sou · GOB328d3 · 2001-01-01 00:00:00 — anser att kommittén tydligare borde ha redovisat att den inte fått en klar bild av den utbildningsmässiga kvaliteten i projektet . Det finns mycket som tyder på att på många ställen fungerat väl, men uppgifter om brister har också förekommit. I en rapport av internationella experter till (SOU 1999:141) skriver författarna bl a: För det första verkar , åtminstone under sin inkörningsperiod, ha handlat mer om kvantitet än om kvalitet. Tydliga kravnivåer och kriterier för ackreditering av utbildningsanordnare och deras undervisningsprogram fanns vanligtvis inte tillgängliga. Vi reserverar oss till förmån för vårt yrkande att kommittén klart ska redovisa att uppgifter om utbildningskvaliteten saknas. I kapitel 15.4 talas om en åtskillnad mellan kontrollerande och främjande uppgifter inom vuxenutbildningen. Vi delar den uppfattningen. Vi vill emellertid lägga till att när det gäller utvärdering och kvalitetsgranskning föreslår vi ett fristående kvalitetsinstitut på samma sätt som och har föreslagit ett liknande fristå- ende av ungdomsskolan. I kapitel 9 finns i tabellform förslag på antalet platser inom vuxen- utbildningen efter . Utan att ta definitiv ställning till platserna totalt bör påpekas att kommunerna haft skyldighet att erbjuda vuxenutbildning på grundläggande nivå. Det finns därför inte skäl att i detta sammanhang kompensera kommunerna för åtaganden som de redan har och som ingår i det generella statsbidraget. Reservation av ledamoten () För har det livslånga lärandet alltid varit ett viktigt mål. När som helst i livet ska medborgaren få möjlighet att göra en om- start och tillägna sig de kunskaper som man av olika anledningar inte erövrat tidigare. Vi välkomnar därför den satsning på vuxenutbildning och kunskapslyft som innebär att människor får nya möjligheter till kunskaper som anses nödvändiga för delaktighet i samhället. Kommit- téns uppdrag var att följa och utvärdera det femåriga , att särskilt studera funktionshindrades situation och att föreslå en strategi för utveckling av det livslånga lärandet. Dessa upp- gifter har av olika anledningar tagit olika stort utrymme av kommitténs arbete och resurser så att den sista uppgiften fått ge efter till förmån för de två mer konkreta uppgifterna. Därmed är inte sagt att de två första fått för mycket tid och resurser utan snarare att det krävts ytterligare tid för att i ökad grad utveckla former för det livslånga lärandet. framarbetade reformen om förutsättningar för kunskapslyft och livslångt lärande är omfattande och har framarbetats med kristdemokratiskt inflytande. Vi ställer oss bakom dess huvudsak- liga delar till syfte, innehåll och form. Vi vill i några reservationer själva och tillsammans med andra partier klargöra vår avvikande mening. Kraven på utbildning och ett kontinuerligt lärande, där den enskilde uppmuntras till vidare och återkommande studier, ställer krav på studiefinansieringssystemen. Vi menar att det är nödvändigt att ta ett samlat grepp när det gäller hur människor i olika faser i livet skall kunna finansiera sina studier. Den som står i begrepp att börja studera måste kunna planera sin ekonomi. Dagens system präglas av oklara gränsdragningar mellan arbetsmarknads- och utbildningspolitik, vilket på ett orättvist sätt drabbar den enskilde. Vi skiljer mellan dem som har arbete och kan ha utbildningskonto och dem som aldrig kommit in på arbetsmarknaden och behöver studiestöd. Vårt system innebär att ut- bildningsplats och studiefinansiering ska följas åt. Det är viktigt att reglerna kring studiefinansiering är tydliga, att man snabbt kan få en uppfattning om vad det är som gäller. I detta ligger en tydlighet i fråga om var gränserna går för hur stort bidrag den enskilde skall kunna få av staten, hur länge dessa delas ut och vilka krav som skall vara kopplade till bidragen. Ett andra krav på finansieringssystemet är förutsägbarhet. De regler som gäller när den enskilde beslutar sig för att börja studera får inte