sou · GOB3106d2 · 2001-01-01 00:00:00 — I detta sammanhang vill jag slutligen understryka att även om man nu grundlagfäster principen att det räcker med en ordinarie domare per domstol såsom organisatorisk enhet, avsikten är att domstolarna i all den utsträckning som är organisatoriskt möjlig skall utrustas med ordinarie domare. Det är av vikt för domstolarnas självständighet och därmed också för den allmänna rättssäkerheten att domare inte godtyckligt kan skiljas från sin tjänst eller godtyckligt förflyttas från en tjänst till en annan. 11 kap. 5 § RF innehåller därför vissa regler om domares anställnings- trygghet. En ordinarie domare är principiellt oavsättlig. Han eller hon får skiljas från tjänsten, dels om han eller hon genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppen- barligen olämplig att inneha tjänsten, dels om han eller hon har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldig att avgå med pension (första stycket). Har ordinarie domare skilts från tjänsten genom beslut av annan myndighet än domstol kan han eller hon påkalla domstols prövning av beslutet. Detsamma gäller beslut om provisorisk avstängning från tjänsten eller om skyldighet att undergå läkarundersökning (andra stycket). Vidare får ordinarie domare förflyttas endast till annan jämställd domartjänst och endast om det påkallas av organisatoriska skäl (tredje stycket). 33 I Arbetsdomstolen och finns inga ordinarie domare. Samtliga ledamöter förordnas . 348 Offentliga anställningar och uppdrag 11.8.2Nuvarande krav på svenskt medborgarskap för domare I 11 kap. 9 § tredje stycket RF föreskrivs att endast den som är svensk medborgare får inneha eller utöva domartjänst. Med domartjänst avses enligt förarbetena till RF befattning som lagfaren eller icke lagfaren ledamot av allmän och särskild domstol samt förvaltningsdomstol. Nämndemän och jurymän, anses visserligen vara domare, men de kan inte sägas inneha eller utöva domartjänst. Såväl ordinarie som icke ordinarie domartjänster omfattas av regleringen i RF. Även den som i egenskap av vikarie tillfälligt utövar domartjänst skall vara svensk medborgare.34 I sammanhanget bör framhållas att vissa ledamöter i domstol inte torde vara anställda i den mening som avses i , t.ex. särskilda ledamöter i tingsrätt i mål om av dispasch samt andra ledamöter i än ordföranden. Gränsdragningen mellan anställning och uppdrag i görs genom en helhets- bedömning i varje enskilt fall. Ordet tjänst kan emellertid ha olika betydelser. I de flesta fall kan dock ordet tjänst bytas ut mot anställ- ning. Enligt vår bedömning synes bestämningen domartjänst i 11 kap. 9 § tredje stycket RF omfatta alla ledamöter i domstol utom sådana lekmannaledamöter som nämndemän och jurymän. Av det sagda följer att alla domare – utom nämndemän och jurymän – som redovisats i avsnitt 6.7 (allmän domstol), avsnitt 6.8 (allmän förvaltningsdomstol) och avsnitt 6.10 (, Arbetsdomstolen och Patent- besvärsrätten) skall vara svenska medborgare enligt RF. Notarier vid tingsrätt och länsrätt torde falla under RF:s krav på svenskt medborgarskap när de såsom icke ordinarie domare efter förordnande utövar dömande verksamhet, men inte i övrigt.35 I betänkande (SOU 1963:17 s. 288) uttalades: "Att svenskt medborgarskap måste vara ett oeftergivligt krav i fråga om domartjänster framstår som självklart. Med hänsyn till domarmaktens konstitutionella betydelse bör medborgarskapskravet beträffande dessa tjänster fastslås i regeringsformen." Kravet på svenskt medborgarskap för innehav eller utövande av domartjänst har, liksom för vissa andra statliga anställningar och uppdrag, motiverats "bl.a. av hänsyn till rikets säkerhet och av önskemålet att beslut som rör enskildas rättsliga ställning skall fattas av svenska medborgare"36. 34Jfr SOU 1963:17 s. 288. 35Vad som sagts om notarier gäller också beredningsjurister som efter förordnande utövar dömande verksamhet (se förordningen [1997:139] om försöksverksamhet med förändrad beredningsorganisation vid tingsrätterna). 