sou · GOB312 · 2001-01-01 00:00:00 — 2.har använt bränsle av en kvalitet som i väsentlig mån avviker från det som tillverkaren rekommenderat för att vidmakthålla funktionerna hos bilens utsläppsbegränsande anordningar, 3.vid utbyte av utsläppsbegränsande anordningar har skaffat nya delar som från miljösynpunkt är sämre än de delar som bilen var utrustad med när den var ny. Vad som sägs i 2 § gäller inte heller om näringsidkaren gör sannolikt att felet beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något annat liknande förhållande på bilägarens sida. 4 § Om bilägaren låter någon annan än den näringsidkare som ansvarar enligt 2 § avhjälpa fel på de utsläppsbegränsande anordningarna på bilen och därvid anlitar någon som yrkesmässigt utför bilreparationer, är den ansvarige näringsidkaren skyldig att betala skälig ersättning för reparationen till den som har utfört arbetet. Reparatören har inte rätt att få betalning för reparationen från bilägaren och får inte heller gentemot bilägaren göra gällande åtgärder som kan komma i fråga vid bristande betalning. Anspråk på ersättning som avses i första stycket skall, om inte annat avtalats mellan den betalningsansvarige och reparatören, åtföljas av en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och en utredning om resultatet av reparationen. Den betalningsansvarige har rätt att från det han fick del av ersättningsanspråket kräva att den som har utfört arbetet på hans bekostnad tillställer honom de delar som har bytts ut vid reparationen. Den betalningsansvarige får inte ifrågasätta betalningsskyldigheten har förflutit efter det han fick del av ersättningsanspråket och, om han har krävt att få utbytta delar, dessa delar tillställdes honom. Den näringsidkare som har betalat ersättning som avses i första stycket får inte av bilägaren kräva ersättning för kostnaden på den grund att felet inte omfattas av 3 § denna lag. 5 § Den näringsidkare som enligt denna lag är ansvarig för avhjälpande av fel på en bil skall, i samband med att han överlåter bilen, informera bilägaren om hans rättigheter enligt lagen och om vem som har släppt ut bilen på marknaden. Denna lag träder i kraft . 3Förslag till lag om ändring i fordonsskattelagen (1988:327) Härigenom föreskrivs att 14 a § fordonsskattelagen (1988:327) skall ha följande lydelse. För en personbil, en buss med en skattevikt av högst 3 500 kilo- gram eller en lastbil med en skattevikt av högst 3 500 kilo- gram, som uppfyller kraven för miljöklass 1 E eller 1 H enligt 2 a § bilavgaslagen (1986:1386), tas fordonsskatt inte ut från det att fordonet blir skattepliktigt första gången. För en personbil, en buss med en skattevikt av högst 3 500 kilo- gram eller en lastbil med en skattevikt av högst 3 500 kilo- gram, som uppfyller kraven för miljöklass El eller Hybrid enligt bilagan till lagen (2000:000) om motorfordons avgasrening, tas fordonsskatt inte ut från det att fordonet blir skattepliktigt första gången. Denna lag träder i kraft . Äldre föreskrifter gäller i fråga om bilar som delats in i miljöklass före lagens ikraftträdande. 9 Senaste lydelse 1999:1065 1Utredningen och dess genomförande Enligt utredningsdirektiven, som bifogas som bilaga, innebär uppdraget främst att göra en översyn av bilavgaslagstiftningen i sin hel- het i anledning av nya bestämmelser inom EU om typgodkännande- myndighetens uppgifter och om tillverkarens ansvar för avgasreningens hållbarhet samt att se över systemet med miljöklassindelning av bilar och lämna förslag till förenklingar av förfarandet. Utredningen har även haft i uppdrag att redovisa eventuella slutsatser från översynen som kan vara av betydelse för den framtida utvecklingen av EU:s regelsystem. Utredningsuppdraget började med att jag och sekreteraren gjorde ett studiebesök vid i . Tillsammans med några av experterna och sekreteraren träffade jag representanter för i (General- direktorat III) för