sou · GOB387d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Avgränsningen av de lokala arbetsmarknaderna bygger helt på pendlingsströmmar och görs i två steg: Först avgörs vilka kommuner som kan betraktas som oberoende, därefter förs övriga kommuner till sin oberoende kommun. I en fungerande indelning i lokala arbetsmarknader bör exempelvis personer som blivet erbjudna arbeten inom den egna lokala arbets- marknaden normalt kunna acceptera arbetet utan att tvingas flytta. Rörligheten på arbetsmarknaden, i form av arbetsbyten eller inträde, beror i stor utsträckning på vilka lokala alternativa möjligheter som står 1 officiella statstik, Registerbaserad arbetsmarknadsstatistik 1997, statistiska meddelanden AM 32 . På stora lokala arbetsmarknader, som innefattar ett stort och varierat utbud av arbetstillfällen, finns större möjligheter för arbetssökande att finna ett nytt och passande arbete, än på mindre lokala arbetsmarknader. Sannolikheten för att ett arbetsbyte medför flyttning till en annan kommun är i hög grad beroende av den lokala arbetsmarknadens storlek och struktur. Den totala bytesbenägenheten av arbeten är således beroende av det lokala utbudet av arbeten. Vid studier av de lokala arbetsmarknadernas funktionssätt är det således väsentligt att ta hänsyn till de lokala arbetsmarknadernas olika egenskaper och det beteendemönster dessa egenskaper ger upphov till. Syftet med avgränsningen i lokala arbetsmarknader är i första hand att skapa referensytor som är lämpliga vid studier och jämförelser av bland annat arbetsmarknadens funktionssätt mellan i typer av regioner. har man i sådana sammanhang använt sig av administrativa indelningar, såsom kommuner och län, eller indelningar som skapats för andra syften än studier av arbetsmarknader. 70 A-regioner har tagits fram för att dela in landet i arbetsmarknadsregioner. Den indelningen bygger på befolkningsunderlag och centralitet utan beaktande av arbetspendling. Detta gör också A-regioner mindre lämpliga som regional indelningsgrund vid studier med ovan beskrivna syften. En annan viktig skillnad i indelningen av lokal arbetsmarknader jämfört med andra indelningar berör centralitetsbegreppet. I andra regionala indelningar söker man via attraktionsmått definiera regionala centra och dess omland. En sådan helhet utgör sålunda en region, dock under förutsättning att även regionens befolkningsunderlag blir tillräckligt stort. I motsatts till detta är indelningen i lokala arbetsmark- nader ett sätt att avgränsa och isolera regioner som har så lite utbyte som möjligt med andra regioner oavsett förekomst av inomregionala attraktionskraft och befolkningsunderlag. Med ovanstående avgränsning skapas regioner som trots eventuella brister i utrustning och befolkningsunderlag, och trots avsaknad av attraktiva centra fungerar som självständiga arbetsmarknader. Kravet är att regionens utbud av arbetstillfällen skall vara relativt lättillgängliga för befolkning i regionen. Indelningen bör därför bygga på pendlingsrelationer. Genom att studera pendlingsströmmar kan man avgränsa regioner där de sysselsatta är beroende av, och faktiskt är sysselsatta vid arbetsplatser inom regionen. Att nå arbetsplatser utanför en sådan region innebär resor som antingen är långa och tidsödande eller avviker från det etablerade pendlingsmönstret på orten. Denna avgränsningsmetod bygger på observerade pendlingsströmmar och speglar därmed de förvärvsarbetandes faktiska beteende. Regler och kriterier för avgränsning av LA Vid avgränsning av lokala arbetsmarknader utgör kommunen den minsta byggstenen. Dessutom får varje kommun förekomma endast i en lokal arbetsmarknad. Dessa båda regler har ställts upp av två skäl. För det första underlättas beskrivningen av den lokala arbetsmarknaden geografiska utbredning. För det andra underlättas tillämpningar av den regionala indelningen om byggstenarna utgörs av kommuner, dels för att en indelning som följer administrativa gränser lättare accepteras i planeringssammanhang och dels genom de svårigheter som är förknippade med datatillgång och datainsamling på lägre nivå än kommunnivå.2 Statistikkällan vid indelningen i lokala arbetsmarknader utgörs av den regionala sysselsättningsstatistiken (ÅRSYS 1985–93 och RAMS 1993–), som bland annat grundas på information från kontrolluppgifterna. innehåller alla personers samtliga anställningar . ÅRSYS och RAMS innehåller bland annat uppgifter om kommunernas förvärvsarbetande efter