sou · GOB382d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Antag att takbeloppet för ett vetenskapsområde sätts till . Studie- stödet för en doktorand beräknas till . Taxameterbidraget består av per helårsstuderande och per helårsprestation Resursen för en fullt presterande forskar- studerande blir således + + = Summan möjliggör därmed maximalt 400 heltidsdoktorander som producerar 40 p vardera (/). Detta ger teoretiskt 100 doktorsexamina . Externa finansiärer av forskarstuderande debiteras i princip taxameter- bidrag med samma belopp som de internt finansierade. Det innebär också att taxameterbidrag från anslagen till vetenskapsområden endast kan utgå för forskarstuderande som uppbär studiestöd från anslag till vetenskapsområden. Systemet behöver inte innebära att forskarutbildning görs till en egen verksamhetsgren. Det skulle avsevärt komplicera en redan komp- licerad ekonomisk redovisning. Avräkning mot anslagen kan ske i form av återrapportering i form av uppgifter om helårsstuderande och – prestationer. För att stimulera benägenheten att ta examen föreslås en examens- premie till lärosätet om per doktorsexamen. Om kostnaderna för detta skall finansieras inom nuvarande resursram måste examens- målen, lägst-beloppen för studiestöd och taxameterbidragen sänkas i motsvarande mån. Målen för vissa vetenskapsområden är högre satta än vad takbelop- pen kan finansiera. En viss stimulans att nå målen ger examens- premien. Som nämnts tidigare är forskarskolor ett nytt och växande inslag i fors- karutbildningen. Det är ett annorlunda sätt att organisera utbildningen för att gynna förbättrad handledning, ge bättre kurser, öka samverkan mellan forskningsämnen och lärosäten samt öka möjligheterna till mångvetenskap och nätverksbyggande. Vi har en positiv syn på framväxten av forskarskolor. Någon sär- skild styrning av forskarskolor är emellertid inte nödvändig utöver den som följer av att statsmakterna i regleringsbrev kan ge universitet/- högskolor uppdrag om särskilda forskarskolor på sätt som före- slagits i en särskild utredning (se nedan). Forskarskolor är ett komplement och inte ett genomgående alterna- tiv till traditionell forskarutbildning. Egenvärdet av att arrangera fors- karskolor bör vara så stort att några särskilda anvisningar eller regle- ringar inte bör göras. Vi utgår vidare från att forskningsråd och stiftel- ser även kommer att finansiellt stödja forskarskolor. Vi anser inte att det behövs någon normerande defi- nition av begreppet forskarskola. Grovt sett kan man emellertid skilja på två typer av forskarskolor. Den ena avser samverkan om kurser och kursutbud inom något bestämt område eller ämne. Den andra avser en sammanhållen forskarutbild- ning inom forskarskolans ram. Tio forskarskolor av den senare typen, dvs. en sammanhållen fors- karutbildning under har föreslagits i en särskild utredning ledd av professor . I utredningen har föreslagits att regeringen skall ge uppdrag om forskarskolor formulerat i termer av ämnesområden, huvudansvarigt/samordnande lärosäte, medverkande lärosäten inkl former för samverkan med högskolor utan forskarutbild- ningsrättigheter samt förväntad doktorandvolym. Medlen för forskar- skolor anvisas under berörda lärosätens anslag för forskning.17 Vi menar att det är viktigt att forskarskolorna knyts till den reguljära forskarutbildningen och att berörda fakultetsnämnder således skall vara ansvariga för verksamheten och dess genomförande Vi föreslår därför att resursallokeringen sker i enlighet med vad som ovan föreslagits för forskarutbildningen. Tekniskt innebär detta ett höjt takbelopp. Medel för forskarskolorna måste säkerställas . Den lösare form av forskarskolor, som antytts ovan bör främst komma till stånd genom samverkan inom och mellan ämnen och veten- skapsområden. Möjligheterna till detta ökar genom att resursalloke- ringen till forskarutbildningen genom vårt förslag blir tydligare. 