36SOU 1972:15 s. 203. Offentliga anställningar och uppdrag 349 Av förarbetena till RF framgår att man utgick ifrån att även nämndemän och jurymän skulle vara svenska medborgare, men att detta skulle följa av andra föreskrifter än 11 kap. 9 § tredje stycket RF.37 Krav på svenskt medborgarskap för nämndemän föreskrivs i lag.38 Att jurymän i tryckfrihetsmål och yttrandefrihetsmål skall vara svenska medborgare följer av TF och YGL.39 Motiven till medborgarskaps- kravet för nämndemän och jurymän har inte utvecklats närmare i förarbetena till respektive lagstiftning. 11.8.3Allmänna överväganden beträffande medborgarskapskrav för domare Kommitténs bedömning: Domare har en central roll i den svenska rättsstaten och bör som huvudregel vara svenska medborgare. Detta motiveras med hänsyn till rikets säkerhet och förhållandet till andra stater samt då verksamheten innefattar myndighetsutövning som på ett ingripande sätt berör enskildas rättsförhållanden. Domstolarnas självständighet under lagarna utgör en av hörnstenarna i det svenska statsskicket. Domstolarna utför traditionellt uppgifter som är av stor betydelse för invånarna. I centrum för verksamheten står invånarnas rättssäkerhet och rättstrygghet. Syftet med kraven på domstolarnas sammansättning och ordinarie domares oavsättlighet i 11 kap. RF är att slå vakt om självständigheten i dömandet. Ytterst är det de enskilda domarna som självständigt utövar den dömande makten. De har således en central roll i det svenska samhället och kan i hög grad sägas vara bärare av det svenska samhällets offentliga makt. I avsnitt 11.3 har vi framhållit att krav på svenskt medborgarskap i första hand bör behållas när det är motiverat med hänsyn till rikets säkerhet eller förhållandet till andra stater, men att även viss verksamhet som på ett ingripande sätt berör enskildas rättsförhållanden kan motivera att medborgarskapskrav i lagstiftningen upprätthålls. Domstolarnas verksamhet innefattar sådan myndighetsutövning som motiverar att det ställs krav på svenskt medborgarskap. Vi anser att samtliga motiv talar för att kravet på svenskt medborgarskap för domare bör finnas kvar. Huvudregeln bör sålunda vara att domare skall 37SOU 1963:17 s. 288. 384 kap. 6 § första stycket RB, 7 § lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål och 20 § första stycket lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar. 3912 kap. 5 § TF och 9 kap. 1 § andra stycket YGL. 350 Offentliga anställningar och uppdrag vara svenska medborgare. Såsom tidigare framförts finns det emellertid olika kategorier av domare. De har till viss del olika funktioner och befogenheter. Vi utesluter inte att utlänningar i viss utsträckning ges behörighet att utöva dömande verksamhet, om vägande skäl talar för en sådan lösning, se avsnitt 11.8.5 om nämndemän och jurymän samt avsnitt 11.8.6 om notarier. 11.8.4Domare vid allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol Kommitténs bedömning och förslag: Ordinarie domare, icke ordinarie domare (dvs. assessorer och fiskaler) samt särskilda leda- möter i allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol bör vara svenska medborgare. Krav på svenskt medborgarskap för ordinarie domare föreskrivs alltjämt i grundlag. Medborgarskapskrav för icke ordinarie domare och särskilda ledamöter regleras inte längre i grundlag utan genom en ny föreskrift i 5 § . Motsvarande föreskrifter om svenskt medborgarskap för nämnda befattningshavare i andra lagar och förordningar tas bort för att undvika dubbelreglering, nämligen 4 kap. 1 § första stycket och 10 a § andra stycket RB, 28 § första stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 18 kap. 10 § tredje stycket och 21 kap. 11§ andra stycket sjölagen (1994:1009), 21 kap. 9 § första stycket och 22 kap. 5 § andra stycket fastighetstaxeringslagen (1979:1152), 23 § andra stycket lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och videogram samt 38 § andra stycket förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion och 38 § andra stycket förordningen (1996:380) med kammarrättsinstruktion. I detta avsnitt behandlar vi medborgarskapskrav för ordinarie domare, icke ordinarie domare och särskilda ledamöter. Även nämndemän och jurymän är domare vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdom- stol. Vi har emellertid valt att redovisa vår inställning till medborgarskapskrav för nämndemän och jurymän i nästa avsnitt. Notarier fungerar som icke ordinarie domare när de utövar dömande verksamhet (utför domargöromål). Medborgarskapskrav för notarier behandlas först i avsnitt 11.8.6. Offentliga anställningar och uppdrag 351 Enligt vår uppfattning bör den centrala gestalten i den dömande verksamheten - domaren med fullmakt från regeringen, s.k. ordinarie domare - alltjämt vara svensk medborgare med hänsyn till dennes själv- ständighet (se bl.a. 11 kap. 5 § RF) och domstolarnas betydelse för rättssamhället. Det torde vara uteslutet att dra en skiljelinje mellan olika kategorier av ordinarie domare, t.ex. mellan under- och överrätts- domare, med hänsyn till att tyngdpunkten av den dömande verksamhe- ten i praktiken ligger hos underrätterna. Enskilda har ingen ovillkorlig rätt att få alla mål prövade i två instanser och reglerna om prövningstillstånd i de högsta instanserna innebär att endast ett mindre antal av hovrätternas respektive kammarrätternas domar och slutliga beslut prövas av eller Regeringsrätten. Det bör också beaktas att det är samma domarkollektiv som dömer i första och andra instans. Med hänsyn till domstolarnas konstitutionella betydelse och då föreskrifter om ordinarie domares ställning finns i grundlag, bör medborgarskapskravet för dessa alltjämt regleras i grundlag. Till icke ordinarie domare räknas i allmänhet assessorer och fiskaler40. Såsom tidigare anförts fungerar notarier som icke ordinarie domare när de utövar dömande verksamhet. Vår bedömning avseende icke ordinarie domare omfattar inte notarier. De uppgifter som bör förbehållas domare avgränsas genom före- skrifter om vilka uppgifter inom domstolarna som kan delegeras till annan personal. Det egentliga dömandet kan utföras av såväl ordinarie domare som icke ordinarie domare. En betydande del av domsmakten utövas av icke ordinarie domare. De utför i stort sett samma uppgifter som ordinarie domare. Eftersom icke ordinarie domare i princip har samma befogenheter att döma i mål som ordinarie domare, anser vi att även icke ordinarie domare bör vara svenska medborgare. 40 Den som har förvärvat notariemeritering och som därefter har tjänstgjort som fiskalsaspirant i hovrätt eller kammarrätt kan anställas som hovrätts- eller kammarrättsfiskal vid respektive domstol. (En fiskal som är anställd vid tingsrätt eller länsrätt benämns tingsfiskal respektive länsrättsfiskal). Den som har antagits som fiskal och som har tjänstgjort i underrätt mellan ett och (fr.o.m. ) och som därefter har tjänstgjort som adjungerad ledamot i hovrätt eller kammarrätt får anställas som assessor vid respektive domstol. 352 Offentliga anställningar och uppdrag Det bör dock noteras att regeringen har inlett en omfattande reformering av domstolsväsendet som bl.a. berör domstol- arnas inre arbetsorganisation. Översynen omfattar domarutbildningen. Den nuvarande domarbanan med en särskilt reglerad utbildning under efter notarietjänstgöringen kan komma att förändras i betydande avseenden. Det är oklart i vilken utsträckning dömande verksamhet kommer att utövas av icke ordinarie domare . Av regeringens skrivelse till , vilken behandlar reformeringen av domstolsväsendet (skr. 1999/2000:106) framgår att regeringen anser att en renodling av domstolarnas och av domarnas arbete till dömande verksamhet skall fortsätta. Regeringen framhåller att en sådan ordning innebär att dömandet i ökad utsträckning utförs av ordinarie domare, vilket dock inte hindrar att enklare mål och ärenden också avgörs av andra jurister vid domstolen (s. 8 ff). Det kan således finnas skäl att i ett senare sammanhang på nytt överväga frågan om