sou · GOB3105d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Vidare kan medlingen anses vara en brottsförebyggande åtgärd. En annan tänkbar ansvarig myndighet är . För detta talar det förhållandet att medlingsverksamheten föreslås ske inom . har tillsynsansvar över den kommunala och har därför den kompetens som krävs. Vidare har styrelsen möjlighet att efter bemyndigande utfärda de eventuella föreskrifter som kan komma att behövas. Styrelsen kan också utfärda allmänna råd och tillhandahålla handböcker för verksamheten. Sammantaget anser utredningen att det är mest lämpligt att ges rollen som samordnande nationell enhet för medlingsverksamheten vid ungdomsbrott. Utredningens överväganden och förslag 171 9.9.1Allmänna utgångspunkter för medlingsverksamheten Utredningen anser att vissa grundläggande krav bör ställas på medlingsverksamheten. Bland annat bör den syfta till att leda till ökad insikt om brottets konsekvenser hos gärningsmannen och ge brottsoffret en möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet. Andra grundläggande utgångspunkter är att medlingen skall vara frivillig för båda parter och att medlaren skall vara opartisk. Den modell för medling för unga lagöverträdare som utredningen föreslår utgår från den verksamhet med medling som bedrivs runt om i landet och från de handläggningsregler som gäller för ungdoms- mål. Utredningen anser att det är lämpligt att ta vara på den verksamhet och kompetens som redan finns. Med det förhållande till rättssystemet som utredningen föreslår att medlingen skall få, blir medlingen i många fall ett komplement till den ordinarie rättsprocessen för ungdomar. I andra fall när medlingen sker efter rättegången och ingår i en vårdplan är medling närmast att se som en behandlings- och rehabiliterings- åtgärd för unga lagöverträdare. För brottsoffrens del kan medlingen innebära fördelar oavsett när i rättsprocessen den äger rum. Utredningen anser att det bör ställas upp vissa grundläggande krav på en medlingsverksamhet. För det första måste den självklart uppfylla i vart fall något av de syften som utredningen har framhållit, dvs. att den skall leda till en ökad insikt om brottets konsekvenser hos den unge och att den skall ge brottsoffret en möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet. Det kan mycket väl vara så att huvudsyftet med medling kan variera från fall till fall. Oavsett vilket syfte som framstår som mest angeläget i ett enskilt fall gäller dock att både gärnings- mannen och brottsoffret måste behandlas med respekt och visas tillbörlig hänsyn. Vidare skall medlingen vara frivillig för båda parter. Utredningen anser att det är väsentligt att båda parter medverkar av fri vilja för att det skall bli ett meningsfullt medlingsmöte. Kravet på frivillighet gör sig särskilt starkt gällande när det gäller brottsoffret. Inget brottsoffer skall behöva känna sig tvingat att delta. Ytterligare en grundläggande utgångspunkt är att brottet skall vara erkänt av den unge. I vart fall måste den unge ha tagit på sig ansvaret för de huvudsakliga delarna av brottet även om han inte fullt ut erkänner allt vad målsäganden lägger honom till last. 172 Utredningens överväganden och förslag skall inte vara någon slags mindre rättegång och det bör i princip inte förekomma någon diskussion kring skuldfrågan vid mötet. I vissa fall kan det vara tillräckligt att parterna får träffas och prata om händelsen. Den unge gärningsmannen bör också ges möjlighet att be brottsoffret om ursäkt vid medlingsmötet. Mötet bör även om möjligt mynna ut i någon form av avtal mellan parterna. Det kan vara fråga om skälig ersättning eller någon annan form av gottgörelse till brottsoffret. Avtalet kan också gälla hur parterna skall förhålla sig till varandra . Ett medlingsförfarande är dock inte någon rättegång och vad som framkommit vid medlingen, annat en själva resultatet, får inte beaktas i den rättsliga processen. Slutligen är det en grundläggande utgångspunkt att medlaren skall vara opartisk och hjälpa båda parter i den utsträckning som det behövs. 