6.4Sammanfattning av bedömningar och förslag Forskarutbildningens volym har stigit kraftigt. Intentionerna är att den skall öka ytterligare. Antalet aktiva forskarstuderande är nu större än antalet gymnasister 1952. Det finns en gemensam trend i forskarutbildningens utveckling i europeiska länder och . Denna är flera nya och yngre forskare, internationella jämförelser och internationell konkurrens. En klar tendens är att utbildningsdelen i forskarutbildningen ökar och att kraven på volym och genomströmning likaså ökar. Forskar- utbildningen blir mera utbildning och mindre forskning. Statsmakternas styrning av forskarutbildningens omfattning och inriktning görs genom tilldelning av vetenskapsområden, exa- mensmål och öronmärkning av minimiresurser för studiefinansiering i forskarutbildningen. Forskarutbildningen är mycket differentierad och organisatoriskt spridd. Forskarutbildning bedrivs i minst 600 ämnen vid ca 1 000 institutioner. Formellt ansvarig för forskarutbildningen enligt högskoleförord- ningen är fakultetsnämnd. 17 Forskarutbildning – ett regeringsuppdrag HSV rapport 2000:4 R. De examensmål som anges av regeringen i regleringsbrev förut- sätter extern finansiering för att nås. Detta gäller särskilt de medi- cinska, naturvetenskapliga och tekniska vetenskapsområdena. Vi delar uppfattningen att den externa finansieringen innebär balansproblem. Å andra sidan är externfinansierad forskning och forskarutbildning ett accepterat och reguljärt inslag och kan också, när projekten är utsatta för fackmässig kvalitetsgranskning, utgöra en kvalitetsfaktor. Vi anser att bör, som , för berörda lärosäten besluta om examensmål för forskarutbildningen inom de olika vetenskapsområdena. Vi föreslår en separat medelstilldelning till forskarutbildningen. Resursallokeringen för forskarutbildningen bör göras i två delar. Den första delen innehåller en ram för studiestödet och den andra ersättning för utbildningskostnaderna. Studiestödet anges som som ett lägsta-belopp. Ersättningen för utbildningskostnaderna (taxameterbidraget) er- hålls, som för grundutbildningen efter fakturering, varvid en hel- årsdoktorand föreslås generera hälften och en helårsprestation hälf- ten av taxameterbidraget. Ersättning utgår upp till ett takbelopp. Externa finansiärer av forskarstuderande debiteras i princip taxa- meterbidrag med samma belopp som de internt finansierade. Det innebär också att taxameterbidrag från anslagen till vetenskapsom- råden endast kan utgå för forskarstuderande som uppbär studiestöd från anslag till vetenskapsområden. För att stimulera benägenheten att ta examen föreslås en exa- menspremie till lärosätet om per doktorsexamen. Om kostnaderna för detta skall finansieras inom nuvarande resursram måste examensmålen, lägst-beloppen för studiestöd och taxameter- bidragen sänkas i motsvarande mån. Vi anser att det är viktigt att de forskarskolor som före- slagits knyts till den reguljära forskarutbildningen och att berörda fakultetsnämnder således skall vara ansvariga för verksamheten och dess genomförande. Resursallokeringen bör ske över anslagen till lärosäten för forskning med precisering av uppdragen i reglerings- brev. Direktiven till utredningen innehåller följande uppgifter att överväga möjligheterna för införande av mål- och resultat- styrd resursfördelning för anslag till forskning och forskarutbild- ning, att utvärdera modeller som gör det möjligt dels för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskningen, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen, att analysera och överväga hur fördelningen av anslag för forsk- ning kan utformas. Bedömningen skall baseras på kvalitets- omdömen med anknytning till bl.a. lärosätets profilering. Utreda- ren skall lämna förslag om hur ett sådant system kan utformas samt för- och nackdelar med ett sådant system. Också för forskningen gäller direktivens uppgift att lämna förslag till åtgärder som statsmakterna bör kunna vidta om målen inte uppfylls. När det nuvarande resurstilldelningssystemet för den grundläggande