sou · GOB395d1 · 2001-01-01 00:00:00 — I den ena är rätten att nyttja en bostadslä- genhet direkt knuten till andel i föreningen på sådant sätt, att med en överlåtelse av andelsrätten utan vidare följer rätten att nyttja lägenhe- ten. I den andra typen finns visserligen ett samband mellan andel i fö- reningen och nyttjanderätt till en lägenhet. Men sambandet är inte så fast att nyttjanderätten utan vidare omfattas av en överlåtelse av andels- rätten. Som exempel på sådant samband angav domstolen att samban- det uteslutande består i att nyttjanderätt upplåts endast till den som är medlem i föreningen. Beträffande det förra slaget av föreningar menade att det föreningsrättsliga inslaget tar överhanden och fortsatte: Det är därför inte möjligt att vid överlåtelse av andel i sådana före- ningar som avses särskilja nyttjanderätten då det gäller vederla- get. Härav följer att förbudsbestämmelsen i 12 kap. 65 § JB inte kan anses tillämplig vid överlåtelse av sådan andelsrätt. Beträffande det andra slaget av föreningar ansåg att det, på grund av det lösare sambandet mellan andelsrätten och nyttjan- derätten, inte föreligger något hinder mot att vid en överlåtelse betrakta nyttjanderätten för sig också i fråga om vederlaget. Detta angavs gälla även om nyttjanderätten överlåts tillsammans med andelsrätten. I såda- na fall ansåg att förbudet mot ersättning i 65 § hy- reslagen är tillämpligt. Det man här bör notera är att Högsta domstolens resonemang före- faller bottna i samma synsätt som redovisades i prop. 1968:161 och av . Våra slutsatser om rättsläget I 1 kap. 8 § BRL talas om andelsrätt med vilken följer rätt att för be- gränsad tid besitta eller nyttja en bostadslägenhet. Redan ordalydelsen talar för att endast sådana föreningar omfattas där det finns en mer fast koppling mellan andelsrätten och nyttjanderätten. Enligt vår mening framgår det, när man har studerat bestämmelsernas framväxt, rätt tyd- ligt att detta också har varit lagstiftarens avsikt. Uttalandena års BRL är i och för sig något motsägselsefulla, men är rätt oklara och bör också ses mot bakgrund av kommittéförslaget. Den tolkning vi an- ser har mest fog för sig förefaller också harmoniera med Högsta dom- Närmare om själva föreningen 77 stolens synsätt, även om vi är medvetna om att det avgörandet inte alls tar sikte på den här aktuella frågan. Vår slutsats är alltså att förbudet i 1 kap. 8 § BRL tar sikte endast på upplåtelser för begränsad tid där det finns en mer fast koppling mellan andelsrätten och nyttjanderätten. Således innebär den bestämmelsen inte något förbud mot upplåtelser av bostadslägenheter för begränsad tid där en sådan fast koppling saknas. Det sagda innebär att vi delar departementschefens bedömning i prop. 1986/87:37 att förbudet inte förefaller omfatta SKB:s verksam- het. Dispens från det förbudet skulle i så fall vara överflödigt för SKB. Däremot menar vi att man av såväl de aktuella förarbetsuttalandena som Högsta domstolens avgörande kan utläsa att ersättning som en fö- rening tar ut i samband med upplåtelse av nyttjanderätten kan innebära att man bryter mot 65 § hyreslagen. Det viktiga är inte vilken etikett föreningen sätter på ersättningen. Avgörande är vad den i realiteten har utgjort ersättning för. I de fall någon form av insats eller dylikt tas ut först i samband med upplåtelsen – t.ex. på det sättet att en avgift tas ut vid förvärvet av an- delen och ger en köplats medan resten tas ut vi upplåtelsen – torde den sistnämnda ersättningen vara att bedöma som en ersätt- ning för nyttjanderätten. Det som behövs i de fallen – om man anser att en sådan ersättning bör få tas ut – är således en dispens för föreningen, eller den juridiska person det annars kan vara fråga om, att ta ut ersätt- ning för upplåtelse av nyttjanderätten. Det sagda innebär inte att dispensen mot förbudet i 1 kap. 8 § BRL i punkten 7 i övergångsbestämmelserna till BRL behöver vara överflödig. Föreningar kan finnas som upplåter för begränsad tid och där en