diskussion av vissa frågor i anslutning till EG- direktiven på avgasområdet. Utredningen har tagit kontakt med departement och myndigheter i , , , och , och fått information om hur motsvarande lagstiftning är utformad inom respektive land. Utredningen har även inhämtat viss information om utvecklingen av amerikansk lagstiftning på området. En framställning (dnr M1999/2957/Mk) har gjorts till Miljö- departementet med hemställan om att initiativ skulle tas till förhandlingar mellan och om en överenskommelse om ett frivilligt åtagande motsvarande det civilrättsliga tillverkaransvaret i 6 och 6 a § bilavgaslagen (1986:1386). Bestämmelserna om avgasrening är knutna till fordonslagstiftningen i övrigt. Samråd har därför skett med Utredningen om fordons- bestämmelser m.m. (N 1999:09), som beräknas avge sitt betänkande . Av betydelse för utredningens arbete har också varit slutbetänkandet från (SOU 1999:62) och betänkandet från (SOU 1998:162). Inom utredningens arbete har berörts frågan om vilken myndighet som skall vara typgodkännandemyndighet inom avgasområdet. 26 Utredningen och dess genomförande utreda denna fråga har lämnats till i regleringsbrevet för . Uppdraget skall vara redovisat . Utredningen har därför inte gjort några överväganden i frågan. utredning har enligt uppgift även tagit upp frågan om fördelningen av arbetsuppgifter mellan och , något som påverkar denna utredning. Utredningen har haft omkring 10 sammanträden. Utredningens arbete har resulterat i förslag till en ny lag om motor- fordons avgasrening och, i fråga om kostnadsansvaret för hållbarheten hos avgassystem, en ny lag om avhjälpande av fel på bilars avgas- reningssystem som föreslås ersätta 6 och 6 a §§ bilavgaslagen. Vidare föreslås en följdändring i fordonsskattelagen (1988:327) i anledning av utredningens förslag till ett nytt miljöklassystem. Den nya lag- stiftningen leder till upphävande av den nuvarande bilavgaslagen (1986:1386). 2Gällande regelverk på avgasområdet EG-lagstiftningen vad gäller avgasfrågor är en del av lagstiftningen på fordonsområdet i övrigt. EG-lagstiftningen finns i ramdirektivet rådets direktiv /156/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon. Särdirektiven under ramdirektivet som behandlar avgasfrågor innehåller harmoniserade tekniska krav för enskilda delar av eller egenskaper hos bilar. De grundläggande särdirektiven är följande. -Rådets direktiv /220/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon. -Rådets direktiv /77/EEG av om tillnärm- ning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gasformiga föroreningar från dieselmotorer som används i fordon. -Rådets direktiv /306/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av föroreningar från dieselmotorer som används i fordon. Det finns även ett ramdirektiv för mopeder och motorcyklar, rådets direktiv /61/EEG av om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon. Särdirektivet som behandlar avgasfrågor är och rådets direktiv /24/EG av om vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos två- och trehjuliga motorfordon. Det kan även nämnas att det finns ett direktiv för traktorer (74/150/EEG) och ett direktiv om utsläpp från mobila maskiner (97/68/EG). De sistnämnda direktiven kommer endast flyktigt att behandlas i detta betänkande. 28 Gällande regelverk på avgasområdet Den centrala svenska lagstiftningen på fordonsområdet är fordons- kungörelsen (1972:595) vad gäller krav på fordons beskaffenhet och utrustning och kontroll av fordon. Avgaslagstiftningen finns i bilavgas- lagen (1986:1386) med följdförfattningarna bilavgasförordningen (1991:1481) och föreskrifter. Avgaslagstiftningen har också samband med fordonsskattelagen (1988:327). För att få en inledande överblick över regelverket följer nedan en redogörelse för reglerna inom EU. Därefter ges en beskrivning av nu gällande svenska avgasregler och annan närliggande lagstiftning. I nästa