sou · GOB3105d2 · 2001-01-01 00:00:00 — De brottsoffer som representerat företag har inte heller uppgett att de känt någon rädsla för gärningsmannen. I rapporten anges att de flesta av privatpersonerna kände en lättnad efter medlingen, vilket bland annat berodde på att de fått reda ut händelsen med gärningsmannen och erhållit en ursäkt. Även de brottsoffer som har representerat ett företag har fått en ursäkt från gärningsmannen och de flesta tyckte att den kändes äkta. Utmärkande för den sistnämnda gruppen är dock att de ansåg sig ha ont om tid och att de tyckte att medling var en tidskrävande process. Majoriteten av privatpersonerna har enligt rapporten uppgett att de inte kände någon rädsla för att utsättas för brott igen, varken före eller efter medlingen. För några få privatpersoner gav dock brottet upphov till en ökad rädsla för att på nytt utsättas för brott och i dessa fall bedöms medlingen ha bidragit till att rädslan försvunnit. Enligt rapporten är det dock troligen den tid som förflutit efter brottet som mest har bidragit till att minska rädslan. När det gäller brottsoffer som representerat företag kände ingen av dem otrygghet på sin arbetsplats till följd av brottet. Privatpersonerna har i undersökningen fått uppge vem de ansåg att medlingen var till för. Enligt rapporten varierade svaren beroende på hur allvarligt de upplevt att brottet varit. De som upplevt att de utsatts för ett lindrigt brott kände att medlingen inte i så stor utsträckning var till för dem utan snarare för gärningsmännen, medan de som upplevt Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 131 brottet som allvarligt i högre utsträckning ansåg att medlingen var till för dem. Resultaten från undersökningarna stöder enligt rapporten antagandet att medling är en metod som ger brottsoffren möjlighet att på ett konstruktivt sätt tillfredsställa en del av de känslomässiga behov som uppstår efter ett brott. Detta gäller särskilt behovet av information, vilket anses värdefullt i den s.k. bearbetningsfasen efter brottet. Vidare sägs att brottsoffren vid medling också ges möjlighet att, genom ett tillrättavisande av gärningsmannen, återta en del av den självkontroll som ett brottsoffer ibland upplever sig ha förlorat efter att ha utsatts för brott. Vidare anges att medlingen även upplevs som ett unikt tillfälle att delta i samhällets arbete med att förebygga brott samt att de brottsoffer som representerade företag ansåg att medling var en konstruktiv metod att tillrättavisa ungdomar som begår brott. Dessa brottsoffer ansåg att det var viktigt att vara den i gärningsmannens tillvaro som visar vilka värderingar och normer som råder i samhället. I rapporten anges också att det inte av brottsoffren upplevs som de viktigaste med medlingen att bli kompenserad för ekonomiska förluster. 7.5Medling vid brott. Slutrapport från en försöksverksamhet. I rapporten, som utkom , beskrivs medling vid brott som en metod att sammanföra en gärningsman med sitt brottsoffer i närvaro av en opartisk medlare. Den teoretiska utgångspunkten för medlingen är att gärningsmannen skall ges tillfälle att förstå och ta ansvar för brottets konsekvenser. Vidare skall brottsoffret ges tillfälle att bearbeta sin upplevelse och närsamhället stärka sin sociala kontroll. I olika länder, verksamheter och även inom en och samma medlings- verksamhet kan dock syftet med medlingen variera. Som har nämnts har inlett och utvärderat en försöksverksamhet med medling för unga gärningsman på olika orter i hela landet. Verksamheten har pågått , vilket enligt rapporten är en alldeles för en utvärdering i strikt bemärkelse. I försöksverksamheten har 32 projekt ingått – alla med olika förutsättningar vad gäller tid, medel och förkunskaper. Av utvärderingen framgår att drygt 400 medlingar genomfördes under försöksåret fr.o.m. t.o.m. . Antalet medlingar var dock mycket ojämnt fördelat över projekten. 