sou · GOB3121d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Utredningen förut- sätter därför att berörda systems villkor harmoniseras i samband med genomförandet av utredningens förslag. 7.4Arbetsgivarens ansvar och sjuklöneperiodens konstruktion Arbetsgivaren har ett förstahandsansvar i samband med anställ- das ohälsa, sjukfrånvaro och rehabilitering. Detta förstahands- ansvar skall avse såväl förebyggande åtgärder som rehabiliter- ingsinsatser för den anställde samt åtgärder för att anpassa arbetsinnehåll, arbetsorganisation och arbetsförhållanden till de anställdas förutsättningar. Arbetsgivare skall och senast dag 45 lämna rehabili- teringsutredning och underlag från företagshälsovård till försäk- ringskassan i pågående fall. och arbetslöshetskassorna skall ha ett ansvar, motsvarande arbetsgivarens, för arbetslösa sjuk- skrivna. Ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen och sjukför- säkringen skall samordnas. Sjuklöneperioden skall förlängas . Förändringen skall genomföras i två steg. I ett första steg, som föreslås genomföras , skall sjuklöneperioden förlängas . Sjukförsäkringsavgiften skall sänkas med det belopp som motsvarar kostnadsökningarna för sjuklön. Sjuklönens storlek skall fastställas till av anställ- ningsförmånerna fr.o.m. dag 15 och de därpå följande dagarna inom sjuklöneperioden. Beräkningsunderlaget för sjukförsäkringsavgiften skall begränsas till att avse lönesumman för anställda . RFV ges i uppdrag att utreda och föreslå förbättrade högrisk- skydd för den enskilde. Ett högkostnadsskydd för mindre företag skall integreras i sjukförsäkringen. Arbetsgivarens ansvar i samband med anställdas ohälsa, sjukfrån- varo och rehabilitering kan diskuteras från flera utgångspunkter. Arbetsplatsen och arbetets organisation har för det första en dokumenterad påverkan på de anställdas sjukfrånvaro. Arbets- platsen och dess organisation är avgörande förutsätt- ningar för hur rehabiliteringsinsatser kan genomföras. sesynpunkt torde också arbetsgivaren vara den som har mest att vinna på en låg sjukfrånvaro och snabba rehabiliteringsinsatser. Nuvarande ordning ger alldeles otillräckliga incitament för alla involverade parter. Verkningsfulla incitament kräver, enligt utredningens uppfatt- ning, ett antal samverkande åtgärder på arbetsplatsen. Utredningen förutsätter att arbetsmarknadens parter, Arbetarskyddsverket12 etc. inom sina respektive kompetensområden i samverkan och med stöd av Arbetsmiljölagen och annan lagstiftning vidtar kraftåtgär- der i syfte att skapa arbetsförhållanden som gör det möjligt för en större del av arbetskraften att arbeta. Utredningen har funnit det angeläget att föreslå åtgärder som ytterligare tydliggör att insatser bäst och effektivast görs på arbets- platsen med ett bibehållet och förstärkt förstahandsansvar hos arbetsgivaren under en förlängd sjuklöneperiod. Detta förstahandsansvar innebär ett ansvar för att adekvata åtgärder genomförs och att samordning och information till berörda parter sker. Den försäkrades arbetsgivare skall enligt nu gällande regler i samråd med den försäkrade svara för att den försäkrades behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Om det inte framstår som obehövligt skall arbetsgivaren påbörja en rehabiliteringsutredning13 när: 1.Den försäkrade till följd av sjukdom varit frånvarande mer än fyra sammanhållande veckor. 2.Den försäkrade ofta avbrutit arbetet i korta sjukperioder. 3.Den försäkrade begär det. Arbetsgivarens rehabiliteringsutredning skall skickas till försäk- ringskassan från tidpunkten för sjukanmälan till arbetsgivaren. Utredningen skall göras i samråd med den försäkra- des arbetstagarorganisation, om den försäkrade medger det. Om det finns skäl till det, skall överta ansvaret för utredningen. 