sou · GOB33 · 2001-01-01 00:00:00 — Utmärkande för är också att olika sociala skikt generellt sett har utnyttjat samma tjänster, det vill säga samma slags sjukvård, skolor, barnomsorg och äldre- omsorg. De offentliga medel som avsatts för välfärdstjänster har ökat kraftigt fram till , vilket också avspeglas i en kraftig ökning av antalet personer som får del av dessa tjänster. har dock de offentliga utgifterna för dessa verksamheter minskat. Figur 2.2:1 visar de offentliga utgifterna för skola, barnomsorg, äldre- och handikappomsorg samt hälso- och sjuk- vård. Utgifterna för dessa verksamheter har minskat första del, och därefter ökat något . Den starka minskningen av de offentliga utgifterna för sjukvården och motsvarande ökning för äldre- och handikappomsorgen kan hänföras till Ädel-reformen, vilken innebar att delar av sjukvården överfördes till äldreomsorgen. Justerat för effekterna av denna över- föring var nedgången i de offentliga utgifterna första del i stort sett lika stark för samtliga studerade välfärdsområden. Där- emot har återhämtningen varit svagare inom barnomsorgen än inom framför allt äldre- och handikappomsorgen. Sammantaget är de offent- liga utgifterna för skola, vård och omsorg lägre 1997 än 1990. Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Offentliga utgifter för skola, barnomsorg, hälso- och sjuk- vård samt äldre- och handikappomsorg, 1990-1997. M iljarder kronor priser Skola (grundskola, gymnasium, särskola) Källa: Nationalräkenskaperna, SCB. Minskningen av de offentliga utgifterna återspeglar inte fullt ut utvecklingen av det faktiska ekonomiska utrymmet inom verksam- heterna. Med undantag för skolans område har i själva verket det totala ekonomiska utrymmet varit eller ökat något . Detta har varit möjligt genom att det har skett en ökning av brukaravgifternas andel av de totala kostnaderna för hälso- och sjukvård, äldreomsorg och – alldeles särskilt – barnomsorg. Det minskade offentliga åtagandet har således till viss del kompenserats med ekonomiska insatser från dem som använder de olika välfärdstjänsterna. Höjda brukaravgifter i kombination med minskade offentliga utgifter innebär en förskjutning av välfärdstjänsternas finansiering i riktning från offentlig mot privat finansiering. I det följande kommer utvecklingen inom olika välfärdstjänste- områden att beskrivas. Ordningsföljden på de olika avsnitten följer 14 Diagrammet baseras på den offentliga konsumtionen enligt Nationalräken- skaperna (NR).Vi har dock inkluderat även vissa andra utgifter som inte ingår i den offentliga konsumtionen som den definieras i NR. Det gäller ersättningen för personlig assistent enligt samt kommunernas bidrag till föräldrakooperativa daghem och till fristående skolor. 112 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar huvudsakligen ett livscykelperspektiv. De insatser som specifikt riktas till barn och unga presenteras först och äldreomsorgen behandlas sist i avsnittet. Däremellan beskrivs de välfärdstjänster som inte har någon utpräglad åldersprofil. Fokus i framställningen ligger inom alla områden både på omfattningen av tjänsterna och på verksamheternas organisering och innehåll. I ett avslutande avsnitt sammanfattas de omfattande organisatoriska förändringar som har ägt rum på välfärdstjänsternas område , främst den tilltagande decentraliseringen och det ökade inslaget av marknadsinfluerade organisationsmodeller. Socialpolitikens förutsättningar och förändringar 2.2.1Fler barn får barnomsorg trots minskade offentliga utgifter Barnomsorgen i har av tradition haft en dubbel funktion. Verk- samheten ska dels möjliggöra för föräldrar att förena föräldraskapet med förvärvsarbete eller studier, dels stimulera barnens utveckling genom pedagogiska insatser. Barnomsorgssektorn har utsatts för ett kraftigt tryck i och med de stora barnkullar som föddes och . är kommunerna skyldiga att utan oskäligt dröjsmål tillhandahålla plats till alla barn vars föräldrar förvärvsarbetar eller studerar samt till barn