sou · GOB349d9 · 2001-01-01 00:00:00 — , strategiansvarig, globalt , , samtalsledare , koncernchef HANS VON UTHMANN , koncernchef , styrelseordförande för och vice VD Vilken är företagens uppgift? Har den förändrats , och kommer den att förändras ? Nära knuten till uppgiften är frågan om ansvar. Hur ser företagens ansvar ut, och hur stort ansvar kan ett företag egentligen ta? Företagen har mot slutet av detta århundrade blivit världens kanske mäktigaste institutioner. Över femtio av världens största ekonomier är företag. Företagen spelar på en global marknad och är, till skillnad från politiken, ofta skapade för att just hantera en värld utan gränser. Men företagen har inte haft en tradition att ta ansvar för det som ligger utanför deras verksamhetsområde. Många anser också att de inte bör eller kan ha ett sådant ansvar. Företagen tjänar pengar. Det övriga får andra ta hand om. Allt enligt parollen: The business of business is business. För att diskutera företagens roll bjöd , VD , in några företagsledare med stor erfarenhet från näringslivet. Det var , koncernchef , , koncernchef och , styrelseordförande för och vice VD som träffades på i . Syftet med samtalet var inte att komma fram till någon viss lösning, utan att föra ett resonemang kring företagens ansvar och hur detta har utvecklats och kommer att utvecklas. – Jag har som ledamot i valt att särskilt intressera mig för frågan om ansvar, inleder . Jag anser nämligen att ett av sam- tidens stora problem är att allt er människor tycker att ansvar är något som andra borde ha mer av. Nästan alla diskussioner om ansvar handlar om andras ansvar. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Jag ser två allvarliga konsekvenser av detta synsätt. För det första blir problem- lösningen ineffektiv. För att lyckas förbättra ett samhälle måste alla delta i samhällsbygget. Vi har inte råd att lämna vissa utanför. För det andra föder ickeansvar också hopplöshet. Vi ser tydliga tecken på att förtroendet för samhällets olika institutioner är mycket begränsat, och som ett brev på posten uppstår osäkerhet kring framtiden, inte sällan målad i dystra och mörka färger. – De faktorer som skapat framgång, välstånd och rikedom i så gott som hela mänsklighetens historia har kunnat jagas, fortsätter . Det som skapat välstånd har varit beroende av land och gränser. Men är det som skapar framgång och rikedom inte beroende av land, gränser och hårdvaror i samma omfattning. Framgångsfaktorer präglas mer av intellektuellt, emotionellt och spirituellt kapital. Det står utom allt tvivel att vi har fantastiska möjligheter. En global marknad där mänsklig kreativitet snarare än ursprung och geogra är avgörande. Men vi möter också ett antal stora globala problem som länge sökt efter sin lösning såsom befolkningsutvecklingen, miljöproblematiken och sociala problem i större städer. Jag tror att företagen både kan och bör ta ett större ansvar för samhällets utveckling i vid mening. Jag tror inte heller att det på lång sikt nns några större konikter mellan att tjäna pengar och att tjäna världen. Ett allt tätare informa- tionsöde gör att man kan separera kunder, medarbetare, aktieägare och samhälle. Alla intressegrupper är samhällsmedborgare och det som är bra för samhället är bra för företaget. Så vad bör företagens roll vara ? – Förändringar är inte dramatik i sig, menar , men de kan få dramatiska konsekvenser. Förändringar sker pga att medlen och möjligheterna förändras, gränser försvinner och det kommer ny teknik. Naturligtvis påverkar allt detta oss. Vi är mer medvetna om miljöproblem och befolkningstillväxt, vi har information som vi inte hade . Jag tror inte att förändringarna är så mycket större än vad de var, men vi vet mer om dem och tidigare. När det gäller företagens roll tror jag man måste vara noggrann och försiktig med sina denitioner, poängterar han. Medlen kan ändras, men jag tror att M I L L E N N I E K O M M I T T É N företagens roll är att utveckla en idé eller idéer och på så sätt bli