högskoleutbildningen infördes gjordes inga motsvarande förändringar i resurstilldelningen till forskning och forskarutbildning. En motivering för detta var att tilldelningen av resurser för forskning redan skedde i former som vanligen innebär ett avsevärt mått av kvalitetskontroll. Konkurrensen om de resurser som är bundna i olika typer av tjänster, professurer, forskarassistenttjänster och doktorandtjänster, är hård och främjar därmed kvaliteten. Jag vill emellertid understryka vikten av att de system för aktivitetsanknuten budgetering och den kvalitetsprövning som utvecklats inom många fakulteter förfinas och förstärks kontinuer- ligt.1 Det nuvarande anslagssystemet för forskning och forskarutbildning vid universitet och högskolor innebär att statsmakterna anvisar medel under ett anslag till vart och ett av lärosätena med fördelning på fyra vetenskapsområden: Humaniora-samhällsvetenskap, Medicin, Natur- vetenskap och Teknik. Medel för lokalkostnader anvisas för varje läro- säte under en särskild anslagspost, gemensam för alla vetenskapsområ- den vid lärosätet. Lärosätena har möjligheter att omfördela högst av anvisade belopp mellan anslagsposterna. Till forskning vid små och medelstora högskolor anvisas medel utan fördelning på veten- skapsområden. Vissa lärosäten anvisas också forskningsmedel under rubriken övriga forskningsmedel, dvs. också här utan närmare för- delning mellan vetenskapsområden. I proposition 1999/2000:81,2 föreslås en indelning med avseende på de medel som fördelats via forskningsråden i endast tre områ- den: humaniora-samhällsvetenskap, medicin och naturvetenskap-tek- nik. Det övergripande organet – – ges i uppgift att omprioritera mellan områdena och att svara för kraftsamlingar på angelägna projekt. Det åligger även att ta initiativ till mång- eller tvärvetenskapliga satsningar över ämnesgränserna. Av svaren på vår enkät till universitet och högskolor framgår att den nuvarande indelningen i vetenskapsområden uppfattas som en rimlig struktur för statsmakternas övergripande anslagsbeslut. Flertalet lärosäten har inte utnyttjat möjligheten till omfördelningar mellan vetenskapsområdena. De omfördelningar som faktiskt har gjorts har varit av begränsad omfattning. Ett undantag är tekniska uni- versitet, som utnyttjar möjligheten att omfördela maximalt och för av anslagsposten teknik och av anslagsposten lokalkostna- der till den filosofiska forskningen och forskarutbildningen. Universitetens och högskolornas egna forskningsanslag, fakultets- anslagen, är på olika sätt i hög grad intecknade. Utrymmet för den lokala fördelningen är därmed, i varje fall på kort sikt, relativt be- gränsat. 1992/93:169: Proposition om högre utbildning för ökad kompetens och prop. 1992/93:1 s. 75. 1999/2000:81, Forskning för framtiden – en ny organisation för forskningsfinansiering. Statsmakterna anger vilka belopp som ska gå till studiefinansiering i forskarutbildningen och till lokalkostnader. Dessa öronmärkningar sva- rar för sammantaget av anslagen. Från anslagen ska vidare bekostas forskningens och forskarutbild- ningens del av lärosätenas kostnader för infrastruktur (bibliotek, admi- nistration etc.). En låg uppskattning av kostnaderna för infrastruktur är av fakultetsanslagen.3 Mer än hälften (40 + ) av anslagen går således åt till studie- finansiering och infrastruktur. Fram fattade statsmakterna beslut om inrättande profes- surer. Uppskattningsvis ca 2 000 av dagens professurer har inrättats av statsmakterna. Kostnaderna för en professur kan – lågt räknat – upp- skattas till en miljon kronor.4 De sammanlagda kostnaderna för de av regeringen inrättade professurerna uppgår således till ca eller av de samlade fakultetsanslagen. På nuvarande anslagsnivå är alltså rörligheten – och därmed möjligheten till omprio- riteringar och satsningar annat än på lång sikt – synnerligen begränsad. 