9.9.2Vilken åldersgrupp bör komma i fråga för medling? Enligt utredningen bör ungdomar i åldersgruppen 15–främst komma i fråga för medling. Medling bör också kunna äga rum med gärningsmän i åldern 18–. Gärningsmän som inte är straffmyndiga, dvs. barn , bör kunna komma i fråga för medling i behandlingssyfte. Utredningen anser att de gärningsmän som främst bör komma i fråga för medling är ungdomar i åldersgruppen med . Försöksverksamheten har varit inriktad på denna åldersgrupp. För denna åldersgrupp gäller vidare särskilda handläggningsregler i brottmål och även ett speciellt påföljdssystem, vilket bör kunna under- lätta användandet av medling. Möjligheten att påverka gärningsmannen och ge honom en större insikt och en ökad förståelse för brottets konsekvenser torde också vara större när gärningsmannen är ung. Vidare torde brottsoffren i allmänhet vara mer villiga att möta en ung gärningsman än en äldre. Utredningen vill emellertid inte utesluta att även gärningsmän i åldersgruppen 18–kan komma i fråga. Även för dessa ungdomar gäller i vissa hänseenden särskilda handläggnings- och påföljds- bestämmelser. I dessa fall föreslår utredningen dock inte att det införs någon särskild bestämmelse om åtalsunderlåtelse (se avsnitt 9.7.4). Deltagande i medling bör dock ändå kunna beaktas av åklagaren vid prövningen enligt 20 kap. 7 § om åtalsunderlåtelse skall meddelas. Vidare får de föreslagna bestämmelserna om att SOU 2000:105 Utredningens överväganden och förslag 173 medling skall beaktas vid påföljdsval och straffmätning givetvis betydelse även för denna åldersgrupp. I försöksverksamheten har medling i relativt stor omfattning (en tredjedel av de genomförda medlingarna) förekommit när gärnings- mannen har varit under , dvs. inte har varit straffmyndig. Ett av medlingens syften är att vara en rehabiliterande åtgärd. Om en medling genomförs med syfte att vara en behandlingsåtgärd, finns det enligt utredningen inte något som hindrar att medling genomförs även i fall då gärningsmannen är . Eftersom andra handläggningsregler gäller för dessa ärenden (se avsnitt 3.3.3), kommer medlingen i dessa fall att ha ett annat förhållande till rättssystemet än vid medling för straffmyndiga ungdomar. Eftersom åtgärder från det allmännas sida på grund av brott av barn i princip ankommer på social- tjänsten, torde det normalt bli som initierar medling i dessa fall. Brottsförebyggande rådets utvärdering av gärningsmännens upp- levelser av medling tyder på att gärningsmannen bör ha uppnått en viss ålder för att helt kunna förstå vad medlingen går ut på. Utredningen anser därför att det bör finnas en nedre åldersgräns under vilken det bör krävas synnerliga skäl för att medling skall kunna bli aktuell. En lämplig gräns är enligt utredningen . Denna åldersgräns återfinns i 31 § andra stycket LUL, som föreskriver att en utredning rörande brott får inledas endast om det finns synnerliga skäl om den unge inte har fyllt . Även brottsoffret bör givetvis ha uppnått en tillräcklig ålder och mognad för att det skall vara lämpligt med medling. Någon särskild bestämmelse om detta torde dock inte vara nödvändig. 9.9.3Vilka brott bör komma i fråga för medling? För att medling skall vara aktuell bör krävas att brottet är polisanmält, att den unge har erkänt brottet eller i vart fall tagit på sig det huvudsakliga ansvaret för brottet samt samtyckt till medling. Givetvis krävs också att brottsoffret vill medverka för att ett medlingsförfarande skall komma till stånd. Det är enligt utredningen inte lämpligt att i lag utesluta några brott från medling. Vid sexualbrott och s.k. brottsofferlösa brott är det dock normalt inte lämpligt eller ens möjligt med medling. Ju allvarliga brottet är, desto större hänsyn måste tas till brottsoffret. För att det skall vara aktuellt att anmäla ett ärende till medling bör enligt utredningen krävas att brottet är polisanmält, att den är unge