som har eget behov av barnomsorg. uppgav av landets kommuner att de kunde tillhanda- hålla plats inom kommunen till såväl förskolebarn som skolbarn efter det att föräldrarna anmält behov (, M:II, se bilaga 2). har ansvaret för barnomsorgen överförts från den sociala sektorn till skolans område. fördes barnomsorgs- frågorna över från till och 1998 överfördes bestämmelserna om förskoleverksamhet och skol- barnomsorg från Socialtjänstlagen till Skollagen. I samband med detta gjordes också , i stället för som tidigare , till tillsynsmyndighet på barnomsorgens område. Avsikten med denna ansvarsförskjutning har varit att understryka barnomsorgens pedago- giska aspekter och att stärka bilden av att skola och förskola bör betraktas som en integrerad helhet. De totala kostnaderna för barnomsorgen har varit stabila De offentliga utgifterna för barnomsorg har minskat , men genom en ökad grad av avgiftsfinansiering har de totala kostnaderna varit i stort sett konstanta. Efter en viss nedgång vid mitten av decenniet avsätts det totalt sett lika mycket pengar till barnomsorgen vid 1990- talets slut som vid årtiondets början. Bruttokostnaderna (som förutom de offentliga utgifterna även inkluderar föräldrarnas avgifter) för barnomsorgen var såväl 1990 som 1997 cirka 42 m iljarder kronor, räknat priser. Som framgår av Figur 2.2:2 gick 1998 nästan två tredjedelar av pengarna till förskolan, till fritidshemmen, till familjedaghemmen och till öppna verksamheter. 114 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Fördelningen av barnomsorgens totala kostnader på olika verksamhetstyper, 1998. verksamhet: Familjedaghem: Källa: (M:II, se bilaga 2). Kostnadsutvecklingen för barnomsorgen kan beskrivas som en påtaglig utplaning i förhållande till den kraftiga expansion som skedde på barnomsorgens område under framför allt . Den utbyggnad av sektorn som då genomfördes åtföljdes av ett propor- tionerligt tillskott av ekonomiska resurser och sammantaget var barn- omsorgen den del av som växte allra mest under 1980- talet (1997). Trots att kostnaderna i stort sett legat stilla har antalet inskrivna barn i barnomsorgen ökat . Sammantaget omfattade barnomsorgsverksamheten 750 000 barn , vilket är omkring 180 000 fler än 1990. Detta motsvarar en ökning med , vilket framgår av Figur 2.2:3. Enligt (1999d) är såväl kostnaderna som antalet inskrivna barn i barnomsorgen oförändrade . SOU 2000:3 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar 115 Antal barn i barnomsorg samt bruttokostnader för barn- omsorgen, fasta priser. Antal barn i barnomsorg Källa: (1996c), Regeringen (1999) och SCB (1998). Av Figur 2.2:4 framgår att utbyggnaden omfattat såväl förskolebarn som yngre skolbarn. gick nästan tre fjärdedelar av alla förskolebarn i förskola eller familjedaghem, jämfört med 1990. Expansionen har dock inte gällt antalet inskrivna barn i familjedaghem, där det i stället skett en minskning. Insatserna för äldre skolbarn avviker också från det generella mönstret. gick av barnen åldersgruppen på fritidshem eller på familjedaghem och 1998 var motsvarande andel (SCB 1998). Enligt skollagen kan skolbarnsomsorgen i denna åldersgrupp även ske i form av öppen fritidsverksamhet, men denna typ av verksamhet fanns 1998 bara i en fjärdedel av kommunerna. fanns denna typ av verksamhet i en tredjedel av kommunerna (1999d). 116 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Figur 2.2:4 Barnomsorgens utveckling . Andelar barn i åldern 1–, respektive 7–inskrivna i daghem, fritidshem och familjedaghem. 