försämras kraftigt under studiernas gång. Nära kopplat till förutsägbarheten ligger kravet på att systemet är rättvist. Det först-till-kvarn-system som finns är t ex både oförut- sägbart och orättvist. Det innebär att själva sökandet i sig för att hitta bästa villkoren blir påfrestande. Grundprincipen måste vara att den en- skildes ekonomiska insats skall vara likvärdig för samma typ av studier. Om det i något avseende skiljer sig åt måste det därför också ur ett rättviseperspektiv kunna gå att förklara skillnader. Detta är särskilt ak- tuellt i fallet vuxenstuderande på grundskole - och gymnasienivå. Med dessa principer som grund reserverar vi oss mot två delar i ut- redningens förslag, att den högsta bidragsnivån bara skall gälla grund- skolestudier och oklarheten när det gäller volymen i de olika stöden. Vi föreslår i stället ett samlat system där den enskildes olika utbild- ningsbehov, även ur ett livscykelperspektiv, är utgångspunkten. Detta tillgodoser på ett bättre sätt än utredningens förslag de studerandes behov. Här kommenteras dock endast de delar som direkt berör utred- ningen. En gemensam garanterad bidragsnivå Alla som inte har fullständiga betyg från grund- och/eller gymnasieskola ska erbjudas ett skattefritt bidrag som motsvarar av totalbeloppet, dvs. under den delen av året som studier bedrivs. Den studerande ges därutöver möjlighet att komplettera med en lånedel på /månad. CSN gör bedömningen av lämplig nivå på lånet med hänsyn till den studerandes ålder och återbetalningsmöjlighet. Grundprincipen att lånet skall åter- betalas ska gälla. Volymen på det nya och högre stödet måste anpassas till antagningen av studerande. För studerande på grund- och gymnasienivå som läser av eget intresse, för att komplettera eller för att t ex höja betyg hänvisas till det ordinarie studiestödssystemet. Detta förändras dock enligt följande: -Bidragsdelen höjs till av totalbeloppet. Det långsiktiga arbetet inriktas dessutom på att komma upp till en nivå som motsvarar hälften bidrag hälften lån. -Inkomsttaket tas bort, dvs det blir fritt för studenter att komplettera bidragsdelen med eget arbete. -Förändringarna kompletteras med höga krav på resultat och princi- pen att lånen skall betalas tillbaka. är det få människor med fast arbete som ser det som ekonomiskt möjligt att ta ledigt för studier. Ett individuellt utbildningskonto ger den enskilde möjlighet att ta ansvar för sitt eget liv och sitt eget lä rande. Det ligger naturligtvis i den enskilda människans intresse att finna utbildningar som efterfrågas på arbetsmarknaden. En del av dagens flaskhalsproblematik, dvs. det faktum att vi trots hög arbetslöshet har skriande brist på visst yrkeskunnande, kan bekämpas genom ett utbildningskonto. I det investerar både arbetsgivare och den enskilde med skatteavdrag enligt vissa principer. Arbetstagaren bestämmer in- riktningen på studierna och tar med sig kontot vid byte av arbetsgivare. Medel som ej används förstärker pensionen. Vårt förslag om utbildningskonto tas vidare upp i vår reservation tillsammans med moderata samlingspartiet och . Den framtida organisationen för vuxenutbildning diskuteras i betän- kandet. Kommunerna har tidigare ansvarat för vuxenutbildningen på grundskole - och gymnasial nivå. Det är rimligt att de också gör det framöver. Det femåriga syftade bland annat till att förnya och utveckla kommunernas utbildningsverksamhet. Utvärde- ringar visar att det syftet i stort sett uppnåtts. Kommunerna har aktuali- serat utbildningsbehoven på ett nytt sätt och det finns all anledning att lita till att kommunerna nu kommer att ta sitt ansvar för denna verk- samhet. Därför ser vi inga skäl för att organisera vuxenutbildningen på annat sätt . Det innebär att kommunerna tar sitt ansvar för upphandling och genomförande mot medborgaren och har sin främjande och utvecklande uppgift liksom sitt tillsynsansvar. Här bör roll som oberoende myndighet förtydligas. Vi går såle des emot att ytterligare två organisationer tillskapas och menar