningen (se t.ex. 5 kap. 1 § utlänningslagen enligt vilken utlänning som regel skall visa upp pass, se även 5 kap. 1 § utlänningsförordningen [1989:6547]). Skyddet beträffande rätten att fritt röra sig inom riket följer närmast av hänsyn till rikets säkerhet och lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. (den s.k. skyddslagen). Även när det gäller rätten att förflytta sig inom riket finns dock begränsningar i utlänningslagstiftningen. Exempelvis måste enligt 5 kap. 6 § utlänningslagen en utlänning som vistas här i riket på begäran av en polisman visa upp sitt pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i . Denna bestämmelse begränsar i viss mån utlännings möjlighet att förflytta sig fritt. 18Upphävd genom utlänningslagen (1980:376), vilken i sin tur upphävts av den nu gällande utlänningslagen (1989:529). 19Petrén/Ragnemalm s. 59. 130 Fri- och rättigheter i grundlag 4.5Föreskrifterna i 2 kap. 22 § andra stycket 1-7 RF 4.5.1De positiva opinionsfriheterna (1 §) Yttrandefrihet, informationsfrihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet brukar ibland gemensamt benämnas de positiva opinionsfriheterna. Även benämningen andliga fri- och rättigheterna i positiv bemärkelse förekommer. fri- och rättighetsutredning (SOU 1975:75) konstaterade att det om det inte vore för det följande skulle finnas goda möjligheter att likställa utlänning med svensk medborgare i fråga om de andliga fri- och rättigheterna i positiv bemärkelse (s. 174). Regeringen får med stöd av 34 § utlänningslagen besluta om s.k. politisk utvisning av utlänning. Sådan utvisning kan - åtminstone teoretiskt (utvisningsmöjligheten har inte tillämpats utan har väsentligen beredskapskaraktär) - komma i fråga därför att utlänning utövat t.ex. sin yttrandefrihet på ett sådant sätt att paragrafen blir tillämplig utan att det är fråga om ett yttrande för vilket en svensk medborgare skulle kunna bli föremål för ett ingripande. Och även om regeringen i ett sådant fall inte beslutar utvisning utan endast föreskriver villkor för utlänningens vistelse här i landet, vilka inskränker på hans rörelsefrihet, får ett dylikt ingrepp i hans personliga förhållanden anses innebära en begränsning av hans yttrandefrihet. Det kan därför på goda grunder hävdas att reglerna om politisk utvisning - även om de som föreslagits får ett mera begränsat tillämpningsområde - utgör undantag från huvudregeln att utlänning är likställd med svensk medborgare i fråga om de andliga fri- och rättigheterna. Utredningen anser därför att RF måste tillåta att det för utlänning i lag, men endast i lag, särskilt får föreskrivas inskränkningar i de andliga fri- och rättigheterna i positiv bemärkelse. Bestämmelser om politisk utvisning utvecklades tidigt i praxis och lagreglerades första gången genom utlänningslag. gällande bestämmelser om politisk utvisning framgår i materiellt hänseende av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Eftersom utlänningslagen (1989:529) anger under vilka förutsättningar utlänning kan utvisas ur riket, finns i 4 kap. 11 § utlänningslagen en hänvisning till den särskilda lagen. Enligt denna får utlänning utvisas ur landet om det behövs av hänsyn till rikets säkerhet (1 § första stycket 1). Fri- och rättigheter i grundlag 131 4.5.2Skyddet mot tvång att ge till känna åskådning (2 § första meningen) Enligt rubricerat lagrum är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot tvång att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Denna fri- och rättighet är en av de s.k. negativa opinionsfriheterna. Förevarande fri- och rättighet benämns ibland den negativa yttrandefriheten. Med uttrycket åskådning avses ett mera sammanhängande komplex av åsikter inom ett visst område.20 fri- och rättighetsutredning skrev (SOU 1975:75 s. 174): När det gäller de negativa opinionsfriheterna vållar