kapitel följer en mer ingående beskrivning av de nya reglerna som omfattas av det s.k. Auto/Oil-programmet, vilket är av stort intresse för denna utredning. Nedan följer en översikt över de EG-direktiv som är väsentliga för avgasfrågorna. Det kan nämnas att lätta respektive tunga bilar under och över behandlas i olika direktiv. Direktivens fullständiga namn framgår i den löpande texten. AVGASDIREKTIV FÖR LÄTTA BILAR Ramdirektiv /156/EEG Direktiv /220/EEG Direktiv /441/EEG Direktiv /59/EEG Direktiv /12/EG Direktiv /69/EG Direktiv /69/EG Ramdirektiv för typgodkännanden av bilar. Grunddirektiv om avgaskrav för lätta bilar. Ändring av direktiv /220/EEG. Krav på katalytisk avgasrening Ändring av direktiv /220/EEG. I direktiv /12/EG beställdes Auto/Oil I för lätta bilar. Auto/Oil I Kallstartskrav samt krav på OBD och tillverkaransvar. Gällande regelverk på avgasområdet 29 AVGASDIREKTIV FÖR TUNGA BILAR Ramdirektiv /156/EEG Direktiv /77/EEG Direktiv /542/EEG Direktiv /1/EG Direktiv /96/EG Ramdirektiv för typgodkännanden av bilar. Grunddirektiv om avgaskrav för diesel- motorer till tunga bilar. Ändring av direktivet. Avgaskraven skärptes i två steg. Innehöll den beställning som lade grund till arbetet med Auto/Oil I. Auto/Oil I Ändring av direktiv /77/EEG, AVGASDIREKTIV FÖR MOPEDER OCH MOTORCYKLAR Ramdirektiv för typgodkännande av Ramdirektiv /61/EEG motorcyklar och mopeder. Innehöll EU:s första avgaskrav för motorcyklar Direktiv /24/EG Med fordon avses enligt EG-lagstiftningen motorfordon som är avsett att användas på väg, oavsett om det är färdigbyggt eller ej, med minst fyra hjul och konstruerat för en maximihastighet samt släpvagnar till sådana fordon. Undantagna är spårbundna fordon, jordbruks- och skogsbrukstraktorer och samtliga rörliga motorredskap (art. 2 i direktiv /156/EEG). Dessa motorfordon är i sin tur, enligt bilaga 2 till direktivet, indelade i olika kategorier. Kategori M avser motorfordon med minst fyra hjul som används för personbefordran. Kategori N avser motorfordon med minst fyra hjul som används för godsbefordran. Kategori O avser släpvagnar inklusive påhängsvagnar. Kategori M och N är indelade följande underkategorier. M1=Fordon som används för personbefordran med högst åtta säten utöver förarsätet. M2=Fordon som används för personbefordran, med mer än åtta säten utöver förarsätet och en sammanlagd vikt som inte överstiger . M3=Fordon som används för personbefordran, med mer än åtta säten utöver förarsätet och en sammanlagd vikt som överstiger . N1=Fordon som används för godsbefordran med en sammanlagd vikt som inte överstiger . 30 Gällande regelverk på avgasområdet N2=Fordon som används för godsbefordran med en sammanlagd vikt som överstiger men inte . N3=Fordon som används för godsbefordran med en sammanlagd vikt som överstiger . Ovanstående indelning av fordonskategorier går inte att direkt översätta till svenska begrepp. Definitionen fordon motsvaras i svensk lag- stiftning i huvudsak av begreppet bil. Kategori M1 motsvarar person- bil, M2 och M3 buss, N1 lätt lastbil samt N2 och N3 tung lastbil. I typgodkännandedirektivet 92/61/EEG för två- och trehjulingar delas fordonen upp i mopeder, motorcyklar, trehjuliga motorcyklar och fyr- hjuliga motorfordon. Definitionerna av moped och motorcykel i svensk lagstiftning har anpassats till detta direktiv och särdirektivet 97/24/EG. I den fortsatta framställningen kommer huvudsakligen att användas de svenska begreppen personbilar, lätta och tunga lastbilar, bussar samt motorcykel och moped eftersom detta är de svenska relevanta begreppen. Nedanstående redogörelse är inte avsedd att vara en uttömmande beskrivning av samtliga föreskrifter för alla variationer av motorfordon. Ramdirektivet 70/156/EEG Direktivet har ändrats . De största ändringarna har skett genom direktiv /53/EG av om ändring av direktiv /156/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, och nedanstående