sou · GOB3105d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, skall socialnämnden genast underrättas. I fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han fyllt skall åklagaren, innan han fattar beslut i åtals- frågan, inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen (1980:620) har ansvaret för den unge, om denne har erkänt gärningen eller det annars finns skälig misstanke att han har begått brottet. Yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det 1Senaste lydelse (1994:1760). 2Senaste lydelse (1998:608). Den misstänkte skall i samband med förhör tillfrågas om han eller hon vill delta i medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott, om det inte bedöms olämpligt. Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, skall socialnämnden genast underrättas. Av underrättelsen skall framgå om den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott samt den misstänktes inställning till deltagande. I fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han fyllt skall åklagaren, innan han fattar beslut i åtals- frågan, inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen (1980:620) har ansvaret för den unge, om denne har erkänt gärningen eller det annars finns skälig misstanke att han har begått brottet. Yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. bedöms lämpligt skall åklagaren i sin begäran om yttrande ange medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott Ett yttrande enligt första stycket skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge samt en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta, varvid arten, omfattningen och varaktigheten av åtgärderna skall framgå. Yttrandet skall, om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt, även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt. Nämnden skall även utan samband med yttrande lämna åklagaren de upplysningar som denne begär i fråga om den unge. Åtalsunderlåtelse får beslutas, om den unge blir föremål för sådan åtgärd som anges nedan och det med skäl kan antas att därigenom vidtas vad som är lämpligast för den unge: 1.vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620), 2.vård eller annan åtgärd enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 3.annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd, eller 4.medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott. Åtalsunderlåtelse får också beslutas, om det är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande. Vid bedömningen av om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall åklagaren utöver vad som följer av första och andra styckena särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan eller att på annat sätt gottgöra målsäganden. Åtalsunderlåtelse får inte beslutas, om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse därigenom åsidosätts. Vid bedömningen av om något väsentligt allmänt intresse åsidosätts skall särskilt beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. 1 Senaste lydelse 1994:1760. Den som får åtalsunderlåtelse enligt 17 § skall iaktta skötsamhet. Ett beslut om åtalsunder- Ett beslut om åtalsunder- om återkallelse skall ske skall om återkallelse skall ske skall särskilt beaktas om den unge har särskilt beaktas om den unge har återfallit i brott inom sex återfallit i brott inom sex unge inte har uppfyllt ett avtal som träffats vid medling enligt lagen (2000:000) Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse (1994:1760). 3 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs att det i socialtjänstlagen (1980:620) skall införas en ny paragraf, 12 b §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Kommunen skall sörja för att unga lagöverträdare och deras målsägande kan erbjudas medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott. Denna lag träder i kraft . 4 Förslag till lag om medling vid ungdomsbrott Härigenom föreskrivs följande. Denna lag gäller sådan medlingsverksamhet för unga lagöverträdare som kommunens socialtjänst enligt 12 b § socialtjänstlagen (1980:620) skall sörja för. Medling skall avse unga lagöverträdare som avses i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. För medling med barn krävs synnerliga skäl. Medling skall syfta till att den unge lagöverträdaren får ökad insikt om brottets konsekvenser och målsäganden ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser genom att gärningsmannen och målsäganden möts inför en opartisk medlare. Vid mötet skall gärningsmannen ges möjlighet att be om ursäkt för sitt handlande och målsäganden ges möjlighet att kräva gottgörelse. Medling skall vara frivillig för både gärningsman och målsägande. För att ett ärende skall kunna anmälas