13AFL 22 kap. 3 §. föreslår att ansvaret för att rehabiliterings- utredning görs överförs till försäkringsgivaren. Motivet för för- slaget är huvudsakligen att nuvarande ordning inte fungerat till- fredsställande. delar uppfatt- ning om att det nuvarande systemet inte fungerar. Utredningen ser det dock som angeläget att i även detta sammanhang ytterligare betona arbetsgivarens ansvar och föreslår därför en skärpning av nuvarande regler. Utredningen föreslår att arbetsgivare och senast dag 45 skall lämna rehabiliteringsutredning och underlag från företags- hälsovård till i pågående fall. Skyldigheten för arbetsgivaren att göra rehabiliteringsutredningar vid upprepad korttidsfrånvaro eller när den försäkrade själv begär det kvarstår. Utredningen föreslår vidare att kvalitetskriterier fastställs för reha- biliteringsutredningars innehåll. Utredningen har övervägt att införa sanktioner för arbetsgivare som inte uppfyller sina skyldigheter. En sådan möjlighet skulle kunna vara att införa regler som ger rätt att genomföra rehabiliteringsutredningar som faktureras arbetsgivaren. Utredningen vill dock peka på att RFV givit rekommendationer om hur uteblivna eller undermåliga rehabiliteringsutredningar skall hanteras.14 Enligt dessa rekommenderas försäkringskassorna att underrätta yrkesinspektionen om en arbetsgivare inte fullgör sin skyldighet att göra rehabiliteringsutredningar. har dock endast i ett fåtal fall fått sådana anmälningar. Utredningen vill betona att det är viktigt med samverkan mellan och yrkesinspektionen och att underrättar yrkesinspektionen när arbetsgivare inte gör rehabiliteringsutred- ningar med tillräcklig kvalitet. Utredningen vill understryka försäkringskassornas ansvar i detta sammanhang. I den mån bristerna i kassornas hantering beror på dåligt tekniskt handläggarstöd bör detta åtgärdas. Utredningen anser att en konsekvent tillämpning av gällande regler borde vara en tillräcklig åtgärd för att åstadkomma en önsk- värd ökad effektivitet i rehabiliteringsarbetet. 14 RFV Allmänna råd 1991:12. En stor grupp av de försäkrade, , saknar arbetsgivare och därmed det naturliga stöd en arbetsplats utgör när t.ex. rehabi- literingsinsatser blivit aktuella. I gruppen ingår huvudsakligen arbetslösa15, egenföretagare, upp- dragstagare och vissa korttidsanställda. Utredningen vill särskilt uppmärksamma de arbetslösas situation och behov av stöd när ett sjukfall inträffar. De arbetslösa är starkt överrepresenterade bland de sjukskrivna. Orsakerna till detta har inte djupare kunnat analy- seras. Tänkbara förklaringar är dock sannolikt att de arbetslösa saknar det sociala stöd som en anställning och en arbetsplats- relation innebär och att de faktiskt är mer sårbara. Ytterligare en förklaring kan vara att arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäk- ringens ersättningsvillkor/nivåer är olika och i vissa fall gör det förmånligt att vara sjukskriven. Utredningen finner det olämpligt att ersättningsvillkoren i de två försäkringssystemen skiljer sig så markant att de kan ha kommit att utgöra incitament för sjukskriv- ning. Utredningen föreslår att regeringen omgående låter göra en översyn i syfte att så långt som möjligt göra villkoren likvärdiga. Utredningen anser vidare att arbetsmarknadsmyndigheten och arbetslöshetskassorna för de arbetslösa skall ha ett ansvar mot- svarande arbetsgivares. Den föreslagna översynen bör därför även omfatta förutsättningarna för arbetsmarknadsmyndigheten och arbetslöshetskassorna att bära ett mera uttalat sådant ansvar. I detta ansvar ingår bl.a. att arbetslöshetskassorna skall utbetala a sjuklön, som i dessa fall skall motsvara arbetslöshetsersättningen, där en avräkning mellan systemen görs i efterhand. att arbetsmarknadsmyndigheten skall göra rehabiliteringsutred- ningar. Utredningen har också uppmärksammat att en försäkrad av försäk- ringskassan kan anses rehabiliterad och arbetsförmögen men av arbetsmarknadsmyndigheten som icke anställningsbar och därmed i praktiken ett fortsatt fall för . Det är naturligtvis helt oacceptabelt att individen kommer i kläm och bollas mellan de två systemen. 