132 Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten Fyra projekt stod, under försöksåret, för av medlingarna. Tolv projekt genomförde fem medlingar eller färre och tre projekt genomförde inga medlingar över huvud taget. Av rapporten framgår vidare att mer än hälften av de brott som behandlats i medling under försöksåret var snatterier eller skadegörel- ser mot företag. Vid brott mot företag deltog oftast ägaren eller butikschefen i medlingen. Drygt en tiondel av medlingarna gällde enligt rapporten våldsbrott riktade mot privatpersoner. Rapporten visar också att en tredjedel av medlingarna har genomförts med gärningsmän som var och alltså under straffbarhetsåldern. Vid drygt hälften av medlingarna var gärningsmännen 15–, dvs. i den åldersgrupp som avsågs i regeringsuppdraget. Enligt rapporten är de flesta projekt inom försöksverksamheten organiserade inom kommunernas socialtjänst, antingen som en fristående verksamhet eller skötta parallellt med ordinarie verksamhet. Ett projekt bedrivs av polisen och ett som ideell förening. Projekt som bedrivs ideellt har svårt att få tillgång till ärenden, oftast på grund av sekretessregler. I rapporten anges också att projekt som bedrivs parallellt med annan verksamhet ofta får avstå från medlingsuppgiften till förmån för mer akuta göromål. Ett väl fungerande samarbete med olika myndigheter och organisationer är enligt rapporten avgörande för att en medlingsverk- samhet ska fungera. I sin dagliga verksamhet har projekten samarbetat närmast med polisen (framför allt utredare av ungdomsbrott), social- tjänsten (framför allt ungdomshandläggare) samt åklagare. I rapporten konstateras att samarbetet är viktigt ur flera aspekter men främst för att medlingsprojektet ska få medlingsbara ärenden hänvisade till sig. Av rapporten framgår vidare att flera av projekten har haft en medlare eller ansvarig som ofta vistas i polishuset eller har eget rum där. Några projekt hade dock till en början svårt att få till stånd ett fungerande samarbete. Detta verkar emellertid successivt ha förändrats till det bättre under försöksåret. Svårigheterna berodde enligt rapporten bland annat på brist på föreskrifter. Rapporten visar att polisen är den instans som hänvisat flest ärenden () till försöksverksam- heten. Vidare anges att även samarbetet med har fungerat utan större problem. De svårigheter som funnits har bestått i att myndigheten varken engagerat sig i eller prioriterat utvecklingen av medlingsprojektet. Efter polisen har dock varit den instans som hänvisat flest ärenden () till försöksverksam- heten. Så få som tre ärenden har hänvisats till medling från åklagarna. Det sägs i rapporten att åklagarna inte uppfattar de bestämmelser som finns (t.ex. i LUL) som tillräckligt tvingande för att de ska beakta att en Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 133 medling skett eller ta initiativ till att en sådan genomförs. Vidare har vissa åklagare motsatt sig att medling sker innan den rättsliga processen är över. Andra samarbetspartners som projekten har samarbetat med är brottsofferjourer, tingsrätter och religiösa samfund. Enligt rapporten visar utvärderingen att det finns tendenser till två olika inriktningar av medlingsverksamheten i . Beträffande den ena bygger verksamheten på tanken att stämma i bäcken och man medlar främst vid egendomsbrott mot företag. Gärningsmännen är där unga, ofta under straffbarhetsåldern. I dessa fall är medlingarna korta, har ett informativt innehåll och fokuserar på brottets materiella konsekvenser. Den andra inriktningen anges vara mer fokuserad på själva mötet och vad som sker i dialogen mellan parterna. Här gäller medlingarna främst brott mot privatpersoner och gärningsmännen är i allmänhet något äldre. Medlingarna är i allmänhet långa och föregås ofta av ett förmöte med brottsoffret. Majoriteten av projekten, särskilt de nystartade, har dock enligt rapporten en obestämd inriktning som ligger någonstans mellan de två ovannämnda. gör i slutrapporten vissa bedömningar, som redovisas i det följande. Inledningsvis anges att det finns goda skäl att