den negativa yttrandefriheten en särskild svårighet. I ett ärende om politisk asyl måste en utlänning kunna tillfrågas om sin politiska uppfattning. Vägrar han att svara på en sådan fråga riskerar han att han inte blir betraktad som politisk flykting och måste kanske lämna . Det kan därför sägas att en utlänning i ett dylikt fall tvingas ge sin politiska åskådning till känna. Denna inskränkning i hans negativa yttrandefrihet måste givetvis bestå - att bestämmelserna om asyl finns är ju i utlänningens eget intresse. Motivet bakom särbehandlingen av utlänningar i fråga om denna fri- och rättighet hör således samman med utlänningslagstiftningen. 4.5.3Skyddet för integriteten i vissa fall (6 §) Det skydd som ges i 6 § får begränsas även för svenska medborgare under de förutsättningar som anges i 12 §. Skyddet för utlänningar kan begränsas enligt 22 § andra stycket. När det gäller skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp i allmänhet, mot kroppsvisitation och mot husrannsakan och liknande intrång samt rätten till förtrolig kommunikation, skiljer sig detta enligt fri- och rättighetsutredning från det för svenska medborgare. Dåvarande utlänningslagstiftning innehöll nämligen åtskilliga inskränkningar i dessa fri- och rättigheter. Utredningen utgick från att möjlighet till vissa inskränkningar kommer att behövas även (SOU 1975:75 s. 172 f). Även denna fri- och rättighet hör samman med regleringen i utlänningslagstiftningen. 20 /Ragnemalm s. 50. 132 Fri- och rättigheter i grundlag 4.5.4Skyddet mot frihetsberövande (8 § första meningen) fri- och rättighetsutredningen (SOU 1975:75) berörde inte utlänningars skydd mot frihetsberövande särskilt. Föredragande departementschefen anförde vid den utvidgning och förstärkning av de grundläggande fri- och rättigheterna som gjordes med anledning av fri- och rättighetsutredning:21 Jag delar utredningens uppfattning att det inte är möjligt att gå längre i fråga om förstärkningen av skyddet för de i RF nämnda kroppsliga fri- och rättigheterna än som har gjorts i dess förslag. De problem som möter i detta sammanhang kan belysas genom ett resonemang med utgångspunkt i grundlagsregeln om skydd för rörelsefriheten. Den vanligaste formen av begränsning av denna frihet utgörs av föreskrifter om frihetsstraff på grund av brott. Sådana föreskrifter finns inom de flesta områden för mänsklig aktivitet och tjänar ett stort antal syften. Det är uppenbarligen inte görligt att i en grundlagsregel med någon grad av konkretion ange alla de ändamål för vilka begränsningar av rörelsefriheten av här avsett slag skall få göras nu och . Lämnar man å andra sidan strafflagstiftningen utanför skyddet blir det som utredningen framhåller inte särskilt meningsfullt att låta RF ange vissa tillåtna begränsningsändamål, eftersom omfattningen av det skyddade området med en sådan lösning blir helt beroende av vad som är kriminaliserat. Motsvarande resonemang kan föras i fråga om övriga begränsningsbara kroppsliga fri- och rättigheter. Det finns ett stort antal föreskrifter - som gäller såväl svenska medborgare som utlänningar - om inskränkningar i form av frihetsberö- vande, t.ex. som en följd av brottslighet. Någon särbehandling föreligger således inte, varken i grundlag eller i lag meddelad med stöd i RF. Grundlagsregeln har heller inget samband med utlänningslagstift- ningen. Möjligheten att inskränka skyddet mot frihetsberövande - både beträffande svenska medborgare och utlänningar - motiveras främst av den straffrättsliga lagstiftningen. Den enda särbehandling som föreligger beträffande skyddet mot frihetsberövande är kopplingen till de materiella skyddsreglerna. Dessa behöver inte iakttas vid inskränkning av enbart utlänningars skydd mot frihetsberövande (se avsnitt 4.2.3). 