bostadens belägenhet (nattbefolkning), arbetsställets belägenhet (dagbefolkning) samt pendling. Denna sysselsättningsstatistik är således en förutsättning för genomförandet av LA-indelningen. Indelningen som används i denna rapport är LA-indelning. LA-indelningen har växlat på grund av ändrade pendlingsströmmar och kommunsammanslagningar. Avgränsningen av de lokala arbetsmarknaderna bygger helt på pendlingsströmmar. Avgränsningen görs i två steg: Först avgörs vilka kommuner som kan betraktas som oberoende. Därefter förs övriga kommuner till sin oberoende kommun. Bestämning av oberoende kommuner I detta steg tar man enbart ställning till huruvida invånarna i en kommun kan betraktas som självförsörjande eller oberoende vad gäller tillgång på arbetstillfällen i den egna kommunen. 2 SCB, ERU, Lokala arbetsmarknader och förvärvsregioner, Nya geografiska indelningar för regionala analyser, Information om arbetsmarknaden 1991:7 kommuner utgörs av kommuner där förvärvsarbetande med bostad i kommunen är relativt oberoende av arbetstillfällen utanför den egna kommunen. Därefter ställer man upp två relativt likartade och samvarierande självständighetskriterier. Det ena kan betecknas som ett mått på kommuners generella självständighet eller oberoende gentemot andra kommuner, i fråga om tillgång på arbetstillfällen för den egna befolkningen. Det andra kriteriet avser kommunens specifika självständighet eller oberoende gentemot den kommun till vilken den största utpendlingsströmmen riktas. Vid bestämning av vilka kommuner som skall klassas som oberoende skall båda självständighetsvillkoren vara uppfyllda. Eij är flödet av arbetspendlare från kommun i till kommun j och Ei är i=1, i j antalet sysselsatta som bor i kommunen. Eijmax är det största enskilda flödet av pendlare från kommun i till en annan kommun (kommun jmax). Villkoren för bestämning av självständiga kommuner preciseras slutligen genom bestämning av värdena på p1 och p2. En kommun klassas som oberoende om ovanstående kriterier är uppfyllda med nedstående värden på p1 och p2: Utöver ovanstående kriterier kan två kommuner tillsammans bilda självständiga kommuner trots att ovanstående villkor inte är uppfyllda, om de ömsesidigt förs till varandra enligt steg 2 nedan. Något sådant fall har dock inte uppkommit ännu med de värden på p1 och p2 som prövats. Bestämning av till vilka oberoende kommuner övriga kommuner skall föras. En kommun som ej klassats som oberoende förs till den kommun till vilken den största pendlingsströmmen föreligger och ingår därmed i den kommunens lokala arbetsmarknad. I de fall den största utpendlingen från kommunen är riktad mot en kommun som inte klassats som centrum och som i sin tur har den största utpendlingen riktad mot ytterligare en kommun, uppstår en pendlingskedja mellan kommunerna. Kedjan upphör först när den största pendlingsströmmens destination utgörs av en oberoende kommun. Vid bildandet av lokala arbetsmarknader tillåts två länkar förekomma inom en och samma lokala arbetsmarknad, det vill säga arbetsmarknaden kan innehålla kommuner som knutits till sin oberoende kommun via en kommun som inte är oberoende. Om en pendlingskedja innehåller tre länkar eller fler bryts dock kedjan vid den svagaste länken (lägst andel utpendlare i förhållande till kommunernas förvärvsarbetande nattbefolkning). När ett sådant brott uppstår, beaktas i stället den näst största pendlingsströmmen från kommunen enligt samma kriterier som annars tillämpas för den största pendlingsströmmen. De ovan beskrivna villkoren har preciserats efter tester med alternativa kriterier och värden. Ledstjärnan för det slutliga valet har varit att få enhetliga regler och ett resultat som i stort överensstämmer med den allmänna uppfattningen om hur landets indelning i lokala arbetsmarknader bör se ut. Måttliga förändringar och gränsvärden påverkar de lokala arbetsmarknadernas antal och storlek något, medan mönstret av stora och små LA i olika delar av landet är mycket stabilt. De lokala arbetsmarknadernas namn och ingående kommuner fram- går av tabellen nedan. Antalet bildade lokala arbetsmarknader är 109 st indelning vilken är den indelning som vanligtvis används. Tabell 2.1: Lokala arbetsmarknader (LA) i nummerordning med ingående kommuner. Koden är femsiffrig. De första två siffrorna anger länet (enligt den länsindelning som gällde då avgränsningen gjordes ). Tabell: F-regioner med ingående lokala arbetsmarknader (LA). Små/medelstora regioner med