att vux- enutbildningen ska kunna inordnas i olika former under de myndigheter och organisationer som finns. Särskilt yttrande av ledamoten För har krav på kompetensutveckling, livslångt lärande och vuxenutbildning varit centrala politiska mål tillsammans med en förbättrad grund- och gymnasieskola, utbyggd högskoleutbildning och en kraftfull satsning på de mindre högskolorna. En kraftigt utbyggd vuxenutbildning och ett system för livslångt lär- ande är en viktig förutsättning för tillväxt och sysselsättning. Kunnande och kompetens kommer att vara en viktigt förutsättning för att som nation skall kunna hävda sig i en allt hårdare internationell konkurrens. Jag välkomnar därför och står bakom de förslag som kommittén lägger fram i detta betänkande utom i ett par mindre frågor som ut- vecklas i en reservation och ett särskilt yttrande. Det är dock två områden som jag här vill utveckla lite närmare: Det bör införas individuella kompetenskonton, till vilka arbets- tagare och arbetsgivare kan göra avsättningar. Staten bör skattemässigt gynna dessa avsättningar. Kompetenskontot bör, vid användning, vara knutet till den enskilde genom att arbetstagaren själv förfogar över sin del. Störst nytta gör självfallet dock medlen om arbetsgivare och ar- betstagare kommer överens om hur de ska användas. Därmed skapas också incitament för parterna att tillsammans utveckla och planera kompetensutvecklingen. Vid sidan om den skattesubvention som bör göras, behöver staten också ta på sig en utjämnande funktion. De som saknar arbete eller har låga löner, kommer att ha svårt att sätta av medel till ett kompetens- konto, oavsett skattesubvention. Det är rimligt att även dessa människor ges möjlighet att bygga upp ett kompetenskonto för vidareutbildning eller omskolning under livet. Inte minst måste jämställdhetsaspekten vägas in då kompetenskonton inrättas. Eftersom kvinnor fortfarande har lägre genomsnittslöner än män, kan kompetenskonton komma att leda till att skattesubventionen bidrar till ökade orättvisor mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden, då männen i genomsnitt får bättre ekonomiska förutsättningar för kompetensutveckling. Staten bör garantera någon form av grundbelopp för dem med lägst inkomster. För att snabbare kunna bygga upp kapital till en längre utbild- ningsinsats mitt i livet bör även andra metoder övervägas. En intressant tanke är att använda premiereservsystemet på ett mer aktivt sätt, på så sätt att individen kan göra förtida uttag för att finansiera utbildning, vilket förväntas resultera i högre inbetalningar framgent. Det finns mycket som talar för att den sammanlagda effekten av sådana förtida uttag är positiv, både för individ och för samhälle. En modell för hur uttag ur premiereserven ska kunna användas för att finansiera kompe- tensutveckling bör därför utredas. Distansutbildning med IT/Webbaserat lärande Kommittén utvecklar i kapitel 14 på ett förtjänstfullt sätt de möjligheter för flexibelt lärande och nya möjligheter att organisera utbildning genom användande av modern teknik. Jag vill dock i detta sammanhang understryka att för att denna ut- veckling skall kunna bli tillgänglig för alla måste staten ta ansvar för att alla hushåll och företag får tillgång till bredbandskapacitet på rättvisa och skäliga villkor. Om så inte sker riskerar många människor på landsbygden och i mindre orter att ställas utanför möjligheterna att fullt ut använda den nya tekniken. Särskilt yttrande av ledamoten (), () och ledamoten () Den principiella inställningen som vi har när det gäller det nuvarande och kommande kunskapssamhället är att kompetensen i det svenska samhället måste höjas i takt med att kraven på kunskaper blir högre och delvis av annat slag . Därför delar vi kommitténs slutsats att kommunens ansvar måste vara att erbjuda vuxna medborgare gymnasiestudier utöver grundskolestudier, som har gällt. Vilken utbildningsvolym det blir fråga om i den enskilda kommunen eller i landet är omöjligt att ange. Volymen är