sou · GOB362d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Det kan i sammanhanget nämnas att i betänkandet Ekonomisk brottslighet och sekretess (SOU 1999:53) föreslår att konkursförvaltaren inte skall vara skyldig att, bl.a. för tillsynsmyndigheten, uppge att han gjort brotts- anmälan enligt 7 kap. 16 § KL och vad han erfarit i samband därmed förr- än han avgett slutredovisning (se betänkandet s. 27 och 298 f.). en uppgift om brottsmisstanke inte direkt kan omnämnas i rapporten, bör den omständigheten att ett bo saknar tillgångar ge upphov till ökad upp- märksamhet om en sådan uppgift finns i förvaltarberättelsen (se 7 kap. 15 § första stycket 5 KL). Se vidare under avsnitt 5.7.2.5. En uppgift som bör tas med redan i konkursförvaltarrapporten är där- emot om det framkommit något sådant förhållande som kan föranleda återvinning till konkursboet. Normalt pekar en uppgift härom i den rikt- ningen att tillsynsorganet bör överväga behovet av utökad tillsyn av för- valtningen. Av stor betydelse är också om konkursen omfattar fortsatt drift av en rörelse som gäldenären bedrivit. Detta ställer höga krav på förvaltarens förmåga att avgöra hur länge driften bör fortgå. I förlängningen är det av vikt från bl.a. sysselsättningssynpunkt om hela rörelsen kan säljas och driften fortsätta i annan form. Tillsynsorganet bör i detta sammanhang ha en mycket aktiv tillsyn redan i konkursens inledningsskede. Självfallet är det härvid av betydelse för tillsynsorganet att snabbt få en uppgift om an- talet anställda. Det som utredningen nu berört bör tas upp under fem olika punkter i 7 kap. 9 § andra stycket KL i utredningens lagförslag. Det finns naturligt- vis även andra upplysningar som i konkursens tidiga skede kan ha intresse för tillsynsmyndigheten. I konkursförvaltarrapporten bör därför anges ock- så det som i övrigt kan ha betydelse för tillsynen över förvaltningen (7 kap. 9 § andra stycket 6 i utredningens lagförslag). För att ge tillsyns- organet en så god bild som möjligt av konkursen kan förvaltaren beträf- fande ett aktiebolag t.ex. lämna upplysningar om delägarna, styrelseleda- möter och verkställande direktören, ägarbyten, omsättning och försälj- ningsvolymer. Andra faktorer av intresse är om gäldenären har utlandsan- knytning och eventuell förekomst av tillgångar utomlands. Det är viktigt att konkursförvaltaren ger besked i nu berörda hänseen- den möjligt. Konkurserna är olika till sin karaktär. Gäldenärens villighet att dels vara tillgänglig, dels förse förvaltaren med upplysningar växlar. För att den nya tillsynsmyndigheten över huvud skall ha någon glädje av ett dokument med en prognos över konkursen, bör det upprättas efter konkursbeslutet. Därigenom har tillsynsorganet inför boupp- teckningssammanträdet en någorlunda klar bild av konkursen. Utredning- ens förslag innebär att den nya tillsynsmyndigheten i högre grad än nu får välja vilka åtgärder den skall vidta i ett enskilt ärende, bl.a. om den skall närvara vid bouppteckningssammanträdet. Eventuella oklarheter kan kan- ske undanröjas genom närvaro vid ett sådant sammanträde. För att konkursförvaltarrapporten skall få avsedd effekt bör den ges in före bouppteckningen. Kravet på den tidpunkt då förvaltaren skall ge in dokumentet kan lämpligen anges med uttryck som och senast (se 7 kap. 9 § andra stycket KL i utredningens lagförslag). Även om förhållandena i en del konkurser är enkla, synes det lämpligt att rapporten lämnas skriftligen. Vissa uppgifter kan det kanske vara svårt att få fram så snabbt som angetts. Det synes inte nödvändigt att i författning särskilt reglera i vilka fall konkursförvaltaren kan lämna en uppgift . Ingen- ting hindrar naturligtvis förvaltaren att lämna komp- letterande upplysningar han anser behövliga för att tillsynsorganet skall kunna arbeta (jfr förvaltarens skyldighet att i 7 kap. 9 § första stycket KL lämna upplysningar till TSM och i 7 kap. 15 § KL att ge in förvaltarberät- telsen dit). Förvaltaren bör dock samråda med