sou · GOB37d2 · 2001-01-01 00:00:00 — har de japanska överskotten i stort sett vidmakthållits, medan de europeiska underskotten raderats ut och för- bytts i överskott. underskott finns kvar, men har reducerats något jämfört med andra . Förbättringen av OECD- ländernas bytesbalans har motsvarats av försämringar i vissa andra delar av världen, främst länder i och . hade för sin del, alltifrån oljekrisen och , underskott i bytesbalansen . Finansieringen av dessa underskott framtvingade en stor utlandsupplåning. Som nämnts har en betydande del av BNP-tillväxten måst tas i anspråk för räntebetalningar på utlandslånen. har dock, tack vare en mycket stark exporttillväxt, stora överskott i bytesbalansen in- registrerats. Bytesbalansens saldo är identiskt lika med det totala finansiella spa- randet inom landet, dvs. det sparande som över- eller understiger de reala investeringarna. har bytesbalansen utgjort nettot av mycket stora motverkande rörelser i den privata och den offentliga sektorns finansiella sparanden. Se diagram 2.6. 32 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 första hälft hade den offentliga sektorn underskott i sitt finansiella sparande, som resultat av ansträngningarna att med statsfinansiell expansion hålla konjunkturen uppe. Den privata sektorn hade däremot överskott, främst hänförbara till företagssektorn. Där ansamlades vinstmedel, bl.a. tack vare devalveringarna, som gav upphov till goda exportinkomster. Härigenom kunde underskotten i bytesbalansen begränsas. Diagram 2.6 Finansiellt sparande i offentlig och privat sektor samt När den ekonomiska tillväxten lopp blev bättre och stabilare, uppstod överskott i den offentliga sektorns finansiella sparande. vände emellertid sparandet i den privata sektorn nedåt, och stora och växande finansiella underskott uppkom. Hushållen lånade nu stora penningsummor, både till bostadsinvesteringar och till privat konsumtion. En viktig förutsättning för detta var avregleringen av kreditmarknaden , vilken sammanföll med en period då bostadsvärdena och värdena på andra belåningsbara realtillgångar steg mycket kraftigt. Även i näringslivet uppstod stora finansiella underskott som följd av kraftigt ökande reala investeringar. Underskottet i bytesbalansen växte på ett oroväckande sätt. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 33 Med denna finansiella utveckling, och den i längden orimliga uppblås- ningen av fastighets- och aktievärdena, lades grunden till det finansiella sammanbrott som för del lagrades ovanpå den allmänna internationella konjunkturförsvagningen . Krisen i den svenska ekonomin gav upphov till den mest svårbemästrade ekonomiska utveckling som varit utsatt för depressionsår. Högt belånade fastigheter, både i hushållens och näringslivets ägo, föll i värde. steg ränte- nivåerna. Såväl konsumtions- som investeringsefterfrågan minskade. Arbetslösheten steg till nivåer som ansetts otänkbara. skattereform syftade till att ge tillväxt och stabilitet genom en mer likformig beskattning av olika slags inkomster, men i det läge i vilket den trädde i kraft kom den att medföra en ytterligare försvagning av skuldtyngda, tidigare skattesubventionerade, människors ekonomiska läge. Amortering av lån och sparande i nya högavkastande sparformer blev 1990-talets ekonomiska filosofi, i bjärt kontrast till den låne- och konsumtionsmentalitet som utmärkte den andra . Den privata sektorns finansiella sparunderskott förbyttes också till det största överskott, räknat i procent av BNP, som före- kommit sedan det slut. Det var nog inte människorna som förändrades , utan de ekonomiska institutionella villkoren. Folk leddes av de ekonomiska incitament som de uppfattade som långsiktigt relevanta. Det är inte svårt att göra en poäng av att det var skattesystemet som borde ha reformeras först, och kreditmarknaden först därefter. Det var inte heller många tongivande ekonomiska experter som vågade torgföra uppfattningen att fastighetspriserna