sou · GOB321d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Det anfördes vidare att i den mån gällande regler förbjuder innehav av t.ex. alkoholhaltiga drycker så borde - med hänsyn till de ordnings- och säkerhetsproblem som annars kan följa - även sådant få eftersökas genom kroppsvisitation (och husrannsakan i skåp och väskor m.m.). Vid misstanke om egendomsbrott där det mera är fråga om ekonomisk skada för Försvarsmakten bör ärendet emel- lertid - enligt uttalandena i propositionen - överlämnas till åkla- gare eller polis. beslutade i enlighet med regeringens förslag. UFT anförde kortfattat i sitt delbetänkande (SOU 1993:36) att de inte föreslår att behörigheten att använda tvångsmedel mot disciplinansvariga utvidgas till att omfatta även andra än För- svarsmakten. Några egentliga skäl för detta ställningstagande redovisades inte. har i skrivelse till anfört: Behovet av att använda tvångsmedel även inom det civila försvaret har framkommit i takt med att volymerna av civilpliktiga har ökat vid sko- lorna. En av de grundläggande tankarna med disciplinsystemet är att kunna upprätthålla ordningen i verksamheten. Med de nuvarande reglerna kan det uppkomma svåra situationer i förläggningarna - främst vid alko- holintag - när det inte finns möjlighet för personalen att ingripa på ett effektivt sätt. Inskränkningar i den enskildes grundlagsskyddade integritet för- utsätter starka skäl. Som framgår av uttalandena i förarbetena ovan är det den militära verksamhetens speciella karaktär, särskilt med hänsyn till den materiel som handhas, som motiverar att tvångsåtgärder mot värnpliktiga tillåts i vissa situationer. Även om det naturligtvis är besvärligt för utbildarna på den civila sidan om de civilpliktiga för med sig alkohol till ställen där detta inte är tillåtet och om de tillgriper egendom, har dessa problem inte sådan tyngd att cheferna bör få besluta om kroppsvisitation och liknande - i den enskildes personliga sfär synnerligen ingripande - tvångsmedel. Liksom vad som gäller inom samhället i övrigt är den lämpligaste åtgärden i dessa situationer att tillkalla polis. Det föreslås därför ingen utvidgning av rätten att besluta om tvångs- medel till att gälla även inom den civila delen av totalförsvaret. 17.7.13Handläggningstider och regler för överklagande av beslut, m.m. Inledning - Allmänt om handläggningstiderna Enligt 25 § LDT skall disciplinärenden handläggas skyndsamt. Bestämmelsen gäller myndigheter och andra huvudmän inom totalförsvaret. Om ett beslut om disciplinpåföljd meddelats av kompanichef (motsv.) inom Försvarsmakten har den disciplin- ansvarige möjlighet att begära omprövning av högre chef (förbandschef eller motsv.) från det att han eller hon fick del av beslutet. Beslut av förbandschefen - liksom beslut av chefer inom det civila försvaret - får överklagas till tingsrätt från delfåendet. Tingsrättens beslut kan i sin tur överklagas till hovrätt för beslutet. Prövningstillstånd erfordras ej för att hovrätten skall ta upp ären- det. Hovrättens beslut får inte överklagas. (Se 48-57 §§ LDT och 38-39 §§ lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen)). Fristerna och handläggningen på domstolarna (kompletterande skriftväxling m.m.) medför att det kan dröja avsevärd tid från det att förseelsen begåtts tills dess att ett lagakraftvunnet beslut före- ligger i de fall beslutet överklagas. Om ärendet stannar vid ett tingsrättsavgörande kan normaltiden beräknas . Om ärendet förs upp till hovrätt kan mycket väl förflyta innan slutligt avgörande tas och därmed - enligt huvudregeln - verkställighet kan ske. (Det skall tilläggas att det underlag för beräkning av handläggningstider utredningen haft varit relativt litet och att handläggningstiderna naturligtvis kan variera kraftigt beroende på domstolarnas arbetsbörda. Underlaget ger ändå en bild av de ungefärliga handläggningstiderna) Snabb handläggning med möjlighet till verkställighet innan tjänstgöringen upphört måste vara ett mål för ett effektivt