tillsynsorganet om hinder föreligger att lämna upplysningar i något avseende i förvaltarrapporten. Utredningens förslag: Med ledning av innehållet i konkursförvaltar- rapporten skall tillsynsmyndigheten planera tillsynen i den enskilda kon- kursen. Planeringen skall ske med utgångspunkt i de faktorer konkursför- valtaren redovisat i konkursförvaltarrapporten. Tillsynsorganet skall pre- liminärt ta ställning till vilken inriktning tillsynen skall ha i ärendet, om en baskontroll anses tillräcklig eller behov av utökad tillsyn föreligger och – beroende på tillsynens omfattning – vilka åtgärder myndigheten avser ut- föra. En tidsangivelse för när konkursen kan beräknas bli avslutad bör ingå i planeringsarbetet. Som beskrivits i näst föregående avsnitt syftar konkursförvaltarrapporten bl.a. till att tillsynsorganet skall kunna bilda sig en uppfattning om på vil- ken nivå kontrollen i ett ärende bör ligga. Räcker det med en baskontroll eller är även en utökad tillsyn påkallad? (Se närmare om innebörden av baskontroll och utökad tillsyn under avsnitt 5.7.2.4 resp. 5.7.2.5). Med ledning av rapporten skall tillsynsmyndigheten planera tillsynsarbetet. Rapporten bör ge tillsynsorganet en bild av den enskilda konkursens svå- righetsgrad. T.ex. kan blygsamma tillgångar i en konkurs i förening med avsaknad av brottsmisstanke medföra att tillsynen inskränks till en bas- kontroll. Omvänt bör förekomsten av en stor rörelse med många anställda normalt innebära ett ställningstagande för en utökad tillsyn. Det är viktigt att tillsynsmyndigheten tidigt bildar sig en preliminär uppfattning om gra- den av tillsyn i det enskilda ärendet och ger det till känna för dem som inom myndigheten skall ta befattning med ärendet. Givetvis är det underlag som finns i konkursförvaltarrapporten begrän- sat. Rapporten skall avges inom en ganska . Det kan därför inte uteslutas att vissa faktorer av betydelse är okända vid arbetsplaneringen. kan därför fritt revidera arbetsplanen allteftersom nya upplysningar kommer fram. Det är med andra ord viktigt att tillsyns- organet inte på oriktiga grunder binder upp sig för en felaktig nivå på tillsynen. Risken för att behövlig information inte föreligger vid plane- ringen bör emellertid inte överdrivas. Den viktigaste informationen rör tillgångarna och skulderna samt om tillgångarna kan antas räcka till kon- kurskostnaderna och massafordringar (se 7 kap. 9 § andra stycket 1–2 KL i utredningens lagförslag). Dessa faktorer torde förvaltaren ha tillräcklig kunskap om när han avger rapporten. Detsamma torde gälla om en av gäl- denären bedriven rörelse skall fortsättas för konkursboets räkning eller, om gäldenären varit arbetsgivare, antalet anställda (se 7 kap. 9 § andra stycket 4–5 i utredningens lagförslag). Det kan däremot förhålla sig an- norlunda med upplysningar rörande återvinningsbar egendom (se 7 kap. 9 § andra stycket 3 i utredningens lagförslag). En sådan uppgift kan ha samband med brottsliga syften hos gäldenären att undanhålla egendom och kräver ofta en mer ingående undersökning av förvaltaren. Efter det att myndigheten tagit ställning till en viss inriktning på över- vakningen – baskontroll eller utökad tillsyn – skall den göra klart för sig vilka huvudsakliga åtgärder som behöver vidtas. Valet av åtgärder är pri- märt beroende av inriktningen på tillsynen. Om ärendet endast skall bli föremål för en baskontroll blir åtgärderna begränsade till främst registre- ring av och en formell granskning av dokument (se avsnitt 5.7.2.4). Till- synsmyndigheten bör då lämpligen bestämma tidpunkter för kontrollåtgär- derna. Det bör inte möta någon större svårighet att bestämma när frister för att ge in olika dokument, t.ex. förvaltarberättelsen, går ut. Med hjälp av automatisk bevakning i ADB-hanteringssystemet vet myndigheten om tiden gått till ända utan att konkursförvaltaren fullgjort sin skyldighet. Tillsynsorganet får då vidta åtgärder, t.ex. muntligen eller via elektronisk post påminna förvaltaren. En utökad tillsyn