utgjorde de spekulationsbubblor som de i efterhand visade sig vara. Genom den höga arbetslösheten och det reala fallet i skattebaserna drevs den offentliga sektorn till stora finansiella underskott. Med start i det program för budgetsanering som beslutades har emel- lertid underskottet eliminerats och förbytts i överskott. har det privata finansiella sparandet minskat, inte minst till följd av det fall i räntenivåerna som ägt rum. En lärdom att dra av e konomiska utveckling är att framtiden inte alltid blir som man tänkt sig. bedömdes sålunda att det allvarligaste hindret för den ekonomiska till- växten skulle bli bristen på arbetskraft. Denna upp- fattning förlorade lopp all aktualitet. 34 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 har emellertid den ekonomiska tagit ny fart. var BNP-t illväxten , nästan 3, för räknas med nästan 4. Detta kanske skapar förväntningar om att en ny av hög tillväxt ligger framför oss – antingen det nu skulle ske med hjälp av invandrad arbetskraft eller med hög produk- tivitetstillväxt (s.k. "job-less growth"). Återhämtningen är emellertid delvis av konjunkturell natur, och en återgång till en mer begränsad långsiktig ekonomisk tillväxt är efterhand trolig. Bilaga 1 till LU 1999/2000 3 Befolkning, arbetskraft och Utbudet av arbetskraft ä r en grundlä ggande faktor bakom ekonomins tillvä xtfö rmå ga på lå ng sikt. Avgö rande fö r arbetskraftsutbudets storlek ä r dels befolkningsantalet i de å ldrar man normalt ä r fö rvä rvsaktiv, dels benä genheten att i olika å ldrar stå till arbetsmarknadens fö rfogande. Bedö mningen av det framtida arbetskraftsutbudet har gjorts i tre steg: fö rst befolkningsantalet i olika å ldrar, sedan den andel hä rav som ä r intresserad av att fö rvä rvsarbeta (arbetskraftsdeltagandet) och slutligen antalet å rsarbetstimmar som utbjuds per fö rvä rvsarbetande person (me- delarbetstiden). Den totala sysselsä ttningsvolymen bestä ms utifrå n arbetskraftsut- budet tillsammans med en bedö mning av den lå ngsiktiga nivå n på ar- betslö sheten. Arbetslö sheten antas på lå ng sikt inte på verkas av arbets- kraftsutbudet. Om arbetskraftsutbudet ök ar, antingen genom tillvä xt i befolkningsbasen eller ök at intresse av att arbeta i respektive å lders- grupper, ök ar också sysselsä ttningen och dä rmed den samlade produk- tionen i samhä llsekonomin. Den demografiska utvecklingen har ä ven i andra avseenden betydelse fö r landets ekonomiska utveckling. Antalet barn och antalet ä ldre på verkar exempelvis starkt den offentliga konsumtionens storlek och inriktning, liksom utgifterna i socialfö rsä kringssystemen och andra of- fentliga vä lfä rdssystem. befolkning berä knas fram till å r 2015 ö ka i klart lå ngsammare takt ä n den gjort under . Det ä r i huvudsak endast befolkningen i hög re å ldrar som ök ar, vilket dels beror på en stadigt stigande medellivslä ngd, dels på att den stora generation som född es nå r pensionså ldern. Befolkningen i de fö rvä rvsaktiva å ldrarna ök ar visserligen nå got under de nä rmaste 8-10 å ren, men minskar dä refter. Å r 2015 ä r den inte stö rre ä n i nulä get. 36 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 att falla som resultat av de nuvarande låga födelsetalen, och under ett antagande om att födelsetalen inte ökar nämnvärt . Utvecklingen av befolkningens ålderssammansättning återspeglar till stor del de vågor i födelsetal och invandrings- eller utvandringsöverskott som böljat fram och tillbaka i historien. Det rör sig om mycket långa samband. Kraftiga demografiska förändringar första hälft kommer att avsätta spår i utvecklingen i början på det instundande seklet. Dessa långsiktiga samband beaktas i SCB:s befolkningsprognoser. Det är huvudalternativet pr ognos som ligger till grund för de här redovisade kalkylerna. Tabell 3.1 återger viktiga drag i prognosen. Tabell 3.1 Befolkningen i olika åldersgrupper 1998-2015 1 000-tal personer, huvudalternativet prognos från SCB Äldre, och däröver