dis- ciplinsystem. Såväl av individualpreventiva som allmänpreven- tiva skäl krävs i princip att påföljden för en disciplinär överträ- delse verkställs under den disciplinansvariges tjänstgöring inom totalförsvaret. Vid motsatt förhållande finns det också en viss risk att överklaganden sker enbart för att skjuta på verkställigheten. (Ett löneavdrag under tjänstgöringen är t.ex. i allmänhet betydligt mer kännbart än ett som verkställs först efter det att vederbörande ryckt ut och börjat förvärvsarbeta, ett förhållande som kan utgöra ett tillräckligt skäl för den disciplinansvarige att överklaga.) Kra- ven på snabb handläggning får dock inte tillgodoses på bekostnad av rättssäkerheten. Det finns emellertid anledning att undersöka om handläggningen kan skyndas på utan att kvalitén på avgöran- dena riskeras. Enligt utredningens bedömning är det två slag av ändringar som kan vara aktuella; uttryckliga krav på skyndsamhet även för domstolarna och/eller en reformering av överklagande- institutet. Utredningens förslag: En bestämmelse som anger att hand- läggningen av disciplinärenden i domstol alltid skall ske skyndsamt införs i LDT. Av de handlingar som tillställs tingsrätten i ett överklagande av ett beslut om disciplinpåföljd skall det framgå när den disciplinansvariges tjänstgöring beräk- nas upphöra. Det finns exempel på bestämmelser som direkt ålägger domsto- larna att handlägga vissa typer av mål eller ärenden med skynd- samhet. anges vissa frister, som i brottmål där den tillta- lade är häktad eller är i vissa fall, ibland uttalas att prövning skall ske genast, som vid konkursansökningar. Ett all- mänt krav på skyndsamhet uttrycks i 23 kap. 29 § första stycket (RB) beträffande misstänkta lagöverträdare som inte fyllt tjugoett år. Andra situationer där stor skyndsamhet oftast är nödvändig är t.ex. vid prövning av yrkanden om kvarstad på egendom och om inhibition (förbud mot verkställighet) av ett beslut. Skälen för att det anses bråttom med olika typer av åtgärder från domstolarnas sida varierar. Det kan vara fråga om allmänna överväganden med hänsyn till någon särskild grupp - som t.ex. unga människor. Det kan också vara så att en åtgärd måste vidtas för att ha avsedd verkan eller för att risken för skador skall begränsas - som t.ex. vid prövningar av yrkanden om kvar- stad och konkursansökningar. Varje ny bestämmelse som ålägger domstolarna skyndsam handläggning måste vara noga övervägd. Domstolarnas arbetsbörda är stor och det är ett generellt önskemål att alla rättsprocesser kommer till ett avgörande så fort som rättssäkerheten tillåter. En regel som anger att ärenden om dis- ciplinansvar skall handläggas skyndsamt innebär med nödvändig- het att andra beslut - som inte skall tas med förtur - kommer att senareläggas. Med hänsyn härtill är det klart olämpligt att ange frister för hur snabbt avgöranden i ärenden om disciplinansvar skall tas i dom- stol. Det går inte generellt att säga att dessa ärenden - jämfört med andra - är av sådan vikt att minimitider skall gälla. Däremot är snabbheten i förfarandet så central för disciplinsystemets syf- ten, att en allmän bestämmelse om skyndsamhet med fördel kan införas. Härmed fästs den enskilde ansvarige domarens uppmärk- samhet på att viss prioritering är önskvärd, men han eller hon har alltjämt ett utrymme att göra egna bedömningar av ärendets vikt i förhållande till övriga arbetsuppgifter. Utredningen föreslår att en bestämmelse om att ärenden om disciplinansvar enligt LDT alltid skall handläggas skyndsamt förs in i den lagen. Av stor betydelse för vilken grad av skyndsamhet som är påkallad är hur den disciplinansvarige har kvar till utryckning eller annat avslu- tande av tjänsten. Datum för tjänstgöringens beräknade upphö- rande bör därför anges i samband med att beslutande myndighet tillställer tingsrätten handlingarna i ärendet. Tid för överklagande av beslut om disciplinpåföljd Utredningens bedömning: Tidsfristen för överklagande till tingsrätt av myndigheters