1975/76:209 s. 120. Fri- och rättigheter i grundlag 133 4.5.5Rätten till domstolsprövning av administrativa frihetsberövanden (9 § andra och tredje styckena) Det andra stycket i 9 § tar sikte på s.k. administrativa frihetsberövan- den, dvs. andra frihetsberövanden än sådana som föranleds av brott eller misstanke om brott. Särbehandlingen av utlänningar i fråga om den särskilda rättssäkerhetsgarantin - i detta fall rätten till domstolsprövning - har sin grund i utlänningslagstiftningen. fri- och rättighetsutredning (SOU 1975:75) uttalade att det då inte fanns förutsättningar för att i RF föra in en generell rätt till domstolsprövning av frihetsberövanden för utlänningar (s. 173). Bestämmelsen i 9 § tredje stycket ger allmän domstol behörighet att pröva frihetsberövande om inte annan myndighet fått uppdraget. Enligt nuvarande utlänningslag (1989:529) har utlänning som blivit tagen i förvar rätt att få beslut härom prövat av allmän förvaltnings- domstol (7 kap. 7 §). Normalt får beslut om förvar överklagas till länsrätt. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut om förvar av det statsråd som har till uppgift att föredra ärendet enligt lagen, får överklagas till Regeringsrätten. Det bör noteras att regeringen inte får besluta om förvar utan endast upphäva sådant beslut (6 kap. 10 § andra stycket). Enligt gällande rätt har således utlänningar rätt till domstolsprövning av frihetsberövande enligt utlänningslag- stiftningen. 4.5.6Rätten till offentlighet vid domstols förhandling (11 § andra stycket) Enligt fri- och rättighetsutredning fanns i utlännings- lagstiftningen exempel på situationer då utlänningar inte var likställda med svenska medborgare när det gäller skydd mot hemliga rättegångar, dvs. principen om domstolsförhandlings offentlighet. Enligt 6 kap. 14 § andra stycket i nuvarande utlänningslag gäller att rätten utöver vad som följer av 5 kap. 1 § får besluta att förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer fram uppgifter, för vilka hos domstolen gäller sekretess som anges i sekretesslagen (1980:100). Motivet till särbehandling hör således samman med utlännings- lagstiftningen. 134 Fri- och rättigheter i grundlag 4.5.7Skyddet mot ingrepp på grund av åskådning (12 § andra stycket tredje meningen) Motivet till undantaget från förbudet mot åsiktsdiskriminering var enligt fri- och rättighetsutredning att utlännings politiska åskådning kunde föranleda särbehandling enligt reglerna om politisk utvisning (SOU 1975:75 s. 175). Frågan om politisk utvisning behandlas i avsnitt 4.5.1. Där konstateras att frågan hör ihop med utlänningslagstiftningen. 4.6Tryckfrihetsförordningen (TF) Tryckfriheten är en del av yttrandefriheten (2 kap. 1 § första stycket 1 RF, se avsnitt 4.2.4) och skyddas av en särskild grundlag; tryckfrihetsförordningen (TF). Den första grundlagen som reglerade tryckfriheten antogs . Den nu gällande är . Att tryckfriheten skyddas av en särskild grundlag har en historisk för- . Tryckning var den teknik som först öppnade en möjlighet att sprida information till en vid och obestämd krets.22 4.6.2Skyddet för tryckfriheten (1 kap. 1 § m.fl.) Med tryckfrihet förstås varje svensk medborgares rätt att, utan några av myndighet eller annat allmänt organ i förväg lagda hinder, ge ut skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att inte i annat fall kunna straffas därför, än om detta innehåll strider mot tydlig lag, given att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning (1 kap. 1 § första stycket). Skyddet i TF omfattar även rätten att ta del av allmänna handlingar (2 kap. 1 §), rätten att själv eller med biträde av andra genom tryckpress framställa tryckalster (4 kap. 1 §) och rätten att själv eller med biträde av andra till salu hålla, försända eller annorledes sprida tryckta skrifter (6 kap. 1 §). Kravet på svenskt medborgarskap för uppdrag som juryman (12 kap. 5 §) behandlas i avsnitt 6.7.4. Frågan om rätt att vara ägare och utgivare av periodisk skrift (5 kap. 1-2 §§) behandlas i nästa avsnitt. 