sou · GOB3110 · 2001-01-01 00:00:00 — Till det kommer näringsidkarens skadeståndsansvar som, precis som i KTjL, är utformat som ett kontrollansvar. Avslutningsvis innehåller KKL bestämmelser om skadeståndsberäk- ning, avbeställning och köparens dröjsmål med att betala. Dessa överens- stämmer i allt väsentligt med motsvarande regler i KTjL. Lagens regler är tvingande till sin karaktär. Liksom i KTjL finns dock ett undantag från detta i fråga om köp av byggnadsdelar om konsumenten tillförsäkras ett sådant skydd som ställs som villkor för statlig bostadssub- vention. förslag och senare överväganden i frågan förslag till lag om förvärv av nya småhus inne- fattade även monteringsfärdiga småhus. Det var dock bara lagens regler om felansvar och därmed sammanhängande frågor som skulle gälla vid förvärv av sådana hus.208 I fråga om t.ex. pris, dröjsmål, avbeställning m.m. skulle de allmänna reglerna i KKL tillämpas. Inte heller de särskilda regler om besiktning av permanenthus som utredningen föreslog skulle omfatta de monteringsfärdiga husen. Utredningens förslag innebar vissa särregler för de monteringsfärdiga husen i förhållande till småhus som helt byggs på plats. Den avgörande tidpunkten för felansvar i fråga om denna typ av hus skulle vara leverans- tillfället och inte, som annars, när huset är färdigställt. Liksom för andra typer av småhus föreslogs en tioårig reklamationsfrist. Denna skulle dock, i enlighet med det särskilda felansvaret, räknas från leveranstillfället. Utredningen lämnade inget förslag till definition av begreppet mon- teringsfärdigt hus men uttalade att en husleverantör som marknadsför sin produkt så att det för konsumenten framstår som att ett färdigt hus erbjuds får räkna med att omfattas av de föreslagna lagreglerna för monteringsfär- diga hus. Utredningens förslag ledde inte till lagstiftning. Som vi nämnde inled- ningsvis kom i stället avtalen om köp av byggnadsdelar att falla inom ra- men för den nya KKL som trädde i kraft den 1 januari 1991.209 Liksom beträffande övrig konsumentskyddslagstiftning inom småhusområdet gjor- des det ett särskilt undantag från de annars tvingande reglerna i lagen om 208SOU 1986:38 s. 127 ff. Konsumentskyddet vid småhusavtal 127 avtalet omfattades av det konsumentskydd som utgjorde förutsättning för att kunna få del av den statliga bostadsfinansieringen.210 3.5Konsumenters köp av byggnad på annans mark – köplagens regler Tillämpningsområdet för reglerna om köp i KöpL och KKL skiljer sig åt på det sättet att KöpL har ett vidare tillämpningsområde. KKL inskränker sig till köp och, i tillämpliga delar byte, av lösa saker medan KöpL omfat- tar köp och byte av lös egendom. Skillnaden ligger i att medan KKL främst riktar in sig på köp av dagligvaror och konsumtionsvaror som t.ex. kläder, skor och möbler omfattar KöpL också förvärv av t.ex. värdepapper, bostadsrätter och panträtter. om köp i 4 kap. gäller bara fast egendom. Det innebär att eftersom köp av en byggnad på annans mark varken avser fast egendom eller en lös sak gäller varken reglerna i JB eller KKL. I stället är det KöpL:s regler som skall tillämpas vid sådana köp. Det gäller oavsett om det är ett konsumentköp eller ej. lagstiftningsärende212 påpekades det att detta förhållande innebär vissa skillnader vid småhusförvärv eftersom reglerna i KöpL och JB inte stämmer överens. Det gäller till att börja med formen för köpet. JB ställer krav på skriftlig form medan KöpL inte har något motsvarande krav. Vidare noterades vissa skillnader angående felansvaret. I KöpL fästs t.ex. inte samma vikt vid köparens undersökningsplikt som i JB (jfr avsnitt 3.3). Ytterligare en olikhet är preskriptionstiden, som är i KöpL men i JB. Det får betydelse för säljarens ansvar för faktiska fel och möj- ligheterna att häva köpet vid sådana fel. Departementschefen ansåg att köparens undersökningsplikt gjorde sig gällande i lika hög grad vid köp av fastighet på annans mark som vid fas- tighetsköp. Hon menade därför att passade bättre än KöpL:s i fråga om säljarens ansvar för faktiska fel. Vidare ansåg hon att den tving- ande regleringen enligt 4 kap. 19 d § JB vore att föredra ur konsument- skyddssynpunkt även beträffande hus på annans mark. Ett annat förhållan- de som framhölls var att preskriptionsreglerna borde vara desamma oav- sett om det rörde sig om fel i en byggnad på