fast koppling råder mellan andelsrätten och nyttjanderätten. Vi har varken uppdrag att göra en kartläggning av detta eller att överväga ett förbud mot sådana befintliga föreningar. Vad bör gälla för framtiden? Mot den tecknade bakgrunden anser vi att våra direktiv, beträffande kooperativa hyresrättsföreningar, inte pekar ut en viss koppling som skall råda mellan andels- och nyttjanderätten. För oss återstår därför att ta ställning i detta hänseende. Att föreningar bör omfattas där en fast koppling saknas anser vi närmast självklart. Det gäller inte minst mot bakgrund av att detta har varit det vanliga bland föreningar som omfattades av försöksverksam- heten. Dessutom fungerar SKB så. Enligt vår bedömning är det med denna konstruktion också enklast att leva upp till den grundläggande 78 Närmare om själva föreningen idén med upplåtelseformen att det inte skall vara möjligt för hyresgäs- ten att till valfritt pris överlåta hyresrätten. Bör då regleringen av ko- operativa hyresrättsföreningar acceptera även föreningar där en fast koppling finns? Av redogörelsen för förbudsreglernas framväxt framgår att ett skäl för att förbjuda vissa typer av föreningar har varit att de har bedömts vara närmast förväxlingsbara med bostadsrättsföreningar. Mot det kan anföras att den skillnaden föreligger att det är fråga om tidsbegränsade upplåtelser och inte, vilket är fallet med bostadsrätter, upplåtelser för obegränsad tid. Men det finns trots allt en viss risk. Exempelvis medför en fast koppling att föreningen inte kan vara lika öppen beträffande medlemskap som en sedvanlig ekonomisk förening. Öppenheten måste begränsas på samma sätt som har skett för bostadsrättsföreningar. Enligt vår bedömning skulle föreningar med fast koppling göra re- gelverket mer komplicerat och komplext. I flera avseenden skulle olika regler behövas för de två varianterna. Bl.a. skulle särskilda regler be- hövas för att uppnå de begränsningar avseende överlåtbarheten som upplåtelseformen skall vara förenad med. Det bör poängteras att det enligt vår bedömning inte rör sig om behov av någon enstaka särregel utan ett flertal regler. En uppenbar risk finns att regelverket skulle bli onödigt snårigt för lekmän som skall tillämpa det, t.ex. styrelseleda- möterna. Vi kan inte heller se att en öppning för föreningar med fast koppling innebär några direkta fördelar. När man tillåter föreningar utan fast koppling finns möjligheter att upprätta kösystem o.d. inom ramen för skillnaden mellan förvärvet av andelsrätten respektive det senare eventuella förvärvet av nyttjanderätten. Och i föreningar där t.ex. nå- gon kö inte finns är det ju inget som i praktiken hindrar att den som förvärvar en andel regelmässigt också förvärvar nyttjande- rätten. Däremot skulle ett förbud mot föreningar som saknar fast kopp- ling kunna innebära komplikationer för bl.a. föreningar med kösystem. Vi föreslår därför att den permanenta lagstiftning som vi har i upp- drag att lägga fram förslag till skall omfatta föreningar där en fast koppling saknas men inte föreningar där en sådan koppling finns. Vår tolkning är alltså att bestämmelsen i 1 kap. 8 § första stycket BRL avser endast föreningar där en fast koppling finns. En sådan koppling skall saknas i kooperativa hyresrättsföreningar. Mot bakgrund av detta nödvändiggör införandet av upplåtelseformen kooperativ hy- resrätt inte några inskränkningar – i form av undantag för kooperativa hyresrättsföreningar – i upplåtelseförbudet i 1 kap. 8 § BRL. Vår tolkning innebär emellertid också att upplåtelseförbudet i 1 kap. 8 § BRL inte hindrar att juridiska personer, utanför reglerna om kooperativ hyresrätt, bedriver samma form av verksamhet som koope- Närmare om själva föreningen 79 rativa hyresrättsföreningar skall bedriva. kommer det alternativet förhoppningsvis inte vara särskilt attraktivt. Med rätt utformade regler bör det vara fördelaktigast att falla under regelverket. Förbudet i 65 § hyreslagen innebär också att möjligheterna är små för en