beroende av hur många som har arbete och inte minst motivationen hos den enskilde. Det är också viktigt att påpeka att det till syvende och sidst är den enskilde vuxne som skall fatta det avgörande beslutet om sin fortsatta utbildning. Valet av åldersgräns sätts i studiestödspropositionen till och i till . Vi vill påpeka, vilket också nämns i betänkandet, att gränsen kan höjas med individuella kompetenskonton. Med tanke på att pensionsåldern 40 istället för 30 intjänan- deår blir utgångspunkten för full pension är det rimligt och önskvärt med en mera flexibel övre gräns, särskilt som pensionsåldern också kommer att vara flexibel. Finansieringen bör i de högre åldersgrupperna i huvudsak ske från individuella konton. Kommittén föreslår att konkurrenskomplettering av gymnasiebetyg kan ske i särskilda grupper och med färre lärarhandledda undervis- ningstimmar m.m. men man är inte beredd att återgå till det system som rådde , då det var möjligt att komplettera betyg man var inskriven i det treåriga gymnasiet. det blir en onödig belastning på i första hand den kommunala vuxenut- bildningen, när den studerande måste vänta med betygskompletteringen till efter genomgången gymnasieutbildning. Vi tycker att allt talar för att man åter öppnar möjligheten till konkurrenskomplettering av gym- nasiebetyg under de tre gymnasieåren och att varje skola löser detta på ett sätt som gör att man inte inkräktar på den ordinarie utbildningen. Särskilt yttrande av ledamoten (), (), () och () Det har funnits en mångfald av utbildningsanordnare som har genomfört vuxenutbildning på olika sätt, det har varit positivt. Vi ställer oss bakom det brev som skickat till skolor. I betänkandet hade det varit önskvärt att kommittén gått längre och betonat värdet av att fristående skolor inom vuxenutbildning kan etableras på i princip samma sätt och verka under samma villkor som friskolorna inom ungdomsutbildningen. Särskilt yttrande av ledamoten (), (), och () Inom ramen för har fackliga organisationer fått ersättning från staten för att bedriva uppsökande verksamhet för att nå lågutbildade. Detta motsatte vi oss i riksdagsbehandlingen. Vårt ställ- ningstagande står fast. Den uppgiften finns redan hos de fackliga orga- nisationerna och ytterligare ersättning bör ej utgå. I förordningstexten för kommunernas ansvar för grundläggande utbildning finns den upp- giften varför den också fortsättningsvis bör ingå i kommunens uppgift. Särskilt yttrande av ledamoten () och ledamoten () är en imponerande satsning som väckt mångas för- hoppningar om möjligheter till personlig växt och kompetensutveckling. slutbetänkande är ett försök – med som konkret utvecklings- och utvärderingsprojekt – att ge underlag för beslut om ett nytt utbildningssystem – ett livslångt lärande. Vi delar kommitténs slutsatser i allt väsentligt, men vill ändå peka på några ofullkomligheter. Livslångt lärande från vision till verklighet Kommittén har lyckats fånga en hel del visioner, vars utgångspunkt i mycket utgår från de utbildningspolitiska idéer som gick under begrepp som varvad utbildning eller polyteknisk utbildning. Den vägledande tanken var och är, att personlig mognad och praktiska arbetslivserfarenheter är en viktig erfarenhetsbakgrund, som skapar bättre förutsättningar för fördjupade kunskaper och insikter än vad som är möjligt i ungdomsskolan. Det finns också en hel del idéer om individualiserat och flexibelt lärande i vårt kommittébetänkande – inte minst med IT-stöd och di- stansutbildning – som skulle kunna förverkliga den vision som en gång vägledde utrednings- och reformarbetet kring enhets-/och dess huvudsekreterare, . Vår kommitté föreslår en kraftfull satsning på tvärvetenskaplig forskning för att utveckla vuxenutbildning och livslångt lärande. Kom- mittén ger också exempel på viktiga utvecklingsområden, exempelvis validering, satsning på vägledning, flexibelt lärande etc. Vi saknar emellertid en tydligare inriktning på områden som bör bli föremål för försöksverksamhet. Vår uppfattning