sou · GOB3114 · 2001-01-01 00:00:00 — Den särskilda utredaren bör i sitt arbete beakta de slutsatser som utredningen drar i detta avseende. Försöksverksamhet med primärvård bedrivs i tre försöksområden. Det är viktigt att de erfarenheter som gjorts under försöksverksamheten beaktas i utredningsarbetet. Utredaren skall redovisa sitt uppdrag till regeringen . Utredaren skall i sitt arbete beakta kommittéförordningen (1998:1474). Utredningen (S 1999:05) om lands- tingens och kommunernas möjligheter att samverka kring vård och omsorg Kommunernas socialchefer/ motsvarande Landstingens hälso- och sjukvårds- direktörer/motsvarande En utredning om landstingens och kommunernas möjligheter att samverka kring vård och omsorg tillkallades och har till uppgift att: Beskriva och analysera de problem som finns vid samverkan mellan landstingens hälso- och sjukvård och kommunernas vård och omsorg på områden där det finns behov och intresse av att samverka. Brister i samverkan på såväl politisk och administrativ ledningsnivå som problem i verksamheten skall beaktas. Utredaren skall lämna förslag till lösningar som förbättrar möjligheterna till samverkan mellan kommuner och landsting på dessa områden. Samverkan kring vård och omsorg inrymmer alla grupper och verksamhetsområden där båda huvudmännen har ett gemensamt eller näraliggande ansvar och är inte begränsat till vissa åldersgrupper. I direktiven lyfts särskilt fram samverkansproblem kring rehabilitering, hjälpmedel, hemsjukvård, läkarinsatser i den kommunala vården och omsorgen, insatser för barn och unga och insatser till missbrukare med psykiska problem. Jag har utsetts till särskild utredare och har till min hjälp ett sekretariat bestående av tre sekreterare. Till utredningen har också knutits ett antal sakkunniga och en expert. Enligt direktiven skall vi vara klara och tills dess skall vi alltså inhämta kunskaper, begrunda och analysera området och problemen kring samverkan och komma med förslag. Direktiven 1999:42 i sin helhet kan Ni ta del av via Rixlex på hemsida: . Vi vill med detta kortfattade brev berätta att vi finns, var Ni kan nå oss och be om Er hjälp att få ta del av exempel på samverkansaktiviteter kring det område vi har till uppgift att belysa. En del av vårt uppdrag handlar om att försöka beskriva hinder för och problem kring samverkan och där vi också skall lämna förslag som kan underlätta samverkansmöjligheterna. I vårt slutbetänkande skulle vi också vilja ge en bild av några positiva exempel på samverkansaktiviteter som pågår i landet. Vi är därför väldigt intresserade att få ta del av underlagsmaterial och projekt- rapporter som dels analyserar hinder och lokala problem i samverkan men framförallt rapporter från gemensamma samver- kansprojekt och ev annat material som ni bedömer kan ha anknytning till vår uppgift. Har Ni frågor med anledning av utredningens önskemål är Ni välkomna att kontakta oss. Om det är möjligt vore det bra om vi kunde få in Ert material till . Vi tackar på förhand för Er hjälp. Material kan Du skicka till: (S 1999:05) Landstingens kontaktpersoner i äldre- och psykiatrifrågor (S 1999:05) lagstiftningsärenden som berör frågan om överlåtelse av ansvar I 17 § andra stycket lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) finns bestämmelser som medger ett landsting och en kommun som ingår i att träffa avtal om att ansvar för en eller flera uppgifter enligt LSS överlåts från till kommunen eller vice versa. En motsvarighet till denna bestämmelse fanns redan i 12 § lagen (1985:568) om sär- skilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen; ersatt av LSS). I propositionen som föregick omsorgslagen (prop. 1984/85:176 med förslag till lag om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl.) konstaterades (s. 69) att vissa av de uppgifter som enligt förslaget till omsorgslag lades på lands- tingen är nära besläktade med kommunernas uppgifter enligt främst socialtjänstlagen (1980:620). Vidare konstaterades (s. 23) att utvecklingen gick mot att kommunerna får fler uppgifter inom omsorgsverksamheten men att kommunernas möjligheter och förutsättningar för att snabbt bygga upp en bra verksamhet för psykiskt utvecklingsstörda är dels begränsade, dels olika i skilda delar av landet. Enligt föredragande statsrådet var syftet med den föreslagna bestämmelsen, som möjliggjorde att ett landsting kunde avtala med en kommun i att – efter medgivande av re- geringen – ta över huvudmannaskapet för en eller flera särskilda omsorger, att underlätta en övergång av omsorgsverksamheten från landstingen till kommunerna. Detta – fortsatte statsrådet – skulle således komma att innebära en successiv