har 174 Utredningens överväganden och förslag erkänt brottet eller i vart fall tagit på sig det huvudsakliga ansvaret för brottet samt samtyckt till medling. Skall medling komma till stånd krävs vidare självfallet att brottsoffret samtycker till att medverka. Som tidigare nämnts har det från åklagarhåll framförts att medling inte bör komma i fråga innan förundersökningen och en eventuell rättegång har avslutats, eftersom medlingen kan medföra att parterna tar tillbaka eller ändrar sina uppgifter vid den kommande rättegången. Utredningen anser för sin del att dessa invändningar inte har sådan tyngd att de förtar de fördelar som en tidig medling kan innebära. Den lösning av konflikten mellan parterna som ett medlingsförfarande kan bidra till måste anses ha ett sådant värde att det uppväger de eventuella störningar av rättsprocessen som kan följa. Till detta kommer att skuldfrågan väsentligen skall vara klarlagd vid de brott som kan bli aktuella för medling. Det torde därför normalt inte bli några problem från bevissynpunkt även om medlingen äger rum i ett tidigt skede. gör i sin utvärdering av försöksverksam- heten med medling bedömningen att, om det huvudsakliga syftet med medlingen är att förhindra återfall i brott, det är bäst att rikta åtgärden mot de ungdomar som har störst behov av den genom att utföra medling efter strategiska urval av brottstyper som kan förutsäga kriminella karriärer. Vilka brott förut- säger en fortsatt brottskarriär? (2000:3) anges tre debutbrott som indikerar en hög risk för fortsatt brottskarriär, nämligen tillgrepp av fortskaffningsmedel, rån och stöld. Utredningen anser att, även om det inte har utvisats att medling direkt minskar risken för återfall i brott, det kan vara viktigt att medling kommer till stånd vid sådana brott. Vidare anser utredningen att medling kan ha en stor betydelse vid våldsbrott, givetvis under förutsättning att brottsoffret vill medverka. Enligt utredningens mening bör man inte genom lagreglering utesluta några brott från medling. Brott där medling normalt dock inte är möjlig eller kan anses lämplig är s.k. brottsofferlösa brott (t.ex. många trafikbrott och narkotikabrott) och sexualbrott. Allmänt får dessutom anses gälla att större hänsyn måste tas till brottsoffret ju allvarligare brottet är. I vissa fall kan man tänka sig att redan erbjudandet om att delta i ett medlingsförfarande kan innebära en ytterligare kränkning för brottsoffret. Vid allvarliga och integritets- kränkande brott bör man därför avstå från att kontakta brottsoffret och tala om medling, såvida inte offret själv uttrycker önskemål om eller på annat sätt tar initiativ till medling. Utvärderingen av försöksverksamheten har visat att upplevelserna av medling är olika för både gärningsman och brottsoffer beroende på vilken karaktär brottet har haft. Allmänt kan sägas att resultatet är mer Utredningens överväganden och förslag 175 positivt när det varit fråga om brott som har riktat sig mot en privatperson än när brottet har drabbat en juridisk person, t.ex. ett företag. Utredningen anser dock att utvärderingen ändå tyder på att medling kan ha en viktig funktion även när det är fråga om brott mot juridiska personer. Medlingen har dock en mer brottsofferorienterad prägel när det är fråga om brott mot en privatperson. Detta gäller särskilt om det är fråga om något mer allvarliga brott. Under försöksverksamheten har snatteri varit det vanligaste brottet för medling. Snatterierna har stått för av medlingarna. har i sin bedömning ifrågasatt medling vid snatteri som en generell åtgärd, om det huvudsakliga syftet med medlingen är att förhindra återfall i brott. Som utredningen ovan uttalat är det inte lämpligt att i lag undanta vissa brott från möjligheten till medling. Utredningen anser att medling vid snatteri kan vara en lämplig åtgärd. Emellertid torde medlingsförfarandet i dessa fall bli något förenklat, framför allt på grund av att brottsoffret i många fall inte har behov av en så