annans eller egen mark. Detta ledde till att det för köp av byggnad på annans mark gjordes un- dantag för vissa bestämmelser i (3, 13, 17–21 samt 30–40 §§ KöpL) 211Se närmare i förarbetena till KKL, prop. 1989/90:89 s. 28 f. 1989/90:77 s. 55 ff. 128 Konsumentskyddet vid småhusavtal och att i dessa fall reglerna i 4 kap. 11–12 samt 18–19 d §§ JB skulle till- lämpas. Det innebar att i fråga om farans övergång, en varas egenskaper, ansvar för och påföljder vid faktiska fel skulle istället tillämpas. Med detta följde även om reklamation som innebär att köparen skall påtala fel för säljaren inom skälig tid efter att han eller hon har upptäckt eller borde ha upptäckt felet. Likaså blev den tioåriga preskriptionstiden gällande. Den räknas från det att köparen fick tillträde till fastigheten. I samband med en näringsidkares försäljning av en sådan fastighet till en konsument blev reglerna, till följd av 4 kap. 19 d § JB tvingande till konsumentens förmån.213 Vi har närmare behandlat reglerna i JB i avsnitt 3.3. Skillnaden mellan JB och KöpL vad gäller kravet på skriftlig form vid fastighetsöverlåtelser bibehölls alltså beträffande de här aktuella köpen. Skälet till detta var att formkravet i JB har samband med lagfarts- och in- teckningssystemet för fastigheter. Något motsvarande krav ställs inte vid köp av lös egendom. Departementschefen ansåg det inte motiverat att fö- reslå någon förändring i detta avseende.214 Samma ståndpunkt intogs i fråga om behovet av ytterligare förändring- ar, t.ex. rörande reglerna om dröjsmål. Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag 129 4Ett förbättrat avtalsskydd – överväganden och förslag Vi föreslår att det även i fortsättningen skall finnas en lagreglering av avtal mellan konsument och näringsidkare som rör uppförande, om- eller tillbyggnad av småhus och att denna skall vara tvingande till konsumen- tens förmån. Behovet av lagregler för småhusentreprenader Som ett resultat av förslagen i propositionen 1989/90:77 blev KTjL till- lämplig även för entreprenader som avsåg uppförande av småhus. Genom propositionen infördes också konsumentskyddsregler rörande fastighets- köp i JB och köp av byggnad på annans mark i KöpL. tillkom en ny konsumentköplag, som bl.a. omfattade köp av byggnadsdelar.1 Före ändringarna i KTjL gjordes hade sådana arbeten uttryckligen varit undantagna från lagens tillämpningsområde. Skälen för utvidgningen av KTjL var i huvudsak följande. gjorde i sitt betänkande en analys av behovet av en lagstiftning inom småhusområdet.2 Enbart det förhållandet att ny- produktionen av småhus inte omfattades av den civilrättsliga konsument- skyddslagstiftningen ansågs i sig vara ett tillräckligt starkt skäl för en komplettering av konsumentskyddet inom småhusområdet. Man hänvisade även till den utveckling som konsumentlagstiftningen hade genomgått och de problem med fukt, mögel och andra all- varliga byggfel i nyproducerade småhus som hade uppmärksammats första hälft. Utredningen framhöll det skydd som konsumenterna fick via standard- avtalet ABS 80 och garantisystemet Småhus 80. 1989/90:89 s. 29 f. 2SOU 1986:86 s. 111 ff. 130 Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag beräkning som visade att av småhusproduktionen omfattades av ABS 80 och övriga villkor för statliga lån. En stor del av produktionen var alltså inte föremål för någon form av rättslig reglering. Dessa förhål- landen, ansåg utredningen, visade också på ett tydligt behov av civilrätts- lig lagstiftning av konsumenters förvärv av nyproducerade småhus. Utred- ningen förordade att alla typer av förvärv av småhus, dvs. både köp och entreprenader skulle regleras i en särskild lag. Den lag som utredningen föreslog hade KTjL som förebild. Skälet till det var att det övervägande antalet avtal om småhusförvärv utgjordes av entreprenadavtal. Det ansågs också vara en naturlig utgångspunkt eftersom KTjL redan omfattande bl.a. avtal om om- och tillbyggnadsarbeten. I den efterföljande propositionen ansåg departementschefen att konsu- menter som omfattades av de villkor som ställdes upp för erhållande av statlig bostadsfinansiering fick ett gott skydd. Vidare påpekade hon att hade inlett förhandlingar med företrädare för byggbran- schen i syfte att stärka det avtalsskydd som gavs i ABS 80. Det ansågs mot den bakgrunden inte finnas några starkare skäl för att