15 Anmäld arbetssökande på arbetsförmedling. arbetslivsinriktad rehabilitering entydigt avse rehabilitering till möjlig anställning och arbetsmarknadsmyndigheten ansvara för åtgärder där arbetsförmåga resulterar i anställningsbarhet. Utredningen vill understryka att arbetsmarknadsmyndigheten har ansvaret för genomförandet av arbetslivsinriktade rehabiliteringsinsatser i de fall en återgång till tidigare anställning inte bedömts möjlig. För de grupper som vare sig har arbetsgivare eller är arbetslösa skall även fortsättningsvis betala ersättning från dag 2 samt upprätta rehabiliteringsutredningar. Sjuklönen regleras i den arbetsrättsliga lagstiftningen och utgör en väsenlig förutsättning för hur sjukfrånvarons kostnader fördelas mellan arbetsgivare och försäkring. Sjuklönen kan även ses som ett möjligt incitament för arbetsgivare att nedbringa sjukfrånvaron. Utredningen kan bl.a. genom sina egna undersökningar konsta- tera att det finns starka samband mellan sjukfrånvaro och arbets- miljöfrågor i vid bemärkelse. Utredningen anser att en vändning av den negativa utvecklingen inte kan ske utan att starkare kopplingar mellan arbetsplats, arbetsgivare och arbetstagare skapas. Utred- ningen hävdar därmed inte att arbetsmiljön i sig isolerat skapar långvarig sjukfrånvaro. Det är dock i första hand på arbetsplatsen åtgärder kan vidtas för att förebygga sjukfrånvaro. En rehabilitering åter till arbete kan endast ske på arbetsplatsen. I detta sammanhang ger en förlängd sjuklöneperiod ett förstärkt incitament för arbetsgivare att vidta adekvata åtgärder. För den sjukskrivne är det dessutom angeläget att kontakten med arbetsplats och arbetskamrater inte bryts. Under en förlängd sjuklöneperiod får arbetsgivare ökade möjligheter att på olika sätt se till att den sjukskrivnes kontakter med arbetsplatsen upprätthålls. Olika undersökningar visar också att tidiga insatser är direkt lönsamma för det enskilda företaget. Stora administrativa vinster och andra fördelar avseende resurs- användning kan uppnås hos om de många kortare sjukfallen hanteras och regleras direkt av arbetsgivaren. De riktigt korta sjukfallen () har inte ökat under 1990- talet.16 Rent medicinskt går flertalet sjukfall över 16 Se vidare SOU 2000:72 kapitel 5. utan några större insatser utöver sedvanlig medicinsk behandling och sådana individrelaterade och rehabiliterande insatser som bäst sker direkt på arbetsplatsen. resurser borde prioriteras för att ta hand om de fall som är i stort behov av större insatser. är det angeläget att arbetsgivaren tar ett större ekonomiskt ansvar för de längre och för den enskilde och samhället mer kostbara sjukfallen. En förenklad administrativ hantering får dock inte innebära att eventuella möjliga tidiga rehabiliteringsåtgärder fördröjs. Utredningen menar att arbetsgivare, företagshälsovård och läkare i samråd med den sjukskrivne, oavsett sjuklöneperiodens längd, skall informera om man bedömer att ytterligare rehabiliteringsinsatser är nödvändiga. Utredningen föreslår att arbetsgivare skall åläggas en skyldighet att anmäla de sjukfall som bedöms bli långvariga och som bedöms kräva insatser från . En tidig rehabilitering skall sättas in så snart behov föreligger. De många, mer lättbedömda, fallen behöver däremot inte hanteras på samma lagreglerade sätt som sker. Enligt gällande regelsystem skall en obligatorisk prövning ske av samtliga fall.17 Utredningen noterar att denna formellt obligatoriska bedömning sker mycket summariskt och i de flesta fall tidigast efter 50–. Trots detta tar de administrativa rutiner med utbetalning och pappershantering så stora resurser från försäkringskassorna att insatser för de långa sjukfallen minskat . I diskussionen om sjuklöneperiodens längd har framförts far- hågor för att en utökad sjuklöneperiod skulle kunna innebära att arbetsgivare skulle selektera vid anställning av ny arbetskraft. Utredningen kan inte bortse från en sådan konsekvens. Utredningen vill dock erinra om att redan dagens system innefattar ett särskilt skydd för ofta sjuka och för sådana som befaras bli långtidssjuka. Utredningen