omfattande förberedelse som i andra ärenden. Om medlingsverksamheten har behov av att prioritera ärenden, bör dock enligt utredningens mening sådana brott som har drabbat en privatperson ha företräde, eftersom det är vid dessa brott som de mest positiva effekterna av medling har visat sig för både gärningsmän och brottsoffer. På vissa orter har man utvecklat en modell vid snatteri som i korthet innebär att den unge får gå tillbaka till affären, be om ursäkt och få ett intyg påskrivet av affärsinnehavaren om att han har varit där. Den unge gärningsmannen får på så sätt konfronteras med brottsoffret. Enligt utredningens mening torde ett sådant förfarande i många fall vara en tillräcklig åtgärd vid okomplicerade snatterier mot större affärsföretag. Utredningen återkommer i författningskommentaren till frågan om vilka brott som kan bli föremål för medling. 9.9.4Medling vid återfall i brott? Enligt utredningen bör medling främst komma i fråga för ungdomar som är att betrakta som förstagångsbrottslingar. Utredningen vill emellertid inte utesluta att medling kan vara aktuell även för ungdomar som återfaller i brott. Försöksverksamheten har främst varit inriktad på ungdomar som har gjort sig skyldiga till brott. Enligt utredningen bör medling främst komma i fråga för ungdomar som är att betrakta som 176 Utredningens överväganden och förslag Att begränsa användandet av medling till uteslutande gärningsmän som inte har ertappats med att ha begått brott anser utredningen dock inte är lämpligt. Det får avgöras från fall till fall när medling kan vara lämpligt för en gärningsman som har återfallit i brottslighet. Om det bedöms som om medlingen kan ha positiva effekter för den unge och/eller för brottsoffret, bör medling kunna komma i fråga även vid återfall och även om gärningsmannen har deltagit i medling och fullföljt medlingsavtalet. Om den unge inte fullföljt ett tidigare träffat medlingsavtal bör detta innebära att medling vid återfall inte kan komma i fråga annat än i rena undantagsfall. Om brottsoffret vill att medling skall genomföras är även detta ett skäl att låta den unge delta i medling, trots att detta annars hade varit tveksamt. Om medling har förekommit bör det dock enligt utredningens mening övervägas om inte medlingen skall kombineras med någon annan åtgärd, t.ex. familjerådslag. 9.9.5När i rättsprocessen bör medlingen ske? Utredningen anser att medling bör kunna äga rum i alla stadier av rättsprocessen. Oavsett när medlingen sker är det viktigt att själva medlingsförfarande sker skyndsamt. Enligt Brottsförebyggande rådets slutrapport synes det mer vara praktiska förutsättningar som styr när i rättsprocessen medlingen äger rum än någon teori om vilken tidpunkt som är lämpligast. Som har angetts har det från vissa åklagare framförts att medling inte bör få ske innan den rättsliga processen är slutligt avgjord. Skälet för den ståndpunkten synes främst vara att medlingen kan påverka förunder- sökningen och den efterföljande rättegången genom att målsäganden och gärningsmannen ändrar sina uppgifter. Utredningen anser inte att det generellt går att säga i vilket skede av rättsprocessen som medling bör ske. Det skiftar från fall till fall. Framför allt kan brottsoffret behöva tid på sig för att kunna avgöra om han eller hon vill medverka vid ett medlingsförfarande. Vid lindrigare brott av inte alltför integritetskränkande natur torde det dock vara en fördel att medlingen sker i så nära anslutning till brottet som möjligt. För detta talar vidare vikten av att ungdomsmål handläggs skyndsamt och att konsekvenserna av brottet kommer i nära anslutning till detta. Enligt utredningens mening bör medling kunna ske i alla stadier av rättsprocessen. Ett sådant synsätt stämmer också överens med Utredningens överväganden och förslag 177 rekommendationer om medling (jfr avsnitt 4.2). Den modell för medlingsverksamheten som utredningen föreslår bygger dock på att medling främst skall ske innan ärendet har blivit rättsligt avgjort. Syftet med detta är att den omständigheten att medling har skett skall kunna beaktas vid åklagarens åtalsprövning samt vid påföljdsval och straffmätning i domstol. Som tidigare nämnts anser utredningen att de synpunkter som har framförts från åklagarhåll om att medling bör ske efter rättsprocessen inte har sådan tyngd att de överväger de fördelar som en tidig medling kan innebära. Som har nämnts är det dock fullt möjligt att medlingen sker efter rätte- gången. Oavsett när medlingen äger rum i rättsprocessen är det emellertid viktigt att själva medlingsförfarandet sker skyndsamt. 