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 a Åldersgränserna 1998 skiljer sig genom att omsorgen om förskolebarn omfattar åldersgruppen 1–och skolbarnomsorgen omfattar åldersgruppen 6–. Källa: SCB (1998) och (1999c). Barngruppernas storlek har ökat En expansion av tillgängligheten inom ramen för oförändrade resurser innebär med nödvändighet att mindre pengar läggs på varje barn. I för- skolan har det i fasta priser skett en kostnadsminskning per barn . därefter ökade åter kostna- den per barn, men totalt sett är bruttokostnaden per barn lägre 1998 än 1990 (1999b). Barngruppernas storlek har ökat . var den genomsnittliga gruppstorleken i förskolan 13,8 barn, medan motsvarande siffra är 1998. Huvud- delen av denna ökning skedde inledande år och kan skönjas en viss minskning. Antalet barn per årsarbetare i förskolan har ökat från 4,4 till 5,6 . Ökningen av barngruppernas storlek har varit än mer markant på fritidshemmen. fanns i genomsnitt 18 barn i varje grupp och 1998 var antalet 29. Också personaltätheten på fritidshemmen har minskat . gick det 8,3 barn per årsarbetare och motsvarande siffra är 15,3 (1999d). Det saknas i allt väsentligt kunskap om vad uttunningen på personalsidan har inneburit för barnomsorgens kvalitet och dess beredskap att möta behov hos särskilt utsatta grupper av barn. Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Barnomsorgsavgifterna har ökat och varierar kraftigt mellan kommuner Kommunerna har rätt att ta ut skäliga avgifter för barnomsorgen, men avgifterna får inte bli så betungande att föräldrar av ekonomiska skäl avstår från en verksamhet som är gynnsam för barnen. Avgiftsnivån har generellt sett stigit , som barnfamiljernas ekonomiska standard har försämrats. Den andel av barnomsorgens bruttokostnader som täcks av föräldrarnas avgifter har ökat från . Avgiftsfinansieringen är högre inom fritidshemsverksamheten än inom förskoleverksamheten. täckte föräldrarnas avgifter av kostnaderna för fritidshemmen, medan av förskolans kostnader täcks av avgifter (1999d). har avgifterna höjts i ungefär hälften av landets kommuner. Höjningarna har i genomsnitt varit mellan beroende på inkomstnivå (1999a). Avgifternas storlek varierar kraftigt mellan kommuner och skillna- derna har ökat . En familj med genomsnittliga i nkomster och med två barn i förskola betalar , beroende på hemkommun, för barnomsorgen.15 För lågavlönade föräldrar – i synnerhet ensamstående – har barnomsorgsavgifterna blivit en allt större utgift. En ensamstående lågavlönad förälder med två barn i förskola betalar I flertalet kommuner har denna familjetyp ett konsumtionsutrymme som understiger socialbidragsnormen när barnomsorgsavgiften är betald. Avgifts- skillnaderna är så stora att anser det berättigat att fråga hur mycket avgifterna kan tillåtas variera utan att komma i konflikt med kravet på lika tillgång till barnomsorg oavsett i vilken kommun familjen bor (1999a). Kommunerna har också i stor utsträckning förändrat taxekonstruk- tionerna, främst genom att införa olika typer av inkomst- och tidsrelate- rade avgiftssystem. Avgifterna och taxornas konstruktion har allt mer kommit att användas som ett medel för kommunerna att styra efterfrågan och därmed hålla tillbaka kostnaderna (1996c). Avgifternas koppling till barnens vistelsetid har ökat starkt under 1990- talet. har andelen kommuner som har barn- omsorgstaxan uppdelad på minst tre tidsintervall ökat från . har av kommunerna avgifts- system som inte alls relateras till barnens närvarotid, medan 15 Kommunen , som har avgiftsfri barnomsorg, ingår inte i jämförelsen. 118 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar har en taxekonstruktion som innebär betalning (1999a). Den tidsrelaterade taxan har sannolikt haft större konsekvenser för ensamföräldrar som inte har samma möjligheter som många sam- boende att på olika sätt förkorta barnens tid i barnomsorgen. De tids- och inkomstrelaterade barnomsorgsavgifterna har också visat sig inne- bära starka marginaleffekter för de föräldrar som återgår i arbete efter arbetslöshet, ökar sin arbetstid eller på andra sätt höjer sin arbetsin- komst. Marginaleffekterna är särskilt starka för ensamstående föräldrar (1999). Barn till arbetslösa föräldrar har bristande tillgång till barnomsorg som kommunerna har fått ökad skyldighet att tillhandahålla barnomsorg till alla föräldrar som förvärvsarbetar eller studerar har barnomsorg till arbetslösas barn kommit att begränsas. 