medborgar- skapskrav för icke ordinarie domare. En särskild fråga är om kravet på svenskt medborgarskap för icke ordinarie domare fortfarande bör regleras i grundlag. En sådan ordning bör enligt vår uppfattning behållas endast om medborgarskapskravet skall gälla utan undantag. Såsom tidigare framgått (avsnitt 11.8.3) utesluter vi inte att viss dömande verksamhet även kan utövas av utlänningar. Vidare bör det beaktas att endast ordinarie domares ställning regleras i grundlag genom bl.a. föreskrifter om ordinarie domares anställningstrygghet i 11 kap. 5 § RF. Vi anser mot bakgrund härav att det är tillräckligt att medborgarskapskravet för icke ordinarie domare regleras i vanlig lag. Vi föreslår att en föreskrift om svenskt medborgarskap som behörighetskrav för anställning som icke ordinarie domare tas in i 5 § . Vid allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol avgörs vissa mål i särskild sammansättning. Dessutom finns det möjlighet att i enskilda fall av särskild typ, med komplicerad ekonomisk eller skatterättslig problematik förordna en expert (1 kap. 8 § första stycket RB). En eller flera särskilda ledamöter deltar då i domstolens avgörande. De är experter med specialkompetens inom andra områden än det juridiska.41 Särskilda ledamöter förekommer vid tingsrätt och i hovrätt (se avsnitt 41 Skatterättslig expert i brottmål vid tingsrätt och i hovrätt skall dock vara eller ha varit lagfaren domare i allmän förvaltningsdomstol (1 kap. 8 § första stycket andra punkten RB). Offentliga anställningar och uppdrag 353 6.7) samt vid länsrätt och i kammarrätt (se avsnitt 6.8). Flertalet utses av regeringen. Eftersom de får anses inneha domartjänst omfattas de av kravet på svenskt medborgarskap i 11 kap. 9 § tredje stycket RF. För vissa ledamöter framgår medborgarskapskravet även av annan lag.42 De särskilda ledamöterna har samma formella ställning som de lagfarna. Rösträtten är individuell. Det juridiska ansvaret för besluts- fattandet är i princip detsamma. Det finns få eller inga särbestämmelser som ger ledamöterna en särskild roll i beslutsfattandet. De har således i princip samma maktbefogenheter som lagfarna domare. Vi anser mot bakgrund härav att det inte finns någon avgörande skillnad mellan å ena sidan lagfarna domare och å andra sidan särskilda ledamöter, såvitt gäller motiven till kravet på svenskt medborgarskap. Samma skäl som åberopats som motiv för att kravet på svenskt med- borgarskap för lagfarna domare bör behållas, gäller således enligt vår mening även för de särskilda ledamöterna. I de fall de särskilda ledamöterna utses av regeringen med fullmakt och därmed är ordinarie domare, t.ex. miljöråd och fastighetsråd, kommer medborgarskapskravet fortfarande att följa av 11 kap. 9 § tredje stycket RF. I övrigt regleras inte de särskilda ledamöternas ställning i grundlag. Enligt vår uppfattning bör det då inte heller uppställas krav på svenskt medborgarskap i grundlag. Vi föreslår att medborgarskapskravet för övriga särskilda ledamöter regleras i en ny föreskrift i 5 § . Särskilt om regleringen av medborgarskapskrav för domare Sammanfattningsvis anser vi att endast krav på svenskt medborgarskap för ordinarie domare bör regleras i grundlag. Föreskriften i 11 kap. 9 § tredje stycket RF om innehav eller utövande av domartjänst bör justeras i enlighet härmed. Medborgarskapskrav för andra domare bör – i den mån sådant krav är sakligt motiverat – regleras genom en ny föreskrift i 5 § . Krav på svenskt medborgarskap för vissa i avsnittet berörda anställningar som domare ställs även i andra författningar. Regelverket blir tydligare om sådan dubbelreglering undviks. Vi föreslår att följande föreskrifter om svenskt medborgarskap som behörighetskrav för ifrågavarande anställningar tas bort: 4 kap. 1 § första stycket och 10 a § andra stycket RB, 28 § första stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar, 18 kap. 10 § tredje stycket och 21 kap. 11§ andra stycket sjölagen, 21 kap. 9 § första stycket och 22 kap. 5 § andra 42 Se vår schematiska översikt i avsnitt 6.1.2. 