hänvisningar avser därför främst detta direktiv. Direktivet är inte tillämpligt på godkännanden av enstaka fordon på annat sätt än att de medlemsstater som beviljar sådana godkännanden därvid skall godta giltiga godkännanden som beviljats enligt direktivet för system, komponenter separata tekniska enheter eller ej färdig- byggda fordon utan hinder av relevanta nationella krav. Direktivet omfattar inte heller vissa fyrhjuliga fordon som istället omfattas av direktiv /61/EG. Direktiv /156/EEG bygger på att det skall finnas en typ- godkännandemyndighet i varje medlemsland som ansvarar för samtliga delar av förfarandet vid typgodkännande av en fordonstyp, ett system, en komponent eller en separat teknisk enhet och som har behörighet att utfärda och återkalla intyg om typgodkännande och att sköta kontakterna Gällande regelverk på avgasområdet 31 med de ansvariga myndigheterna i övriga medlemsländer. Myndigheten skall även ansvara för kontrollerna av tillverkarens åtgärder för att säkerställa produktionsöverensstämmelse. Olika myndigheter kan ge godkännande enligt olika särdirektiv. Ett typgodkännande som meddelas av en godkännandemyndighet i ett medlemsland är giltigt inom hela EU. Således är myndigheter i andra medlemsländer inte behöriga att kontrollera fordon för vilka de inte har beviljat det ursprungliga typgodkännandet. kan välja att själv utföra provning och inspektion eller till sin hjälp anlita en teknisk tjänst, dvs. en organisation eller ett organ som har utsetts för att som kontroll- laboratorium utföra provning och inspektion för en medlemsstats ansvariga myndigheters räkning. Ett typgodkännande innebär att en medlemsstat intygar att en fordonstyp, ett system, en komponent eller en separat teknisk enhet uppfyller de relevanta kraven i typgodkännandedirektivet eller i något av särdirektiven. För personbilar kan dessutom erhållas ett helfordons- godkännande (Whole Vehicle Type Approval), dvs. ett godkännande för en fordonstyp. Detta kan baseras på godkännanden som andra myndigheter har meddelat. är systemet med helfordonsgodkännande av en fordonstyp obligatoriskt för person- bilar. Typgodkännandesystemet vad gäller personbilar kan därför sägas vara färdigutvecklat. När det gäller övriga kategorier av bilar är det inte obligatoriskt med helfordonsgodkännande av en fordonstyp. När det gäller tunga bilar t.ex., är dessa i mycket liten utsträckning föremål för serietillverkning till skillnad från personbilar. Tanken är dock att reglerna om helfordonsgodkännande skall kunna tillämpas på samtliga fordonskategorier. Ansökningar om ändring av ett typgodkännande skall lämnas in uteslutande till den medlemsstat som beviljade det ursprungliga typgodkännandet (art. 5.2). Direktivet reglerar vilka tekniska krav som får ställas på en ny fordonstyp. Den tillverkare som innehar ett typgodkännande för ett fordon, ett helfordonsgodkännande, skall utfärda ett intyg om överensstämmelse, Coc, (Certificate of Conformity) som skall åtfölja varje fordon som tillverkats i överensstämmelse med den godkända typen (art. 6.1). Enligt direktivet skall en medlemsstat godkänna att ett fordon registreras, säljs eller tas i bruk om det åtföljs av ett sådant intyg om överensstämmelse, dvs. någon ytterligare kontroll får inte göras (art. 7.1). För att tillåta försäljning och ibruktagande av enstaka komponenter och tekniska enheter måste kraven i tillämpliga särdirektiv vara uppfyllda (art. 7.2). En medlemsstat kan bara vägra registrering, försäljning och ibruktagande av fordon, komponenter eller separata tek- niska enheter om staten anser att detta skulle äventyra trafiksäkerheten. 