till medling krävs att brottet är anmält till polisen samt att gärningsmannen påtagit sig skuld och samtyckt till medling. Ett ärende kan anmälas till medling av polis, åklagare, socialtjänst eller domstol. Medlingsförfarandet skall genomföras skyndsamt. Både gärningsman och målsägande skall informeras om vad förfarandet innebär och på annat sätt förberedas i erforderlig omfattning. Den myndighet som anmält ärendet skall genast skriftligen underrättas om att ett medlingsförfarande skall inledas och om resultatet efter avslutad medling eller om att förutsättningar för medling saknas. Denna myndighet skall i förekommande fall underrätta den myndighet som handlägger ärendet. Medlaren skall bevaka att båda parters intressen tillgodoses. Medlaren får inte obehörigen yppa vad som har förekommit under medlings- förfarandet. Vårdnadshavare till både gärningsman och målsägande skall beredas tillfälle att närvara vid medlingsmötet, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om det framkommer att gärningsmannen inte uppfyller ett avtal som har träffats mellan denne och målsäganden, skall åklagaren genast underrättas om detta om det inte är uppenbart obehövligt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får utfärda närmare föreskrifter angående tillämpningen av denna lag. Denna lag träder i kraft . 1 Utredningens uppdrag och arbete Utredningen skall enligt direktiven, se bilaga 1, utreda och analysera frågan om medlingens roll i rättssystemet. Utredningen skall – om arbetet ger anledning till det – lämna förslag till sådan lagstiftning som övervägandena leder fram till. fick i uppdrag av regeringen att inleda en försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare. Rådet skulle följa och samordna de projekt som omfattas av försöksverksamheten samt utvärdera den. I uppdraget anförde regeringen att det var angeläget att den medlingsverksamhet som redan fanns fortsatte att utvecklas och att medlingsverksamheten utvidgades. Vidare uttalades att det var angeläget att de erfarenheter som redan fanns togs till vara. Enligt uppdraget skulle syftet med försöksverksamheten vara – förutom att stimulera att medlingsverk- samheten utvecklas och utvidgas – att skapa underlag för att kunna ta ställning till frågan om medlingens roll i rättssystemet. Det sades i uppdraget att försöksverksamheten borde omfatta olika typer av medlingsprojekt för att få ett så brett underlag som möjligt. Som exempel på medlingsprojekt som borde omfattas angavs projekt bedrivna av , polisen och brottsofferjourerna. Vidare uttalades att försöksverksamheten borde omfatta projekt där medling ägde rum såväl före som efter rättegången. Det angavs också att verksamheten i första hand borde vara inriktad på unga lagöverträdare, företrädesvis åldersgruppen 15–, samt främst omfatta fall där det fanns en målsägande som lidit skada av brottet och där mötet mellan gärningsman och brottsoffer var det väsentliga. Endast medling där såväl gärningsman som brottsoffer deltog frivilligt skulle enligt regeringen omfattas av försöksverksamheten. Det uttalades också att det var viktigt att medlingsverksamheten bedrevs på ett sätt som gjorde att både gärningsmannens och brottsoffrets integritet respekterades. 42 Utredningens uppdrag och arbete Genom tilläggsdirektiv (dir. 1998:31) till byggande arbete (KBA) fick kommittén i uppdrag att sprida kunskap om de typer av projekt som försöksverksamheten skulle omfatta samt verka för att nya projekt initierades runt om i landet efter modell av de olika projekttyperna. Vidare skulle kommittén i samråd med och utredningen välja ut de projekt som skulle omfattas av försöksverksamheten samt fördela ekonomisk stöd till dessa. Enligt direktiven skall denna utredning med utgångspunkt från försöksverksamheten och Brottsförebyggande rådets utvärdering av denna utreda frågan om formerna för medlingsverksamheten, medlingens funktion och dess ställning i rättssystemet. Frågan om medling bör belysas utifrån ett brottsförebyggande perspektiv och utifrån det perspektivet att medling kan utgöra ett led i rehabilitering för unga lagöverträdare inom ramen för såväl rättsväsendets som verksamhet. Utredningen skall i detta sammanhang även belysa frågan om familjerådslag. Frågan om medling skall vidare enligt direktiven belysas utifrån ett brottsofferperspektiv. Utredningen skall dels analysera vilken roll brottsoffren ges och hur deras intressen tas tillvara inom olika medlingsverksamheter, dels analysera och bedöma medling vars primära syfte är att rehabilitera offer för brott. I direktiven anges att utredningen skall överväga om dagens möjligheter att beakta att den unge har deltagit eller kommer att delta i medling bör