förening som inte är en kooperativ hyresrättsförening att kräva kapitalinsatser av till- trädande hyresgäster. Vi ser dock inget skäl att tillåta att föreningar till sina medlemmar skall kunna upplåta hyresrätt utan att falla under re- gelverket för kooperativa hyresrättsföreningar. Därför föreslår vi ett förbud mot det. Förbudet bör, på samma sätt som förbudet i 1 kap. 8 § BRL, vara avgränsat till att avse upplåtelser av bostadslägenheter. Man skulle kunna överväga att ställa upp ett vidare förbud än så. Enligt vår uppfattning förutsätter emellertid det inte bara ingående överväganden utan också en kartläggning av vilka typer av konstruk- tioner som finns . Avgränsningar måste göras. Saken är inte så en- kel att juridiska personer kan förbjudas att upplåta nyttjanderätt för be- gränsad tid. Det skulle ju inneburit ett förbud för juridiska personer mot upplåtelse av vanlig hyresrätt. De nu nämnda frågeställningarna ligger emellertid utanför ramen för vårt uppdrag. Vi föreslår således ett förbud mot ekonomiska föreningar som har till ändamål att upplåta nyttjanderätt för begränsad tid till medlemmar i föreningen. Förbudet bör, liksom upplåtelseförbudet i 1 kap. 8 § BRL, vara straffsanktionerat. Eftersom rättsläget i flera fall har ansetts oklart i fråga om vad det nuvarande upplåtelseförbudet i 1 kap. 8 § BRL innebär anser vi det lämpligt att nu i 1 kap. 8 § första stycket BRL klargöra att endast fall omfattas av förbudet där det finns en fast koppling. Det anser vi bör ske genom att man byter ut lokutionen andelsrätt med vilken följer rätt att mot andelsrätt som ger rätt att. 3.2.3Bör regler finnas om antalet medlemmar och lägenheter samt om viss närhet mellan husen? Vårt förslag: För kooperativa hyresrättsföreningar skall gälla att an- talet medlemmar och lägenheter skall uppgå till minst tre. Däremot skall, i fall då föreningen har fler än ett hus, inte något krav ställas upp på en viss närhet mellan husen. En förutsättning för att en bostadsrättsförening skall få upplåta bostads- rätt är att en ekonomisk plan har registrerats. Vi återkommer till eko- 80 Närmare om själva föreningen nomiska planer i kapitel 5. Registrering av ekonomisk plan förutsätter i sin tur bl.a. att minst tre lägenheter är avsedda att upplåtas med bo- stadsrätt och att, om föreningen har fler än ett hus, husen ligger så nära varandra att en ändamålsenlig samverkan kan ske mellan bostadsrätts- havarna, 1 kap. 5 § BRL. Varför är det så? Minsta antalet medlemmar och lägenheter bör vara reglerat Kravet på minst tre lägenheter hänger samman med att en förutsättning för registrering av en bostadsrättsförening är att den har minst tre medlemmar, 1 kap. 2 § BRL. I det kooperativa synsättet anses ligga att det skall finnas ett visst minsta antal medlemmar som aktivt medverkar i föreningens verksamhet. Och tanken är att föreningen skall kunna er- bjuda alla medlemmar en lägenhet (prop. 1990/91:92 s. 57 och 1992/93:144 s. 8 f.). Även för ekonomiska föreningar gäller att minst tre medlemmar skall finnas, 2 kap. 1 § föreningslagen. Detta krav bör gälla för koope- rativa hyresrättsföreningar också. Vi anser vidare att ett krav motsvarande det för bostadsrättsför- eningar på minst tre lägenheter bör gälla. I och för sig framstår, i vart fall , risken för mindre föreningar än så som minimal. Det är svårt att se motiven för det. Men några skäl för att tillåta föreningar be- stående av t.ex. en lägenhet finns inte. Det är också så att tillämpning av reglerna om blockuthyrning förutsätter minst tre lägenheter. I avsnitt 7.2 föreslår vi att dessa regler skall gälla för kooperativa hyresrättsfö- reningar enligt hyresmodellen i relationen mellan föreningen och fas- tighetsägaren. Vidare är en förutsättning för tillämpning av reglerna om ombildning i lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för om- bildning till bostadsrätt att antalet lägenheter uppgår till minst tre. Den lagen föreslår vi i avsnitt 18.1.2 skall utvidgas att gälla även för