sou · GOB3105d1 · 2001-01-01 00:00:00 — skedde av medlingarna vid målsägandebrott, medan brott under allmänt åtal svarade för . Åklagaren meddelade åtalseftergift i av de medlade ärenden som låg under allmänt åtal. Det vanligaste brott där medling skedde var misshandel (), skadegörelse () och stöld (). av gärningsmännen var , som är straffmyndighetsåldern. var i åldersgruppen 15–och 18–. Således var av gärningsmännen och av dessa var . Åklagarna överlämnar allt fler fall som gäller äldre gärningsmän. Polisen är mer benägen att överlämna ärenden med ungdomar. av medlingarna avslutas med att parterna träffar ett avtal. De flesta avtal som träffas vid medlingsmötena gäller ersättning till brottsoffret (). av avtalen avser arbete och annat, t.ex. en ursäkt. I av fallen träffas inget avtal eftersom brottsoffret inte kräver något utan anser att mötet är tillräckligt. Domstolen kan fastställa parternas avtal om ersättning till målsäganden om det är skäligt. De flesta avtal () uppfylls av gärningsmannen. Man har också gjort en pilotstudie om kostnader som visade att medling är kostnadsbesparande (10 miljoner kan sparas om 3 500 fall går till medling). Det har också skett forskning om parternas upplevelser av medling jämfört med rättsprocessen. Medling vid brott i har inspirerats mycket av tankar om konflikt som egendom (se avsnitt 2.2). Medling startade som ett pilotprojekt i kommunen Lier . Den främsta anledningen var att man ville hitta alternativ till fängelsestraff för ungdomar. Andra syften vara att man ville förebygga brott samt hitta en snabb och effektiv reaktion för förstagångsbrottslingar. Projektet pågick och resultaten var positiva. Under resten av 1980-talet etablerades flera medlingsverksamheter och fanns medling på 85 orter. antogs en lag om medling i konfliktråd. Lagen trädde stegvis i kraft till att gälla i hela landet. Riksåklagaren utfärdade riktlinjer för åklagarna att hänvisa fall till medling. De främsta syftena med medling i är att utvidga och stärka medborgarnas inflytande genom att medlingen sker lokalt med en aktiv medverkan av parterna och lokalsamhället samt att undvika hårda straff för ungdomar och verka brottsförebyggande. Konfliktråden medlar i både brottmål och i civilrättsliga tvister. I detta sammanhang behandlas endast medling vid brott. Lagen om medling i konfliktråd anger att alla norska kommuner skall ha ett konfliktråd. Det är möjligt för flera kommuner att ha ett gemensamt konfliktråd. Konfliktrådens uppgift är att medla i konflikter som uppstår på grund av att en eller flera personer har tillfogat annan skada, förlust eller annan kränkning. För att medling skall ske krävs båda parters samtycke. Det krävs också att parterna i huvudsak är eniga om de faktiska omständigheterna som konflikten gäller. I förordningen till lagen sägs att medling skall vara ett alternativ till en vanlig rättslig behandling. Det är åklagaren som avgör om ett fall är lämpligt för medling. Åklagaren fattar beslut om att överlämna ärendet till medling efter det att förundersökningen är avslutad. Medlingen sker således efter polisutredningen men innan ärendet har rättsligt avgjorts. På så sätt kan ett straff undvikas genom att parterna får tillfälle att själva lösa konflikten. Om medlingen lyckas och det avtal som har träffats mellan parterna uppfylls skrivs ärendet av hos åklagaren. Den unge registreras inte heller i kriminalregistret. Om medlingen misslyckas går ärendet tillbaka till åklagaren och den rättsliga processen fortsätter. Medlarna har tystnadsplikt och har ingen skyldighet att rapportera till åklagaren vad som har framkommit vid själva medlingen. Medlarna är lekmän och utnämns . De skall vara och i princip ostraffade. De arvoderas per ärende och . Medlarna tillsätts efter intervjuer och erbjuds en tredagarskurs med både teori och praktik. De skall i princip hantera alla typer av fall. Det är polisen som skall inhämta parternas samtycke till medling, men det är inte ovanligt att konfliktråden får göra detta. Båda