anser dock att detta skydd bör för- stärkas. I det korta perspektivet synes också risken för negativ selekte- ring vara liten. behövs ett stort tillskott av arbetskraft inom alla sektorer. Inte minst inom den offentliga sek- torn för att klara vård, skola och omsorg. Det ligger inte i arbets- givares intresse att i en sådan konkurrenssituation avstå från att satsa på förbättrade arbetsförhållanden för att i stället välja en strategi som bygger på förutsättningen att man bara anställer 17 AFL 3 kap § 8a. sådana medarbetare som garanterat håller sig friska. Utgångs- punkten för resonemanget om selektering synes också bygga på föreställningen att ökningen av sjuktalen beror på att anställda på vissa arbetsplatser med hög sjukfrånvaro skulle vara latent svaga eller särskilt sjukliga. I den statistik som utredningen tagit del av finns inget stöd för en sådan hypotes. Sjuktalen inom vissa branscher, särskilt kvinnoyrken, kan knappast förklaras av att just där samlats särskilt sjukbenägna individer. Utredningen anser det vara nödvändigt att särskilda åtgärder vidtas för att anpassa arbetsplatser, arbetsuppgifter och arbetets organisation till den äldre delen av arbetskraften. Om så inte sker kommer en fortsatt utslagning att äga rum. Sjuktalen och kostnaderna för sjukpenning ökar. Mot denna bakgrund har utredningen övervägt att föreslå att ett riktat stöd skulle kunna utgå till de företag som vidtar sådana anpass- ningsåtgärder för den äldre arbetskraften. Eftersom särskilt den kommunala sektorn har en stor andel sysselsatta som är vore det också möjligt att utforma ett särskilt stöd till den kommunala sektorn. Utredningen anser dock att generella ändringar i nuvarande avgiftssystem är en bättre metod än någon av de ovan nämnda. För att minska risken för selektering, oavsett sjuklöneperiodens längd, och för att stimulera arbetsgivares insatser för att anpassa arbets- förhållandena även till den äldre arbetskraften föreslår utredningen att sjukförsäkringsavgiften endast beräknas på löner till anställda . Utredningen har ingående analyserat konsekvenserna av sjuk- löneperioder med olika längd och konstruktioner. (De ekonomiska konsekvenserna av olika alternativ redovisas översiktligt i kapitel 5). Utredningen har därvid kommit till den slutsatsen att en sjuklöneperiod omfattande i sig inte utgör något kraftfullt incitament för arbetsgivare att vidta åtgärder för att minska sjuk- frånvaron. Skall sjuklöneperioden fungera som incitament måste den göras betydligt längre. Utredningen finner också att en förlängd sjuklöneperiod väl kan motiveras med de administrativa vinster som kan göras och att detta kan ske utan risk för ökad selektering vid anställning eller försenade rehabiliteringsinsatser om förlängningen kompletteras med tidigare beskrivna åtgärder. Utredningen vill slutligen understryka att en förlängd sjuklöne- period är den enda möjligheten att på kort sikt och inom ramen för nuvarande finansieringssystem skapa resurser för de förebyggande insatser och det högkostnadsskydd för mindre företag som utredningen anser måste komplettera nuvarande verksamhet. Som ett alternativ till en förlängd sjuklöneperiod har utred- ningen också prövat olika modeller för arbetsgivarinträde, dvs. att arbetsgivaren förskotterar sjukersättningen från försäkringen under hela eller delar av sjukskrivningsperioden. Utgångspunkten har då varit att söka åstadkomma en rationell hantering av de många betalningstransaktionerna i sammanhanget. Utredningen har också övervägt andra kombinationer av fördel- ning av arbetsgivarens och försäkringens betalningsansvar. I har föreslagits en modell som innebär att arbetsgivaren under hela försäkringsperioden betalar en sjuklön på . I Neder- länderna har arbetsgivarna hela ansvaret och får försäkra sig på den öppna marknaden. Statsmakten föreskriver vilket grundskydd som skall gälla. De flesta företag har generösare regler än det föreskrivna grundskyddet.18 Utredningen kan se stora fördelar med en modell