och andra huvudmäns beslut om disciplinpåföljder - som är - bör inte ändras. Som ovan nämnts skall ett beslut om disciplinpåföljd överklagas från det att den disciplinansvarige fått del av beslutet. Beslutet överklagas genom att överklagandet skickas till den myndighet, den kommun eller det landsting som meddelat beslutet. Tingsrätten skall, sedan handlingarna i ärendet överläm- nats dit; pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. MAK föreslog en besvärstid från delfåendet av beslut om disciplinpåföljd (SOU 1983:2 s. 80). Föredragande statsrådet anförde till stöd för en besvärstid följande i propositionen (prop. 1985/86:9 s. 77): Jag anser emellertid att en besvärstid om endast är för kort i många fall. Bl.a. kan det vara svårt för värnpliktiga att under fältförhållanden kunna få tid att rådgöra med en förtroendeman eller någon annan om ett disciplinbeslut bör överklagas. En alltför kort besvärstid kan därför ge upphov till onödiga överklaganden. I propositionen framhölls i sammanhanget också möjligheterna till omedelbar verkställighet av disciplinbeslutet. Det är viktigt att den disciplinansvarige har skäligt rådrum att överväga huruvida han eller hon skall föra talan mot beslutet. Som uppmärksammades vid införandet av LDT finns det en risk att onödiga överklaganden - grundade på förhastade övervägan- den - annars blir följden. En frist är redan relativt kort vid en jämförelse med vad som gäller enligt allmänna bestämmelser om talan mot beslut av förvaltningsmyndigheter (huvudregeln är här en klagotid från delfåendet. (Se 23 § andra stycket förvaltningslagen [1986:223]). Utredningen föreslår därför ingen ändring av tidsfristen för talan mot beslut om disciplinpåföljd. Prövningstillstånd i hovrätt? Utredningens förslag: Prövningstillstånd införs som ett krav för att en hovrätt skall kunna pröva ett tingsrättsavgörande i ett disciplinärende eller ett avgörande i en tvist om ersättning enligt LDT om yrkandet om ersättning uppenbart inte överstiger basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Prövningstillstånd skall dock ej krävas för beslut som rör annan än part, beslut genom vilket jäv mot domare ogillats eller genom vilket ett överklagande avvisats. Om ett ersätt- ningsärende handlagts inom ramen för ett disciplinärende skall ersättningsfrågan kunna prövas utan särskilt tillstånd om prövningstillstånd meddelats i den del som rör disciplin- ansvaret. Enligt gällande rätt krävs prövningstillstånd för part som vill få sin sak prövad av hovrätt i många fall. I brottmål krävs pröv- ningstillstånd för att hovrätten skall pröva en tingsrätts dom genom vilken den tilltalade inte dömts till annan påföljd än böter eller frikänts från ansvar för brott för vilket det inte är föreskrivet svårare straff än fängelse (49 kap. 13 § första stycket RB). Ärendelagen - som gäller vid handläggningen av disciplinärenden inom totalförsvaret i den mån inte annat före- skrivs - stadgar att i de fall det är särskilt föreskrivet får hovrätten pröva ett överklagande endast om hovrätten har meddelat pröv- ningstillstånd (39 § andra stycket). Ett sådant exempel där pröv- ningstillstånd krävs enligt särskild föreskrift, är vid överklagande av tingsrätts beslut om felparkeringsavgift (10 a § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift). Hovrätten får meddela pröv- ningstillstånd endast om 1.det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överkla- gandet prövas av högre domstol, 2.anledning förekommer till ändring i det slut till vilket tings- rätten kommit eller 3.det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet I de förekommande lagstiftningsärenden där pröv- ningstillstånd till hovrätt behandlats har det konstaterats att en sådan ordning som föreskriver sådana tillstånd generellt är för- enlig med de internationella konventioner tillträtt (se prop. 1993/94:190 och prop. 1996/97:131). Vid tillkomsten av fanns det i princip inga begränsningar när det gällde möjligheterna att få