parter har rätt att ta med stödpersoner till medlingsmötet. Barn är inte straffmyndiga och i dessa fall måste vårdnadshavarna vara med. Föräldrar till ungdomar har rätt men inte skyldighet att närvara. För att avtalet skall bli giltigt måste dock föräldrarna skriva under. finns 40 konfliktråd vars verksamhet täcker hela landet. Sammanlagt finns 700 medlare. Konfliktråden är fristående organisa- tioner som finansieras av statliga medel. Årsbudgeten för den norska medlingsverksamheten var för 27 miljoner NOK. Konflikt- råden är i administrativt hänseende knutna till kommunerna. råden består av anställda samordnare och kanslister samt frivilliga medlare. Medlingen är frivillig för parterna. De får inte företrädas av ombud. Parterna kan avbryta medlingen när som helst under medlingsför- farandet. Gäller ärendet ett våldsbrott hålls alltid förmöten med parterna en och en. Vid medlingsmötet får båda parter tillfälle att berätta om händelsen och försöka komma fram till en överenskommel- se. Avtalen kan innehålla att gärningsmannen skall utge ersättning till eller utföra arbete åt brottsoffret. Det kan också innehålla mer symboliska former av gottgörelse. För att ett avtal skall vara giltigt skall det upprättas skriftligt samt undertecknas av parterna, medlaren och, i förekommande fall, av vårdnadshavare. Medlaren kan vägra att acceptera ett avtal som framstår som oskäligt. Indirekt medling används i undantagsfall om parterna t.ex. på grund av långa avstånd inte kan träffas personligen eller om parterna inte vill träffas ansikte mot ansikte. Efter ett lyckat medlingsmöte avslutas fallet hos konfliktrådet och avtalet skickas till åklagaren. Åklagaren, som ärendet varit hos konfliktrådet haft detta öppet, skriver av ärendet. är medlingen ett alternativ till ett bötesstraff. Har medlingen inte lyckats, informeras åklagaren om varför medlingen misslyckades. I dessa fall fortsätter den sedvanliga rättsprocessen. Av de totalt 6 433 fall som kom till konfliktråden avsåg 3 039 ärenden brott. Den största gruppen gärningsmän var pojkar mellan . 1 884 fall avsåg gärningsmän , vilket är den näst största åldersgruppen. De vanligaste brotten var snatteri, skadegörelse och stöld. Antalet våldsbrott som blir föremål för medling har ökat . Den genomsnittliga tiden för ett ärende hos konfliktrådet är . Normalt arbetar en medlare per ärende. Själva medlingsmötet tar normalt 1–. Den norska medlingsverksamheten med konfliktråd har utvärderats av bland andra och (Konfliktrådene, Institutt for kriminologi, Universitet i , 1996). I rapporten konstateras att av de medlade ärendena utgörs av tillgreppsbrott och skadegörelse. Utvärderingen visar också att av de gärnings- män som genomgår medling är , dvs. Av de avtal som ingicks gällde ersättning, arbete och utgjordes av s.k. försoningsavtal. En annan utvärdering av de norska konfliktråden har genomförts av . Denna utvärdering visade bland annat att av brottsoffren och av gärningsmännen upplevde att de fick förståelse för sin situation från motparten och medlaren. träffades i av de medlade ärendena och av parterna var nöjda med de avtal som hade ingåtts. Av gärningsmännen uppgav att den främsta anledningen till att de ville medverka vid medling var att de ville undvika att hamna i kriminalregistret. Den genomsnittliga kostnaden för ett ärende hos konfliktråden kan beräknas till cirka 4 . Medling mellan brottsoffer och gärningsmän vid ungdomsbrott startade på flera platser i . Verksamheten har emellertid inte spritts i någon större omfattning. En orsak till detta kan vara att det saknas en klar rättslig reglering för medling i dessa fall. Det finns en bestämmelse som kan tolkas som att domstolen kan besluta om att ett ärende skall överföras till medling. Emellertid är det åklagarna som hänvisar flest fall till medling vid de flesta verksamheterna. Det pågår ett arbete med lagstiftningen avseende unga lagöverträdare. Enligt ett förslag kommer medling att få en mer framträdande roll och skall beaktas i