överföring, som var att föredra framför en samtidig huvudmannaskapsändring över hela landet. I propositionen underströks också (s. 70) att planeringen av omsorgsverksamheten – oavsett huvudmannaskap – skulle vara en gemensam angelägenhet för och kommunerna. För- slaget godtogs av . Några särskilda resonemang beträffande förutsättningarna för eller effekterna av den föreslagna bestämmelsen fördes inte i propositionen. Lagrådet, som yttrade sig över förslaget till omsorgslag, lämnade förslaget utan erinran. Genom en ändring i lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. (SFS 1990:496, prop. 1989/90:132, 1989/90:SoU25, rskr 1989/90:315) utvidgades möjligheten att överlåta ansvar till att gälla även tillhandahållandet av omsorger vid de vårdhem som då var under avveckling. Vårdhem och special- sjukhus reglerades inte i omsorgslagen och utgjorde således inte en särskild omsorg enligt den lagen. Möjligheten att överlåta ansvar enligt 12 § omsorgslagen omfattade sålunda inte tillhandahållandet av omsorg vid ett vårdhem. I propositionen konstaterades (s. 24) att det – beroende på det sätt på vilket en huvudmannaskaps- förändring avses att genomföras – kan uppfattas som otillfreds- ställande att dela på ansvaret för de särskilda omsorgerna enligt omsorgslagen och vårdhemmen. Vidare konstaterades att utveck- lingsstörda som bodde på vårdhem hade rätt att begära särskilda omsorger enligt omsorgslagen; om en kommun var huvudman för en sådan verksamhet, medan hade kvar uppgiften att tillhandahålla omsorger vid vårdhem, kunde det uppkomma oklar- heter vad gällde ansvaret för omsorgsverksamheten. I propositionen till LSS (prop. 1992/93:159 s. 94) konstaterades att regeringen –1992 medgivit att ett antal kommuner fått ta över ansvaret för särskilda omsorger enligt omsorgslagen samt att det inom flera landsting pågick förberedel- ser för ett sådant ändrat huvudmannaskap. Vidare uttalades att det kunde vara en fördel om en och samma huvudman ansvarade för planering och verkställighet av samtliga insatser och att den huvud- mannen har tillgång till sådan kompetens som krävs för att bedöma och tillgodose alla slags behov av stöd och service. Mot bakgrund härav gavs kommuner och landsting även i 17 § andra stycket LSS en möjlighet att själva komma överens om annan uppgiftsfördel- ning än den som LSS som huvudregel anger. Regleringen byggde på det förslag till lagstiftning som lämnade i betänkandet Handikapp Välfärd Rättvisa (SOU 1991:46). Någon närmare analys av förutsättningarna för den angivna bestämmelsen gjordes inte heller i förarbetena till LSS. Lagrådet, som yttrade sig över lagförslaget, lämnade i denna del förslaget utan erinran. Bestämmelserna i 18 § tredje stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) som ger möjlighet för ett landsting att till en kommun inom överlåta ansvaret för hemsjukvård – med undan- tag för läkarinsatser – infördes i samband med Ädelreformen. I propositionen (prop. 1990/91:14 Ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m.) till reformen uttalade föredragande statsrådet att övervägande skäl talade för att landstingen även framöver skulle vara ansvariga för hemsjukvården men att huvud- männen lokalt kunde göra den bedömningen att enskildas behov av god service och vård i hemmen bäst tillgodoses genom att ansvaret för hemsjukvården och samordnas under en huvud- man. Med denna motivering föreslogs att kommuner och landsting skulle kunna komma överens om att till kommunen föra över an- svaret för den del av primärvården som utför hälso- och sjukvård i enskildas hem i det vanliga bostadsbeståndet. Vid sidan härav fick – som framgått ovan – kommunerna befogenhet att även i andra fall än då någon överenskommelse träffats med svara för hemsjukvårdsinsatser i ordinärt boende. Det betonades dock att skyldigheten att ansvara för hemsjukvården i det senare fallet odelat skulle ligga kvar på . Vidare finns i 3 § lagen (1998:1656) om patientnämnds- verksamhet en bestämmelse som medger att en kommun får över- låta uppgifter enligt den lagen till , om kommunen och har kommit överens om detta. Bestämmelsen motsvarar en regel i lagstiftningen om förtroendenämndsverksamhet, som föregick nuvarande lagstiftning på området. Inte heller i förarbetena till lagstiftningen om patientnämnds- verksamhet eller dess tidigare motsvarighet rörande förtroende- nämndsverksamhet görs någon ingående analys av förutsätt- ningarna för en reglering om möjligheten att överlåta ansvar. I propositionen till lagstiftningen om förtroendenämndsverksamhet (prop. 1991/92:148) görs dock vissa kommunalrättsliga över- väganden med anledningen av den föreslagna bestämmelsen.