32 Gällande regelverk på avgasområdet Staten skall underrätta kommissionen om sitt beslut och skälen för det (art. 7.3). Medlemsstaterna kan medge undantag från kravet att endast registrera, tillåta försäljning eller ibruktagande av sådana nya fordon som omfattas av Coc-intyg. Enligt artikel 8 punkten 1 skall artikel 7.1 inte tillämpas på fordon som är avsedda att användas av försvaret, civilförsvaret, brandförsvaret eller ordningsmakten. Medlemsstaterna får också på tillverkarens begäran bevilja undantag från ett eller flera av kraven i ett eller flera av särdirektiven. Sistnämnda undantag kan beviljas för fordon som tillverkas i små serier, fordon i slutserier samt fordon, komponenter eller separata tekniska enheterna som utnyttjar teknik eller principer som genom sina speciella egenskaper inte kan uppfylla ett eller flera av kraven i ett eller flera av särdirektiven. Direktivet innehåller regler om kontroll av att serieproduktionen överensstämmer med den godkända typen (s.k. COP-kontroll eller nybilskontroll). När en medlemsstat beviljar typgodkännande skall den vidta nödvändiga åtgärder för att kontrollera att lämpliga åtgärder vidtagits för att de serietillverkade fordonen, systemen, komponenterna eller separata tekniska enheter överensstämmer med den godkända typen och att dessa åtgärder även fortsättningsvis är tillräckliga (art. 10.1 och 10.2). skall innan den meddelar typ- godkännande kontrollera att det finns tillfredsställande rutiner och metoder som säkerställer en effektiv kontroll av att serietillverkade fordon, komponenter, system och separata tekniska enheter överens- stämmer med den godkända typen (bilaga 10). Den myndighet som har beviljat typgodkännandet kan när som helst undersöka de kontrollmetoder för produktionsöverensstämmelse som används på varje produktionsenhet. Vid varje inspektion skall provningsresultat och produktionsjournaler hållas tillgängliga för inspektören. Inspektören får också om det är lämpligt ta stickprov. Om det under inspektionen har påvisats otillfredsställande resultat skall god- kännandemyndigheten se till att alla nödvändiga åtgärder vidtas för att möjligt återställa överensstämmelsen med produktionen (bilaga 10). Bristande överensstämmelse med den godkända typen skall anses föreligga om det påvisas avvikelser från uppgifter i typgod- kännandeintyget och/eller det tekniska underlaget och sådana avvikelser inte har tillåtits (art. 11.1). Om en medlemsstat som har beviljat ett typgodkännande finner att fordon, komponenter eller separata tekniska enheter med intyg om överensstämmelse eller med godkännandemärke inte stämmer överens med den typ den har godkänt, skall denna stat vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att serietillverkade fordon, komponenter eller separata tekniska enheter åter stämmer överens med den godkända typen. De ansvariga myndigheterna i denna medlemsstat Gällande regelverk på avgasområdet 33 skall underrätta motsvarande myndigheter i övriga medlemsstater om de vidtagna åtgärderna som även, då så är påkallat, kan omfatta indragning av typgodkännandet (art. 11.2). Även en annan medlemsstat kan begära att den medlemsstat som meddelat typgodkännandet skall kontrollera överensstämmelse med den godkända typen. Denna kontroll skall påbörjas från begäran (art. 11.3). Artikel 11 reglerar även vad som skall ske om det i samband med typgodkännande av fordon visar sig att ett fordons bristande överensstämmelse uteslutande beror på bristande överensstämmelse hos ett system, en komponent eller separata tekniska enheter. Då skall den myndighet som ansvarar för typgodkännande av fordonet begära att den eller de medlemsstater som beviljade typgodkännande av delarna vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att serie- tillverkade fordon åter överensstämmer med den godkända typen. Om bristande överens- stämmelse konstateras skall godkännandemyndig- heten i den medlems- staten som beviljade typgodkännandet för systemet, komponenten eller den tekniska enheten vidta åtgärder för att fordonen åter stämmer överens med den godkända typen, och vid behov återkalla godkännandet (art. 11.4). Det skall ske en viss kontroll mellan myndigheterna