tingsrättsav- göranden prövade av hovrätt. Detsamma gällde enligt förvalt- ningsprocesslagen (1971:291) vid dess tillkomst, vad gällde möj- ligheterna att få länsrättsavgöranden prövade av kammarrätt. Syftet med den successiva utökning av kraven på prövningstill- stånd som ägt rum har varit att avlasta överrät- terna och att göra förfarandet i andra instans mera ändamålsenligt. En bärande tanke är att tyngdpunkten i rättsskipningen skall ligga i första (domstols-) instans medan andra instans skall ha en kontrollerande och korrigerande funktion samt i viss mån även ägna sig åt prejudikatbildning. Det är svårt att motivera att ett beslut om disciplinpåföljd skall kunna föras upp i hovrätt utan prövningstillstånd som avgöranden i brottmål där böter utdömts eller där åtalet ogillats i vissa fall (där strängare straff än sex månaders fängelse inte är föreskrivet) kräver sådant tillstånd. I vart fall om utegångsför- budet utmönstras ur påföljdskatalogen för disciplinförseelser, vilket utredningen föreslår. En konsekvens av gällande bestäm- melser är att prövningstillstånd krävs för att få en dom rörande t.ex. snatteri prövat av hovrätten, om åtalet ogillats eller påföljden stannat vid böter, medan prövningstillstånd inte krävs vid en talan mot tingsrättens beslut i ett disciplinärende rörande samma sak, oavsett utgången i ärendet. (I 17 § LDT anges i vilka fall dis- ciplinförseelser som utgör brott inte behöver anmälas till åtal). En sådan ordning förefaller orimlig. Såväl interna- konventioner som vår egen lagstiftning tillåter att pröv- ningstillstånd införs för disciplinärenden. Detta utrymme bör utnyttjas för att även inom detta område renodla domstolarnas roller och för att skapa förutsättningar för snabbare handläggning av disciplinärendena. Även mot bakgrund av det faktum att hov- rätterna noga prövar om förutsättningar för prövningstillstånd är uppfyllda, torde handläggningstiderna generellt sett bli kortare än om saken skall prövas i sin helhet av den instansen. Ett snabbare avgörande leder till snabbare verkställighetsmöjligheter, vilket är av stort värde. Rättssäkerheten måste anses väl tillgodosedd med fullständig prövning av tingsrätt och därutöver av hovrätt de fall det behövs för ledning av rättstillämpningen, om det finns skäl till ändring eller om det annars föreligger synnerliga skäl till överprövning. Mot bakgrund av vad som ovan anförts föreslår utredningen att prövning av hovrätt av disciplinärenden inom totalförsvaret skall förutsätta prövningstillstånd. En bestämmelse om detta införs lämpligen i LDT. Prövningstillstånd bör dock inte krävas vid talan mot beslut som rör någon annan än en part, beslut i vilket tingsrätten ogillat jäv mot en domare eller beslut genom vilket ett överklagande avvisats. Det ingår inte uttryckligen i uppdrag att se över reglerna för ersättningsärenden enligt LDT. När frågan om prövningstillstånd i hovrätt för disciplinärenden behandlas är det dock ofrånkomligt att reglerna för ersättningsärendena också granskas i detta avseende, och att en jämförelse därvid görs med vad som gäller för andra typer av yrkanden om skadestånd vid överklagande till hovrätt. krävs inget prövningstillstånd för att få ett ärende om ersättningsskyldighet enligt LDT prövat i hovrätt. För dispositiva tvistemål - mål där förlikning om saken är tillåten - och enskilda anspråk i brottmål gäller att prövningstillstånd krävs om tviste- målets värde uppenbart inte överstiger prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring; (I vissa fall krävs pröv- ningstillstånd redan då värdet av vad som yrkas uppenbart inte överstiger ett halvt basbelopp). Se närmare 49 kap. 12 § och 13 § andra stycket samt 1 kap. 3d § RB. I konsekvens med vad som gäller då ett skadeståndsyrkande förs fram i ett tvistemål eller som ett enskilt anspråk i ett brott- mål, föreslår utredningen att prövningstillstånd skall krävas om yrkandet om ersättning inte överstiger ett basbelopp. Argumenten som ovan framförts för en renodling