16 upp- gav av kommunerna att förskolebarn förr eller senare mister sin plats i daghem eller familjedaghem om en förälder blir arbetslös. För skolbarn gäller denna situation i av landets kommuner. Än svårare är det för redan arbetslösa föräldrar att få till- gång till barnomsorg. I av kommunerna kan barn till arbetslösa föräldrar inte erbjudas barnomsorgsplats och nästan 70 pro- cent har motsvarande regler för skolbarnomsorgen (1999d). av kommunerna erbjuder barnomsorgsplats utan begränsning av vistelsetiden till förskolebarn med en arbetslös förälder (, M:II, se bilaga 2). hade ungefär 80 000 barn i åldrarna minst en arbetslös förälder och ungefär hälften av dessa barn stod utanför barnomsorgen som drygt tre fjärde- delar av dessa föräldrar önskade barnomsorgsplats. I , som är en kommun där arbetslösa föräldrar kan behålla plats i barnomsorgen för sina barn, har det visats att arbetslösa föräldrar upplever förskolan som ett stöd och en avlastning under arbetslösheten (1997). Öppna förskolan är en verksamhet som är öppen för alla barn och skulle därmed kunna vara ett stöd för arbetslösa föräldrar. har dock denna verksamhet minskat kraftigt i omfattning. fanns det 1 600 öppna förskolor i landet och 1998 var antalet 928 (, M:II, se bilaga 2). Det finns mycket begränsade kunskaper om hur tillgänglig barnomsorgen i praktiken är för ekonomiskt utsatta föräldrar 16 Det har även skett begränsningar i barnomsorgen till barn vars föräldrar är föräldralediga. SOU 2000:3 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar 119 som berörts såväl av skärpta regler vid arbetslöshet som av höjda barnomsorgsavgifter. Allt fler barn skrivs in i privat driven barnomsorg Det har skett en ökning av den barnomsorg som sker i enskild drift. fanns ungefär 16 000 barn i privata daghem och fritidshem och 1994 var antalet 47 000 (Montin 1997). var antalet barn i privat barnomsorg 58 000 (1999c). Den privata barnomsorgens andel av det totala antalet barnomsorgsplatser har ökat från . Privata driftsformer är vanligare inom förskoleverksamheten än i skolbarnomsorgen. var av barnen i förskola och daghem inskrivna i privata verksamheter, medan motsvarande siffra för fritidshemmen var (1999d). Ökningen av barnomsorg i privat drift berör inte alla grupper av barn på samma sätt. hade av LO- barnen plats på privat daghem jämfört av SACO-barnen (1996). Föräldrakooperativ är den vanligaste formen av enskild barnomsorg och omfattade 1998 av samtliga barn inom verksam- heter i enskild regi. Den bolagsdrivna barnomsorgen har dock ökat i omfattning och stod 1998 för ungefär en fjärdedel av platserna i den enskilda barnomsorgen (1999c). Denna utveckling i riktning mot att barnomsorg drivs i aktiebolagsform möjliggjordes genom en lagändring 1992 som innebar att sådana verksamheter kunde få stats- bidrag (, M:II, se bilaga 2). De privata utförarna har möjlig- het att själva besluta i frågor som rör avgifter och öppettider. Kommu- nerna har dock möjlighet att villkora de ekonomiska bidragen och där- med sätta vissa gränser för avgiftsnivåerna. Jämlikhet och skiktning i barnomsorgen Utvecklingen riskerar att leda till en mer skiktad barn- omsorg, dels genom att arbetslösa föräldrars barn utestängs från den kommunala barnomsorgen, dels genom att mer resursstarka föräldrar tenderar att söka sig till barnomsorg i privat drift. Detta innebär sanno- likt ett trendbrott i en utveckling där den offentliga barnomsorgen i ökad utsträckning kom att användas av föräldrar från alla samhällsklasser. Under den tidigare delen av när barnomsorgen var mindre utbyggd än var barn med arbetarbakgrund underrepresenterade i barnomsorgen i allmänhet och på daghemmen i synnerhet. 