när det gäller beviljade godkännanden. Olika myndigheter kan ha olika uppfattningar om det föreligger bristande överensstämmelse eller ej. Enligt artikel 11.6 gäller att om den medlemsstat som beviljade typgodkännandet bestrider den bristande överensstämmelsen som anmälts till den, skall de berörda medlemsstaterna söka lösa denna tvist. Kommissionen skall hållas underrättad, och då så är nödvändigt inleda samråd i syfte att nå fram till en uppgörelse. Enligt artikel 12 skall varje beslut som fattas enligt föreskrifter som meddelas vid tillämpningen av direktivet och som innebär att god- kännande vägras eller återkallas, att registrering vägras eller att försäljning förbjuds, i detalj ange de skäl på vilket beslutet grundas. Den berörda parten skall underrättas om beslutet och upplysas om vilka möjligheter till prövning av beslutet som står till buds inom ramen för gällande lagstiftning i medlemsstaterna och inom vilken tid prövning skall begäras. 34 Gällande regelverk på avgasområdet Avgaskraven för lätta och tunga bilar regleras närmare i tre olika särdirektiv, ett reglerar personbilar och lätta lastbilar (70/220/EEG), ett utsläpp från dieselmotorer i tunga bilar (88/77/EEG) och ett dieselrök från bilar med dieselmotorer (72/306/EEG). Ovanstående direktiv ändras kontinuerligt i takt med att kraven skärps. Från början innebar dessa direktiv inte någon total harmoni- sering. Det angavs i direktiven att medlemsstaterna kunde förbjuda förstagångsregistrering om inte kraven var uppfyllda. Från och med rådets direktiv /441/EEG av om ändring av direktiv /220/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lag- stiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motor- fordon innebär direktiven på avgasområdet en fullständig harmonisering. Det europeiska systemet för avgaskrav omfattar alla bilar förutom bensindrivna tunga bilar och bilar som drivs enbart med elektricitet. Eftersom dessa kategorier faller utanför tillämpnings- området är det möjligt att införa nationella krav för dessa. Skärpningar av gränsvärden för avgasutsläpp som fastställs i bilavgasdirektiven brukar ske i två steg. Från och med en första tidpunkt får medlemsländerna inte längre utfärda typgodkännaden vad gäller avgaser om inte fordonen uppfyller den nya kravnivån. Fordonen får däremot säljas, tas i bruk och registreras därefter. Från och med en senare tidpunkt, vanligen efter den första tidpunkten, inträder försäljningsförbud, förbud mot registrering och ibruktagande av nya fordon med typgodkännanden enligt den äldre kravnivån. De nya skärpta gränsvärdena blir då obligatoriska krav. I direktiv /220/EEG fastställdes gränsvärden för utsläpp av kolmonoxid, kolväten och kväveoxider från motorer hos lätta bilar. Avgaskraven har successivt skärpts inom EU genom flera tillägg till direktiven. Även gränsvärden för utsläpp av förorenande partiklar från dieselmotorer har införts. Genom direktiv /441/EEG infördes krav på katalytisk avgasrening vilket blev obligatoriskt . I detta direktiv infördes även vissa bestämmelser om hållbarhetsprov i anslutning till typgodkännandet för utsläppsbegränsande anordningar. Med utsläppsbegränsande anordning- ar avses de komponenter i ett fordon som styr eller begränsar avgas- utsläpp eller utsläpp genom avdunstning. Vanligtvis talar vi om avgas- reningssystemet. I bilaga 1 punkt 5.1.1 i nämnda direktiv anges bl.a. att De komponenter som kan påverka avgasutsläppen eller avdunstnings- utsläppen skall vara så utformade, konstruerade och monterade att fordonet vid normal användning uppfyller kraven i detta direktiv, trots de Gällande regelverk på avgasområdet 35 vibrationer komponenterna kan utsättas för. De tekniska åtgärder som vidtagits av tillverkaren måste säkerställa att avgasutsläppen och avdunstningsutsläppen effektivt begränsas i enlighet med detta direktiv under fordonets hela normala livslängd och vid normal användning.