attraktiva för både kunder, medarbetare och investerare. Och ur samhällets syn- vinkel att skapa det välstånd som politikerna får fördela. Sedan kan man eventu- ellt lägga på er roller, men om man experimenterar med rollen och gör den otydlig nns det inget välstånd kvar att fördela. säger att företagens grundläggande uppgift är att tjäna peng- ar. Helt enkelt kapitalism. Det handlar egentligen om att maximera avkastning- en, långsiktigt. Långsiktig avkastning är viktig av det enkla skälet att det är det enda sättet att försäkra sig om nytt kapital från aktiemarknaden , det räcker inte att vara lyckosam bara något enstaka år. Därutöver måste ett företag ha en vision. Sedan har vi genomförandefasen. –Först därefter, menar han, kommer man in på frågan om socialt ansvar och förmågan att handskas med de frågorna. Klarar du inte av att ta hand om dina medarbetare eller t ex handskas med miljörörelsen, kommer du inte att accepte- ras av din marknadsplats. åberopar semantiken som en anledning till att företagen inte får fram det här i debatten. –Vissa ord är helt enkelt körda. Jag studsar till när talar om kapitalism, p g a att kapitalism inte är ett positivt värdeladdat ord i den allmänna opinionen. Jag delar det du säger, men ordet väcker taggar. – Jag tror också att företagens uppgift i grund och botten är att generera pengar för sina ägare, säger , och jag håller helt med om vikten av lång- siktighet för att få nya pengar att investera. Men vi har också ett ansvar som före- tag för vår omvärld, våra anställda, våra kunder och andra som vi på ett eller annat sätt påverkar i samhället. Vi tar ett större samhällsansvar, men det nns klara och tydliga gränser. Man måste skilja på vad som är politikers ansvar och vad som är företags ansvar. menar att man får akta sig för att populistiskt gå ut och säga att företagen har ett socialt ansvar. För det är det som politikerna gärna vill höra, av det skälet att de nu inte själva klarar av att ta det ansvaret. Politiker beskriver ibland näringslivet som något som bara levererar kapital med en slags automatik. Men verkligheten är väldigt långt därifrån. M I L L E N N I E K O M M I T T É N – Det var därför jag ville dra ett extra lass för kapitalfrågan, säger . Den tas för given, helt enkelt. Hur vi än vänder och vrider på frågan är det en marknadsekonomisk värld vi lever i. Klarar vi inte av att leverera avkastning så skapar vi inte kapital, och då går företaget i konkurs. Om man skapar kapital blir nästa fråga hur man vidareutvecklar det. –Min erfarenhet i näringslivsledning, säger , är att det är svårt att uthålligt tjäna pengar. Det är inget självklart. För att det ska bli riktigt intressant ska du gå tillbaka till när idén skapas. Där nns entreprenören med sin frustande idé. Vi som sitter i storföretag med historia kommer inte ihåg hur de kämpade då. har mött många entreprenörer i sitt liv och levt med en typisk sådan. Han håller med om att behovet av pengar är stort, men det är generellt sett inte entreprenörernas starka sida, inte heller att ha struktur och ordning och veta vad saker kostar. –Deras drivkraft är idén, säger han. Se t ex på eller min pappa. Någonstans i ryggmärgen har de det att om jag gör det här bra, om jag genomför den här idén, så kommer mitt liv att bli bättre ur alla perspektiv, även ekonomiskt. Men den frustande idén, är den som driver dem. De vill skapa det här möbelföretaget eller hamburgerföretaget eller vad det nu är. Analyser visar att företag som har de större visionerna, där kapitalismen kläs i andra ord och man i handling visar att man bryr sig om kunder och andra, lyckas bättre. –Den drivande idén är visionen, säger . En vision måste vara sådan att den berör och känns, därför är det svårt att ha som vision att tjäna pengar. Det är rätt, men man måste uttrycka det på ett annat sätt. Vårt mål och vår vision, min och , är att skapa ett väldigt attraktivt . Jag tycker det är mer intressant att fundera på hur man får till det, inte att fundera över vackra