Det starkt ökande antalet äldre medför att en växande andel av de för- värvsaktivas inkomster kommer att tas i anspråk av pensionssystemet, och att efterfrågan på äldreomsorg och sjukvård kommer att öka kraftigt. Det sistnämnda gäller i än högre grad , när 1940-tals- generationen kommer upp i allt mer vårdkrävande åldrar. Antalet perso- ner i åldern och däröver beräknas vara större Det minskande barnantalet resulterar å andra sidan i att de offentliga utgiftsbehoven för stöd till barnfamiljer och kostnader för barnomsorg och skola reduceras – detta vid givna samhällsambitioner inom respektive områden. Antalet barn (åldern ) väntas att vara lägre än . Även om det minskande barnafödandet temporärt lättar den för- värvsaktiva generationens försörjningsbörda, skapar det självfallet stora problem för den mer långsiktiga välfärdsutvecklingen. Redan under senare delen av kalkylperioden, , beräknas befolkningen i de förvärvsaktiva åldrarna () börja minska i storlek. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 37 den stora 1940-talsgenerationen arbetslivet och ersätts inte av t illräckligt många yngre personer. Befolkningsminskningen i aktiva åldrar skulle kunna motverkas ge- nom ett högre invandringsöverskott. In- och utvandringen är svårförut- sägbar och beror delvis på ekonomiska förhållanden i kontra omvärlden och delvis på flyktingsituationen i världen, men till stor del också på vilken politisk inställning till arbetskrafts- respektive flyk- tinginvandring som råder. Invandringsöverskottet är i SCB:s prognos betydligt lägre än det varit tidigare under vissa perioder sedan det slut. Av stor samhällsekonomisk betydelse blir också de förskjutningar som kommer att uppstå i ålderssammansättningen inom den förvärvs- aktiva . Andelen äldre (i tabell 3.1) i denna grupp ökar kraftigt, och särskilt hög blir den i senare delen av 2000-talets , då 1940-talsgenerationen uppnår 60-års- åldern. I den åldern avtar normalt benägenheten att förvärvsarbeta på- tagligt, och det uppkommer då en betydande påfrestning på bl.a. för- tidspensionssystemet. Även den yngsta gr uppen (), där arbetskraftsutbudet är för- hållandevis lågt på grund av studier, beräknas komma att öka sin andel av befolkningen. Det är de stora barnkullarna som föddes omkring 1990 som kommer upp i denna ålder . Den ål- dersgrupp som står för huvuddelen av allt förvärvsarbete i samhället, åldern , minskar däremot såväl räknat i absoluta tal som rela- tivt. De ovan nämnda dragen i den demografiska utvecklingen påverkar bedömningen av det framtida arbetskraftsutbudet i negativ riktning. Kärntruppen i arbetskraftsutbudet utgörs således av de medelålders befolkningsgrupperna, de i åldern . Denna grupp är ganska homogen, med relativt likartat arbetskraftsdeltagande oavsett ålder, och relativt likartat även för kvinnor och män. av hela arbetskraften utgörs av 25-54-åringar, en andel som långsiktigt ökat kraftigt, se tabell 3.2. var den bara . Då hade framför allt ungdomar ett väsentligt högre arbetskrafts- deltagande, eftersom de inte studerade i så stor utsträckning som de gör . Arbetskraftsdeltagandet i en befolkningsgrupp definieras som den procentandel av gruppen som har eller vill ha arbete, dvs. de människor som antingen är sysselsatta eller är arbetslösa. I praktiken uppkommer betydande problem när personer skall klassificeras på detta sätt, problem 38 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 som gör det besvärligt att jämföra arbetskraftsdeltagandet inte bara mellan olika länder, utan även mellan olika historiska perioder inom ett enskilt land. Tabell 3.2 Arbetskraftens ålderssammansättning 1970-2015 Procent av den totala arbetskraften Till viss del är arbetskraftsdeltagandet konjunkturberoende, på så sätt att människor drar sig ur arbetsmarknaden om det råder stor och långvarig brist på arbete. De varken uppträder som, eller betraktar sig som, arbetssökande. Arbetskraftsdeltagandet tenderar därför att minska när