9.9.6Vem skall initiera medling och hur skall det ske? Enligt utredningen är polisen, åklagaren och de mest lämpliga initiativtagarna till medling. Även domstolen bör i vissa fall kunna initiera medling. Polisen bör regelmässigt, om det inte är olämpligt, fråga gärningsmannen om han är villig att delta i medling. Kontakten med brottsoffret bör däremot tas av medlingsverk- samheten. Om medling inte aktualiserats tidigare, bör åklagaren i sin begäran om yttrande ange att skall undersöka förutsättningarna för medling. kan även på eget initiativ ta upp frågan om medling. Slutligen kan domstolen i samband med att yttrande inhämtas från socialnämnden initiera medling. För många projekt i försöksverksamheten har det varit ett problem att de har fått för få ärenden att arbeta med. Enligt utredningen bör det därför formaliseras vilken eller vilka instanser som skall anmäla fall till medling. Utredningen anser att polis, åklagare eller socialtjänst framstår som de mest lämpliga initiativtagarna till medling. I vissa fall kan det även bli aktuellt att domstolen initierar medling i samband med inhämtande av yttrande från socialnämnden. I de fall offret eller gärningsmannen vill att medling skall komma till stånd är det naturligt att denne framför detta vid sina kontakter med någon av dessa instanser. Om gärningsmannen eller brottsoffret i stället tar kontakt med medlingsverksamheten direkt för att denne vill att medling skall ske, får verksamheten kontakta polis, åklagare eller socialtjänst 178 Utredningens överväganden och förslag SOU 2000:105 beroende på var i handläggningskedjan ärendet befinner sig och diskutera om medling bör ske. För att det skall vara aktuellt att anmäla ett ärende till medling bör som tidigare nämnts krävas att brottet är polisanmält, att den är unge har erkänt brottet eller i vart fall har tagit på sig ansvaret för de huvudsakliga delarna av brottet samt samtyckt till medling. Försöksverksamheten utvisade att det var polisen som hänvisade det stora flertalet fall till medling. Fördelen med att polisen hänvisar fall till medling är framför allt att medlingsförfarandet kan ske snabbt. Polisen bör därför om det inte är olämpligt regelmässigt tillfråga gärningsmän mellan om han är villig att delta i medling. Utredningen återkommer i författningskommentaren till i vilka fall det kan vara mindre lämpligt att ta upp frågan om medling. Om den unge samtycker till att delta i medling skall polisen underrätta om ärendet. Polisen har enligt 6 § LUL skyldighet att underrätta socialnämnden om någon som är skäligen är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Utredningen anser att det är lämpligt att polisen i det sammanhanget även uppger om den unge har samtyckt till medling. Det bör också framgå av underrättelsen om den unge har tillfrågats men avböjt att medverka vid medling. Enligt utredningen bör bestämmelser om polisens skyldighet att undersöka förutsättningarna för medling och underrätta om detta tas in i LUL. Utredningen har vidare övervägt om det är lämpligt att föreskriva att polisen tillfrågar även brottsoffret om han eller hon vill delta i medling. Enligt utredningens mening är det dock lämpligare att kontakten med brottsoffret tas av medlingsverksamheten, i vart fall om brottsoffret är en privatperson. Det bör vara helt klart att den unge gärningsmannen verkligen vill ställa upp på medling och dessutom