av domstolarnas roller och för en avlastning av överrätterna gör sig gällande även på detta område. Undantagna från krav på prövningstillstånd bör - liksom i disciplinärenden - vara beslut som inte rör part, beslut i vilket tingsrätten ogillat jäv mot en domare och beslut genom vilket ett överklagande har avvisats. Dessutom bör - när ett disciplinärende och ett ersättningsanspråk kumulerats - den ordningen gälla att särskilt prövningstillstånd inte krävs när sådant tillstånd medde- lats för disciplinfrågan. Skall skuldfrågan prövas av hovrätten är det också rimligt att ersättningsfrågan tas upp utan att särskilt beslut härom fattas. Den ordningen gäller för brottmål där enskilda anspråk prövas (se 49 kap. 13 § andra stycket RB). JO:s och JK:s talerätt i disciplinärenden Såväl ombudsmän som Justitiekanslern har rätt att söka ändring i beslut om disciplinförseelse enligt 57 § LDT. Enligt bestämmelserna i respektive befattningshavares instruktio- ner kan JO eller JK inträda som den disciplinansvariges motpart i dessa situationer. I brottmål är JO och JK (samt Riksåklagaren) undantagna från det krav på prövningstillstånd som annars gäller för vissa brott- mål se 49 kap. 13 § tredje stycket RB). Undantaget motiveras av att JO och JK inte är underkastade dispenskrav vid överklaganden till . Det vore därför - enligt föredragande stats- rådet i lagstiftningsärendet (prop. 1992/93:216 s. 61) - inkon- sekvent om de då skulle vara underkastade ett sådant krav vid överklagande till hovrätten. Hovrättens beslut i ett disciplinärende enligt LDT får dock inte överklagas till (55 § LDT). Den inkonsekvens som talas om i förarbetena till det nämnda lagrummet i RB gör sig följaktligen inte gällande i detta sammanhang. För den enskilde kan det framstå som orättvist att han eller hon, som dessutom kan sägas inta ställningen som den svagare parten, måste meddelas prövningstillstånd för att saken skall överprövas fullständigt medan detta inte gäller för JO eller JK. Något undan- tag från kravet på prövningstillstånd bör därför inte göras beträf- fande vare sig JO eller JK. (Se även Fitger; del 4 s. 49:52) 18Svåra påfrestningar på samhället i fred Enligt direktiven (Dir. 1997:106 s. 14–15) skall utredningen, för att ytterligare förstärka beredskapen mot svåra fredstida påfrestningar på samhället, överväga om det finns anledning att införa en skyldighet att tjänstgöra vid sådana påfrestningar. Dessa överväganden skall avse en närmare precisering av i vilka situa- tioner en sådan plikt skulle vara möjlig att använda, möjligheten av att med plikt utbilda personal för att hantera svåra påfrest- ningar på samhället i fred och möjligheten av att införa en plikt att tjänstgöra om en sådan påfrestning skulle inträffa. I uppdraget ingår att bedöma om en sådan skyldighet kan rymmas inom ramen för totalförsvarsplikten eller om den bör vara särskild. Utredningen skall beakta betydelsen av de bestämmelser om tjänsteplikt som finns i räddningstjänstlagen. I uppdraget ingår också att redovisa de konsekvenser som ett pliktsystem skulle medföra såväl för samhället som för den enskilde. Frågan om hur samhällets beredskap mot olika fredstida hot skall kunna stärkas har diskuterats . Den fråga som utred- ningen har att pröva aktualiserades i samband med beslut om totalförsvarets inriktning för åren 1992/93– 1996/97 (prop. 1991/92:102, bet. 1991/92:FöU12, rskr. 1991/92:337). Frågan har därefter behandlats vid ett flertal tillfäl- len, bl.a. i regeringens proposition Beredskapen mot svåra på- frestningar på samhället i fred (prop. 1996/97:11, bet. 1996/97:FöU5, rskr. 1996/97:203) och i regeringens skrivelser Totalförsvar i förnyelse (rskr. 1997/98:4) och Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (rskr. 1998/99:33). 