förändras. Utredningen skall också ta ställning till om medlingsverksamheten bör regleras eller på annat sätt göras enhetlig och i så fall föreslå hur en sådan verksamhet skall bedrivas. Utredningen skall därvid även föreslå inom vilken organisation medlingen bör bedrivas samt hur den skall finansieras. Utredningen skall därvid ta ställning till hur tillämpningsområdet för medlings- verksamheten bör avgränsas samt ange vilken betydelse en reglerad medlingsverksamhet bör tillmätas vid den rättsliga prövningen. Utredningen bör också enligt direktiven pröva möjligheten att införa medling som en sorts alternativ reaktionsform. Vid denna prövning bör särskilt frågan om villkorade åtalsunderlåtelser övervägas. I detta sammanhang skall utredningen belysa frågan om de straffrättsliga principerna om förutsebarhet, proportionalitet och rättvisa kan tillgodoses och om medling som en sorts alternativ reaktionsform är förenlig med den grundläggande principen att det allmänna ensamt ansvarar för de sanktioner som följer på brott. Enligt direktiven skall utredningen – om arbetet ger anledning till det – lämna förslag till sådan lagstiftning som övervägandena leder fram till. Utredningens uppdrag och arbete 43 Utredningens egentliga arbete påbörjades . pågick den ovan nämnda försöksverksamheten som sedermera utvärderades av . Utredningen skulle enligt direktiven ha redovisat sitt arbete . Genom beslut av regeringen medgavs förlängd utredningstid till . Utredningen har företagit en studieresa till den 1–. Under resan besökte utredningen olika medlingsprojekt i samt deltog i en internationell konferens om Restorative (reparativ rättvisa) i . Vidare har utredningen deltagit i sammanträde med Brottsföre- byggande rådet och KBA i . Sekreteraren har deltagit i ett höstmöte anordnat av information om medling (S.L.I.M.) Utredningen har deltagit i sammanträden i Brottsförebyggande rådets regi i och i . Sekreteraren har medverkat vid anordnade av för de medlingsprojekt som skulle ingå i försöksverksamheten i och . Sekreteraren har deltagit i ett flertal möten som arrangerats av ; höstmöte i , höstmöte i , årsmöte i och vårmöte i . Utredningen har medverkat vid två sammanträden med representan- ter för olika åklagarkammare som anordnats av i och . Vidare har utredningen genomfört en studieresa till den 21–. besökte utredningen bland annat ett medlingskontor, , och . Sekreteraren har deltagit i en europeisk konferens om medling mellan brottsoffer och gärningsman i , , den 27–. Utredningen har företagit en studieresa till den 11–och därvid besökt i och Polisstationen Centrum. Utredningen deltog under resan även i den nordiska konferensen i . 44 Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har besökt medlingsverksamheten i . Sekreteraren har sammanträffat med , , som utvärderat ett projekt med familjerådslag för unga som har begått brott . Sekreteraren har besökt olika medlingsverksamheter; Övriga , , , , och . Utredningen har sammanträffat med generaldirektör i . Utredningen har sammanträffat med Brottsofferjourernas riksför- bunds förbundssekreterare i . Utredningen har företagit en studieresa till den 5–. Under resan besöktes bland annat medlingskontoret i Helsing- fors, åklagarmyndigheten och medlingskontoret i , Social- departementet samt . Utredningen har (, och ) sammanträffat med företrädare för . Sekreteraren har sammanträffat med och vid . I samband med att försöksverksamheten skulle inledas samarbetade utredningen med arbete (KBA) främst på så sätt att utredningen lämnade synpunkter på de ansökningar som inkom till kommittén. Utredningen har framför allt före och under försöksverksamheten på olika sätt samarbetat med . Utredningen har även haft kontakter med och diskuterat enskilda frågor med , , , , och Riksåklagaren. 2.1Vad är medling? Medling förekommer i inom flera olika områden. I dispositiva tvistemål, dvs. tvistemål där förlikning är tillåten, kan domstolen enligt 42 kap. 17 § förordna en särskild medlare i den mån det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. I arbetsrättsliga tvister är medling föreskriven enligt 46 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Inom familjerätten förekommer medling genom den familjerådgivning som kommunerna är skyldiga att tillhandahålla enligt 12 a § socialtjänst- lagen (1980:620). Enligt den bestämmelsen skall kommunen även sörja för att föräldrar kan erbjudas samtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor rörande vårdnad, boende och umgänge, s.k. samarbetssamtal. Det finns även föreskrivet medling vid arrende-, bostadsrätts- och hyrestvister samt för vissa upphovsrättstvister. Också förfarandet med särskilda skiljemän enligt lagen (1999:116) om skiljeförfarande kan ses som en form av medling. Det är svårt att finna en exakt och rättvisande definition av vad medling är. Medling kan sägas vara en alternativ metod för konflikt- lösning. I huvudsak innebär medling att de tvistande parterna möts inför en oberoende medlare och vid detta möte försöker komma fram till en lösning på konflikten. I vissa fall har medling valts som konfliktlösningsmetod på grund av att tvisten måste lösas snabbt. I andra fall kan det vara fråga om bestående eller framtida nära relationer som motiverat medling, eftersom det i dessa fall är värdefullt att tvisten löses i samförstånd. Medling vid ungdomsbrott kan även motiveras av andra skäl, t.ex. att vara rehabiliterande för både gärningsman och brottsoffer samt att verka brottsförebyggande. Den form av medling som omfattas av utredningens uppdrag är medling vid ungdomsbrott. I det följande lämnas en kortfattad beskriv- ning av hur ett sådant medlingsförfarande kan gå till. Uppgifterna är främst hämtade från studiebesök vid olika medlingsprojekt som har ingått i försöksverksamheten och från boken brott. Om mötet mellan unga gärningsmän och brottsoffer (m.fl., Kommentus förlag 1998). Det bör dock uppmärksammas att medlings- förfarandet kan skilja sig mycket åt från fall till fall. Detta beror bland annat på vilken typ av brott ärendet gäller, vem som är brottsoffer och hur den personen har påverkats av brottet samt vem som är gärningsman. Ett medlingsförfarande kan inledas med att t.ex. polisen till en medlingsverksamhet överlämnar ett ärende där en ungdom har begått ett brott och det finns ett brottsoffer. kan polisen ha informerat och/eller tillfrågat gärningsmannen och eventuellt brotts- offret om de kan tänka sig att medverka vid medling. I vissa fall har någon från varit närvarande vid förhör med den unge gärningsmannen och vid det tillfället informerat om medling. Om så inte skett kontaktar medlaren eller någon vid medlingsverksamheten parterna för att diskutera frågan om medling. Gärningsmannen tillfrågas först, eftersom det bör vara klart att denne vill delta innan brottsoffret tillfrågas. Är gärningsmannen och/eller brottsoffret under- åriga, informeras och tillfrågas vanligen också vårdnadshavarna. Vilka förberedelser som behövs varierar från fall till fall. kan det vara tillräckligt med telefonkontakter före själva medlingsmötet. I andra fall kan det vara aktuellt med ett eller flera s.k. förmöten med parterna. Vid ett förmöte träffar medlaren parterna var och en för sig. I vissa fall kan man tänka sig att det bara är ena parten, vanligen brottsoffret, som har behov av ett förmöte. Så kan vara fallet om medlaren redan tidigare i processen, t.ex. i samband med ett förhör, har träffat gärningsmannen och talat om medlingen utan att det varit fråga om ett egentligt förmöte. Vid förmötena kan parterna få information om vad ett medlingsförfarande innebär, hur själva mötet går till och vilka regler som gäller. Vidare ges parterna möjlighet att ställa frågor och lära känna medlaren. Medlaren får tillfälle att bygga upp ett förtroende, vilket kan vara värdefullt vid medlingsmötet. Om själva medlingsmötet av något skäl inte kommer till stånd, kan förmötena också få en betydelse som en slags indirekt medling på så sätt att parterna genom medlaren kan få olika synpunkter framförda till motparten. När förberedelserna är klara är det för själva medlingsmötet. Vanligen sker mötet i en neutral lokal. Vid mötet kan, förutom medlaren, gärningsmannen och brottsoffret samt vårdnadshavare till både underåriga gärningsmän och brottsoffer vara närvarande. Även andra personer, t.ex. anhöriga och nära vänner, kan medverka som stöd för antingen gärningsman eller brottsoffer. Mötet kan inledas med att medlaren visar var parterna och eventuella övriga deltagare skall sitta. Vårdnadshavare och stödpersoner brukar anvisas en plats en bit bort från parterna. Efter välkomnande och presentationer redogör medlaren kort för brottet. Därefter brukar brottsoffret ge sin beskrivning av händelsen och hur han eller hon har påverkats av brottet. Även gärningsmannen ges tillfälle att berätta om det inträffade. Parternas beskrivningar brukar leda till frågor som i sin tur sätter i gång en dialog mellan parterna. Medlaren brukar inta en passiv roll och endast ingripa för att underlätta för parterna att komma till tals och se till att viktiga sidor av saken belyses. Närvarande vårdnadshavare får normalt inte komma till tals förrän gärningsman och brottsoffer är färdiga med sin diskussion. När parterna anser att själva händelsen är färdigbehandlad, kan man övergå till att diskutera ett avtal om gottgörelse i de fall detta är aktuellt. Ett