7.1.2Former för statsmakternas styrning Formerna för statsmakternas styrning är beroende av rollfördelningen mellan den politiska nivån och myndigheterna. Den lagfästa principen om forskningens frihet sätter uppenbara gränser för det politiska beslutsfattandet. Högskolelagen föreskriver således att För forskningen skall som allmänna principer gälla att 1.forskningsproblem får fritt väljas, 2.forskningsmetoder får fritt utvecklas och 3.forskningsresultat får fritt publiceras.5 3Externa finansiärer har belastats med en förvaltningsavgift på . Från lärosätetnas sida har det hävdats att denna procentsats är för låg och inte täcker de faktiska kostnaderna. 4Lön+lönebikostnader, lokalkostnad och del i overheadkostnader. Skillnaderna mellan fakultetsområdena är betydande. 5SFS 1992:1434, 1 kap. 6 §. 7.1.3Forskningens omfattning och övergripande inriktning Statsmakternas beslut styr närmast definitionsmässigt omfattningen av forskningen genom att det i huvudsak är av regering och riksdag anvi- sade anslagsmedel som finansierar verksamheten vid universitet och högskolor. Det gäller lärosätenas egna anslag och det gäller i hög grad också de externa medel som svarar för en stor del av forskningen vid lärosätena. De kommer i betydande grad från andra statliga myndig- heter, forskningsråd, sektorsforskningsorgan m.fl. Medel för forskning och forskarutbildning anvisas skilt från medels- anvisningen till den grundläggande högskoleutbildningen. Forskning/- forskarutbildning resp grundläggande utbildning är skilda verksam- hetsgrenar. Statsmakterna svarar också för den övergripande fördelningen av anslag till vetenskapsområdena. Statsmakternas styrning är således en budgetstyrning, dvs. verksamheten styrs genom storleken av anslagsbeloppen. Det händer fortfarande att statsmakterna också beslutar i frågor, som enligt den principiella rollfördelningen är lärosätenas ansvar. De senaste budgetpropositionerna har t.ex. innehållit detaljerade anvis- ningar om centra m.m. Forskningen mäts normalt i termer av input – hur mycket pengar har satsats på forskning, hur många personår har ägnats forskning – och inte output – vad har blivit forskningens resultat. redovisas out- put som antal artiklar i vetenskapliga tidskrifter, antal citat, antal patent, antal forskarutbildningsexamina. Men uppgifter av detta slag ingår inte i den reguljära styrprocessen på nationell nivå. Enligt direktiven skall vi utvärdera modeller som dels gör det möjligt för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskning och forskarutbildning, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen. Begreppet profil tas i direktiven upp uteslutande för forskning/- forskarutbildning. Profileringens syfte är uppenbarligen att uppnå hög kvalitet genom att koncentrera resurser till vissa inomvetenskapligt intressanta områden, som dessutom skall svara mot olika samhälls- behov. Direktiven skapar först och främst ett behov av att diskutera vari en profilering kan bestå. Tanken att ett lärosäte skulle kunna profilera sin verksamhet uppkom i samband med tillkomsten av de nya universiteten. Dessa borde kon- centrera sin vetenskapliga verksamhet till några områden inom vilka de var eller skulle kunna bli framstående. Redan i den forskningspolitiska propositionen 1996 skriver regeringen när det gäller principen att alla universitet och högskolor skall förfoga över egna forskningsresurser: Det brukar ibland hävdas att forskningsresurserna måste koncentreras till ett fåtal högskolor för att kunna utnyttjas effektivt. Men erfarenheten visar att starka och kreativa forskningsmiljöer kan skapas också på mindre hög- skolor som koncentrerar sina insatser till ett mer begränsat antal områden.6 Koncentrationstemat finns även uttryckt i forskningspropositionen 1992. I den talas om det angelägna i att fakultetsnämnderna koncentre- rar och prioriterar den grundläggande forskningen med utgångspunkt i tydliga inomvetenskapliga kriterier.7 I budgetpropositionen 1998/99 finns i anslutning till diskussionen om inrättandet av nya universitet ett uttalande om att det är önskvärt att alla universitet