488 Svåra påfrestningar på samhället i fred Frågan har också behandlats i Hot- och riskutredningen huvudbetänkande (SOU 1995:19) Ett säkrare samhälle samt i departementspromemoriorna (Ds 1996:4) Regeringens och myn- digheternas befogenheter vid svåra påfrestningar på samhället i fred och (Ds 1998:32) Skyldigheter och befogenheter vid svåra påfrestningar på samhället i fred. I Hot- och riskutredningens betänkande och promemoria lämnades förslag till för- fattningsändring. promemoria lämnades inget författ- ningsförslag men väl förslag till hur arbetet med författnings- regleringen bör bedrivas. Vid remissbehandlingen av Hot- och riskutredningens be- tänkande framfördes främst från rättsliga instanser kritik mot förslaget att ta in bestämmelser om åtgärder vid allvarliga stör- ningar i viktiga samhällsfunktioner i räddningstjänstlagen. I stället borde dessa samlas i en särskild lag. promemoria föreslogs mot bakgrund av den redovisade kritiken en reglering genom en lag om särskilda befo- genheter vid svåra påfrestningar på samhället. Vid remiss- behandlingen godtogs i huvudsak den lagtekniska lösningen med reservation för att det saknades en analys av hur den föreslagna lagen förhöll sig mot annan lagstiftning. Viss remisskritik framfördes även angående vissa sakförhållanden såsom ansvarsfördelningen mellan olika organ samt ersättningsfrågor. I propositionen 1996/97:11 om beredskapen mot svåra påfrest- ningar på samhället i fred redogjordes för den inriktning som regeringen anser att arbetet med att förebygga och hantera svåra påfrestningar bör ha samt hur ett system för att säkerställa beredskapen bör utformas. I propositionen karaktäriserades en svår påfrestning på samhället i fred på följande sätt: Generellt kan många situationer tänkas innebära en svår påfrestning på samhället i fred. Exempelvis kan katastrofartade olyckor, natur- katastrofer, tekniska fel i viktig utrustning, sabotage, allvarlig smitta, terrorism och omfattande tillströmning av flyktingar innebära att samhället drabbas av en svår påfrestning. Detta gäller framför allt om det inträffade medför allvarlig störningar i viktiga samhällsfunktioner och därmed fara för många människors liv, personliga säkerhet eller hälsa eller fara för mycket omfattande skador på miljön eller egendom. I propositionen framhöll regeringen att dessa icke-militära hot och påfrestningar utgör risker, på samma sätt som det väpnade angreppet mot vårt land, för vårt land och vår nationella säkerhet. För att trygga vår säkerhet mot sådana hot utgår regeringen från ett vidgat säkerhetsbegrepp, som omfattar allt som kan påverka Svåra påfrestningar på samhället i fred 489 vår nationella säkerhet. Regeringen betonade att det här rör sig om frågor som ligger utanför det traditionella totalför- svarsbegreppet och att totalförsvarsbeslutets första etapp innebär att totalförsvarets resurser skall utformas på ett sådant sätt att de kan stärka samhällets förmåga att hantera svåra påfrestningar. För ett tiotal olika svåra påfrestningar bör det enligt proposi- tionen finnas en särskilt god beredskap. Detta avser Nedfall av radioaktiva ämnen, Svåra störningar i viktiga infrastruktursystem (Elförsörjningen, Telekommunikationer, Hälso- och sjukvårdens vattenförsörjning, Radio och TV, Försörjning med vatten) Över- svämningar och dammbrott, Massflykt av asyl- och hjälpsökande till , Allvarlig smitta, Terrorism, Kemikalieolyckor och Utsläpp av farliga ämnen till sjöss m.m., Störningar i sam- hällsviktiga datasystem. Enligt propositionen kan urvalet av områden komma att förändras. I regeringens skrivelse 1998/99:33 s. 4 anser regeringen att två förändringar bör göras. Området Hälso- och sjukvårdens el- och vattenförsörjning täcks in av områdena Elförsörjning och För- sörjning med vatten och bör därför utgå. Vidare bör benämningen Störningar i samhällsviktiga datasystem ändras till IT-säkerhet. Härutöver har statsmakterna som en direkt följd av totalförsvarsbeslut om ett vidgat säkerhetsbegreppet (se rege- ringens proposition 1995/96:12 Totalförsvar i förnyelse) beslutat att totalförsvarets resurser även skall utformas så att de kan stärka samhällets samlade förmåga att förebygga och hantera svåra på- frestningar i fred.