sådant avtal kan bestå i att gärningsmannen skall ersätta brottsoffret för den skada som denne har lidit genom brottet, t.ex. genom att erlägga ekonomisk ersättning till eller utföra visst arbete åt brottsoffret. Ett avtal kan också vara av mer ideell natur och ange hur parterna skall förhålla sig till varandra . Om det träffas ett avtal skrivs detta under av parterna och medlaren samt eventuella vårdnadshavare. Medlaren kan sedan följa upp att avtalet följs. En medling behöver dock inte utmynna i ett avtal. Det kan t.ex. vara så att brottsoffret inte har några anspråk på gottgörelse. I de flesta fall brukar gärningsmannen be brottsoffret om ursäkt och parterna skaka hand med varandra i samband med att mötet avslutas. I vissa fall kan det också vara tillräckligt att parterna har fått tillfälle att träffas och prata om händelsen. Mötet kan avslutas med att medlaren sammanfattar vad parterna har kommit fram till och därefter ger ordet till parterna. På detta sätt får gärningsmannen tillfälle att be om ursäkt och förhoppningsvis kan parterna lämna mötet lättade. 2.2Tankarna bakom medling vid ungdomsbrott; Restorative Den rättsfilosofi som medling för unga lagöverträdare främst grundar sig på kallas Restorative , vilket kan översättas med repararativ rättvisa. Reparativ rättvisa kan definieras som en process i vilken parter som berörs av ett brott samlas för att tillsammans lösa hur man skall hantera följderna av brottet och dess verkningar (, , The Evolution of Restorative in , on Criminal Policy and Research, 4, 1996). I litteraturen skiljs ibland mellan reparativ rättvisa samt bestraffande (retributive ) och rehabiliterande rättvisa (rehabilitative ). Bestraffande rättvisa kännetecknas av statens maktutövning. Den fokuserar på brottet, tillfogar gärningsmannen obehag, strävar efter vedergällning och ignorerar brottsoffret. Den rehabiliterande rättvisan sker inom ramen för välfärdsstaten. Denna form av rättvisa fokuserar på gärningsmannen och ger honom behandling för att rätta till och anpassa sitt beteende. Även rehabiliterande rättvisa ignorerar brotts- offret. (Weitekamp, , Research on Victim-Offender Mediation. Findings and Needs for the Future, Victim-Offender Mediation in Europe. Making Restorative , 2000.) Gemensamt för den bestraffande och rehabiliterande rättvisan kan således sägas vara att de fokuserar på gärningsmannen och ignorerar brottsoffret. Den amerikanske professorn , som är en välkänd förespråkare för Restorative , menar att reparativ rättvisa ger ett helt nytt synsätt på reaktionerna mot brott. I stället för att brottet anses ha begåtts mot staten, vilket är det allmänt omfattade synsättet i vår del av världen, förutsätter reparativ rättvisa att brottet i första hand är att se som en konflikt mellan brottsoffer och gärningsman. Den person som har utsatts för brottet är den som i första hand är att se som offer; staten kommer först i andra hand. Reparativ rättvisa placerar både brottsoffret och gärningsmannen i aktiva konfliktlösarroller som fokuserar på gottgörelse för den materiella och emotionell skada som brottet har orsakat. När det är möjligt kan dialog och förhandling utgöra centrala inslag i reparativ rättvisa. Att lösa framtida problem anses viktigare än att fastställa skuld för ett tidigare beteende. Tryggheten i samhället är väsentlig, men hårda straff för gärningsmännen är mindre viktiga än att ge möjlighet för offret att bearbeta händelsen och få gottgörelse, liksom möjligheten att påverka gärningsmännen med de mänskliga konsekven- serna av deras handlande (Umbreit, , Victim Meets Offender, The Impact of Restorative and Mediation, Criminal , 1994). En jämförelse mellan bestraffande rättvisa och reparativ rättvisa har gjorts av filosofie doktorn (Changing Lenses, A New Focus for Crime and , , PA, , 1990). Han gör följande uppställning. 1.Brott anses som ett angrepp mot staten 2.Fokusering på att påvisa skuld och på vad som har hänt (har han eller hon begått brottet?) 3.Motpartsförhållande och process är normgivande 4.Åläggande av obehag för att straffa och förhindra framtida brott 5.Rättvisa definieras genom syfte och process; rätt regler 6.Den personliga konflikten till följd av brottet är otydlig/under- tryckt; konflikten är mellan individen och staten 7.En social skada ersätts av en annan 8.Närsamhället står vid sidan och representeras abstrakt av staten 9.Uppmuntran av konkurrerande, individuella värderingar 10.Aktivitet från staten riktad mot gärningsmannen; brottsoffret ignoreras och gärningsmannen är passiv 1.Brott anses som ett angrepp av en person mot en annan 2.Fokusering på problemlösning p.g.a. ansvar och (vad bör göras?) 3.Dialog och förhandling är norm- givande