betydligt större utsträckning. Medling mellan brottsoffer och vuxna gärningsmän, som startade , har vuxit snabbare och för dessa fall finns det mer detaljerad lagstiftning. var det totalt 43 olika program som arbetade med medling vid brott. Flertalet (35) avsåg vuxna lagöverträdare. Det finns fyra huvudtyper av medling vid brott med olika inriktning i . I det följande behandlas dock endast medling vid ungdoms- brott. Denna typ av medling är mer inriktad på gärningsmannen än på brottsoffret. Medlaren är alltid en tjänsteman, vanligen en socialarbeta- re. För att ett ärende skall vara aktuellt för medling måste den unge gärningsmannen ha vitsordat de faktiska omständigheterna kring brottet. Som tidigare nämnts är det vanligen åklagaren som hänvisar fallet till medling. Medlaren kontaktar brottsoffer och gärningsman på telefon eller genom brev. Det är frivilligt för parterna att medverka. Vanligen träffar medlaren brottsoffret och gärningsmannen i deras hem och går igenom med var och en vad som har hänt. Föräldrarna till gärningsmannen brukar närvara av både rättsliga och pedagogiska skäl. Själva medlingen är vanligen indirekt på så sätt att medlaren vidare- befordrar till brottsoffret vad gärningsmannen har sagt och vice versa. På så sätt söker man komma fram till ett avtal om kompensation för brottsoffret. Avtalet kan innebära t.ex. att gärningsmannen skall betala ersättning, reparera den uppkomna skadan, utföra något annat arbete eller be om ursäkt. Om det är möjligt skall ersättningen utges vid ett direkt möte mellan brottsoffret och gärningsmannen. Vid detta möte finns det även tillfälle att prata om händelsen. Åklagaren underrättas om utfallet av medlingen genom en rapport. Har medlingen lyckats skrivs vanligen ärendet av. Medlaren underrättas om åklagarens beslut och underrättar i sin tur parterna. hänvisades 461 ärenden till medling. I 313 ärenden () inleddes medlingsförfarandet och avtal träffades i av dessa. De vanligaste förekommande ärendena avsåg egendomsbrott () och misshandel (). Bland egendomsbrotten var skadegörelse av olika slag vanligt förekommande. De flesta gärnings- män som deltog i medling var pojkar och förstagångsbrottslingar 14–. Även brottsoffren var i de flesta fall män och mer än hälften av dem var underåriga. Den genomsnittliga tiden för ett medlingsförfarande var . Medlingsverksamheten i startade och har utvecklats utan lagstiftning eller central reglering. Verksamheten med medling vid brott består av flera olika program (46 verksamheter ) och omfattar både unga och vuxna gärningsmän. Medlings- verksamheten har till stor del utvecklats inom den engelska brottsofferrörelsen. Enligt en uppskattning är medling tillgänglig för av befolkningen. Det kan också nämnas att det finns flera projekt med familjegruppskonferenser för ungdomar i . Det saknas särskild lagstiftning som reglerar medling vid brott. Detta har gjort att medlingen inte har vuxit särskilt snabbt, men det har även medfört att medlingen har kunnat utvecklas på flera olika sätt. Avsaknaden av lagstiftning har gjort att medling kan ske när som helst i rättsprocessen för både unga och vuxna lagöverträdare och vid alla typer av brott. Det är mycket vanligt att medlingen sker indirekt, dvs. brottsoffret och gärningsmannen träffas inte personligen utan medlaren förmedlar deras synpunkter. respektive 1999 har ny lagstiftning trätt i kraft beträffande unga lagöverträdare, The Crime and Disorder Act och The Youth and Criminal Evidence Act. Den nya lagstiftningen bör kunna främja utvecklingen av medling vid ungdomsbrott och andra former av reparativ rättvisa. I The Crime and Disorder Act har kompensationen till brottsoffret fått en central position. Domstolen har möjlighet att döma unga lagöverträdare till att kompensera offret genom arbete direkt för denne eller som en form av samhällstjänst. inte uttryckligen till medling, men de riktlinjer som utfärdats för dess tillämpning tar upp medling som ett sätt att få brottsoffrets åsikter ordentligt belysta