är att kommittén borde lagt fler förslag om konkret försöksverksamhet och utvecklingsarbete än vad som är fallet. Inte minst gäller detta för att skapa lärandeformer för bästa möjliga samspel mellan den praktikrelaterade kompetensen och den teoretiska kompetensen. (Citerat från kap 7.3 i betänkandet med utgångspunkt från den inter- nationella expertgruppens – Rubenson, Tuijnman, – huvud- slutsatser i SOU 1999:141) Den internationella expertgruppen gör ytterligare värdefulla på- pekanden kring som kommittén borde uppmärksammat och konkretiserat, exempelvis följande påpekanden: -För att leva upp till principen om livslångt lärande bör personalut- bildning och kompetensutveckling i arbete och vardagsliv ses som en samlad strategi för vuxenutbildningen. -Kunskapslyftsinitiativet har lagt tonvikten på höjandet av den for- mella kompetensen [och därigenom] har kunskapsbegreppet getts en relativt snäv tolkning. Detta har i viss mån försvårat integreringen av folkbildningen i en bredare strategi för livslångt lärande. Nej till rekommendation om nationella prov Den enligt vår uppfattning allvarligaste invändningen i betänkandet, gäller kommitténs skrivelse i kapitel 7 angående Utvärdering på lokal nivå, där citat: rekommenderar kommunerna att använda de nationella proven som ett av flera utvärderingsinstru- ment. Även i kapitel 15 diskuteras nationella prov som en metod att utvärdera de studerandes resultat. Användningen av nationella prov som utvärderingsmetod bryter en inriktning mot flexibelt lärande och utveckling av mångfalden både när det gäller kurser och pedagogiska metoder. Detta är ju något som kommittén i hela sitt betänkande för övrigt bejakar! Genom att använda de nationella proven är risken stor för en likriktning av kursutbud och pedagogiska metoder samt betoning av formell kompetens. De natio- nella proven mäter det enkelt mätbara, knappast sådant som utgår från den enskilde individens förutsättningar och utveckling. Risken är därmed också stor, att de nationella proven missgynnar de skolor och kursverksamheter som arbetar med kursdeltagare som har ett sämre utgångsläge kunskapsmässigt. Enligt vår uppfattning måste utvärderingar ske utifrån de lokala förutsättningarna och de mål och ambitionsnivåer som studiedeltagarna kommer att ha! Detta behöver dock stagas upp av ett nationellt utvärderingscentrum. Även på detta område finns det anledning att uppmärksamma de internationella experternas förslag: Behovet av en enhet som på ett nationellt plan – och oavhängigt av andra institutionsintressen – kan starta utvärderingar av vuxenutbildningsaktiviteter, och mot denna bak- grund bidra till en fortsatt kvalitetssäkring. Den kvantitativa omfattningen av livslångt lärande Kommittén har i sina bedömningar av det långsiktiga behovet av vux- enlärande utgått från dels den demografiska utvecklingen, dels den successivt höjda utbildningsnivån i befolkningen. Kommitténs slutsats är att det framtida behovet av vuxenstudier på i huvudsak gymnasial nivå kommer att motsvara drygt hälften av den satsning som har . Det innebär att det förslag som kommittén lägger när det gäller den kvantitativa nivån motsvarar totalt 65-tusen platser, utöver kommuner- nas basnivå för vuxenutbildning, fördelat enligt följande: Vår uppfattning är att denna ambitionsnivå är lägre än de faktiska be- hoven. Dels tror vi att behovet av återkommande utbildning kommer att växa i takt med den höga tillväxten av ny kunskap som vi kan se fram- för oss, dels underskattas antalet som kommer att lämna ungdomsskolan med ofullständig kompetens. Kommittén borde kompletterat sina i övrigt välgrundade prognoser över utbildningsbehov med behoven för åldersgruppen 20–. Detta med utgångspunkt från trenderna när det gäller avhopp och ofullständiga gymnasiebetyg i ungdomsskolan. Vi har dock accepterat det förslag till nivåer för det långsiktiga ut- bildningsbehovet för vuxenlärande som kommittén föreslår. Vi gör det med hänsyn till de krav som åvilat vår kommitté, nämligen