förbättra läget för denna grupp av konsumenter. Däremot bedömdes skyddet för dem som inte omfattades av den statliga bostadsfinansieringen vara otillfredsstäl- lande och det föreslogs då att KTjL skulle göras tillämplig också vid ny- produktion av småhus.3 Det statliga skyddet omfattade emellertid inte all småhusproduktion. Det gällde t.ex. inte fritidshus och frifinansierade permanenthus. För ny- produktion av dessa typer av småhus ansågs det finnas skäl att stärka kon- sumentskyddet genom lagstiftning. Det sågs då som naturligt att göra KTjL tillämplig eftersom den redan gällde för t.ex. reparationer och till- byggnader av småhus.4 Det har gått de redovisade ställningstagandena gjor- des. Under den tiden har den statliga bostadsfinansieringen för nyproduk- tion av småhus minskat successivt (se redogörelsen i avsnitt 5.3). Det in- nebär att det skydd som gavs i anslutning till bostadsfinansieringen har kommit att bli helt fristående. Det kan därför inte längre fylla samma funktion som tidigare som garanti för ett gott konsumentskydd. Detta med- för, anser vi, att det antingen måste skapas nya incitament för att den nu- varande ordningen skall kunna bibehållas eller att skyddsbehovet tillgodo- ses genom lagstiftningsåtgärder. Vi har svårt att se att det skulle finnas några andra incitament. Det talar för en lagreglering inom det aktu- ella området. Med hänsyn till den stora betydelsen som ett avtal om småhus- entreprenad och andra närbesläktade avtal som köp av byggnadsdelar, 3Prop 1989/90:77 s. 17 f. Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag 131 överlåtelser av fast egendom bebyggda med nya småhus och köp av bygg- nad på annans mark har för den enskilde konsumenten, både ur ett socialt och ekonomiskt perspektiv, finns det här, enligt vår uppfattning, mycket starka skäl för att säkerställa ett bra konsumentskydd. Det är också den inställning som har intagits av lagstiftaren. För att kunna upprätt- hålla ett sådant skydd menar vi att det krävs en lagreglering av de huvud- sakliga beståndsdelarna i detta. Som anges i utredningsdirektiven skall också konsumentskyddet fungera fristående från en statlig bostadsfinansi- ering. Det är ytterligare ett skäl för en lagreglering. Vi kommer i nästa delavsnitt att diskutera om det skyddet skall vara tvingande till sin karaktär. I de följande avsnitten tar vi sedan upp hur en sådan reglering bör utformas rent lagtekniskt för var och en av de olika avtalstyperna. Med en eventuellt fortsatt reglering inom ramen för KTjL inställer sig frågan om reglerna för småhusentreprenader även i fortsättningen bör vara dispositiva. Frågan har tidigare diskuterats i olika sammanhang och har relevans även för övriga avtalstyper, d.v.s. köp av fast egendom, bygg- nadsdelar och byggnad på annans mark. Vad gällde frågan om den föreslagna lagstiftningen skulle vara tvingande eller dispositiv menade att avtalsfrihet i huvudsak borde gälla för sådana saker som entreprenadens innehåll, omfattning, utförande och pris. Eftersom reglerna avsåg att skydda en typiskt sett sva- gare part, konsumenten, från avtal som på ett oskäligt sätt skulle kunna missgynna denne såg emellertid utredningen en risk i en fortsatt avtalsfri- het. Den föreslagna lagen skulle därför – i likhet med KTjL och KKL – som huvudregel vara tvingande till konsumentens förmån. Något hinder mot att avtala om förmånligare villkor än vad lagen angav skulle naturligt- vis inte finnas. Utredningen framhöll vikten av att konsumenten inte bara tillförsäkra- des ett gott avtalsskydd utan också ett försäkringsskydd som tryggade kon- sumenten mot allvarliga fel och skador. Man hänvisade därvid till de ga- rantiförbindelser som AB Bostadsgaranti då meddelade. 