354 Offentliga anställningar och uppdrag stycket fastighetstaxeringslagen, 23 § andra stycket lagen om granskning och kontroll av filmer och videogram samt 38 § andra stycket förordningen med hovrättsinstruktion och 38 § andra stycket förordningen med kammarrättsinstruktion. Kommitténs bedömning och förslag: Nämndemän och jurymän deltar i rätten i egenskap av representanter för allmänheten, dvs. alla in- vånare i landet. De bidrar till att allmänhetens förtroende för dom- stolarna upprätthålls. Bland annat mot bakgrund härav bör även utlänningar som är folkbokförda vara valbara som nämndemän och jurymän. Kravet på svenskt medborgarskap för nämndemän i 4 kap. 6 § första stycket RB och 20 § första stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar samt för jurymän i 12 kap. 5 § TF tas bort. I tingsrätt förekommer nämndemän framförallt i brottmål men även i vissa familjemål samt när tingsrätt i egenskap av fastighetsdomstol avgör mål. Nämndemän deltar också i de flesta brottmål och familjemål i hovrätt (se avsnitt 6.7.3). I länsrätt deltar nämndemän i ett stort antal mål, bl.a. mål som innebär administrativa frihetsberövanden. Nämnde- män förekommer även i vissa typer av mål i kammarrätt (se avsnitt 6.8). I de högsta instanserna, och Regeringsrätten, förekommer inte nämndemän. Nämndemännen omfattas visserligen inte av föreskriften i 11 kap. 9 § tredje stycket RF om innehav och utövande av domartjänst, men de är likväl domare när de utövar sina förtroendeuppdrag. Nämndemännen avlägger domared och deltar i rättens avgöranden. Vid omröstning har varje nämndeman en röst, liksom den eller de lagfarna domarna. De har i huvudsak samma maktbefogenheter som de lagfarna domarna. De skäl som anförts till stöd för att medborgarskapskrav för lagfarna domare m.fl. bör behållas talar även för att nämndemän bör vara svenska medborgare. Enligt vår mening finns det dock vissa avgörande skillnader mellan nämndemän och lagfarna domare. De lagfarna domarna är anställda av respektive domstol medan nämndemännen deltar i rätten i egenskap av representanter för all- mänheten och utses genom val av kommunfullmäktige eller . Nämndemännens medverkan skall bl.a. bidra till Offentliga anställningar och uppdrag 355 att ge domstolarna legitimitet i samhället och till att allmänhetens förtroende för domstolarna upprätthålls. Vidare utgör nämndemännen en viss garanti för att verksamheten vid domstolarna ligger i linje med allmänna värderingar i samhället. En annan viktig faktor är att nämndemännens medverkan i våra domstolar tillgodoser allmänhetens intresse av insyn i den dömande verksamheten. Domstolarnas förank- ring hos allmänheten tillgodoses således genom nämndemannainstitu- tet. Som allmän målsättning gäller att nämndemännen skall representera befolkningsgenomsnittet. I 4 kap. 7 § fjärde stycket RB föreskrivs att vid val av nämndemän skall eftersträvas att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön och yrke. Likartade bestämmelser gäller för nämndemän i fastighetsdomstol (6 § sista stycket lagen [1969:246] om domstolar i fastighetsmål) och i de allmänna förvaltningsdomstolarna (19 § lagen om allmänna förvalt- ningsdomstolar). Målsättningen bygger på att nämndemännen skall representera ett allmänt rättsmedvetande och att en snedrekrytering äventyrar denna funktion. Om nämnden skall fylla sin funktion att hos allmänheten förankra förtroendet för rättskipningen bör den enligt vår uppfattning också vara representativ för allmänheten. Som regel måste man också räkna in i fast bosatta utlänningar. Eftersom vi inte föreslår någon förändring av medborgarskapskravet för lagfarna domare m.fl. är det särskilt betydelsefullt att nämndemännen representerar alla invånare i landet och därigenom speglar det mångkulturella svenska samhället. Det kan visserligen ifrågasättas om ett borttagande av medborgar- skapskravet skulle få någon genomslagskraft i praktiken. Nämnde- männen rekryteras bland partipolitiskt aktiva