120 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar delen av ökade andelen barn med arbetarbakgrund, men är barn till föräldrar från högre sociala skikt överrepre- senterade i barnomsorgen. (, M:II, se bilaga 2). Detta bör dock delvis sättas i relation till att det finns skillnader i förvärvsarbets- frekvens mellan kvinnor i olika samhällsklasser. som utrikes födda föräldrar efterfrågar barnomsorgsplatser i samma utsträckning som andra föräldrar, är deras barn underrepresenterade i barnomsorgen. Detta förklaras i stort sett helt av det faktum att invandrarföräldrar ofta- re är arbetslösa jämfört med Sverigefödda föräldrar. Ser man till för- värvsarbetande föräldrar finns inga skillnader i barnomsorgstäckning mellan utrikes födda och andra (1997b). Enligt försko- lans läroplan ska förskolan bidra till att barn med annat modersmål än svenska får möjlighet att utveckla både det svenska språket och sitt modersmål. Bland förskolebarn har trots detta andelen som får stöd i sitt modersmål minskat från år (1999b). Socialpolitikens förutsättningar och förändringar 2.2.2Ett turbulent decennium på skolans område har det skett stora förändringar i skolan vad beträffar huvudmannaskap, organisationsformer, betygssystem, läroplaner och arbetsformer. Det har skett en omfattande decentralisering av besluts- fattandet ned till kommun- och skolnivå och antalet privat drivna skolor har ökat. Dessa förändringar tillsammans med demografiska föränd- ringar och krav på utgiftsminskningar har lett till att skolans förutsätt- ningar har förändrats på ett flertal sätt. Som framgår av Figur 2.2:5 minskade de offentliga utgifterna till skolan under inledningen av , men har de ökat. Detta gäller framför allt , men i viss mån även gym- nasieskolan. Antalet elever i ökade från 881 000 /91 till 984 000 /98 som de årliga utgifterna minskade . Utvecklingen för gymnasieskolan är något mindre dramatisk och där har såväl utgifterna som elevantalet legat tämligen . Kostnader för grundskola och gymnasieskola (miljarder kronor priser) samt antal elever (i tusental) på grundskola och gymnasieskola, 1990-1997 Antal elever, tusental Utgifter, miljarder kronor Antal elever i grundskola Antal elever i gymnasieskola Källa: Nationalräkenskaperna (SCB) samt SCB (1995; 1998). 17 Expansionen på vuxenutbildningens område diskuteras närmare i avsnitt 3.1. 122 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Kostnaderna per elev har minskat Av Figur 2.2:6 framgår hur kostnaderna per elev har förändrats för olika delar av grundskoleverksamheten . Totalt sett har kostnaderna per elev minskat , medan utgifterna för undervisning 1998 har minskat med . Detta avspeglas i att lärartätheten, mätt som antal heltidstjänster per 100 ele- ver, minskat i . fanns i genomsnitt 9,1 lärare per 100 elever och 1998 fanns 7,5 lärare per 100 elever. har andelen ej pedagogiskt utbildade lärare i den kommunala ökat från 1993/1994 till 1997/1998 (1993a; 1998b). Utgifterna för skollokaler och skolmåltider har i princip varit oför- ändrade . Däremot har utgifterna för läromedel och lik- nande ökat kraftigt, framför allt , vilket till övervägande del beror på IT-satsningen i skolan. Om utgifterna för IT exkluderas har läromedelskostnaderna snarare minskat . IT-satsningen har skett ojämnt över landet och snabbast utvecklades datortillgången i glesbygdsskolorna där datortätheten är som störst. Kostnad per elev för olika verksamheter i , 1991–1998. Index 100=1991 (priser) Läromedel, utrustning, bibliotek Källa: (M:II, se bilaga 2). Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Kommunerna har fått allt större ansvar för skolans verksamhet Ansvaret för skolan har stegvis kommit att föras ned på nivå. 18 infördes ett nytt system med mål- och resultatstyrning som innebär att fastställer mål och riktlinjer för kommunernas verksamhet, medan kommunerna ansvarar för organisationen och genomförandet av verksamheten (Regeringens proposition 1988/89:4). , som inrättades 1991, har ansvar för t illsyn, uppföljning och utvärdering av skolväsendet. I övrigt är det kommunerna och skolorna själva som styr skolans verksamhet, men även skolor och kommuner har ett uppföljnings- och utvärderingsansvar. bestämmer kommunerna själva vilka medel som ska disponeras för skolan. Skolan har kommit att allt mer öppnas för medbe- stämmande