om- bildning till kooperativ hyresrätt. Bestämmelserna i är utformade så att antalet lägenheter måste uppgå till minst tre för att registrering av den ekonomiska planen skall beviljas. Sådan registrering är i sin tur en förutsättning för att en bo- stadsrättsförening skall ha rätt att upplåta lägenheter med bostadsrätt. Något krav på upprättande och registrering av ekonomisk plan skall normalt inte gälla för att en kooperativ hyresrättsförening skall få upp- låta kooperativ hyresrätt, se avsnitt 5.2.1. Vi föreslår därför att det i den grundläggande paragrafen om vad som utgör en kooperativ hyresrätts- förening – alltså där de i avsnitt 3.2.1 angivna ändamålen anges – också anges att antalet lägenheter som skall upplåtas med kooperativ hyres- rätt skall uppgå till minst tre. Närmare om själva föreningen 81 Kravet på viss närhet mellan husen, när föreningen har fler än ett hus, infördes 1991. Två skäl anfördes i förar- betena för denna ordning (prop. 1990/91:92 s. 59 f.). Det hade börjat bildas bostadsrättsföreningar – främst tänkte man på sådana med små- hus – där föreningsformen hade valts av finansiella eller skattemässiga skäl. Dessa skäl ansågs ha gått före intresset av en ändamålsenlig sam- verkan. Intresset av kooperativ samverkan i de fallen bedömdes låg. Det andra skälet var att man ville markera att det kooperativa synsättet även i fortsättningen skulle prägla bostadsrättslagstiftningen. En övergångsbestämmelse (sjätte punkten) infördes . En- kelt uttryckt kan sägas att den innebär att hus som bostadsrättsför- eningar hade förvärvat före ikraftträdandet av BRL inte om- fattas av kravet på viss närhet. Det kan konstateras att det finns kooperativa hyresrättsföre- ningar, bl.a. SKB, som inte uppfyller kraven på närhet i BRL. Om ett krav på viss närhet ställs upp för kooperativa hyresrättsföreningar, tor- de därför en övergångsbestämmelse behövas liknande den till BRL. Det bör framhållas att en sådan lösning inte skulle vara utan nackdelar. Den skulle nämligen innebära att nya kooperativa hyresrätts- föreningar inte kunde konkurrera på lika villkor med befintliga före- ningar. Men finns det då skäl att ställa upp ett krav på sådan närhet som av- ses i BRL? Även kooperativa hyresrättföreningar skall vila på ett ko- operativt synsätt. Vi anser dock att en ändamålsenlig samverkan i regel kan ske, även om husen inte har den aktuella närheten. SKB får sägas utgöra ett levande bevis på detta. Men framför allt hänger vår slutsats samman med att vi gör bedömningen att de fall som främst var grunden för kravet i BRL inte kommer att få sin motsvarighet här. Det man sik- tade in sig på var föreningar med småhus som bildades för att lånefi- nansieringen blev bättre eller för att detta gav skattemässiga fördelar. Dagens subventions- eller skattesystem ger inte incitament för ett mot- svarande agerande inom ramen för kooperativ hyresrätt. 82 Närmare om själva föreningen Föreningen och medlemmarna 83 4 Föreningen och medlemmarna I korthet redogörs här för vad som enligt föreningslagen och BRL gäl- ler avseende inträde och utträde som medlem i ekonomiska föreningar respektive bostadsrättsföreningar. För ekonomiska föreningar gäller den s.k. öppenhetsprincipen. En ekonomisk förening får inte vägra någon inträde som medlem, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till arten eller omfatt- ningen av föreningens verksamhet eller föreningens syfte eller annan orsak, 3 kap. 1 § första stycket föreningslagen. De möjligheter som finns att vägra inträde innebär bl.a. att en förening kan ställa upp som krav att medlemmarna tillhör en viss yrkesgrupp eller att föreningens verksamhet skall vara begränsad till ett visst geografiskt område (se vi- dare Mallmén, , Lagen om ekonomiska föreningar, 2 uppl., 1995, s. 99 f.). Sökanden kan begära domstols prövning av ett beslut att vägra honom medlemskap. Öppenhetsprincipen är mer inskränkt för bostadsrättsföreningar än för andra ekonomiska föreningar. Det hänger samman med att en