att våra för- slag i princip ska vara kostnadsberäknade och finansierade inom befintlig ram. Vi anser emellertid att kommittén ytterligare hade kunnat poängtera: -att satsningen på vuxenutbildning och livslångt lärande är en nödvändig investering vars betydelse ökar i takt med samhällets allt större beroende av en allt snabbare forsknings- och kunskapstillväxt! En kraftfull satsning på bred vuxenutbildning och livslångt lärande är en avgörande faktor för att undvika att kunskapsklyftor blir oöverstigliga klasskillnader ! Folkhögskolorna – friskola i den svenska modellen har, utan eget ställningstagande, i särskilt brev till kommittén som utreder friskolor på grund- och gymnasienivå föreslagit att denna – om man finner det lämpligt – också kunde pröva friskoletanken beträffande vuxenutbildning. Kommitténs ledamöter har utan reservationer ställt sig bakom detta brev. Emellertid har diskus- sionen väckts igen bland våra borgerliga ledamöter i slutskedet av vårt kommittéarbete. Med anledning av denna förnyade diskussion i kommittén finner vi anledning att hänvisa till folkhögskolorna. De utvärderingar som gjorts inom ramen för visar att folkhögskolorna hävdar sig mycket väl i förhållande till övriga vuxenutbildningsanordnare. Denna äldsta vuxenutbildning i har den friskoletradition som de bor- gerliga ledamöterna säger sig eftersträva. Det finns många intressenter som vill starta nya folkhögskolor. Det är förståeligt om inte anser det möj- ligt att ytterligare tunna ut statsbidraget genom att inrätta nya skolor inom befintligt anslag. Med anledning av ovanstående vill vi föreslå, att i den mån som friskolor övervägs inom ramen för vuxenutbildning och livslångt lärande finns det anledning att i stället pröva ett utökat anslag till . Detta som ett alternativ till att inrätta ytterligare ett statligt organ som ska kvalitetsbedöma och föreslå godkännande av friskolor. Friskolor som knappast i första hand blir idéburna utan kommer att drivas på kommersiell grund med vinstmotiv som primär anledning att startas. Ett rejält studiestöd avgörande Kommittén gör bedömningen att studiestödet är mycket viktigt för att vuxenutbildningen ska kunna nå breda grupper i samhället. De förslag som presenteras innebär emellertid att det särskilda utbildningsstödet (UBS) kommer att försvinna, utom för arbetslösa. Enligt vårt förmenande kommer detta att innebära att det blir mycket svårt att förmå studieovana människor med låga/oregelbundna inkomster att våga satsa på studier. Dessutom är dagens arbetsliv så- dant att gränsen mellan arbetslöshet, arbetsmarknadsåtgärder, tim- och projektanställningar är flytande, flexibel och för individen frustrerande och otrygghetsskapande. Vårt perspektiv är att utbildning och livslångt lärande bör betraktas som en investering, där staten har huvudansvaret för att alla når grund- och gymnasienivå. Det är vår uppfattning att staten då också ska garantera alla människor en studiemöjlighet där den ekonomiska tryggheten är säkerställd. Med ovanstående kritiska invändningar, vill vi ändå markera, att vi står bakom de intentioner och förslag som präglar kommittébetänkandet. Det har varit ett spännande utredningsarbete som förhoppningsvis kan ligga till grund för konstruktiva reformer på områden som inte enbart är betrakta som utbildningsreformer – utan på betydligt bredare fält. En satsning på livslångt lärande kan få en strategisk roll för såväl välfärds- som demokratiutveckling i samhället! Särskilt yttrande av sakkunnig och sakkunnig har i sina resonemang varit ense om utbild- ningens betydelse för både den ekonomiska tillväxten och människans tillväxt i ett demokratiskt samhälle. Det är riktigt eftersom det vi ser är ett systemskifte. Det just avslutade seklet har sett industrialismens kulmen. Det nya seklet kommer i allt större utsträckning att präglas av kunskapsintensiva tjänster, både i industriell produktion och i tjänstesektor. Utbildning är inte längre en utgift bland andra utan en nödvändighet för fortsatt välfärd.