inte utvecklas mot lärosäten som bedriver forskning och forskarutbildning inom samtliga vetenskapsområden. De högskolor som blir universitet bör i stället profilera och specialisera sin utbildning och forskning inom områden där de redan har verksamhet av hög kvalitet och mot områden där verksamhet av hög kvalitet kan utvecklas. Samhällets behov liksom forskarsamhällets identifiering av fruktbärande nya forskningsfält bör vara styrande.8 Det förefaller sannolikt att profildiskussionen vuxit fram ur en insikt om att de nya universiteten och högskolorna måste specialisera sig och profilera sig. Från detta har sedan en insikt vuxit fram att även de stora universiteten måste specialisera sig och profilera sig. 1996/97:5 Forskning och samhälle s. 43. 1992/93:170, Forskning för kunskap och framsteg. 8Prop 1998/99:1, Utbildning s. 105. Med hänvisning till propositionen Vissa forskningsfrågor (1998/99:94) uppdrog regeringen åt universitet och högskolor att redovisa sina forskningsstrategier. Därvid kom också naturligen profilfrågan att behandlas. HSV har sedan på regeringens uppdrag sammanställt och analyserat strategierna. HSV:s analys visar att det råder en betydande osäkerhet om vari profilering består, eller om man så vill, begreppet profilering har en mångtydig innebörd. Stora väl etablerade universitet tolkar begreppet på ett sätt, nya mindre universitet och högskolor på andra sätt. Flera profiler som framförts i strategidokumenten utgörs av breda områden, som täcker flera traditionella discipliner. Många profiler som lyfts fram är av mångvetenskaplig och tvärvetenskaplig karaktär. De är nästan uteslutande framskrivningar av den profil och kompetens som finns inom respektive lärosäte. Profiler på en tillräckligt generell nivå har en tendens att sprida sig. Därigenom förändras innebörd och precision. Ett exempel på detta är miljö, ett annat är IT. Profiler med en tillräckligt distinkt innebörd kan dessutom knappast täcka ett helt lärosätes verksamhet. Detta gäller även mindre lärosäten. Vem skapar profiler? Är det universitets- och fakultetsledningar eller växer profiler fram underifrån genom enskilda forskares och fors- kargruppers prioriteringar? Risken med en långtgående profileringsdiskussion synes bli att läro- sätena lyfter fram en eller ett par inriktningar, vilka anses politiskt gångbara just vid tillfället. Det går av strategidokumenten att utläsa hur just miljö och IT betonas av många. Blir profilering meningsfullt om nästan alla har samma? Men åtgärder vidtas också på andra nivåer för att tillgodose kraven på profilering. har i sin tidigare form beaktat profile- ringskrav. Den har t.ex. ibland givit anslag till forskare och forskar- grupper inom i förväg angivna områden. Anslagen har oftast fördelats efter ett vetenskapligt konkurrensförfarande. De har därmed befordrat såväl kvalitet som profilering i betydelsen av excellenssträvande. Organisationen har också i viss utsträckning befordrat flervetenskaplig verksamhet och samverkan mellan olika lärosäten. Ett i tiden närlig- gande exempel på en långsiktig profilskapande åtgärd på lärosätesnivå är socialvetenskapliga forskningsrådets åtgärd att infordra anbud från lärosätena inom området äldreforskning. Självklart befordrar denna verksamhet såväl kvalitet som profile- ring. Men det finns också nackdelar. Forskningen kan på detta sätt bli starkt styrd åtminstone vid val av forskningsinriktning. Det kan också förmodas att i första hand storskalig forskning befrämjas. Konkurren- sen mellan lärosätena kan därigenom snedvridas på så sätt att stora lärosäten får en fördel just till följd av sin storlek. Den nya forsknings- rådsorganisationen med sitt färre antal forskningstödjande organ kan tänkas förstärka denna koncentration. Vi förutsätter att den nya forskningsorganisationen inom sina eko- nomiska ramar fortsätter att utveckla profilskapande forskning med god kvalitet såsom i nära samverkan med lärosätena. I samman- hanget bör också betonas att flera tunga externa forskningsfinansiärer i viss utsträckning utvecklar motsvarande teknik. Som redovisningen ovan visar saknas tillräcklig grund för att kunna precisera innebörd eller innebörder i profilbegreppet, som skulle vinna allmän acceptans. Vi förutsätter att diskussionen går vidare t.ex. genom att nya forskningsstrategiska dokument infordras. Den första uppsätt- ning, som ingetts 1999/2000 får rimligen uppfattas som ett första led i ett längre samtal. Likväl vill vi för egen del sammanfatta läget i några punkter och också tillfoga några sådana. 