sou · GOB3120 · 2001-01-01 00:00:00 — Samtliga tre komponenter är uppdelade i två bidragsgrundande klasser var. Med hjälp av dessa komponenter och klasser bildas åtta olika kombinationer. För varje sådan kombination utgår en viss Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet fastställd total ersättning per invånare. Ersättningen varierar från 150–. De kommuner som ligger över maximinivån i någon av komponenterna får inte bidrag. Tätortsgraden och belop- pen i modellen är konstanter som inte uppdateras mellan åren. De framräknade standardkostnaderna räknas upp till bidragsårets kost- nadsnivå med hjälp av nettoprisindex. I följande diagram visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag för administration. Kommunernas fördelning på tillägg respektive avdrag för administration m.m. Tillägg (+) avdrag (-), kr per inv Modellen omfördelar totalt . Totalt är det 46 kommuner som får tillägg i modellen och 243 som får avdrag. Det högsta tillägget i modellen är per invånare. Detta belopp utgår till 20 kommuner. Avdraget är ett enhetligt be- lopp på per invånare, vilket också utgör den genom- snittliga standardkostnaden. Kostnadsutjämning sker även för skillnader i uppvärmnings- kostnader mellan olika delar av landet. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Standardkostnaden beräknas utifrån ett energiindex som speglar skillnaden i uppvärmningskostnader i kommunalägda fastigheter. Indextalen varierar från 0,9 i kommunerna längs syd- och väst- kusten till 1,45 i . I beräkningen används en genomsnittlig uppvärmningskostnad för kommunala lokaler på per kvadratmeter och en genomsnittlig lokalyta per invånare. Vid beräkningen multipliceras skillnaden mellan kommunens indextal och 1,00 med den genomsnittliga uppvärmningskostnaden och med den genomsnittliga lokalytan per invånare. På detta sätt får man fram en beräknad standardkostnad för kommunen. Varken energiindexet, den genomsnittliga uppvärmningskostnaden eller den genomsnittliga lokalytan uppdateras. En årlig omräkning av tilläggen och avdragen görs dock med hänsyn till förändringen av nettoprisindex. I diagrammet nedan visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag för uppvärmning för uppvärmning. Kommunernas fördelning på tillägg/avdrag för upp- värmning Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Totalt omfördelar modellen . Det är 181 kom- muner som får tillägg och 108 som får avdrag. Det är dock så mycket som 91 kommuner som endast erhåller ett tillägg på två Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet kronor per invånare. Det högsta tillägget, per invånare, går till kommun. Den genomsnittliga standardkostnaden i modellen är minus per invånare. Kostnadsutjämningen för landsting sker i fyra delmodeller som omfattar utjämning för hälso- och sjukvård, högskoleutbildning, kallortstillägg och kollektivtrafik. var landstingens genomsnittliga strukturkostnad per invånare. Tio landsting fick bidrag från kostnads- utjämningssystemet. Övriga elva landsting betalade en avgift. Den högsta avgiften, per invånare, betalades av och det högsta bidraget fick (per inv.). står utanför landsting och ingår därför både i kommunernas och i landstingens utjämningssystem. I tabellen nedan visas hur mycket pengar som omfördelas i de olika delmodellerna. På samma sätt som med kostnadsutjämningen för kommuner, tar över- och underskotten i delmodellerna i stor utsträckning ut varandra. Det innebär att den totala omfördel- ningen blir mindre än summan av omfördelningen i de enskilda del- modellerna. Omfördelningen i kostnadsutjämningen 2000 Total (netto-)omfördelning Under rubrikerna nedan görs motsvarande redovisning av del- modellerna i landstingens kostnadsutjämning som gjordes för kommunerna i tidigare avsnitt. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Den nuvarande hälso- och sjukvårdsmodellen infördes . Det är den mest komplicerade av alla delmodeller i kostnadsutjämnings- systemet. I modellen beräknas standardkostnader dels för den del av be- folkningen som kostar mest, s.k. vårdtunga grupper, och dels för den övriga befolkningen. Beräkningarna för de vårdtunga grup- perna beaktar genomsnittskostnader för åtta olika diagnoser upp- delat efter variablerna kön och ålder. Beräkningarna för den övriga befolkningen beaktar förutom kön och ålder även civilstånd, syssel- sättningsstatus, inkomst och boendeform. Till dessa uträkningar läggs sedan beräknade merkostnader på grund av gles bebyg- gelsestruktur och ett särskilt tillägg för landsting med färre än 200 000 invånare. Indelningen i vårdtunga grupper bygger på ett arbete av ut- redningen HSU 2000. Åtta sådana grupper har identifierats. Dessa grupper omfattar av befolkningen och står för av de totala vårdkostnaderna. Avgränsningen av personer som tillhör de tunga vårdgrupperna baseras på registeruppgifter om vårdtillfällen i slutenvård . Vid sidan av matrismodellen för vårdtunga grupper görs särskilda beräkningar för HIV- patienter, eftersom dessa inte antalsmässigt kan beräknas utifrån . Kostnadsunderlaget för både de vårdtunga grupperna och de av befolkningen som inte tillhör någon vårdtung grupp baseras på faktiska kostnader på individnivå från och uppdateras inte. Däremot uppdateras antalet personer i de olika grupperna; antalet personer i vårdtunga grupper bygger på medelvärden som aktualiseras löpande, medan uppgifterna om antalet personer i den övriga befolkningen upp- dateras . Beräkningen av kostnader för vårdtunga grupper och övrig befolkning görs i två olika delmodeller med hjälp av matrisräkning. Den genomsnittliga vårdkostnaden för varje delgrupp med av- seende på ålder, kön etc. anges i en matris och antalet personer i grupperna ställs upp i 21 andra matriser – en för varje landsting. Därefter beräknas en vårdkostnad per grupp genom att multiplicera genomsnittskostnaden för alla grupper (kostnadsmatrisen) med antalet personer i motsvarande grupp (antalsmatriserna). Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet över alla grupper erhålls sedan en beräknad total vårdkostnad för respektive landsting där befolkningens sammansättning i varje landsting beaktas. Av förklarliga skäl blir matriserna med beräknad vårdkostnad per grupp mycket omfattande. För vårdtunga grupper omfattar mat- riserna 96 celler (delgrupper) och för övrig befolkning 890 celler – för varje landsting. Merkostnader för gles bebyggelsestruktur beräknas för fyra skilda delar av sjukvården, nämligen sjukhusvård, primärvård, am- bulanstransporter samt ersättningar för sjukresor. Modellen bygger på samma teknik som används för gleshetskomponenten i kost- nadsutjämningen för grundskola och äldreomsorg. Det särskilda tillägget för landsting med färre än 200 000 invånare har funnits med i kostnadsutjämningen för hälso- och sjukvård . Tillägget ingick dock inte Statsbidrags- beredningens förslag till nytt utjämningssystem, utan tillkom i propositionsarbetet. Kompensationen utgår med per invånare för varje tiotusental som befolkning under- stiger 200 000 invånare. Tilläggen har inte uppdaterats sedan de tillkom. Efter en summering av beräknade kostnader för vårdtunga grupper, HIV-patienter och övrig befolkning samt merkostnader för gles befolkning och tillägg för små landsting, görs en uppräkning så att det vägda genomsnittet motsvarar den genomsnittliga nettovårdskostnaden 1995. Därefter räknas kostnaderna upp till bidragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. Det vägda genomsnittet av landstingens standardkostnader för hälso- och sjukvård uppgick till per invånare – betydligt mer än motsvarande siffra för de övriga modellerna i landstingens kostnadsutjämning. Däremot blir tilläggen och avdragen i modellen inte särskilt stora. Av diagrammet nedan framgår att får högst tillägg med per invånare. Merparten av tillägg består av det särskilda tillägget för små landsting. Högst avdrag har läns landsting med per invånare. Trots hälso- och sjukvårdens stora tyngd i landstingens verksamhet är alltså omfördelningen i model- len relativt liten (1,). Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Landstingens tillägg respektive avdrag för hälso- och Kostnadsutjämningen för högskoleutbildning är en av de modeller som uppdaterades av Kommunala utjämningsutredningen. Modell- en baseras på landstingens nettokostnader för ersättning till statliga högskolor och universitet för vårdutbildning. Landstingens stan- dardkostnader beräknas utifrån antalet helårsstudenter från respek- tive landsting multiplicerat med den genomsnittliga kostnaden per helårsstudent i landet. Därefter divideras den erhållna kostnaden med befolkningen i respektive landsting. Den genomsnittliga kostnaden per helårsstudent är fastställd till per invånare och uppdateras inte. Däremot räknas standardkostnaderna upp till bidragsårets kostnadsnivå med netto- prisindex. Utjämningen för högskoleutbildning är den delmodell i lands- tingens kostnadsutjämning som omfördelar minst pengar, 0,1 mil- jarder kronor . fick det högsta tillägget, per invånare. Det högsta avdraget, per invånare, hade . Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Rätten till kallortstillägg för arbetstagare stationerade i vissa delar av landet fanns till och med i både kommuner och lands- ting. Kostnadsutjämning för de merkostnader som fortfarande finns kvar i landstingens lönekostnader på grund av det tidigare till- lägget, sker på samma sätt som i kommunernas kostnadsutjämning, se motsvarande avsnitt Landstingens utjämning för kallortstillägg omfördelade 0,2 mil- jarder kronor . Det var bara i fyra landsting, de fyra nordligaste, som rätten till kallortstillägg fanns. 2000 fick det högsta tillägget för kallort med per invånare. fick ett tillägg på per invånare. hade ett avdrag på per invånare, medan gick plus minus noll. Övriga landsting hade ett avdrag på per invånare. Huvudmannaskapet för kollektivtrafik delas i regel mellan kom- muner och landsting. Kostnadsutjämningens beräknade standard- kostnader fördelas därför lika mellan kommuner och landsting. För en beskrivning av modellen, se avsnittet om kommunernas kost- nadsutjämning för kollektivtrafik. omfördelade modellen för kollektivtrafik mellan landstingen. Den genomsnittliga standard- kostnaden var per invånare. Det är bara två landsting som har ett tillägg i systemet, Stockolms (per inv.) och (per inv.). Övriga landsting har ett avdrag, högst avdrag får landsting med per invånare. Sammanfattande kommentarer om kostnadsutjämningen Efter denna detaljerade genomgång av kostnadsutjämningens olika delar, visas här två sammanfattande tabeller över utfallet av kostnadsutjämningen mellan kommuner respektive mellan lands- ting . Den vänstra kolumnen i tabellerna visar de genom- snittliga standardkostnaderna för varje delmodell. Det är avvikel- serna från dessa som bestämmer hur stora avdragen eller tilläggen Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet blir i varje delmodell. Den totala genomsnittliga standardkostnaden kallas strukturkostnad. Avvikelserna från denna bestämmer hur stort det slutliga bidraget eller avgiften blir för varje kommun respektive landsting. Tabellerna visar även de högsta tilläggen och avdragen , samt antalet kommuner och landsting med avdrag respektive tillägg. Av tabellerna framgår att det är betydligt större spridning mellan tillägg och avdrag för kommunerna jämfört med landstingen. Delmodellerna i kommunernas kostnadsutjämning, kronor per invånare och antal kommuner Barn och ungdomar med utl. Strukturkostn./Bidrag/Avgift Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Delmodellerna i landstingens kostnadsutjämning, kro- nor per invånare och antal landsting Strukturkostn./Bidrag/Avgift I bilaga 2 redovisas en sammanfattande tablå över de bakom- liggande faktorerna för varje delmodell, samt en tablå som visar när de olika delmodellerna tillkommit eller förändrats. När det nuvarande utjämningssystemet infördes fick många kommuner och landsting kraftigt förändrade bidrag och avgifter i både inkomst- och