där arbets- givaren åläggs ett ansvar för . Vid utvärderingen av de olika modellerna har utredningen dock inte kunnat bortse från de administrativa och andra problem som modeller med ett delat ansvar för ersättning och/eller utbetalning av ersättning skulle innebära. Utredningen finner det inte heller förenligt med sina direktiv att föreslå en lösning där, som i , sjukförsäkringen, upphandlas på marknaden. Utredningen har mot bakgrund av dessa överväganden funnit att nuvarande metod, där arbetsgivaren svarar för sjuklönen under en viss angiven sjuklöneperiod, är den mest lämpade. Ett tungt vägande argument för förändringen var att flertalet av de försäkrade fick sänkt ersättning efter dag 14 på grund av att de kollektivt avtalade tilläggen till sjukpenningen, vanligen mot- svarande dag 15 till dag 90, bortföll under sjuklöne- perioden. Ett andra motiv var att mindre företag riskerade att drab- bas av så höga sjuklönekostnader att företagets fortlevnad kunde äventyras. Detta var en icke avsedd effekt av förlängningen av sjuklöneperioden. Utredningen anser att sådana konsekvenser av en förlängd sjuklöneperiod måste förhindras. Utredningen föreslår därför att ett högkostnadsskydd för mindre företag integreras i sjukförsäkringen. (se vidare avsnitt 7.4.6) och att lagen om sjuklön ändras så att sjuklönens storlek fastställs till av anställ- 18 Se kapitel 4. ningsförmånerna fr.o.m. dag 15 och de därpå följande dagarna inom sjuklöneperioden. Det bör understrykas att den föreslagna höjningen till inte i sig ökar arbetsgivarnas kostnad utan endast i lag reglerar den ersättningsnivå som gäller för de allra flesta löntagare. Däremot innebär naturligtvis en förlängd sjuklöneperiod ökade kostnader för arbetsgivarkollektivet som skall kompenseras av att avgiften sänks i motsvarande grad. Utredningen föreslår att sjuklöneperioden förlängs . Förändringen genomförs i två steg. I ett första steg förlängs sjuk- löneperioden . Sjukförsäkringsavgiften anpassas till för- ändringarna. Utredningen uppskattar att en förlängd sjuklön- eperiod skulle öka arbetsgivarnas kostnader med (inklusive arbetsgivaravgift på sjuklön), vilket motsvarar av löneunderlaget, beräknat på nuvarande sätt, för . En förlängning ökar kostnaderna till (inklusive arbetsgivar- avgift på sjuklön), vilket motsvarar av underlaget. Utredningen har i kapitel 3 beskrivit syftet med särskilt högrisk- skydd19 och låtit göra en undersökning av hur det utökade särskilda högriskskyddet utnyttjats. Undersök- ningen visar att antalet beviljade beslut om utökat särskilt högrisk- skydd20 är mycket lågt och att fyra av försäkringskassornas lokal- kontor står för en mycket stor del av besluten. Den vanligast före- kommande diagnosen är migrän, vilket är förvånande då migrän knappast kan vara anledningen till en eller flera längre sjukperioder. (Snarare medför migränbesvär risk för många korta fall.) diskuterar i sin rapport felkodning hos som en förklaring. Att så få lokalkontor står för majoriteten av besluten föranleder också frågor om handläggnings- rutiner och kunskap hos , läkare, arbetsgivare, försäkrade m.fl. om särskilt högriskskydd. Till utredningen har också framförts synpunkter om att det sär- skilda högriskskyddet kan uppfattas som en negativ stämpel. 19Personer med risk för ett större antal sjukperioder kan ansöka om särskilt högriskskydd. 20Personer med risk för en eller flera längre sjukperioder kan ansöka om s.k. utökat särskilt högriskskydd. Utredningen föreslår mot bakgrund av ovanstående att Riksför- säkringsverket fördjupar uppföljningen av både särskilt högrisk- skydd och utökat särskilt högriskskydd och i samband med denna uppföljning lämnar förslag till förbättrat högriskskydd. I detta sammanhang bör också vägas in de konsekvenser som följer av en förlängd sjuklöneperiod. Det särskilda och det utökade särskilda högriskskyddet skall aktivt användas för att motverka den eventu- ella ökade diskriminering som befaras vid nyanställning av perso- nal. och försäkringskassorna bör ges ett upp- drag att sprida information om högriskskyddet till berörda aktörer och till allmänheten. bör också ges ett upp- drag att säkerställa välfungerande uppföljnings- och statistik- system. Försäkringskassorna måste säkerställa att handläggarna har adekvat kunskap. 