1.En normerande definition av profiler är inte önskvärd . Be- greppet bör utvecklas och successivt förtydligas sannolikt som en mångfald av innebörder inom ramen för dialogen mellan statsmakter och lärosäten; jfr t.ex. dokumenten om forskningsstrategier. 2.Profilering bör ges olika innebörder för olika lärosäten med hänsyn till ålder och storlek. Profiler förekommer på en rad olika nivåer: nationell nivå, lärosätes-, fakultets-, och ämnesnivå. 3.Normalt måste vid varje lärosäte – även nya – finnas en basuppsätt- ning av ämnen med forskning/forskarutbildning av organisatoriskt traditionell typ. Ett alternativ kan vara en renodlad temaorganisation av den typ som finns vid . 4.Profiler är ett dynamiskt och föränderligt begrepp som kommer att variera och de är normalt knutna till enskilda forskare eller små grupper av sådana. Profiler kan knappast administreras fram, men väl stimuleras. Det måste förutsättas att det görs ompriorite- ringar på lärosätesnivå och att kvalitetsbevakning sker aktivt och noga. 5.Som en följd av behovet av forskningsanknytning av grundutbild- ningen bör det finnas ett samband mellan profiler inom forsk- ning/forskarutbildning och grundläggande utbildning. Som nämnts kan profiler uppfattas på olika sätt. Om en profil avser ett bredare område kan den beskrivas på följande sätt: En profil är ett område för forskning/forskarutbildning som är ett målsatt, mångårigt och inte sällan – flervetenskapligt program. Det karakteriseras av att det skall vara vetenskapligt relevant och intressant. Det skall ha relevans för internationella förhållanden, samhälleliga sektorer, näringsliv/industri eller kultur/konstnärlig verksamhet. Det syftar oftast till att uppnå hög vetenskaplig nivå. Det skall vara unikt eller speciellt för lärosätet eller utgöra ett väl definierat nätverk mellan flera – ej nödvändigtvis svenska – lärosäten. Det kopplas till forskarutbildning och bedöms också vara av lång- siktig relevans för grundutbildningen. Ett annat sätt är att uppfatta att en profil kan vara strukturell i sin organisation. vid är ett exempel på detta. 7.3.1Universitetens och högskolornas roll inom forskningen Vilka mål som ska ställas upp för forskningen vid universitet och hög- skolor hänger självfallet samman med vilken roll lärosätena ska spela inom det svenska forskningssystemet. Inte sällan förefaller universitetens och högskolornas egna resurser uppfattas som en basresurs. I det ligger då att de egentliga besluten om forskningens omfattning och inriktning ska fattas någon annan- stans, t.ex. inom forskningsråden, och basresursen stå till förfogande för andra aktörer i forskningssystemet. Vi anser att användningen av högskolans forskningsresurser inte får bli en bieffekt av beslut som fattas utanför högskolan. Senast avvisade den forskningspolitiska utredningen, Forskning 2000, en så passiv roll för universitet och hög- skolor. Vidare har beslutat om principen med full kostnad- stäckning, vilket innebär – om principen följs – att högskolans position stärks. Det förslag vi lagt att resursallokering för forskarutbildning skall ske separat från forskning får till följd att kostnaderna för forskar- utbildningen synliggörs Av de nuvarande anslagen till vetenskaps- områdena avser enligt vår beräkning högst eller i runda tal ca för forskning.9 Som visats tidigare är stora delar av anslagen till vetenskapsområdena dessutom långsiktigt bundna i tjäns- ter.