innebär däremot att tillsynsmyndigheten kan få företa ett flertal åtgärder. Exempelvis kan tillsynsorganet begära upplysning av konkursförvaltaren rörande försäljning av en värdefull tillgång, göra före- tags- och förvaltarbesök, mera ingående granska slutredovisningen och arvodesframställningen, anlita revisor för medelskontroll eller yttra sig till domstolen över arvodesframställningen (se avsnitt 5.7.2.5). Givetvis kan tillsynsmyndigheten på förhand ha klart för sig vilka åtgärder som kan vara påkallade. En strävan bör emellertid vara att så långt möjligt ta ställning till vilka åtgärder som skall utföras med angivan- de av ungefärlig tidpunkt. I en planering bör också ingå en prognos för konkursens avslutande. Det är självfallet svårt att på förhand göra sig en föreställning om hur ett ärende kommer att ta. Konkurserna varierar kraftigt till sin beskaf- fenhet. Detta bör inte hindra att tillsynsmyndigheten åtminstone i mindre omfattande konkurser gör en tidsprognos. I t.ex. konkurser med få eller inga tillgångar och där avskrivning förutses kunna ske i anslutning till bouppteckningssammanträdet, kan tillsynsorganet upprätta bevaknings- scheman med en hållpunkt för när förvaltarberättelsen och slutredovis- ningen bör vara inlämnad. Även om i 7 kap. 15 § andra stycket KL anges en yttersta gräns för att ge in förvaltarberättelsen, är det ingenting som hindrar att tillsynsmyndigheten aktivt verkar för en förkort- ning av fristen. Även i konkurser med tillgångar men där arten av dessa och skulderna inte synes medföra annat än en snabb avveckling av boet, kan tillsynsmyndigheten göra en tidsplan. Konkursförvaltaren bör i för- valtarrapporten ha gett tillsynsmyndigheten information om t.ex. utsikter- na att kunna sälja en rörelse med hänsyn till arten av densamma. Tidspla- nen får ses som ett led i strävan efter att hålla avvecklingstiderna – och därmed kostnaderna – nere och utgör ett moment i baskontrollen. Bestämmelser om planeringsskyldigheten och om tillsynsorganets be- fogenhet att göra prioriteringar i tillsynen bör tas in i KL (se 7 kap. 26 § första stycket i utredningens lagförslag). I en första mening i lagrummet bör anges att tillsynsmyndigheten är skyldig att med ledning av konkurs- förvaltarrapporten planera tillsynens omfattning i den enskilda konkursen. Något undantag från denna skyldighet bör inte göras. I en andra mening i lagrummet bör klargöras att myndigheten får begränsa tillsynen till vad som är väsentligt att kontrollera med hänsyn till konkursens omfattning eller beskaffenhet. Myndigheten får därigenom ovillkorlig rätt att på egen hand avgöra hur långt kontrollen skall sträcka sig, dvs. om den enbart skall företa en baskontroll eller om övervakningen skall sträcka sig längre. En särskild fråga är om t.ex. en borgenär eller någon annan bör ha rätt till upplysningar om i vilken omfattning tillsyn utövas i ett enskilt ärende. Det är tänkbart att en borgenär önskar få kännedom om endast baskontroll eller utökad tillsyn sker i en viss konkurs. Med tanke inte minst på den selektiva inriktning av tillsynen som utredningen förordar torde det vara befogat att en borgenär får del av uppgifter om tillsynens inriktning. Även utomstående, t.ex. massmedia, kan ha ett intresse av att få reda på hur till- synsorganet handhar sin uppgift. När det gäller frågan vilka lagliga möj- ligheter som står till buds att få del av nämnda upplysningar bör en åtskillnad göras beroende på vem som framställer en sådan begäran. Till en början bör sägas något om vem som i ett ärende hos till- synsmyndigheten kan anses ha ställning som part. Det är förvaltningen som står under tillsyn (se 1 kap. 3 § andra stycket KL i utredningens lag- förslag). Med hänsyn till att det är konkursförvaltaren som i princip själv- ständigt ombesörjer förvaltningen, är det över denne som myndigheten utövar kontroll. Förvaltaren är således att betrakta som part i ett tillsyns- ärende (16 § FL och 14 kap. 5 § SekrL). När det gäller borgenärerna