be- gränsning av antalet medlemmar är nödvändig. Antalet lägenheter är ju begränsat. När bostadsrättsföreningen upplåter bostadsrätt är förening- ens handlingsfrihet stor att välja sina medlemmar (se vidare m.fl., Bostadsrättslagen, 2 uppl., 1998, s. 43). Vid senare övergångar av bostadsrätten är som vi snart skall se möjligheterna att vägra medlem- skap mindre. prövar ansökningar om medlem- skap i föreningen. Styrelsen skall vid prövningen iaktta bl.a. vad som anges i föreningens stadgar. Vissa stadgevillkor är dock enligt 3 kap. 2 § BRL utan verkan. Bl.a. får inte ett visst medborgarskap eller en viss inkomst utgöra en förutsättning för inträde i föreningen. Huvudregeln om rätten till medlemskap vid övergång av bostadsrätt regleras i 2 kap. 3 § BRL. Medlemskap får inte vägras, om villkoren i stadgarna är upp- 84 Föreningen och medlemmarna fyllda och föreningen skäligen bör godta sökanden som bostadsrätts- havare. Det finns sedan särskilda bestämmelser bl.a. avseende juridiska per- soners förvärv, makes rätt till medlemskap och hyresgästs rätt till medlemskap vid ombildning från hyresrätt till bostadsrätt. Nämnas bör att föreningslagen gör en skillnad mellan medlemskap och andel. Förvärv av en andel kan flytta fram positionerna när det gäller rätten till medlemskap även om detta inte är huvudregeln, 3 kap. 2 och 3 §§ föreningslagen. Olika bestämmelser gäller också för utträde ur ekonomiska före- ningar respektive bostadsrättsföreningar. Nämnas kan att i en bostads- rättsförening anses normalt den som är bostadsrättshavare ha utträtt ur föreningen, 2 kap. 11 § andra stycket BRL. Hyresgästens uppsägningsrätt och rätt att överlåta hyresrätten hör sys- tematiskt egentligen kanske mer hemma under rättigheter och skyldig- heter. Enligt vår mening är det emellertid inte möjligt att behandla upp- sägnings- och överlåtelserätten fristående från frågorna om inträde i och utträde ur föreningen. Här ges därför en kort presentation av vad som gäller i dessa avseenden för hyresgästen samt, i motsvarande situ- ationer, för bostadsrättshavaren. Hyresavtal kan ingås för obestämd eller bestämd tid. Om ett hyres- förhållande inte har varat mer än i följd och hyresavtalet har ingåtts för bestämd tid, upphör det att gälla vid hyrestidens utgång. I alla andra fall krävs uppsägning för att avtalet skall upphöra att gälla, 3 § hyreslagen. Olika uppsägningstider gäller sedan beroende på vilken sorts avtal det gäller och vem som säger upp. Här kan bara nämnas att en hyresgäst som hyr en bostadslägenhet aldrig har längre uppsäg- ningstid än . Hyresgästens möjligheter att överlåta hyresrätten är inskränkta. Hu- vudregeln är att hyresvärdens samtycke krävs, 32 § hyreslagen. Ett an- tal undantag finns dock, 33 – 37 §§ hyreslagen. Bl.a. kan hyresnämn- dens tillstånd ersätta samtycket, om man vill byta en bostadslägenhet mot en annan bostad eller vill överlåta en lokal för handel eller indu- stri. Beträffande bostadslägenheter gäller ett förbud mot att ställa upp villkor om särskild ersättning för upplåtelse eller överlåtelse, 65 § hy- reslagen. Förbudet är straffrättsligt sanktionerat. Föreningen och medlemmarna 85 BRL vilar på en helt annan grundtanke. Det normala är att bostads- rättshavaren själv avyttrar sin bostadsrätt. Normalt sett är detta också det enda sättet för bostadsrättshavaren att få tillbaka vad denne har be- talat för bostadsrätten vid sitt förvärv. Bl.a. den inskränkningen finns dock att en överlåtelse blir ogiltig om förvärvaren vägras medlemskap, 6 kap. 5 § BRL. Rätt till uppsägning föreligger i vissa speciella situationer. Bl.a. har föreningen rätt att säga upp en bostadsrättshavare, om nyttjanderätten är förverkad för att årsavgiften inte har betalats. Nämnas bör också att en bostadsrättshavare har rätt att avsäga sig sin bostadsrätt, 2 kap. 11 § BRL. Detta kan dock göras tidigast från upplåtelsen. Avsägelsen innebär att bostadsrättshavaren blir fri från sina förpliktelser. Någon rätt att få tillbaka sin insats eller