efter partinomineringar, dvs. grupper i samhället där utlänningar är dåligt representerade. I skrivelse till (skr. 1999/2000:106 s. 11 f) anför regeringen: Nämndemännen har som företrädare för medborgarna en viktig roll i den dömande verksamheten. Nämndemännens medverkan säkerställer allmän- hetens insyn och en folklig förankring i den dömande verksamheten och stärker därmed hela domstolsväsendets legitimitet. Systemet med nämnde- män skall därför behållas. Uppmärksamhet bör ägnas åt frågan om rekrytering av nämndemän så att de i så hög grad som möjligt svarar mot ett folkgenomsnitt såvitt avser ålder och bakgrund och att nämndemanna- uppdraget cirkulerar bland ett stort antal medborgare. 356 Offentliga anställningar och uppdrag därför att låta utreda frågan om rekrytering och därmed sammanhängande frågor.43 Underlaget för rekrytering av nämndemän från alla kategorier i samhället kan således komma att förbättras framöver. Det är då viktigt att omotiverade formella hinder är undanröjda. Enligt vår bedömning har de skäl som anförts till stöd för att medborgarskapskravet för nämndemän bör tas bort sådan styrka att det är motiverat att göra undantag från huvudprincipen att dömande verksamhet bör utövas av svenska medborgare. Någon anledning att göra skillnad mellan nämndemän i olika domstolar finns inte. Mot bakgrund av det anförda anser vi att kravet på svenskt medborgarskap för nämndemän i 4 kap. 6 § första stycket RB och 20 § första stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar bör tas bort. Medborgarskapskravet för nämndemän i fastighetsdomstol faller automatiskt bort genom ändringen i RB (jfr 7 § lagen om domstolar i fastighetsmål). Utöver kravet på svenskt medborgarskap gäller som allmänt valbarhetsvillkor bl.a. att nämndemän i tingsrätt skall vara folkbok- förda i kommunen. Nämndemän i hovrätt, fastighetsdomstol, kammarrätt och länsrätt skall vara folkbokförda i det län eller del av länet som hör till respektive domstols domkrets. Det kan ifrågasättas om denna reglering tillgodoser önskemålet om att nämndemän skall ha anknytning till eller om det bör krävas viss tids folkbokföring för valbarhet till nämndeman. Det bör i sammanhanget noteras att vi föreslår att treårsregeln vid kommunala val tas bort (se kapitel 10). Detta innebär att i princip alla utlänningar; eller äldre, som är folkbokförda inom en kommun respektive ett landsting har rösträtt och är valbara vid kommunala val. Eftersom nämndemän väljs av kommunfullmäktige eller bör samma valbarhetsvillkor gälla för nämndemän som för förtroendevalda enligt kommunallagen (1991:900). Enligt vår mening finns det inte tillräckliga skäl för att ställa krav på viss tids folkbokföring för nämndemän, om kravet tas bort för samtliga förtroendevalda inom kommunerna. En rimlig utgångspunkt är att de politiska partierna inte nominerar personer som har bristande kunskaper om det svenska rättssystemet, talar dålig svenska eller av andra skäl inte är lämpliga som nämndemän. 43 Enligt regeringen bör även frågor om hur en nämndemans lämplighet för sitt uppdrag skall prövas ingå i uppdraget (a.a. s. 33). Offentliga anställningar och uppdrag 357 En särskild fråga som slutligen bör beröras är om det finns anled- ning att begränsa behörigheten för vissa nämndemän, t.ex. beträffande handläggning av mål som rör rikets säkerhet. Kommunaldemokratiska kommittén44 föreslog att kravet på svenskt medborgarskap för nämndemän skulle avskaffas. Enligt kom- mittén skulle det dock föreskrivas att endast svenska medborgare fick delta i handläggningen av vissa typer av mål, i första hand sådana som rörde rikets säkerhet och/eller utgjorde militära mål. Diskri- mineringsutredningen45 ansåg däremot att kravet på svenskt medborgar- skap för nämndemän borde stå kvar. Bland annat hade utredningen invändningar mot att, på det sätt föreslagit, skapa två kategorier nämndemän, en med svenskt medborgarskap och behörighet att döma i alla sorters mål och en utan svenskt medborgarskap och med begränsad behörighet.