kostnadsutjämningen. Förändringarna var så kraftiga att man inte ville låta dem slå igenom under ett och . Därför anpassades omläggningen till det nya systemet genom särskilda tillägg och avdrag, s.k. införanderegler. När ytterligare systemförändringar tillkom i kostnadsutjämning- en , ersattes införandereglerna av nya. De utgår från skill- naden mellan systemets utfall inklusive införandetillägg/ avdrag och det utfall som hade gällt om förändringarna i kostnads- utjämningen hade trätt i kraft (exkl. införanderegler). De nya införandereglerna tar således hänsyn till både effekterna av den senaste systemomläggningen och kvarvarande delar av införanderegler. Införandereglerna begränsar effekterna av revideringarna i utjäm- ningssystemet , men inte effekterna av systemets årliga omräkning. De avser alltså inte förändringar i skattekraft och kostnadsstruktur. Införandereglerna består av införandetillägg och införandeavdrag. Avdragen är rörliga och minskas successivt för att helt upphöra . Tilläggen kan vara både rörliga och fasta. De fasta tilläggen innebär en permanent begränsning av inkomst- och kostnadsutjämningens effekter. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Nedan beskrivs hur införandereglerna är konstruerade för kommuner respektive landsting. Eftersom införanderegler är i kraft (inbakade i de nya) sägs även något om dessa. Genom införanderegler hade kommunerna fram till och med fått minskade intäkter på grund av systemomlägg- ningen med maximalt per invånare. hade antalet kommuner med rörliga införandetillägg minskat till 75 och antalet kommuner med rörliga införandeavdrag till noll. Fasta införandetillägg erhölls av 25 kommuner. När de senaste förändringarna i kostnadsutjämningssystemet trädde 2000, skedde förändringar i bidrag och avgifter som motiverade nya införanderegler. Med bidrags-/avgiftsför- ändringar avses här skillnaden mellan kostnadsutjämningens utfall inklusive fast och rörligt införandetillägg och det utfall som hade gällt om förändringarna i kostnadsutjämningen hade trätt i kraft (exkl. införanderegler). Dessa bidrags- /avgiftsförändringar begränsas genom införanderegler enligt följande: Den sammanlagda intäktsminskningen åren 2000–2004 begränsas till per invånare genom ett fast införandetillägg. För kommuner som till följd av omläggningen också hade en intäktsminskning –1999, begränsas den totala intäktsminskningen för hela perioden – 2004 till per invånare. Det betyder att en kommun med en sammanlagd intäktsminskning på per invånare för hela perioden, får ett årligt fast införandetillägg på per invånare. För de tre kommuner (, och ) som inte ingick i bidragssystemet begränsas den totala intäktsminskningen för hela perioden –2004 till per invånare. Den årliga intäktsminskningen begrän- sas genom ett rörligt införandetillägg till per invånare och år. Det betyder exempelvis att en kommun som förlorat per invånare på förändringarna, får ett tillägg på per invånare – året därpå är tillägget noll kronor och in- täktsminskningen får slå igenom fullt ut. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet För kommuner med intäktsökningar överstigande per invånare begränsas ökningen genom ett rörligt införandeavdrag så att intäktsökningen blir högst 200 kro- nor per invånare och år. 49 kommuner över hela landet mottar fasta införandetillägg . har det högsta tillägget med per invånare, har näst högst med per invånare. 36 kommuner får rörligt införandetillägg. Högsta belopp är per invånare som bl.a. går till . 