och gäldenären ligger det visserligen nära till hands att betrakta också dessa som parter hos tillsynsorganet. I konkursärendet hos tingsrätten har dessa intressenter en sådan ställning. Den skillnaden föreligger dock att borge- närernas resp. gäldenärens intressen mera indirekt gynnas eller missgynnas av de åtgärder tillsynsmyndigheten vidtar eller underlåter att vidta. Till det sagda kommer också den reglering som finns i 7 kap. 28 § andra stycket KL (jfr 7 kap. 27 § andra stycket KL i utredningens lagförslag). Bestäm- melsen ålägger tillsynsmyndigheten att i förhållande till bl.a. borgenärerna och gäldenären ge upplysningar om boet och dess förvaltning. Blotta ex- istensen av bestämmelsen tyder på att borgenärerna och gäldenären inte har uppfattats som parter i tillsynsärendet. Om så vore fallet skulle dessa redan med stöd av reglerna om partsinsyn i FL kunnat få upplysningar om hur tillsynsorganet utövar tillsyn i ett ärende. Övervägande skäl talar för att om en borgenär eller en gäldenär önskar få uppgifter i nämnda hänse- ende, det i princip får ske med stöd av 7 kap. 28 § andra stycket KL (jfr 7 kap. 27 § andra stycket KL i utredningens lagförslag). Motsvarande gäl- ler en granskningsman. Med utgångspunkten att konkursförvaltaren har partsställning hos till- synsmyndigheten kan denne begära att få upplysningar om det material som finns i tillsynsärendet. Det mesta av materialet har emellertid tillhan- dahållits av förvaltaren själv. Dennes behov av upplysningar lär därför inskränka sig till sådant som någon annan gett in till tillsynsorganet eller till handlingar som detta upprättat. I det senare hänseendet kan möjligen en av myndigheten upprättad plan för tillsynen ha visst intresse för för- valtaren. En sådan handling har dock – som utredningen strax kommer till – närmast karaktär av en minnesanteckning för internt bruk, varför den inte bör tillföras ärendet och därmed inte heller bli föremål för partsin- syn. När det gäller omfattningen av den upplysningsskyldighet som åvilar tillsynsmyndigheten gentemot borgenärerna m. fl. finns i 7 kap. 28 § andra stycket KL (jfr 7 kap. 27 § andra stycket KL i utredningens lagförslag) en begränsning. Skyldigheten avser boet och dess förvaltning. Samma be- grepp används i 7 kap. 9 § KL för att avgränsa en konkursförvaltares upp- lysningsskyldighet. JO har i ett ärende rörande omfattningen av TSM:s upplysningsskyldighet enligt 7 kap. 28 § KL (se JO:s ämbetsberättelse 1998/99, s. 165 f.) gjort vissa uttalanden om tolkningen av bestämmelsen. I ärendet var det fråga om TSM kunde anses skyldig att inhämta handling- ar som fanns hos konkursförvaltaren för att fullgöra sin upplysningsskyl- dighet. JO uttalade att skyldigheten för TSM att meddela upplysningar måste ses mot bakgrunden av innehållet i 7 kap. 27 § KL. Han uttalade sammanfattningsvis att skyldigheten omfattar endast de uppgifter som myndigheten enligt gällande författningsbestämmelser skall ha tillgång till eller som den i sin tillsynsverksamhet funnit sig behöva ha tillgång till. Enligt JO råder det ingen tvekan om att uppgifter ur de handlingar, bl.a. bouppteckningen, förvaltarberättelsen och handlingar för att fullgöra me- delskontrollen (jfr 7 kap. 19 § och 28 § första stycket KL), som det åligger förvaltaren att ge in, omfattas av upplysningsskyldigheten. För utredning- en framstår nämnda avgränsning av upplysningsplikten som både principi- ellt och praktiskt försvarbar. Om planeringen av tillsynsarbetet kommer till uttryck i en handling hos tillsynsorganet torde den som nämnts närmast vara att betrakta som en promemoria för internt bruk om hur myndigheten ämnar bedriva arbetet i ett enskilt ärende. Uppgifterna i en sådan handling kan knappast anses angå boet och dess förvaltning. Motsatta förhållandet gäller beträffande konkursförvaltarrapporten (se avsnitt 5.7.2.2) som ges in av förvaltaren. Här är det fråga om uppgifter som tillsynsorganet enligt gällande författ- ningsbestämmelser skall ha tillgång