och få gärningsmannen att stå till svars för konsekvenserna av sitt brott. Det finns en nationell organisation, Mediation UK, som har gett ut vissa riktlinjer för hur medling vid brott bör bedrivas. Organisationen verkar på olika sätt för att nya medlingsprojekt skall starta och ackrediterar även pågående verksamheter. Även kurser för medlare anordnas. Det förekommer både professionella medlare och lekmannamedlare. Det är vanligt att medlingsverksamheterna har en anställd samordnare och ett antal utbildade lekmannamedlare. Syftet med medling vid brott är att få till stånd en kommunikation mellan brottsoffer och gärningsman. Medlingen skall vara frivillig för båda parter och de har rätt att när som helst avbryta förfarandet. Vidare är vad som förekommer under medlingen konfidentiellt. När ett ärende har hänvisats till medling inhämtas information om fallet från den instans som lämnat över ärendet. En eller ett par medlare kontaktar parterna; det varierar vilken av parterna som kontaktas först. Ett direkt möte ordnas endast om medlarna är övertygade om att det är helt riskfritt för båda parter. Sker ett möte äger detta vanligen rum på en neutral plats och parterna får ta med sig föräldrar eller andra stödpersoner. Mötet brukar avslutas med att parterna skriver under ett avtal. De flesta medlingsverksamheter brukar följa upp medlingen med besök. hänvisades uppskattningsvis 5 300 ärenden med unga lagöverträdare till medling. Motsvarande siffra för vuxna var 2 500. Vanliga brott var misshandel, tillgreppsbrott och skadegörelse. Alla brott kan komma i fråga och medling förekommer även vid mycket grova brott. Sexualbrott är dock uteslutna vid vissa verksamheter. Mellan av de hänvisade fallen ledde till någon form av medling. Det är svårt att sammanfatta medlingssituationen i . Det finns olika typer av medling och dessa har inte samma betydelse i den rättsliga processen. Dessutom är medling i ofta inriktad på vuxna lagöverträdare. Medling vid brott startade i och har vuxit fram som en alternativ reaktion på brott. fanns cirka 150 brottsofferprogram i och vid av dessa finns det medlingsverksamhet som genomför 20 000 medlingar. Verksamheten sköts av organisationen , på engelska kallad , som samordnar all brottsofferverksamhet i . Det finns viss lagstiftning och andra föreskrifter som reglerar medling vid brott. Ett exempel är att åklagaren enligt straffprocessuell lagstiftning kan hänvisa fall till medling innan han fattar beslut i åtalsfrågan. Förutsättningarna för detta är att medling kan medföra att brottsoffret får kompensation för sina skador, att de negativa effekterna av brottet upphör och att gärningsmannens rehabilitering underlättas. Denna form av medling är frivillig och kostnadsfri för parterna. Medlingen genomförs i de flesta fall () av lekmän. Medlarna får inte arbeta med juridik och de skall vara ostraffade. De har tystnadsplikt och genomgår utbildning, vanligen i INAVEM:s regi. Medlingsförfarandet går vanligen till på följande sätt. Sedan ett fall hänvisats till medling kontaktas parterna på telefon, per brev eller vid hembesök. Som regel hålls förmöten med båda parter. Vid dessa diskuteras på vilket sätt brottsoffret skall kompenseras. Vid själva medlingsmötet är det vanligen två medlare närvarande som hjälper parterna att nå en överenskommelse. Avtalet formaliseras och parterna informeras om dess rättsliga konsekvenser. Medlarna kontrollerar att avtalet följs och rapporterar sedan resultatet till åklagaren. Medling vid brott (Täter-Ofper-Ausgleich) började diskuteras i . Anledning var bland annat att man sökte alternativ till de sedvanliga straffen och att man ville stärka brottsoffrens ställning. Den första medlingsverksamheten startade och följdes av flera olika pilotprojekt för både ungdomsbrottslingar och vuxna lagöverträdare. Projekten utföll positivt och ytterligare medlingsverk- samhet, organiserad på skilda sätt, utvecklades framför allt för unga lagöverträdare. ändrades lagstiftningen för unga lagöverträdare