arbetslösheten ökar, och omvänt. Detta har iakttagits inte bara i , utan även i många andra länder. Sådana delvis psykologiskt betingade rörelser i arbetskraftsdeltagandet är inte nödvändigtvis uttryck för den mer underliggande arbetsviljan. Det faktiska arbetskraftsdeltagandet kan vidare underskattas på grund av samhälleliga åtgärder som formellt är av utbildningskaraktär, men som i realiteten åtminstone delvis vidtagits av arbetsmarknadsskäl. Hit hör för del det s.k. . Många av deltagarna i dessa projekt skulle ha föredragit att arbeta om arbete funnits, men de registreras inte i arbetskraften, varken som sysselsatta eller som ar- betslösa. Människor kan statistiskt sett föras bort från arbetskraften också på andra sätt, t.ex. genom förtidspensionering, även om den for- mella möjligheten att få förtidspension av arbetsmarknadsskäl numera är avskaffad i . Det är vidare inte ovanligt att stora arbetsgivare löser övertalighetsproblem genom egna pensionsarrangemang m.m. Huruvida en person räknas till arbetskraften eller ej kan således vara beroende på vilka möjligheter han eller hon har att få försörjning på annat sätt än att formellt stå till arbetsmarknadens förfogande. Det kan vara tämligen slumpartat om en viss typ av åtgärd statistiskt medför registrering i arbetskraften eller inte. Bedömningen av arbetskrafts- deltagandet i ett långt framtidsperspektiv kompliceras av att man inte vet vilka institutionella lösningar som – på olika samhällsnivåer – kan komma att användas för att bemästra de arbetsmarknadsproblem som uppstår. Även arbetslösheten, vid en given befolknings- och sysselsätt- ningsutveckling, blir i motsvarande mån svårbedömd. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 39 I diagram 3.1 illustreras arbetskraftsdeltagandets utveckling i olika För den centrala gruppen nåddes ett historiskt maximital på . Lå gkonjunkturen och arbetslös- heten har sedan medfört att arbetskraftsdeltagandet i denna åldersgrupp fallit tillbaka till . Talet nåddes under en högkonjunktur med extrem brist på arbetskraft. Även kvinnornas arbetskraftsdeltagande var då mycket högt, i närheten av i . tal kan betraktas som en höjdpunkt, som det visserligen är teoretiskt möjligt att återvända till, men antagligen bara under kortare perioder av utpräglad arbetskrafts- brist. I mer balanserade arbetsmarknadslägen är lägre tal sannolika. Basscenariot i de föreliggande kalkylerna är dock upplagt som ett måttligt gynnsamt tillväxtscenario, i vilket ett högre arbetskraftsdel- tagande än det nu rådande framstår som rimligt. För räknas i basscenariot med ett arbetskraftsdeltagande på och fram . Under hög- konjunkturer och lågkonjunkturer kan talet förväntas vara högre res- pektive lägre. Diagram 3.1 Arbetskraftsdeltagandet i olika åldersgrupper 1970-2015 Procent av befolkningen i respektive åldersgrupp 25 - 54 år 16 - 64 år 55 - 64 år 16 - 24 å r När det gäller de yngre åldrarna () har, som framgår av dia- gram 3.1, arbetskraftsdeltagandet sjunkit väsentligt mer 40 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 konjunkturen, men härtill kommer att utbildningstiden i gymnasieskolan förlängts till för samtliga gymnasieelever, gymnasiestudier som högre studier blivit en angelägenhet för en allt större del av ungdomarna. Likväl är det troligt att en del av de ungdomar som studerar skulle ha förvärvsarbetat om arbetsmarknadsläget varit gynnsammare. Vidare bör påpekas att en stor del av arbetsutbudet i ungdomsgrupperna avser feriearbete och extraarbete . Sådana arbetstillfällen fanns i riklig mängd senare del (och konkurrerade ibland rentav ut studierna), men de har varit mer fåtaliga under de dåliga åren . I basscenariot räknas med ett arbetskraftsdeltagande på , dvs. något högre än . Anmärkningsvärt är att arbetskraftsdeltagandet i högre åldrar () knappast minskat alls lopp, trots konjunk- turnedgången. Förklaringen står till en del att söka i det kvinnliga arbets- kraftsdeltagandets historiska utveckling. De