7.4.6Högkostnadsskydd för mindre företag Redan dagens system medför en hög riskexponering för små före- tag. Företag med ett litet antal anställda kan få förhållandevis höga kostnader redan vid kort sjukfrånvaro. Nuvarande sjuklöneperiod har av de mindre och medelstora företagen uppfattats som en stor ekonomisk riskfaktor, som ytterst förhindrat nyanställningar och expansion. En förlängd sjuklöneperiod skulle ytterligare förstärka denna risk. Den nuvarande frivilliga småföretagarförsäkringen21 utnyttjas i mycket liten omfattning. Företagare med låg risk väljer uppenbarli- gen att stå utanför försäkringen. Konsekvensen har blivit att endast högriskföretag tecknar försäkringen vilket i sin tur leder till en premienivå som av de flesta anses alltför hög. Utredningen föreslår därför att ett högkostnadsskydd integreras i sjukförsäkringen som innebär att arbetsgivare med en årlig löne- summa uppgående till högst 160 prisbasbelopp aldrig skall betala högre sjuklön än genomsnittet av samtliga arbetsgivare. De mindre företagens generellt lägre sjukfrånvaro kan därtill moti- vera en nedräkning av genomsnittstalet till . Utred- ningen föreslår att högkostnadsskyddet utformas i enlighet med det förslag som redovisades i delbetänkandet Högkostnadsskydd 21 Försäkring mot kostnader för sjuklön finns beskriven i delbetänkandet Sjukförsäkringen – basfakta och utvecklingsmöjligheter (SOU 2000:72), sid 45. mot sjuklönekostnader (SOU 1997:142). Kostnaderna beräknades där till ca med utgångspunkt från nuvarande sjuklöneperiod . Kostnaden för en sjuklöneperiod bedöms kunna uppgå till ca . Mot- svarande kostnad för en 60 dagars sjuklöneperiod kan uppskattas till ca . Denna angelägna reform har inte kunnat genomföras inom ramen för nuvarande system med utgiftstak. Utredningen anser det mycket angeläget att sjukförsäkringen tillförs erforderliga medel för att införa ett högkostnadsskydd för mindre företag. skall ha en utökad bevakande och uppsökande roll. RFV skall ges i uppdrag att närmare undersöka utnyttjandet av den förebyggande sjukpenningen och om så behövs föreslå informations- och/eller andra åtgärder. Sjukförsäkringen skall öka kvaliteten i det preventiva och reha- biliterande arbetet. skall regelmässigt för sjukfall längre än begära och bekosta en samlad utredning där Företagshälsovårdens kunskaper om arbetsplatsen skall utnyttjas. Företagshälsovårdens roll skall förstärkas. En redovisning av anställdas sjukfrånvaro skall göras obligato- risk i företags, organisationers och myndigheters verksamhet- sberättelser. Utredningen har tidigare konstaterat att prevention och rehabili- tering måste ingå som väsentliga arbetsområden för en effektiv sjukförsäkring. Utredningen konstaterar att har staten och lands- tingen träffat överenskommelser om särskilda medel från sjukförsäkringen avsedda för medicinska rehabiliterings- och behandlingsinsatser inom sjukvården. och uppgick dessa belopp till . Ändamålen har varit mer eller mindre preciserade och uppföljningen av resursanvänd- ning och resultat summarisk. Utredningen har dock noterat att uppgörelsen för är bättre preciserad än tidigare års över- enskommelser. Ytterligare statliga resurser i form av projektmedel o.d. har också direkt eller indirekt överförts till landstingen. Denna form av ersättning för diffust definierade tjänster för sjukförsäkringen är enligt utredningens uppfattning mycket tveksam. Utredningen menar att alla medel som staten vill tillskjuta i syfte att stödja före- byggande-, rehabiliterings- och behandlingsinsatser eller samord- ningsåtgärder bör kanaliseras via anslagen till RFV. RFV får sedan fördela och använda dessa medel efter behov för ersättning av spe- cificerade prestationer.