tro att utvecklingen av medlingsverksamheten kommer att fortsätta i landet oavsett lagstift- ning. Det finns därför anledning att fråga sig vilken instans i samhället som är bäst lämpad att driva medlingsverksamhet. menar att det är lämpligt att organisera medlingsverksamhet i kommunernas socialtjänst, eftersom det där finns förutsättningar för en verksamhet med god kvalitet, såsom utbildning och vana att handskas med denna typ av problem. Vidare visar Brottsförebyggande rådets utvärdering också att projekt, där medlingen bedrivs frikopplad från övrigt arbete inom , bäst etablerar en fungerande verksamhet. Ett annat resultat av utvärderingen är att åklagarna, och i viss mån även polisen, är i behov av ett tydligare regelverk för hur man skall förhålla sig till medlingsverksamhet. Det finns bestämmelser i lagstiftningen som syftar till att den som begått brott skall göra rätt för sig, eller som antyder att medlingsliknande åtgärder skall genomföras, t.ex. i LUL. anser att ett förtydligande i dessa bestämmelser skulle kunna ge medlings- verksamheten ökad legitimitet och genomslagskraft. Vid ett övervägande av en eventuell lagstiftning på området är det enligt viktigt att medlingsbegreppet och verksamhetens syften tydligt definieras. De två syften som kommit mest till uttryck i försöksverksamheten, och som enligt rådet är de som bör understrykas i eventuell lagstiftning, är att minska återfall i brott 134 Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten och att minska brottsoffers lidande, dvs. verksamheten bör utformas så att både brottsoffer och gärningsman kan ha nytta av den. Om det huvudsakliga syftet med medlingen är att förhindra återfall i brott, kan medling som en generell åtgärd vid t.ex. snatteri enligt ifrågasättas. Om verksamheten riktas mot hela gruppen av ungdomar som snattar och åker fast är det troligt att en stor andel av dem som blir föremål för åtgärden ändå aldrig skulle begått ett nytt brott, än mindre påbörjat en kriminell karriär. Det bästa sättet att rikta åtgärden till den grupp där behovet är som störst borde enligt rådet vara att utföra medling efter strategiska urval av brottstyper som bättre förutsäger kriminella karriärer, tillsammans med en översyn av den unge gärningsmannens livssituation. Därmed är dock inte sagt att medling med unga gärningsmän som begått lindriga brott inte är förtjänstfull. I enskilda ärenden kan det sannolikt bedömas som lämpligt, särskilt när hänsyn tas till gärningsmannens övriga situation. anser dessutom att vårdnadshavare som regel bör närvara vid medlingen, särskilt om gärningsmannen är . Vid grova brott, där det huvudsakliga syftet ofta är att tillgodose brottsoffers behov, skall de som arbetar med medlingen enligt vara väl insatta i brottsofferproblematiken. Det är därför viktigt att höja brottsofferfrågorna på dagordningen inom medlingsverksamheten, särskilt i utbildning av medlare m.m. I utvärderingen framkom att försöksverksamhetens projekt i ringa utsträckning utvecklat sitt arbete utifrån någon underbyggd tanke om hur denna påverkar deltagarna. Deras verksamhet är inte heller i någon högre utsträckning formad utifrån en analys av problemen med ungdomsbrottslighet i området. Arbetet har således enligt Brottsföre- byggande rådet snarare varit förankrat i sunt förnuft än i kunskap, vilket projekten trots allt kommit långt med. Verksamheten är ung och outvecklad. Vid en eventuell utvidgning av medlingsverksamheten kommer det därför enligt rådet att finnas ett samlat behov av kunskapsutveckling och utbildning. Dessutom kommer det att finnas ett utökat behov av erfarenhetsutbyte projekten emellan. I slutrapporten finns vidare avslutningsvis ett diskussionsavsnitt, varav vissa delar redovisas i det följande. Eftersom nästan alla projekt inom försöksverksamheten är organise- rade inom kommunernas socialtjänst, antingen som en fristående verk- samhet eller parallell med övrig verksamhet, har enligt rapporten haft begränsade möjligheter att studera hur andra instanser skulle ha arbetat med medling. Det som trots allt framkommit är att helt ideellt drivna projekt har svårt att få ärenden hänvisade till sig på grund av sekretessregler. Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 135 ner, främst brottsofferjourer och religiösa samfund, till kommunalt drivna medlingsprojekt på ett förtjänstfullt sätt. Enligt rapporten framstår det inte som främmande för att arbeta med medling. Den utbildning och de erfarenheter från arbetslivet som en socionom har ger goda förutsättningar att förstå problematiken och tillämpa metoden. Dessutom är förutsättningarna för samarbete med rättsväsendet goda bland annat på grund av att sekretessreglerna inte utgör något hinder för överföring av ärenden. Utvärderingen visar dock att projekt där medling bedrivs parallellt med övrig verksamhet inom ofta får avstå från medlings- uppgiften till förmån för mer akuta göromål, varför medlings- verksamhet som bedrivs fristående från det ordinarie arbetet inom har bäst förutsättningar att fungera. Utan stöd och aktivt samarbete från rättsväsendets sida, främst åklagare och polis, är det enligt rapporten svårt för projekten att få full legitimitet och genomslagskraft, vilket överensstämmer med erfaren- heter från andra länder. En slutsats av utvärderingen är att dessa myndigheter är i behov av tydligare regelverk om hur de skall förhålla sig till medlingen. Detta gäller bland annat hur ärenden skall överföras till medling och hur den ordinarie rättsprocessen påverkas av att med- ling ägt rum eller planeras. Medling är ett komplement till rätts- processen och äger i de flesta fall rum helt eller delvis oberoende av denna. Men det finns utrymme för t.ex. åklagarna att ta hän- syn till om en medling ägt rum, nämligen i bestämmelserna om åtals- underlåtelse i LUL. Där anges att åklagaren särskilt skall beakta den unges vilja att avhjälpa eller begränsa skadan eller på annat sätt gott- göra målsäganden. Enligt rapporten skulle ett förtydligande av de in- slag av medlingskaraktär som finns i lagtext kunna ge med- lingsverksamheten bättre förutsättningar och ökad legitimitet. Dess- utom skulle åklagarna, genom sin kompetens och centrala funktion, kunna ha den överblick som krävs för att hänvisa ärenden till medling. I rapporten anges att för många medlingsverksamheter är syftena med verksamheten gemensamma men olika aspekter betonas, t.ex. att sätta stopp för en kriminell karriär, att lösa konflikter mellan parterna, att hjälpa brottsoffren, att stärka den sociala kontrollen eller att tillrättaföra ungdomar. Medlingsbegreppet är oklart och det blir därför nödvändigt att i daglig medlingsverksamhet begrunda och förtydliga sina syften. Om man undviker att reflektera över detta finns det enligt rapporten risk för att verksamheten får ett felaktigt innehåll eller felaktig form eller blir missriktad, dvs. att den inte fullgott uppnår något av syftena. För syftet att minska återfall i brott krävs enligt rapporten en mer fokuserad verksamhet än den nuvarande. Medling som en generell 136 Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten åtgärd vid brott som exempelvis snatteri kan ifrågasättas, särskilt när gärningsmannen är . Brottsförebyggande rådets utvärdering visar att gärningsmännens ålder i merparten av brott mot affärsverk- samhet varit under den som regeringen avsåg att försöksverksamheten skulle omfatta (15–). Större delen av dessa medlingar gäller snatterier. Studien av gärningsmännen som genomgått medling pekade mot att, när brottet inte inneburit några känslomässiga konsekvenser för brottsoffret, förutsättningen är mindre för att känslomässigt kunna förankra kunskapen om brottets konsekvenser för brottsoffret hos gärningsmannen, medan förutsättningarna är större vid brott som drabbat en privatperson. Medlingar vid sådana brott ger därför större möjligheter till insikt om brottets konsekvenser. För syftet att minska brottsoffers lidande krävs enligt rapporten ökad kunskap. Vid brott mot