företagarteorier. Det viktiga är ju hur jag får fram resultat gång på gång och i slutändan kan säga att är mer attraktivt när jag lämnar över det till nästa än då jag ck det. – Det nya är den totala transparensen, menar , där en företags- ledare får vara i TV och tidningar och stå till svars för företagets utveckling, vare sig han tycker om det eller inte. Det nns en helt annan tydlighet och därmed en helt annan förmåga för omvärlden att göra en bedömning av en företagsledare. Om en företagsledare inte gör ett strålande arbete, märks det väldigt snabbt M I L L E N N I E K O M M I T T É N och reaktionerna kommer. nns det t ex listor i tidningarna på om du är en duktig ledare. Det är en radikal förändring av medias genomslag och det understryker kommunikationsbehovet, hur viktigt det är att vi själva kan handskas med den här frågan när vi går in . Det är en av de riktigt stora frågorna, och där är näringslivet illa förberett. Hur många företagsledare är överhuvudtaget villiga att ta ansvar genom att ta ofciell ställning i en fråga? Uppenbarligen har företags- ledarna inte varit så bra på att kommunicera kring de här frågorna och politikerna har inte heller kunnat handskas med dem. – Egentligen är det väl så att man inte behöver omdeniera företagets roll. Men man kanske behöver förtydliga den och beskriva den i mer förståeliga termer, säger . Jag kan inte bara säga pengar, även om pengar är viktigt i slutändan. Jag måste använda ett annat språk som egentligen säger samma sak, men ger ett mer appellerande intryck. menar att om man skulle fråga svenska folket, och särskilt de som aldrig jobbat i ett privat företag – av befolkningen – om vad företaget eller företagsledaren ser som sin uppgift, så tror han inte att svaret kommer att överensstämma med . –Det tror jag är ett problem, menar han. Vi i näringslivet är inte bra på att kommunicera företagets roll. –Det är kanske det som är den stora frågeställningen, att det är för stor avvikelse mellan hur vi och allmänheten ser vår roll. Hur skapar vi då mer kongruens mellan den verkliga rollen och perceptionen? Det är ju inte bara förväntan hos allmänheten, menar , utan också hos kunder och medierna. Hur har man inte fått frågan: Vad är viktigast för dig, är det pengar åt aktieägarna, är det personalen, är det kunderna? Men det ena är en förutsättning för det andra. Utan en av bestånds- delarna kommer du aldrig att lyckas med det andra, att visa resultat gång på gång. –Det nns ett antal sprickor här, konstaterar . En går mellan vår självuppfattning och samhällets perception av vår uppfattning. En annan är vår egen verklighet. Vi ska varenda dag balansera de här olika priori- teringarna. Varje företag gör det; även de som förfäktar att de bara vill tjäna pengar tar ju de här besluten. M I L L E N N I E K O M M I T T É N återvänder till medias roll. – Det har alltid funnits motsättningar och de har varit lagom stora, säger han. inträder något nytt på banan, , och det är medias roll, medias sätt att skapa motsättningar. Även de ska maximera sin avkastning och även de har kommit på att det nns andra sätt att göra det på, det nns andra sätt att sälja er lösnummer. Man gör det genom att skapa motsättningar. Det skapar nämligen större rubriker. Media har skapat vad jag menar är arti- ciella motsättningar, våldsamt överdrivna motsättningar i många frågor som egentligen är små frågor. Det här är något nytt och det är ytterligare ett hinder för oss, en utmaning för oss att handskas med – inte minst som företagsledare. – Jag har tolkat det så att den breda allmänheten och samhället i stort, från politiken till FN, anser att näringslivet bör vara en institution i samhället som liksom många andra bör ta ansvar för helheten. fortsätter: Men jag vill påstå att både innanför och utanför näringslivets sfär gäller fortfarande denition att the business of business is business, att företag ska ägna sig åt att tjäna pengar. –Låt oss säga att det är en utmaning, säger , men jag skulle ändå vilja komma tillbaka