och brukarinflytande. Föräldrar och elever inbegrips allt mer i styrningen av skolan och planeringen av undervisningen. attitydundersökningar tyder på att föräldrarna är mest intresserade av att få information om och ha inflytande över sådant som är direkt relaterat till deras egna barn, medan det uppfattas som mindre angeläget att ha inflytande över den övergripande pedagogiken och skolans styrning. I vissa skolor finns dock styrelser med föräldramajoritet och har även elevrepresentanter rösträtt i dessa styrelser. En viktig målsättning i skolans verksamhet är att det råder likvär- dighet i den meningen att kvaliteten i undervisningen inte varierar mellan skolor. En viktig fråga i detta sammanhang är huruvida kom- munaliseringen och den ökande decentraliseringen på skolans område har lämnat avtryck i form av ökade skillnader i resultat mellan elever i olika kommuner. Här finns betydande kunskapsluckor, men under första halvan av årtiondet har det i exempelvis ämnet engelska skett en märkbar ökning av den kommunala variationen. Tolkningen av detta resultat är inte självklar. Det kan betyda att elever i olika kommuner i allt högre grad får olika god undervisning, men också att elever i olika kommuner allt mer har kommit att skilja sig åt i sina förutsättningar. Den ojämna fördelningen av nyinvandrade elever mellan kommuner kan möjligen tala för den senare förklaringen. 18 Avsnitten om kommunaliseringen och friskolor bygger i huvudsak på (m.fl.) underlag till kommittén (F:V, se bilaga 2) samt underlag till kommittén (M:II, se bilaga 2). 124 Socialpolitikens förutsättningar och förändringar Utsatta områden får större del av resurserna Ett sätt att förbättra svaga gruppers mö jligheter att klara av skolans kunskaps- och värdemål är att förstärka resurserna på skolor i utsatta områden. En sådan resursfördelning är inte reglerad på nationell nivå, även om den impliceras i måldokumenten för skolan. I ansvarsproposi- tionen (Regeringens proposition 1990/91:18) står att Kommunerna skall se till att skolan får de resurser som behövs för att skolverk- samheten skall uppnå de nationella målen och uppfylla nationella rikt- linjer. Inom ramen för denna formulering avgör kommunerna själva hur de vill prioritera och fördela de resurser de har till sitt förfogande. Antalet lärartimmar per elev är i genomsnitt större i de områden som har de svåraste förutsättningarna (1999f). Detta indikerar att det föreligger en kompenserande resursfördelning som innebär att de mest behövande skolorna också får mer resurser. Det är dock oklart om kompensationen är tillräcklig och hur mycket man kan kompensera med resursförstärkningar i svaga områden. Allt fler elever går i fristående skolor I har grund- och gymnasieskolorna med mycket få undantag varit drivna i offentlig regi. Det är fortfarande en liten andel (1999) av landets elever som går i fristående skolor, det vill säga skolor med annan huvudman än stat, kommun och landsting. har det dock skett en kraftig ökning av antalet sådana skolor och av antalet elever i dessa skolor. gavs skolor med en icke-offentlig huvudman rätten att få kommunala bidrag till sin verksamhet. Denna regeländring innebar att det totala antalet fristående skolor växte snabbt. Antalet elever i fristående grundskolor har mer än fyrdubblats , och även på gymnasie- området har de fristående skolorna expanderat kraftigt. Antalet ansök- ningar om att starta fristående skolor fortsätter att öka kraftigt. Fristående skolor finns i samtliga län och i 124 av landets 289 kommuner, men de är framför allt koncentrerade till storstadsregionerna. I de fristående skolorna har av lärarna pedagogisk utbildning /99. Detta är en mindre andel jämfört med i de kommunala skolorna, där har pedagogisk utbildning. Eleverna i de fristående skolorna lämnar dock med högre betygsgenomsnitt än eleverna i den kommunala . Denna skillnad beror sannolikt till stor del på att eleverna i fristående skolor i högre utsträckning kommer från socialt mer gynnade miljöer.