till. Någon anledning att vägra t.ex. en borgenär upplysningar om sådana uppgifter finns inte. Vad slutligen angår möjligheten att med stöd av TF:s föreskrifter om allmänna handlingar få tillgång till en hos tillsynsmyndigheten upprättad plan för tillsynen vill utredningen anföra följande. En sådan plan förvaras hos myndigheten och omfattas i princip av 2 kap. 3 § och 7 § TF. För att handlingen skall anses upprättad hos myndigheten krävs dock att den ex- pedierats eller, om någon expediering inte äger rum, det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten. Det innebär att en utomstående inte kan få del av handlingen om inte nämnda förutsättningar är uppfyllda. I sammanhanget bör också beaktas bestämmelserna om minnesanteck- ning i 2 kap. 9 § TF. En minnesanteckning anses inte som allmän handling hos myndigheten ens efter den tidpunkt den är att anse som upprättad en- ligt 2 kap. 7 § TF, under förutsättning att den inte har expedierats eller tas om hand för arkivering. Enligt bestämmelsen förstås med minnesanteck- ning promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kom- mit till endast för ärendes föredragning eller beredning, dock ej till den del den har tillfört ärendet sakuppgift. En arbetsplan hos tillsynsorganet har tillkommit hos myndigheten, utarbetats av dess befattningshavare och till- hör ett tillsynsärende. Planen tjänar inget annat syfte än att vara hjälpme- del vid ärendets beredning. På grund av planens karaktär av en intern ar- betspromemoria lär det knappast bli aktuellt att tillföra handlingen något nytt sakmaterial. Den bör således betraktas som minnesanteckning enligt 2 kap. 9 § TF. Det är inte meningen att planen skall expedieras under ärendets handläggning. Att den blir allmän handling genom att myndighe- ten måste arkivera den enligt särskilda bestämmelser härom torde inte in- verka menligt på tillsynsarbetet när ärendet är avslutat. Utredningens förslag: Den nya tillsynsmyndigheten ges i KL rätt att göra de prioriteringar i tillsynen som myndigheten anser vara befogade med hänsyn till den enskilda konkursens omfattning eller beskaffenhet. I alla konkurser skall dock en viss grundläggande legalitetskontroll ske av att föreliggande bestämmelser följs (en baskontroll). En sådan kontroll hänför sig till att konkursförvaltaren skickar in föreskrivna handlingar, att så sker med iakttagande av angivna frister, och att erforderliga uppgifter lämnas i handlingarna. Baskontrollen har även till ändamål att tjäna som underlag för vad som i övrigt är väsentligt att kontrollera från samhällets sida. Vad är baskontroll? Den baskontroll som har angetts i det föregående skall utgöra en slags minimikontroll i samtliga konkurser. Den anknyter i första hand till le- galitetskontrollen (se 7 kap. 25 § andra stycket KL i utredningens lagför- slag). Som framhållits i avsnitt 5.7.1 är den ett led i uppfyllandet av de andra målen för den offentliga konkurstillsynen (se 7 kap. 25 § första stycket 1–2 i utredningens lagförslag). Bl.a. innebär kontrollen av frister att såväl borgenärernas som samhällets intresse av en snabb avveckling av boet med ett tillfredsställande ekonomiskt utfall i konkursen iakttas. En formell kontroll av innehållet i konkursdokumenten även för att t.ex. frågan om brottsmisstanke uppmärksammas. Enligt 7 kap. 26 § första stycket i utredningens lagförslag får tillsyns- organet begränsa tillsynen till vad som är väsentligt att kontrollera med hänsyn till konkursens omfattning eller beskaffenhet. Kontrollen i ett ärende skall med andra ord inte gå längre än behövligt. Å andra sidan skall tillsynen vara generell och innefatta åtminstone nämnda minimikontroll av konkursförloppet. För detta ändamål måste myndigheten ha tillgång till ett visst underlag, basunderlag till ledning för baskontrollen. Genom ett sådant underlag får tillsynsmyndigheten dessutom en fylligare information om konkursen i samma hänseenden som konkursförvaltarrapporten samt information om medelsförvaltningen. Som