132 Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag Enligt det förslag som lämnades i den följande propositionen skulle KTjL vara dispositiv om konsumenten tillförsäkrades ett sådant skydd som ställ- des som villkor för statlig bostadsfinansiering. Som skäl för det angavs att en tvingande reglering skulle kunna innebära en risk för att det skydd som gavs i samband med den statliga bostadsfinansieringen skulle försvinna. hade nämligen varnat för detta och sagt att det inte var möjligt att införa en lagstiftning som gav ett sådant skydd.5 Samma skäl anfördes för en motsvarande reglering av de övriga avtalstyperna inom småhusområdet.6 Dagens avtalsskydd vid uppförande av småhus finns i första hand i KTjL. Undantaget i 3 § andra stycket i lagen innebär dock att majoriteten av av- talen i praktiken är undantagna från KTjL:s tillämpningsområde. I stället regleras dessa avtalsförhållanden av ABS 95. Även om ABS 95 i och för sig har ansetts ge ett gott avtalsskydd bör man komma ihåg att det är ett resultat av förhandlingar mellan och företrädare för byggbranschen. Från ett konsumentperspektiv har detta förhållande natur- ligtvis inverkat på skyddsnivån. Under utredningens arbete har det framkommit att det, trots den tidiga- re kopplingen till det statliga bostadsstödet, inte är ovanligt att småhus uppförs utan att det finns avtal där ABS 95 är tillämpligt mellan parterna. Undersökningar från visar att det i många av dessa fall är osäkert om det ens finns ett skriftligt avtal mellan parterna. I dessa fall får frånvaron av ABS 95 till följd att reglerna i KTjL, KKL, JB och KöpL blir tillämpliga på avtalsförhållandet. De nu beskrivna förhållandena visar att det finns ett behov av ett bra grundskydd för konsumenten i avtalsförhållandet med näringsidkaren. KTjL är i dess nuvarande utformning huvudsakligen avsedd att tillämpas vid tjänster av annat och betydligt mindre omfattande slag än småhus- entreprenader. Den tar alltså inte sikte på de särskilda förhållanden som utmärker sådana aval. Samma förhållande gäller i fråga om regleringen i framför allt KKL. En del av skapandet av ett bra grundskydd är att detta skall gälla för alla berörda konsumenter. reglering har byggt på en anknytning till det statliga bostadsstödet. Villkoren för detta har emellertid förändrats . Som framgår i avsnitt 5.3.1 har möjligheten att erhålla 6Se även Prop. 1989/90:89 s. 66 Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag 133 statlig räntesubvention vid uppförande av småhus helt försvunnit för små- hus som påbörjas efter . Därigenom har den tidigare möjligheten att på det sättet tillgodose kravet på ett avtalsskydd försvun- nit. Enligt vår uppfattning är det inte heller möjligt att enbart förlita sig på en frivillig lösning, som kan förändras från tid till annan och där konsu- menternas möjligheter att påverka dess innehåll är begränsat. Vi ser därför en tvingande lagstiftning som en förutsättning för ett fullgott avtalsskydd. Det är vår uppfattning att en tvingande lagstiftning är det enda alternativet som finns för att skapa ett grundskydd som omfattar samtliga konsumenter inom det aktuella området. Med ett sådant betraktelsesätt finns det inte längre förutsättningar för att bibehålla möjligheten till undantag från den tvingande regleringen. Bestämmelserna i 4 kap. 19 d § andra stycket JB, 3 § andra stycket KTjL och 3 § andra stycket KKL bör därför tas bort. Nästa fråga är då hur en tvingande lagstiftning bör vara utformad. I de följande avsnitten behandlar vi den frågan för i tur och ordning småhus- entreprenader (avsnitt 4.2), fastighetsköp (avsnitt 4.3), köp av byggnads- delar (avsnitt 4.4) och köp av byggnad på annans mark (avsnitt 4.5). 4.2.1Avtalets form och innehåll Vi föreslår att avtal om småhusentreprenader skall upprättas skriftligen. Av avtalet skall framgå vilka parterna är, omfattningen av uppdraget, priset, en plan för betalning samt när uppdraget skall vara färdigställt. Avvikelser från skriftlighetskravet skall medföra att näringsidkaren åläggs bevisbördan för vad som är avtalat i den del som berörs av avvi- kelsen . Det förekommer att det i lag eller genom avtal ställs krav på att en rätts- handling skall ges viss form för att bli bindande för parterna. Det finns formkrav med varierande räckvidd och innebörd. De kan vara utformade på olika sätt både vad avser vilka krav som ställs för att formföreskriften skall anses uppfylld och vilken rättsföljd som inträder vid ett åsidosättan- de. Dessa skillnader föranleds vanligen av de skiftande ändamål formkra- vet är avsett att fylla. I konsumentsammanhang brukar man framhålla värdet av att ett form- krav motverkar förhastade avtal. Formen anses också ha stor betydelse för att tillförsäkra konsumenten information om avtalets innebörd. 