140 kommuner har ett rörligt införandeavdrag. kommun i har högst avdrag med per invånare. Netto betalas en summa om ut genom kommunernas införandetillägg/avdrag. Detta finansieras genom ett avdrag från det generella statsbidraget till kommunerna, s.k. nivåjustering. uppgår detta avdrag till per invånare. Principerna för landstingens införanderegler har i stort sett varit desamma som för kommunerna. Genom införanderegler hade landstingen fram till och med fått minskade intäkter på grund av systemomläggningen med maximalt per invånare. hade antalet landsting med rörliga införande- tillägg minskat till åtta. Inget landsting uppfyllde kriterierna för att erhålla fasta tillägg. Någon begränsning av intäktsökningar fanns inte för landstingen. Därmed förekom heller inga rörliga avdrag. När det gäller dagens införanderegler är beloppsgränserna det enda som skiljer landstingen från kommunerna. Den sammanlagda intäktsminskningen åren 2000–2004 begränsas till per invånare genom ett fast införandetillägg. För landsting som till följd av omläggningen också hade en intäktsminskning –1999, begränsas den totala intäktsminskningen för hela perioden – 2004 till per invånare. Den årliga intäktsminskningen begrän- sas genom ett rörligt införandetillägg till per invånare och år. För landsting med intäktsökningar överstigande per invånare begränsas ökningen genom ett rörligt införandeavdrag så att intäktsökningen blir högst per invånare och år. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Fem landsting mottar fasta införandetillägg . Norr- bottens läns landsting har det högsta med per invånare. Endast ett landsting, , får ett rörligt införande- tillägg (per invånare). Tolv landsting har ett rörligt införandeavdrag. har högst avdrag med per invånare. Netto betalas en summa om cirka 800 miljoner kro- nor ut genom landstingens införandetillägg/avdrag. Landstingens nivåjustering, som finansierar införandereglerna uppgår till per invånare. Det generella statsbidraget ligger helt vid sidan av utjämnings- systemet. Vid det nuvarande utjämningssystemets införande fördelades de generella bidragen med ett lika stort belopp per invånare till alla kommuner respektive landsting, dvs. som ett in- vånarrelaterat bidrag. tillkom även ett ålders- baserat bidrag. Framför allt fungerar det generella statsbidraget som en in- komstkälla för kommuner och landsting. Men det används också för ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn, t.ex. när det gäller att styra kommunsektorns finansiella utrymme eller för justeringar som hänger samman med den s.k. finan- sieringsprincipen. Det invånarrelaterade bidraget fördelas till alla kommuner och landsting med ett lika stort belopp per invånare. Beloppet betalas för varje person som var folkbokförd i kommunen respektive året före bidragsåret. uppgår det invånarrelaterade statsbidraget till 52 420 miljoner kro- nor, eller per invånare. Landstingens bidrag uppgår till , eller per invånare. Det åldersbaserade statsbidraget utgår endast till kommunerna. Bidraget beräknas utifrån antalet personer i åldersgrupperna 7–, 16–, 65–samt . För varje person i respektive åldersgrupp före bidragsåret får kom- munerna ett visst antal kronor. När detta statsbidrag infördes utgick det med ett belopp motsvarande genomsnitts- kostnaderna per åldersgrupp enligt kostnadsutjämningssystemets beräkningar för grundskola, gymnasieskola och äldreomsorg. Bi- draget har dock utökats . uppgår det ålders- baserade statsbidraget till . Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet 6.5Samlade effekter av utjämning, införanderegler och statsbidrag Inkomstutjämningen, de olika delarna i kostnadsutjämningen samt införandereglerna fördelar var för sig relativt stora belopp mellan kommuner och landsting. Vid sidan av utjämningssystemet till- kommer också de generella statsbidragen som dels betalas ut efter åldersstruktur och dels med ett fast belopp per invånare. Effekterna av utjämningssystemets och statsbidragens enskilda delar har redovisats i tidigare kapitel. Vad som däremot inte visats är hur de enskilda delarna bidrar till helheten, dvs. hur den samlade effekten av utjämning, införanderegler och statsbidrag ser ut. Det görs i stället i detta avsnitt. Som antyds ovan kan utjämningens olika delar och införande- reglerna verka åt olika håll. För det första är sambandet mellan inkomst- och kostnadsutjämning av naturliga skäl svagt. Hög eller låg skattekraft (som är avgörande för utfallet i inkomstutjäm- ningen) har