framhållits i avsnitt 5.7.2.1 anser utredningen därför att nuvarande regler bör kvarstå om att till- synsmyndigheten automatiskt skall få del av vissa dokument och viss an- nan information från konkursförvaltaren och domstolen. För det första ligger i baskontrollen att tillsynsmyndigheten övervakar så att konkursförvaltaren till myndigheten ger in föreskrivna dokument, dvs. konkursförvaltarrapporten (se 7 kap. 9 § andra stycket KL i utred- ningens lagförslag), bouppteckningen (se 7 kap. 13 § KL i utredningens lagförslag), förvaltarberättelsen (7 kap. 15 § KL i utredningens lagför- slag), redogörelse för brottsefterforskning m.m. (7 kap. 17 § KL), halvårs- berättelse (7 kap. 20 § KL), underlag för kontroll av medelsförvaltningen efter konkursavslut (7 kap. 18 § andra stycket och 21 § KL), utdelnings- förslag och förvaltningsredogörelse (11 kap. 5 – 6 § § KL), slutredovis- ningen (13 kap. 3 § KL) och underrättelse om beslut enligt 16 § och 18 § LGL (19 § LGL). Övervakningen av att föreskrivna handlingar kommer in är en väsentligen formell uppgift. Dessa handlingar – liksom informatio- nen från bl.a. tingsrätten i olika hänseenden, t.ex. om tidpunkten för bo- uppteckningssammanträde (se 2 kap. 24 § första stycket 3 KL i utredning- ens lagförslag) – skall registreras på lämpligt sätt. Man kan kalla detta för en registreringsfunktion. Av den enkät utredningen genomfört 1999/2000 hos samtliga TSM ang. hur mycket tid det tar att registrera handlingar och information (och begära klargörande kompletteringar) framgår att det tar i genomsnitt . Svaren varierar emellertid stort inbördes. Det framgår också att det så gott som uteslutande är kanslipersonal som tar befattning med dessa uppgifter. Enligt utredningens mening saknas skäl att i en ny tillsynsorganisation behandla denna funktion på ett annat sätt. Registreringsfunktionen innefattar – såvitt avser konkursförvaltarens åligganden enligt KL och LGL att skicka in handlingar – en legalitetskon- troll av formellt slag. I registreringsfunktionen ligger även en övervakning av konkurstiderna (genom att övervaka att fristerna för att ge in handlingar iakttas) och en kontroll av att innehållet i de dokument konkursförvaltaren ger in uppfyller lagens krav (se avsnitt 5.7.2.1). Dessa uppgifter synes som regel kunna utföras av kanslipersonal. När det gäller bevakningen av tiderna anser utredningen att planeringen av tillsynsarbetet bör innefatta ett ställningstagande till en ungefärlig slut- tid för konkursen. Om tillsynsmyndigheten anser att ärendet kan avslutas sker en bevakning lämpligen genom att myndigheten med hjälp av systemet för ADB () görs uppmärksam på att tiden gått till ända. I de fall konkursen kan antas vara , får fris- terna för att ge in bouppteckning, halvårs- eller förvaltarberättelse i stället bilda utgångspunkt för bevakningen initialt. Med ledning av innehållet i en halvårsberättelse får tillsynsorganet information om varför konkursavslutet dröjer och kan eventuellt göra en ny tidsplan. Ett led i tidsövervakningen är att tillsynsorganet gör konkursförvaltaren uppmärksam på förseningar. Som berörts i avsnitt 5.6.4 föreslår utredningen att tillsynsmyndigheten anförtros befogenheten att bevilja förvaltaren anstånd med att avge för- valtarberättelsen (se 7 kap. 15 § andra stycket KL i utredningens lagför- slag). Därigenom får myndigheten ett instrument att övervaka avveck- lingstiderna, allt till gagn för kostnadsbegränsningar för borgenärer och samhälle. Legalitetskontrollen av dokumentens innehåll och tillgången till annan information kan ge signaler till en ändrad inriktning av tillsynen. Dessa kan antingen bekräfta det ställningstagande tillsynsorganet tidigare gjort i fråga om nivån på tillsynen eller ge anledning till en omvärdering. I fler- talet fall är sannolikt den preliminära bedömningen riktig. Men motsatsen kan visa sig vara fallet och tillsynsorganet bör då överväga formerna för en utökad tillsyn. I vilka fall är det tillräckligt med en baskontroll?