har rätt attityd till medlingsförfarandet. Någon från medlingsverksamheten bör därför ha tagit kontakt med gärningsmannen innan brottsoffret kontaktas. Risken är annars att brottsoffret tillfrågas i onödan eller kan uppleva medlingen som obehaglig. I vissa fall, t.ex. när det är fråga om ett okomplicerat och erkänt snatteri i en större affär eller en skadegörelse som drabbat en stor organisation, är det dock i och för sig inte olämpligt att polisen frågar brottsoffret om intresset att medverka vid medling. Att föreskriva att polisen endast under vissa förut- sättningar skall tillfråga brottsoffret om viljan att delta i medling anser utredningen dock inte vara lämpligt. I stället framstår det som enklast att kontakten med brottsoffret alltid tas av medlingsverksamheten. Om polisen inte har kontrollerat med gärningsmannen om denne samtycker till medling eller om medlingsverksamhet av någon annan anledning inte har underrättats, bör åklagaren, om han Utredningens överväganden och förslag 179 anser det lämpligt, underrätta om ärendet. Detta kan lämpligen ske i samband med att åklagaren begär in yttrande från socialnämnden enligt 11 § LUL. Åklagaren bör i sin begäran då ange att skall undersöka förutsättningarna för medling. En bestämmelse av den innebörden bör införas i LUL. Åklagaren bör även ha möjlighet att hänvisa ärenden där gärnings- mannen har fyllt men inte till medling, om det med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet bedöms lämpligt. Ett sådant skäl kan vara att det framkommit att brottsoffret gärna vill att ett medlingsförfarande äger rum. Även bör kunna initiera medling. När det gäller ungdomar bör kunna undersöka förutsätt- ningarna för medling när så bedöms lämpligt även om polis och åklagare inte har aktualiserat frågan. Det är väsentligt att inte försummar frågan om medling. Det kan vara så att det under arbete framkommer omständigheter som talar för att medling skulle kunna vara värdefull. Det kan också förekomma att använder sig av medling som en behandlingsåtgärd i sin verksamhet mot ungdomsbrott. bör se medlingen som ett led i behandlingen av den unge. Särskilt vanligt torde det bli att initierar medling i de fall den unge är med hänsyn till de speciella regler som gäller i dessa fall. När det gäller dessa barn är det ju inte rättsväsendets utan uppgift att vidta de åtgärder som kan behövas. Ett sätt att arbeta med medling som har förekommit under försöks- verksamheten är att någon från i enlighet med föreskriften i 7 § LUL är närvarande vid polisförhöret med den unge och då informerar om medlingsverksamheten. På så sätt kan både den unge och dennes vårdnadshavare, som normalt också skall vara närvarande vid förhöret, tidigt få information om vad medling innebär. De får då också möjlighet att ställa frågor om medlingsförfarandet. Utredningen anser att ett sådant arbetssätt kan vara effektivt. Slutligen bör även medling kunna initieras av domstolen i samband med att den inhämtar yttrande från socialnämnden. Det vanligaste torde vara att om medling är aktuellt i dessa fall kommer den att utgöra ett inslag i den vårdplan som upprättar och således kan beaktas av domstolen enligt 31 kap. 1 § första stycket . I undantagsfall kan man tänka sig att medlingen är mycket nära förestående och skall genomföras så snart att det kan framstå som motiverat att avvakta med huvudförhandling. Om så är fallet kan domstolen avvakta att medlingen har genomförts och kan på så sätt vid påföljdsval och straffmätning beakta medlingen enligt den föreslagna bestämmelsen i 29 kap. 5 § . På grund av att det endast i 180 Utredningens överväganden och förslag undantagsfall torde bli aktuellt att domstolen initierar medling anser utredningen att det inte finns skäl att särskilt ange att tidsfristen för att hålla huvudförhandling i 29 § LUL kan förlängas på grund av den unge skall delta i medling. Detta får i stället anses framgå av de regler om möjlighet till förlängning som finns enligt gällande rätt