betydelse i vissa delar av kostnadsutjämningen, t.ex. när det gäller barnomsorg, men inte i andra. För det andra be- gränsar införandereglerna omfördelningen både när det gäller in- komst- och kostnadsutjämning. För att exemplifiera hur utjämningssystemets olika delar bidrar till helheten visas nedan utjämningssystemens utfall steg för steg i två kommuner, och . Exemplen avser och kompletteras med uppgifter om de generella statsbidragen. är den kommun som betalar i särklass högst avgift per invånare till inkomstutjämningen. Kommunen betalar också en, betydligt lägre, avgift till kostnadsutjämningen. För att mildra omställningen från det tidigare utjämningssystemet som inte omfattades av och från de senaste förändringarna i kostnads- utjämningssystemet, erhåller man både fast och rörligt införande- tillägg. Netto betalar kommun per invånare (-18 250 - 673 + 4 644 + 800). har en skattekraft strax under genomsnittet och får därför ett litet inkomstutjämningsbidrag. bedöms kommunens kostnadsbehov vara något större än genomsnittskommunens, varför man erhåller ett bidrag även här. I jämförelse med tidigare regler förlorar relativt mycket på nuvarande kostnads- utjämning. Därför får man ett stort fast införandetillägg. Samman- lagt får Bodens kommun ett bidrag på per invånare (38 + 403 + 3 300). Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Vid sidan av utjämningssystemet betalar staten ut generella bi- drag till kommunerna. De generella statsbidragen är knutna till utjämningssystemet dels genom nivåjusteringen som finansierar införandereglerna, dels genom att de åldersrelaterade statsbidragen fördelas efter samma åldersindelning som används i kostnads- utjämningen för grundskola, gymnasieskola och äldreomsorg. Både och får, liksom alla andra kommuner, ett invånarrelaterat bidrag på per invånare reducerat med nivåjusteringen på per invånare. och Bodens åldersrelaterade statsbidrag uppgår till 817 respektive per invånare. Om alla bidrag räknas in blir nettoavgift sammanlagt . får netto ett bidrag på per invånare. Totalt utfall i kommunerna Netto före generella statsbidrag och nivåjustering är det 213 kom- muner som får bidrag genom utjämningssystemet. Antalet avgifts- betalande kommuner uppgår till 76. Av diagrammet nedan framgår att flertalet avgiftsbetalande kommuner betalar per invånare. De flesta bidragsmottagande kommuner får per invånare. av kommunerna har en avgift eller ett bidrag som håller sig inom detta intervall. Nettoutjämning (inkomst- och kostnadsutjämning in- Bidrag (+) respektive avgift (-), kr per inv Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Vid sidan av utjämningen får alla kommuner generella statsbidrag (inkl. nivåjustering) på per invånare, beroende på hur högt det åldersrelaterade statsbidraget är. Totalt utfall i landstingen I utjämningssystemet för landsting är det åtta landsting som netto betalar en avgift när införandereglerna räknats in. Resterande 13 landsting får ett bidrag. har den högsta avgiften (per inv.). Högsta bidraget (per inv.) Spridningen i utfallet för landstingen är inte alls lika stor som för kommunerna. Det beror på att landstingen i kraft av sin storlek är mer homogen som grupp än kommunerna. När invånarrelaterade statsbidrag och nivåjustering inkluderas får alla landsting ett tillskott på ytterligare per invånare. Anledningen till att detta belopp är lika stort för alla landsting är att det inte betalas ut något åldersrelaterat statsbidrag till landstingen. Utjämningssystemets utfall i termer av skatteunderlag i beskrivningen har utjämningssystemets utfall uttryckts som bidrag eller avgift i kronor per invånare i de olika kommunerna och landstingen. En alternativ metod är att uttrycka utfallet i termer av relativ skattekraft. Utgångsläget enligt denna beskrivningsmetod är skatteunder- laget per invånare, skattekraften, i en kommun eller ett landsting. Det som sedan mäts är hur mycket den egna skattekraften sjunker eller stiger på grund av inkomstutjämningen.