kvinnor som var f öddes , och dessa kvinnor hade av tradition ett betydligt lägre arbetskraftsdeltagande – i alla åldrar – än de kvinnor som föddes och som var på En effekt av samma slag kommer att göra ytterligare något tiotal år framåt i tiden; de kvinnor som föddes och runt 1950 har etablerat ett ytterligare förstärkt arbets- kraftsdeltagande. En inte obetydlig uppgång i det samlade arbetskrafts- deltagandet i den framtida är således av detta skäl trolig. Tabell 3.3 Arbetskraftsdeltagande för kvinnor och män i åldern Procent av antalet kvinnor respektive män i åldersgruppen Det reformerade ålderspensionssystemet ger i högre grad än det äldre ATP-systemet ekonomiska incitament för den enskilde att förlänga den förvärvsverksamma tiden. Även detta talar för ett antagande om ökat arbetskraftsdeltagande i högre åldrar. Mot detta står dock den tidigare nämnda tendensen att arbetsgivare i samråd med de anställda skapar pensionsanordningar som möjliggör en tidig avgång från förvärvslivet. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 41 I vad mån detta är uttryck för att den äldre arbetskraften är lågproduktiv – och att anordningarna således skulle vara företagsekonomiskt och möjligen även samhällsekonomiskt motiverade – har här inte varit möjligt att bedöma. Sammantaget innebär kalkylerna att antalet personer i arbetskraften ökar med i genomsnitt och minskar . Se tabell 3.4. Bedömningen innebär vidare att arbetskraften undergår en "förgubbning", vilket tydligast illustreras ovan i tabell 3.2. Andelen äldre i arbetskraften blir hög, särskilt under senare delen av 2000-talets , alldeles innan 1940-talsgenerationen definitivt lämnar förvärvslivet. Det bör påpekas att inslaget av äldre arbetskraft ökar särskilt markant i vissa sektorer av ekonomin, t.ex. stora delar av kom- mun- och landstingssektorerna. Där blir följaktligen också pensions- avgångarna stora omkring . Tabell 3.4 Arbetskraft i olika åldersgrupper 1998-2015 -1,2 -0,2 -1,3 -0,3 Det totala arbetskraftsdeltagandet, mätt som arbetskraftens andel av befolkningen i hela blir i kalkylen . Detta är något högre än 1998, då det uppgick till , men betydligt lägre än rekordnivåerna . Uppgången är i huvudsak en effekt av att arbetsmarknadsläget förutsätts bli bättre. De förändringar som kommer att ske i befolkningens åldersstruktur, framför allt det ökade inslaget av personer , medför att det totala framtida arbetskraftsdeltagandet blir något lägre än om ålderssammansättningen hade varit . Arbetskraftsdeltagandet i åldern förblir klart lägre än genomsnittet, även om det som tidigare nämnts kan väntas öka något. 42 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 Diagram 3.2 Arbetskraftsdeltagandet för män och kvinnor 1970-2015 Procent av befolkningen i åldern av respektive kön Historiskt sett har männens arbetskraftsdeltagande tenderat att minska och kvinnornas tenderat att öka. Se diagram 3.2. har skillnaden mellan mäns och kvinnors arbetskraftsdeltagande dock sta- biliserats vid . Här bedöms att skillnaden framgent kommer att krympa endast obetydligt mer, och att kvinnorna inte fullständigt kommer ikapp männen i fråga om förvärvsintensitet. Be- dömningen kan sammanfattas så att den långsiktiga negativa tendensen i männens arbetskraftsdeltagande ebbar ut, och att den långsiktiga posi- tiva tendensen i kvinnornas försvagas påtagligt. Medelarbetstiden, den genomsnittliga årsarbetstiden per sysselsatt, har ökat med , dvs. med en knapp halvprocent . Detta kontrasterar starkt mot utvecklingen under tidigare decen- nier. beräknas medelarbetstiden ha minskat med , dvs. Den ned- gången var långt ifrån enbart ett uttryck för att kvinnorna, med i ge- nomsnitt kortare arbetstider än männen, i allt större utsträckning gjorde entré på arbetsmarknaden. Även om man ser till männen för sig, sjönk nämligen medelarbetstiden kraftigt . Se tabell 3.5. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 43 genomfördes i flera omgångar generella arbetstidsförkortningar genom lagstiftning och avtal. Tabell 3.5 Medelarbetstidens utveckling -0,9 -0,6 -1,1 -1,1 -0,2 Total medelarbetstid enligt nationalräkenskaperna; fördelning på kön gjord med hjälp av arbetskraftsundersökningarna, . Uppgången i medelarbetstid beror i någon mån på att se- mestern förkortades i samband med krisuppgörelsen . Vidare har andelen yngre personer i arbetskraften minskat (jfr. tabell 3.2), och dessa har betydligt kortare medelarbetstid än hu- vuddelen av de förvärvsaktiva. Härigenom har genomsnittet dragits upp. Någon huvudförklaring är dock inte heller detta. Veckoarbetstiden har ökat inom alla åldersgrupper, utom de yngsta, och ökningen är helt hänförlig till kvinnorna, se tabell 3.6. Männens veckoarbetstid har i stället minskat en aning. Kvinnor och män har genom denna utveckling närmat sig varandra både i fråga om arbetstider, som nämnts tidigare, och arbetskraftsdeltagandet. var kvi nnornas veckoarbetstid enligt arbetskraftsundersökningarna () mot för männen. Nedgången i de yngre gr uppernas arbetstid är till stor del en struktu- rell effekt, som speglar den ökade studiefrekvensen. En stor del av ungdomarna kombinerar studier med deltidsarbete. Andelen heltids- arbetande ungdomar har däremot minskat mycket kraftigt. Tabell 3.6 Veckoarbetstidens förändringar 1980-1998 -8,3 -10,5 -9,6 -1,7 -3,0 -2,2 -0,4 -0,7 -0,2 -0,3 -0,4 44 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 En del ekonomisk forskning och utredningsverksamhet har ägnats frågan om hur arbetstidsförkortningar påverkar produktiviteten, syssel- sättningen och den ekonomiska tillväxten i samhället. har särskilt diskuterats om arbetstidsförkortning vore en väg att öka syssel- sättningen och minska arbetslösheten, ett sätt att "dela på jobben". Man har i undersökningarna ofta utgått från att en minskning i arbetstiden är utifrån given genom lagstiftning eller avtal mellan arbetsmarknadens parter, och undersökt effekterna härav på något eller . Re- sultaten har i allmänhet, och relativt logiskt, varit att arbetstidsförkort- ning medför någon höjning av produktiviteten, någon höjning av sys- selsättningen, men sammantaget ändå en viss nedgång i den samlade ekonomiska tillväxten. I ett långt perspektiv finns det emellertid skäl att betrakta arbets- tiderna som ett resultat av de förvärvsarbetandes egna önskemål om avvägningen mellan fritid och materiell standard, inte som en politisk eller facklig handlingsparameter. Till den del arbetstiderna inte bestäms spontant och decentraliserat, utan genom lag eller avtal, kan visserligen förändringarna komma stötvis och eftersläpande, men de speglar på lång sikt i ett demokratiskt samhälle rimligen människornas preferenser. Med detta synsätt är arbetstidernas utveckling en konsekvens av, och en integrerande del i, det ekonomiska händelseförloppet i övrigt. Vid en historisk analys kan, både för och andra länder, spå- ras signifikanta samband mellan förändringar i arbetstiderna och po- tentialen för real inkomsttillväxt för löntagarna. Den sistnämnda kan mätas med den reala timlöneökningen. En given real timlöneökning kan tas ut som ökad real årsinkomst eller som ökad fritid, eller i en kombination. I diagram 3.3 visas för dels ett index för de reala timlönerna, dels ett index för medelarbetstiderna. och första steg de reala timlönerna kraftigt, med . Av denna potentiella tillväxt i realinkomsterna togs en dryg fjärdedel, eller , ut i form av kortare årsarbetstid. till 1998 var de reala timlönerna i stort sett oförändrade, fastän med betydande konjunkturella variationer. Den kraftiga uppgången i de reala timlönerna har inte resulterat i stort mer än att de genomsnittliga reala timlönerna återställts. Den uppgång i medelarbetstiden som långsiktigt skett sedan omkring 1980 är sa nnolikt uttryck för löntagarnas strävan att få åtminstone någon real tillväxt i årsinkomsten. Det finns i och för sig ett tolkningsproblem i fråga om orsakssam- bandets riktning.