på så sätt att den unges vilja att göra rätt för sig kom att utgöra en grund för åtalsunderlåtelse. infördes i den tyska strafflagen ett särskilt avsnitt om medling mellan brottsoffer och gärningsman. Det finns bland annat möjlighet att göra straffet villkorligt (upp till fängelse ) om medling har skett. Det finns också en möjlighet att beakta medling som en förmildrande omständighet vid påföljdsbestämningen. även bestämmelser om medling i den tyska straffprocesslagen. Åklagaren och även domstolen har möjlighet att hänvisa fall till medling. Även lagstiftningen om unga lagöverträdare innehåller regler som har betydelse för medling. Bland annat utgör medling en särskild grund för åtalsunderlåtelse och både åklagare och domstol skall överväga andra alternativ än åtal och dom. Det är dock inte obligatoriskt för åklagaren att överlämna fall till medling utan endast en möjlighet. hänvisades uppskattningsvis 13 600 fall till medling. De flesta fallen gäller unga lagöverträdare. Antalet hänvisade fall har ökat . De flesta verksamheter som sysslar med medling hanterar även gärningsmannainriktade åtgärder. Detta har mött kritik och antalet verksamheter som enbart sysslar med medling ökar. Det stora flertalet fall hänvisas till medling av åklagaren () och det sker vanligen på förundersökningsstadiet. Ärendena avsåg till övervägande del misshandel och andra våldsbrott. Andra vanliga brott var skadegörelse, stöld och bedrägeri. För unga lagöverträdare sker medlingen direkt vid ett personligt möte i av ärendena. I övrigt sker medlingen indirekt. Vid medlingsmötena är anhöriga eller andra närstående närvarande i cirka hälften av fallen. av brottsoffren hade personligen drabbats av brottet och vad juridiska personer. Motiven för brottsoffren att delta i medling var mycket varierande. Gärningsmännen deltog främst för att förbättra sina möjligheter i den rättsliga processen att få åtalsunderlåtelse eller ett mildare straff. Andra skäl för gärnings- männen att delta var att de ville lösa konflikten, att de ville be om ursäkt samt att de skämdes över sitt brott och hur de hade behandlat brottsoffret. De avtal som träffas vid medlingen kan innebära t.ex. att den unge betalar ersättning till eller utför arbete åt brottsoffret eller att han ber offret om ursäkt. Om medlingen lyckades ledde detta i stor utsträckning till att ärendet skrevs av (). Medling vid brott aktualiserades i i samband med diskussio- ner kring en ny lagstiftning för unga lagöverträdare. Diskussionerna ledde till att man startade medling för ungdomar i fyra pilotprojekt . Tanken var att hitta ytterligare alternativa åtgärder för unga brottslingar. Ursprungligen tänkte man inte särskilt mycket på brottsoffren, men deras rättigheter och behov har kommit att beaktas allt mer i lagstiftningen. Medlingen hanterades då som av (= Ausser- gerichtlicher Tatausgleich) som är en gren av frivårdsverksamheten. består av tolv medlingsbyråer som är lokaliserade över landet. Finansieringen sker genom . Man räknar med en kostnad om cirka 8 000 ATS per medling (). Den nya lagstiftningen för unga lagöverträdare trädde i kraft . Det finns även lagstiftning om medling för vuxna som () har trätt i kraft. Åklagarna kan själva välja vilka ärenden som skall lämnas till medling. Brottets straffskala innebär dock en viss begränsning, högst för ungdomar och för vuxna. Ett brott som har inneburit att brottsoffret har avlidit får inte avskiljas för medling. När det gäller ungdomsbrottslingar har åklagarna stora möjligheter att lägga ned (avskriva) ett ärende utan att det vidtas någon åtgärd beträffande den unge. Detta gäller framför allt ungdomar som tidigare är ostraffade. Vidare kan åklagaren begära att en domare skall varna den unge. Åklagaren har också möjlighet att hänvisa ärendet till , dvs. Slutligen kan åklagaren meddela en slags villkorad åtalsunderlåtelse. Övriga av ungdomsmålen avgörs i domstol. Även domstolen har möjlighet att lämna över fall till medling. får huvuddelen () av medlingsfallen