privatpersoner kan medling vara till stor hjälp för brottsoffret, men denna måste utföras med största försiktighet. Den som medlar i denna typ av ärenden måste därför besitta kunskaper om bland annat brottsoffers reaktioner och behov. Det är därför viktigt att denna typ av kunskap når dem som bedriver medlingsverksamhet och medlar. är traditionellt inriktad på att arbeta med den unges personliga problem och orsaker till kriminalitet såsom eventuellt missbruk, familjeproblematik osv. Om medling skall organiseras inom behövs det enligt rapporten kompetensutveckling. Enligt rapporten är det bästa sättet att forma och bedriva en verksamhet utifrån ett väl definierat syfte att ha stor kunskap på området. I utvärderingen framkom att försöksverksamhetens projekt i liten utsträckning utvecklat sin verksamhet utifrån någon underbyggd, teoretisk tankegång om hur verksamheten påverkar brottsoffer respektive gärningsman. Det anges att det är viktigt att den bakom- liggande tanken med metoden finns med i arbetet och att verksamheten inte bedrivs bara för att metoden i sig är tilltalande. Vidare sägs i rapporten att projektens verksamhet inte heller i någon högre utsträckning är formad utifrån en analys av ungdomsbrottslighet i området där man verkar. Till exempel kan underlaget för en medlings- verksamhet vara för litet för att ett projekt skall kunna bedrivas i en kommun. I sådana fall skulle det enligt rapporten kunna vara bra att samordna verksamheten med närliggande kommuner. Vissa områden kan också ha en särskild struktur på ungdomsbrottsligheten (t.ex. säsongsrelaterad) som gör att verksamheten bör ha en särskild inriktning. Vidare anges att få utvärderingar av enskilda projekt har initierats, trots att detta understrukits i Brottsförebyggande rådets utbildning. Enligt rapporten är utvärderingar nödvändiga som underlag Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 137 för organisatoriska eller politiska beslut. De är också värdefulla för erfarenhetsutbyte mellan projekten. Familjerådslag (eller familjegruppskonferenser efter engelskans Family Group Conferences) utvecklades på och bygger på ursprungsbefolkningen maoriernas sätt att lösa konflikter och fatta beslut. Enligt maoriefolkets tradition samlas familjen, släkten och stammen och diskuterar problemet tills de finner en lösning som alla kan enas om. Modellen har spritt sig och används på olika håll i världen. Tillämpningen av familjerådslagsmodellen kan variera mellan olika länder, men det finns fyra gemensamma grundsatser: 1.Föräldrarna och den unge skall bjuda in sin utvidgade familj att delta i familjerådslaget. Med den utvidgade familjen avses inte bara de allra närmaste utan även släktingar, grannar och vänner som finns på lite längre avstånd från familjens vardag, men som har en betydelsefull relation till framför allt den unge. 2.Den utvidgade familjen skall ha en privat överläggning där inga tjänstemän (professionella) är närvarande för att komma fram till en handlingsplan. 3.Mötet skall förberedas och ledas av en mötesledare kallad samordnare som skall vara fristående från och oberoende av familjen. 4.Familjerådslaget skall leda fram till en handlingsplan som skall godkännas av förutsatt att den garanterar den unges skydd och omsorg. Om familjerådslaget har föranletts av att den unge har begått brott kan även brottsoffret bjudas in till rådslaget. Den lagstiftning om familjerådslag som infördes på utvärderades (, G.M. & , A., Families, Victims and Culture: Youth in , and , , 1993). Utvärderingen visade inte någon minskning av ungdomsbrottsligheten, men antalet åtal väckta mot ungdomar i åldersgruppen 17–hade minskat . Vidare hade antalet omhändertagna unga brottslingar på statliga institutioner halverats. Även antalet institutioner hade minskat från 28 till 4. I av fallen var familjerna nöjda med resultatet av rådslaget. Brottsoffer medverkade vid av rådslagen. Av dessa var tvåtredjedelar nöjda efteråt, men en tredjedel uppgav motsatsen. De vanligaste orsakerna