till en fråga här. Att ta ett övergripande ansvar– vad betyder det exakt? menar att det handlar om ett synsätt, och att han upplever det i dagens debatt i västvärlden. Nämligen att alla diskussioner om ansvar alltid handlar om någon annans ansvar. Det är så lätt att säga ta ett större ansvar, men vad betyder det konkret? Betyder det att du vill gå tillbaka till brukssamhället, och ta ansvar för skolor, vård och omsorg? Var går gränsen? Ansvar handlar om att skicka energi och i konkreta ord och handling visa att man tar ansvar för de områden där man nns. –Man kan inte ta ansvar för allting, säger . ger ett exempel. – Låt oss säga att vi skriver 1970 och det är före katalytisk avgasrening. Under vilka omständigheter skulle ha gått till den amerikanska kongressen som en good corporate citizen och tagit initiativ till att det i hela införs kata- lytisk avgasrening? Det är att ta ett större ansvar. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Min poäng är att du gör något, där du själv blir utsatt för effekterna i form av en högre kostnad, utan att dina konkurrenter blir utsatta för samma kostnader. Då har du tagit ett större ansvar, men på dina aktieägares bekostnad. Det här tycker jag är en extremt svår fråga. Var drar man gränsen? säger att han inte kan frågan om katalysatorer, men att det kanske hade funnits en juniorvariant av det stora steget, nämligen att bjuda in alla berörda företag i och börja diskutera frågan för att ha som mål att t ex gemensamt införa katalytisk avgasrening. –Ett annat exempel är , säger . Säg att vi vet att det går att göra energisnålare produkter, och att vi försöker driva detta. Om inte politiker, medier och andra medvetandegör människor i om att det faktiskt är en fördel som medborgare att använda mindre energi, så kommer de inte att köpa våra produkter pga att de kanske är lite dyrare. kan jag säga att vi driver frågan för att vi tror på den av mer affärsmässiga skäl. Vi tror att förr eller senare kommer tillräckligt många att ge oss credit för att vi gör det. Men vi gör det inte för att ta ansvar för världens naturtillgångar. Vet du vad det är som är så enkelt? Jag tror det börjar enkelt, nämligen att om du har tillräckligt många med sunt förnuft och goda värderingar iett företag så kommer de att attrahera andra med gott omdöme och sunt förnuft. Och blir det inget problem. Kanske får du sedan in en ledning som inte har så gott omdöme. Då tar det ett antal generationer av ledning att bygga upp förtroendet igen. Det där går inte att reglera fram. Du kan skriva vilken n policy som helst, och ha hur många samtal som helst. Det enda som fungerar är att skapa förut- sättningar och ta bort hinder, att faktiskt få en styrelse och ledning med extremt bra omdöme. Då tror jag många av de här frågorna löser sig själva. –Transparensfrågan kommer att vara till stor hjälp, säger . I den något äldre skolan fattades det beslut som upplevdes rätt då, i det perspektivet, men i dagens perspektiv inte upplevs som lika lyckade. Vi lever i en ny värld och icke accepterat uppträdande kommer att rensa ut sig självt, man kommer inte att överleva. –Jag ska ge ett exempel, som jag själv råkade ut för, berättar . En journalist ringer och säger: Vi har tagit del av en studie där man bränner av era spisar. När man köper en ny spis står det i instruktionen att man ska sätta på den på full värme så bränner man bort vissa kemikalier i isolermaterialet. Det luktar lite, sedan är det borta. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Journalisten sa att studier visat att det avges metylisocyanat, samma kemikalie som tog livet av många i Bhopal. Vi hade gudskelov fått del av rapporten lite innan och sade att vi återkommer . Lyckligtvis var jag i huset och system och annat funkade. Vi kopplade upp femtio människor på telefon och där, vid sittande bord, fattades beslutet att stoppa alla leveranser av spisar. Det blev ganska dramatiskt och mycket resonemang, men det fanns bara ett beslut att fatta: Stopp, tills vi vet någonting mer. I och med detta klarade vi oss ur hela den mediastorm som sedan kom när allt nystades upp. Det kostade oss 25–40 miljoner, men det var rätt att göra det. Fast när man såg vad det var och konsekvenserna så var det naturligtvis en överreaktion. Men då kommer vi tillbaka till det goda omdömet. Ett antal av dem som var uppkopplade tyckte något annat, med goda argument. Visst handlar det om skicklighet i ett sådant här fall, men också om tur. Om jag varit på ett plan hade kanske någon annat fattat ett beslut som gått i en annan riktning. – Jag tycker ändå att det nns en slags övergripande lososk fråga här, sammanfattar , och den gäller utrensningsmekanismen. Vi har en kontrollapparat och det är inte årsredovisningen längre. Det är tidningar, magasin och TV som lägger en våldsam kraft och energi på att följa allt vad vi börsnoterade företag gör. Låt oss notera hur lätt det är att landa i en situation där du arbetar i en uppförs- backe, bara för att någon skrev en nidingsartikel, som alla journalister okritiskt accepterar som sanning – rätt eller fel är ointressant. Vi lever i en transparent värld där medier fungerar som de gör, det går fruktans- värt fort för journalisterna att få genomslag, och det påverkar oss. Just därför tror inte att man måste omdeniera företagets roll, snarare se hur man gör olika saker så att man blir det attraktiva företaget och hur man kommunicerar bilden av vad det är man gör. Efter vilka kriterier värderar då analytikerna våra bolag? – Här tror jag återigen att man måste tänka efter vilka analytikerna är ombudsmän för, menar . De är ombudsmän för investerare och det nns två typer av investerare, kortsiktiga och långsiktiga. Det nns dessutom analytiker som är fruktansvärt okunniga, p g a att de bevakar femhundra företag, och de som bevakar en bransch eller få företag och då är otroligt kunniga. M I L L E N N I E K O M M I T T É N De klassiska värderingsprinciperna när man tittar på ett bolag gäller fortfarande: management, likviditet, soliditet, konstaterar . –När analytikerna värderar företagets management, gör de en viktig värdering av inte minst verkställande direktörens och hans ledningsgrupps förmåga att handskas med olika typer av frågor, och där kommer även mjuka frågor in. Om eller jag inte är kapabla att handskas med dessa mjuka frågor, märks det väldigt fort. Då blir vi nedratade som managementkapacitet och det ryktet sprider sig. –Omvärlden har också blivit duktigare på att kommunicera sina krav, vad man förväntar sig av företag, menar . säger att det håller på att ske en förändring i politikernas syn på näringslivet och han menar att den föds av utyttningen från . –Jag tror att den debatten är svår internt, och jag undrar om inte det kommer att leda till långtgående förändringar. Var och en i sitt hörn Polariseringen i samhället ökat. säger att akademikerna talar sitt språk och har sina övningar för sig, militären har sitt, skolan håller sig för sig, kyrkan är långt borta i kanten, politikerna för sig, näringslivet för sig osv –Så kan du måla en åttahörning och alla sitter i sitt hörn och talar till de andra. Man talar alltså inte med, utan till, och vi är precis lika goda kålsupare som alla de andra. Vi talar med våra argument och sedan blir vi förbannade för att de inte har förstått vad vi har sagt och tycker det är för djävligt med påhoppen, istället för att gilla läget och säga hur gör vi nu? –Det är precis vad jag menar med att deniera om sin roll, säger . Så här håller vi på i det moderna samhället, sitter i våra hörn. Jag älskar ju företagen och tycker att vi kan göra och gör mycket bra . Men när jag talar om att deniera om sin roll menar jag att komma in i mitten av den där åttahörningen. Om man denierar den här åttkanten lite, att vi i mer än i andra länder sitter på vår kant, att det är större avstånd mellan samhällets olika aktörer – och jag har personligen upplevt att näringslivet inte ses som den viktiga delen av de andra – varför har det här avståndet uppstått, varför är det på det här sättet? I sitter överstar och skollärare i företagsstyrelserna, det är mycket mer blandning mellan de olika sektorerna och mer förståelse. har sina halvtidspolitiker, som sköter sina företag på den andra halvan. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Vi har fått en väldig compartmentalisation i , en specialisering som inte gagnar förståelsen. Vi har yrkespolitiker, yrkesnäringslivsmänniskor, yrkes- akademiker, yrkesjournalister –Vi var inne på det förut, påpekar , att det inte är alla som är idealistiska, att det inte är alla som strävar efter att lämna de här hörnen, att det kan ligga i vissa parters intresse att vi har den här konfrontationen. –Jag skulle vilja komma tillbaka till frågeställningen om varför vi har compartmentalisation i , säger . Det är verkligen ovanligt. Jag kan inte komma på något annat exempel i hela världen. Jag tror att en del står att nna i den ekonomiska framgång som rönte efter . Då bestämde sig för att ha hittat den eviga nyckeln till framgång. Sedan har vi en faiblesse för konsensus, vi är väldigt väl organiserade, vi skapar allt från SAF till LO till , organisa- tioner utan ansikte på något sätt – alla bitarna i sina hörn i vår oktagon. har vi en ny värld, med globalisering och allt som vi har beskrivit, som kräver en annan exibilitet. Vi måste alla komma in i mitten på något sätt, men det bryter mot det etablerade. Finländarna har klarat av det, de gick igenom en kris, frigörandet från , som var tillräckligt långtgående för att alla såg ett skäl att samlas i centrum. har inte gått igenom någon liknande kris, vi har inte haft någon sådan katalysator. –Det slog mig att trots att jag varit så på , har jag träffat er politiker, regionpresidenter och annat i än jag har gjort i , berättar . Och jag har blivit inbjuden för att prata om vår situation i i samband med rationaliseringsprojekten där – och säg att om vi har tiotusen människor i så har vi kanske tretusen i . Man blir alltid lite imponerad när någon frågar om man vill dansa. Och blir man välvilligt inställd, konstaterar han. –Är det så att i upplevs allt som givet? Institutionerna igen, alla gör sin sak, man får inte lägga sig i varandras områden. Jag har varit med i diskussioner med politiker där politikerna har läxat upp mig och sagt att jag inte ska ha åsikter om politik för att jag inte kan politik. Jag har varit med om det era gånger. Och det här med att välstånd, det är något vi fördelar och ska du rationalisera så får du väl göra det – medan man i förenar sig, försöker hjälpa till att hitta lösningar och bjuder in verkställande direktören. Det nns en fundamental skillnad. M I L L E N N I E K O M M I T T É N vill ställa diskussionen på sin spets, i oktagonsammanhang. –Om det nu är så att vi alla sitter i de här hörnen, och vi alla tror att om vi kom närmare varandra så kunde vi hitta lösningar på samhällsproblem. Vem ska gå först? Vad har vi ansvar för att göra? Vad kan vi göra? Enligt är det statsministern som ska ta initiativ, men han upplever att så inte sker och inte har skett . –Ska inte vi då, i näringslivet, klättra upp på barrikaderna? Vi kanske bryter lite mot konventionen, men vi får ta vårt ansvar från vårt lilla hörn i åttkantingen och säga att vi har åsikter och driva våra frågor. Jag är orolig för att håller på att försätta sig i en situation som är lång- siktigt skadlig. Då måste man ju hitta på ett sätt att bearbeta den. Jag är villig att enga- gera mig och jobba kring sådana här frågor. – Där är kanske svaret på frågan om man har ett ansvar utöver sig själv, säger . Kanske inte företaget har det, men företagsledaren. Det är en viktig poäng du pekar på, då du gör distinktionen mellan företaget och företagsledaren. Det är individen som kan ta ett större initiativ, och det är ur det perspektivet jag reagerar, säger . Men ibland kan det kanske bli så, att eftersom man inte vill att företaget ska bli inblandat så kanske också företagsledaren avstår? anser att det handlar om trovärdighet.