den köpeskilling bostadsrättshavaren kan ha erlagt finns emellertid inte. 4.2.1Föreningslagens regler kan i stor utsträckning gälla Vårt förslag: Föreningslagens bestämmelser om inträde i och utträde ur föreningen skall gälla för kooperativa hyresrättsföreningar, när inte avvikande bestämmelser behövs. Vi har i avsnitt 3.2.2 tagit ställning för att någon fast koppling inte skall finnas mellan andelsrätten och nyttjanderätten. Det medför att man måste överväga vad som bör gälla för inledandet respektive avslutandet av såväl det föreningsrättsliga som nyttjanderättsliga förhållandet. När det gäller de grundläggande föreningsrättsliga frågorna ser vi i ett utgångsläge inget skäl att göra avvikelser gentemot vad som normalt gäller för ekonomiska föreningar i de aktuella avseendena. Med andra ord bör samma regler gälla för inträde i och utträde ur en kooperativ hyresrättsförening och för förvärv av andelsrätt som gäller för vanliga ekonomiska föreningar, när inte särskilda förhållanden påkallar annat. Eftersom andelsrätten och medlemskapet skall leva ett fritt liv i för- hållande till nyttjanderätten finns inte samma skäl för inskränkningar jämfört med andra, vanliga ekonomiska föreningar som det finns för bostadsrättsföreningar. Men i olika avseenden finns trots det skäl att överväga om avvikelser från föreningslagen bör göras. Det gör vi i de följande avsnitten. 86 Föreningen och medlemmarna Vårt förslag: Några bestämmelser avseende möjligheter till begräns- ning av antagningen av medlemmar utöver föreningslagens skall – här bortses från ombildningssituationen – inte finnas. Den som är missnöjd med att föreningen har vägrat medlemskap får vända sig till allmän domstol. Behövs särskilda begränsningar? Som nämndes i avsnitt 4.1.1 gäller öppenhetsprincipen för ekonomiska föreningar. Med andra ord innebär föreningslagen inget hinder mot att en kooperativ hyresrättsförening som så önskar tar emot alla som ansö- ker om medlemskap som medlemmar, t.ex. för att bygga upp ett kösystem. Men fullt legitima skäl kan å andra sidan finnas för en kooperativ hyresrättsförening att försöka ställa upp begränsningar för medlems- antagningen. Föreningen kan t.ex. inrikta sig på en viss kategori boende såsom äldre eller ungdomar. Flera exempel på det har funnits under försöksverksamheten med kooperativ hyresrätt (se t.ex. rap- port [1996:7] Utvärdering av försöksverksamheten med Kooperativ hy- resrätt, s. 16). Ett annat exempel är att föreningen kan vilja begränsa antalet medlemmar i förhållande till antalet lägenheter. Föreningslagen ger vissa möjligheter att begränsa intaget. Inträde som medlem kan vägras med hänsyn till arten eller omfattningen av fö- reningens verksamhet eller föreningens syfte eller annan orsak, 3 kap. 1 § föreningslagen. Vi bedömer att det inte finns hinder mot att ställa upp villkor om att sökanden skall tillhöra någon viss kategori eller att begränsa antalet medlemmar med hänsyn till antalet lägenheter (jfr t.ex. , , Föreningslagen, 8 uppl., 1988, s. 37 ff. och Mallmén, , Lagen om ekonomiska föreningar, 2 uppl., 1995, s. 99 f.). Vi ser därför inte något behov av särregler – i de här diskuterade hänseendena – för kooperativa hyresrättsföreningar. Slutligen bör nämnas att SKB i sina stadgar har en begränsning så att endast fysiska personer antas som medlemmar. Något hinder mot ett sådant förbud kan vi, som framgått av det sagda, inte se. Vi anser emellertid inte att någon sådan begränsning bör ställas upp i författ- ning. Det beror dels på föreningens möjligheter att själv göra begräns- ningen, dels på vårt ställningstagande i avsnitt 3.2.1 att en kooperativ hyresrättsförening skall kunna ha till ändamål att hyra ut lokaler till si- na medlemmar. Föreningen och medlemmarna 87 Domstols prövning av vägrat medlemskap Den som är missnöjd med att ha vägrats medlemskap i en ekonomisk förening får stämma föreningen vid allmän domstol. Där får den miss- nöjde yrka att domstolen fastställer att han har rätt att bli medlem.