till brottsoffrens missnöje var att de inte upplevde att gärningsmannen ångrade sig, att de kände att hans familj försökte ursäkta honom och att de inte fick ersättning för den skada som de hade lidit. Familjerådslag har prövats i två projekt i med olika inriktning. Det första projektet, som pågick och prövades i tio kommuner, var inte primärt inriktat på ungdomar som hade begått brott. Verksamheten har utvärderats i tre rapporter (, , Rapport från projektet familjerådslag i – 1997, , 1998, , , , Familjerådslag i . En utvärdering av Svenska kommunförbundets försöksverksamhet, , 1999:1 samt , , , Mellan myndighet och familj. En kvalitativ undersökning av familjerådslagen i , , 1999:27 ). I det andra projektet prövades familjerådslagsmodellen för ungdomar som hade begått brott. Projektet, som genomfördes i Svenska kommunförbundets regi, pågick i tio kommuner (, , , , , , och samt stadsdelarna i och Centrum i ). Verksamheten har utvärderats (, , Rapport från projektet för unga som begått brott, , 2000). Med hänsyn till denna utrednings uppdrag är främst det senare projektet av intresse. Nedan följer en beskrivning av detta projekt. Uppgifterna om verksamheten är främst hämtade från den nämnda rapporten. 8.2Familjerådslag för unga lagöverträdare Enligt rapporten är målen med familjerådslag för ungdomar som har begått brott att engagera den unges föräldrar, släkt och andra i det privata nätverket för att förhindra fortsatt brottslighet och komma till rätta med övriga problem i den unges livssituation. På detta sätt får den utvidgade familjen ett ökat ansvar, dess idéer och resurser tas till vara och syftet är att den skall hitta lösningar för den unge som är hållbara . Ett annat mål är att brottsoffret skall få respekt och förståelse, inte bara från den unge gärningsmannen utan också från den unges utvidgade familj. Ytterligare ett mål med denna typ av familjerådslag är att den unge skall ta ansvar för sin gärning och försöka ställa till rätta efter sitt brott. Slutligen anges som mål att samarbetet mellan familj, socialtjänst och rättsväsende skall förbättras. Det finns både likheter och skillnader mellan medling och familje- rådslag. I båda fallen är deltagandet för både gärningsman och brottsoffer frivilligt. Medling är normalt aktuellt endast om den unge har erkänt brottet. Vid familjerådslag måste den unge ha erkänt brottet om brottsoffret skall bjudas in, men ett familjerådslag kan hållas även utan brottsoffrets medverkan. Medlaren kan vara både en lekman eller en tjänsteman; det vanligaste i är dock att medlaren arbetar inom . Samordnaren för ett familjerådslag är en lekman som är fristående från och oberoende av socialtjänst och polis. Vid ett medlingsmöte deltar i första hand brottsoffret och gärningsmannen medan föräldrarnas medverkan diskuteras från fall till fall. När det är fråga om ett familjerådslag deltar, förutom gärnings- mannens utvidgade familj, som regel stödpersoner till brottsoffret. Målgruppen för familjerådslagsprojektet har i första hand varit gärningsmän i åldersgruppen 15–, men både yngre och äldre ungdomar har kunnat komma i fråga. En förutsättning för brottsoffrets medverkan har varit att brottet varit erkänt, vilket inneburit att familjerådslaget har fått inslag av medling mellan brottsoffer och gärningsman. Ett familjerådslag med inslag av medling består av tre delar. Den första är en informationsdel där information lämnas om brottshändelsen och därefter om den unges sociala situation. Det är polisen som informerar om brottet. Samordnaren har till uppgift att ge brottsoffret och den unge möjlighet att kommentera polisens beskrivning. Därefter får brottsoffret berätta om sina upplevelser av brottet och framföra eventuella önskemål om gottgörelse. Vanligen leder brottsoffrets berättelse till en dialog mellan brottsoffret och den unge. Brottsoffret kan välja att berätta om sina upplevelser inför en mindre grupp, t.ex. samordnaren, brottsoffrets stödperson samt den unge och hans föräldrar.