från åklagarna. Resterande kommer från domstolarna. I medlar endast anställda medlare inom . Vanligen är de socialarbetare. De får en internutbildning som består av praktik tillsammans med en erfaren medlare och en teoretisk kurs . Det anordnas även fortbildning. Själva medlingsförfarandet går vanligen till så att, efter att fallet har hänvisats till , medlaren kontaktar gärningsmannen och kallar honom till ett personligt möte på byrån. Även brottsoffret bjuds in till ett enskilt möte med medlaren. Om parterna inte hörsammar kallelsen kallas de ytterligare en gång och om detta inte ger resultat skickas ärendet tillbaka till åklagaren. Så sker även om medlingsförfarandet avbryts av något annat skäl. Vid behov håller man flera förmöten. Om parterna samtycker hålls därefter ett medlingsmöte med båda parter närvarande. Underårigas föräldrar underrättas och brukar vara med i början och slutet av mötet. När själva brottet diskuteras brukar dock föräldrarna vänta utanför. Vid mötet redovisar medlaren vad som kommit fram under förmötena och parterna diskuterar händelsen. Om ett avtal om gottgörelse träffas upprättas det skriftligen. Själva mötet kan dock vara lika viktigt som uppgörelsen. Uppgörelsen behöver inte innebära att gärningsmannen skall betala något till brottsoffret, det kan även innehålla annat. Man upprättar dock alltid ett skriftligt avtal även om uppgörelsen består enbart av en ursäkt från gärningsmannen. Innehåller uppgörelsen en avbetalningsplan följer upp att den fullgörs. kan även administrera avbetalningar. Det förekommer indirekt medling, dvs. medling utan att brottsoffret medverkar. Målet är då att undvika en rättsprocess. I dessa fall skall gärningsmannen ändå göra något för offret. Det är endast i ett fåtal fall som indirekt medling sker. När det gäller ungdomar vill brottsoffren inte medverka i av fallen. I ärenden som avser vuxna är andelen offer som inte vill medverka något högre, cirka 20–. När ärendet har avslutats hos , skickas det oavsett resultat tillbaka till åklagaren eller domstolen med en rapport. Den skriftliga uppgörelsen bifogas. Om medlingen har lyckats läggs fallet ned. Vid ett misslyckande blir det vanligen rättegång. Åklagaren kan dock även i dessa fall lägga ned fallet. Medlaren skriver ibland i sin rapport att han anser att rättegång bör äga rum. Samarbetet med åklagarna har blivit allt bättre. Ungefär hälften av åklagarna är positiva till medling. Vid en lyckad medling registeras inte den unge i kriminalregistret. Den unge registreras dock inom åklagarmyndigheten. Gärningsmannen har vanligen erkänt i de fall som skickas till medling. Skuldfrågan skall i vart fall vara klarlagd. Det förekommer inte medling för ungdomar , dvs. hänvisades 7 493 fall till medling. Av dessa var 2 678 ungdomsmål. Man medlar i alla typer av mål. Även vid brott där ett direkt brottsoffer saknas sker medling. Man medlar inte vid bagatell- artade brott som t.ex. snatterier. Det skiftar dock vilka typer av ärenden som åklagarna skickar till medling. Det varierar också mycket i vilken omfattning åklagarna skickar över fall för medling. Det finns åklagare som i princip aldrig skickar över några ärenden. Det anses lämpligt med medling vid egendomsbrott eller andra brott som kan lösas genom att gärningsmannen betalar ersättning till brottsoffret. Andra brott, t.ex. inom familjen eller mellan grannar, kan också vara lämpliga att försöka lösa genom medling. Det blir då även fråga om att försöka komma till rätta med de bakomliggande konflikterna. De flesta ärenden som skickas till medling är våldsbrott () och resterade är egendomsbrott. När det gäller egendomsbrott finns det andra sätt att lösa dessa, t.ex. kan gärningsmannen ersätta brottsoffret utan före- gående medling och ärendet avskrivas. Vid trafikbrott sker inte medling. av de genomförda medlingarna för ungdomar ledde till ett avtal. Endast en procent av ungdomarna kom inte till mötena. Hos åklagarna avskrevs av de ärenden som rapporterades tillbaka efter medling.