22 En närmare historisk bakgrund ges i SOU 1947:20, se även bl.a. /Ragnemalm, s. 373 ff och //s. 11. Fri- och rättigheter i grundlag 135 Enligt 14 kap. 5 § andra stycket är utlänning, om inte annat följer av TF eller annan lag, likställd med svensk medborgare. Med uttrycket annan lag avses såväl grundlag som vanlig lag. förekommer reglering i frågan dels i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrund- lagens områden, dels i 2 kap. 22 § andra stycket RF. Lagen berörs i nästa avsnitt. Av avsnitt 4.5.1 framgår att frågan om tryckfriheten - som är en del av det vidare begreppet yttrandefrihet - kan begränsas beträffande utlänningar, hör samman med frågan om politisk utvisning. TF:s tillämplighet på utlänningar reglerades först genom den nya tryckfrihetsförordningen (1949:105). Frågan behandlades i betänkandet Förslag till Tryckfrihetsförordning (SOU 1946:60) och i efterföljande proposition (prop. 1948 nr 230). Departementschefen uttalade att förslaget inte utgjorde något hinder mot att avvikande bestämmelser beträffande utlänning meddelades då det funnes vara nödvändigt (s. 194). antog förslaget efter smärre ändringar . Regleringen trädde i kraft . Av betänkandet (s. 52 ff) framgår att det var oklart i vad mån tryckfrihetsförordningen skulle tillämpas även avseende utlänningar. Det konstaterades dock att en allmän ståndpunkt var att någon av grundlagen sanktionerad tryckfrihet inte tillkom annan än svensk medborgare, och att ur konstitutionell synpunkt det inte fanns hinder att utom grundlagen meddela bestämmelser om utlännings tryckfrihet och förutsättningarna för dess utövning. I betänkandet påpekades vidare att det fanns bestämmelser i grundlagen som begränsade utlännings befogenheter. Enligt allmänna grundsatser torde gälla att utlänning här i riket principiellt äger komma i åtnjutande av samma rättsliga garantier såväl i materiellt som processuellt hänseende som svensk medborgare, liksom han är underkastad samma skyldigheter. En konsekvens av denna ståndpunkt är att, i den mån särskilda bestämmelser icke äro meddelade, tryckfrihetsförordningen måste anses reglera även utlännings utövning av tryckfriheten. 4.6.3Ägare och utgivare av periodisk skrift (5 kap. 1-2 §§) Ägare till periodisk skrift skall vara svensk medborgare eller svensk juridisk person (5 kap. 1 § första meningen). I lag får föreskrivas att även utlänning eller utländsk juridisk person får vara ägare till sådan skrift (5 kap. 1 § andra meningen). För periodisk skrift skall finnas en 136 Fri- och rättigheter i grundlag Denne skall vara svensk medborgare (5 kap. 2 § första stycket och andra stycket första meningen). I lag får föreskrivas att även utlänning får vara utgivare (5 kap. 2 § andra stycket andra meningen). Nationalitetskravet har ursprungligen ansetts erforderligt för bevarande av den svenska pressens frihet och oberoende.23 fanns krav på att även vissa personer med funktioner i juridiska personer skulle vara svenska medborgare. Dessa krav är borttagna. Kvar finns i t.ex. aktiebolagslagen (1975:1385) krav på att verkställande direktör och minst hälften av styrelseledamöterna, skall vara bosatta inom EES, om inte regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för ett särskilt fall tillåter annat. Denna aspekt torde ligga utanför vårt uppdrag. I lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetens och yttrandefrihetens områden likställs - i fråga om ägare av periodiska skrifter som trycks i - utlänningar som har hemvist i och utlänningar med medborgarskap i en stat inom EES (2 kap. 1 § första stycket). Utlänningar får på samma villkor som svenska medborgare vara utgivare för periodiska skrifter för vilka utgivningsbevis24 finns eller skall finnas (2 kap. 6 §).