134 Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag bär även en fördel ur bevissynpunkt och leder till en ökad precisering av avtalsinnehållet. Det finns varken i lag eller ABS 95 krav på att avtal om uppförande av småhus skall vara skriftliga. I ABS 95 anges dock detta som en rekommendation. Det anses vara lämpligt bl.a. eftersom det skapar klarhet om avtalets innehåll och utgör ett bevismedel för detta. Skriftliga avtal är vanligt förekommande i entreprenadsammanhang. De är oftast kopplade till de Allmänna bestämmelser som tillämpas i såväl kommersiella som enskilda sammanhang. Användande av skriftliga avtal främjas också av att sådana är en förutsättning för att konsumenten skall kunna komma i åtnjutande av garanti- och försäkringsskydd från garanti- respektive försäkringsbolag. I sådana fall förekommer alltså i princip inga muntliga avtal. Samma förhållanden torde gälla även i förhållande till kre- ditgivare. Även i rättspraxis har man velat verka för bruket av skriftliga avtal. angav i rättsfallet NJA 1975 s. 280 bl.a. detta som skäl för att – i vart fall vad gäller priset – lägga bevisbördan för vad som avtal- ats på entreprenören/näringsidkaren när beställaren var konsument. Det finns i svensk rätt flera exempel på när skriftlighetskrav uppställs i konsumentförhållanden eller andra liknande sammanhang. Skälen till detta kan vara flera. Konsumentskyddstanken kan i sig motivera en viss form- bundenhet men som framgår nedan kan det finnas åtskilliga andra förhålla- nden som ligger till grund för ett formkrav. Ett skriftlighetskrav kan utformas på olika sätt och behöver inte nöd- vändigtvis inskränka sig till vad som i dagligt tal menas med ett skriftligt avtal, nämligen ett dokument som innehåller villkoren för avtalet och som har undertecknats av avtalsparterna. Det kan i stället avse krav på att skriftlig information skall lämnas. I det sammanhanget gör den tekniska utvecklingen att det även kan övervägas om formkravet bör vara begränsat till skriftlig form i traditionell mening eller om andra sätt att lagra och överföra information – t.ex. e-post, datadisketter och skivor – också bör innefattas.7 I flera fall kan formkrav i svensk konsumentlagstiftning härledas från EG-rätten. På konsumentområdet gäller det framför allt direktiven om hemförsäljning (85/577/EG), paketresor (90/314/EG), avtal om tidsdelat boende, s.k. timeshare-avtal (94/47/EG) och distansavtal (97/7/EG), som alla har genomförts i svensk rätt. I de följande delavsnitten ges en redogörelse för vissa relevanta form- krav och därtill hörande frågeställningar i svensk rätt och EG-rätt. Därefter följer våra överväganden i frågan om ett formkrav bör införas rörande avtal om uppförande av småhus. , Elektronisk handel och avtalsrätt, 1998, s.65 ff. Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag 135 Krav på skriftlighet i svensk rätt Skriftlighetskravet i 4 kap. 1 § JB vid köp, byte eller gåva av fast egendom får ses som ett av de mest kända exemplen på formkrav i svensk avtalsrätt. Kravet grundar sig på flera olika skäl.8 Till att börja med har det en lång historisk tradition vid fastighetsöverlåtelser. Det skall ses mot bakgrund av den stora ekonomiska och sociala betydelsen som ägande av fast egendom har haft. Även om betydelsen av detta är lika stor så anses det viktigt – både för parterna och för tredje man – att det råder klarhet kring ägandeförhållanden beträffande fast egendom. Detta tar sig uttryck i lag- fartsinstitutet som ger en överlåtelse publicitet och har betydelse för pant- sättning. Andra skäl som anförts för ett formkrav är att det motverkar för- hastade beslut och underlättar bevisning om avtalets innehåll.9 Formkravet omfattar krav på att en överlåtelsehandling skall upprättas. Denna skall innehålla en förklaring om att fastigheten överlåts och – i fö- rekommande fall – uppgift om köpeskillingen. Handlingen skall skrivas under av överlåtaren och den överlåtelsen sker till. En överlåtelse där formkravet inte är uppfyllt är ogiltig. I 4 kap. 5 § bostadsrättslagen (1991:614) finns ett krav på skriftlighet vid upplåtelse av bostadsrätt. Kravet infördes som ersättning för det teckningsförfarande som tidigare hade använts vid upplåtelse. Syftet med skriftlighetskravet var att underlätta förfarandet vid upplåtelse samtidigt som informationen till förvärvaren om de ekonomiska förutsättningarna för upplåtelsen säkerställdes.10 Upplåtelsen är ogiltig om skriftlighetskra- vet inte följs. Det framgår av 4 kap. 7 § första stycket samma lag. Även vid överlåtelse av bostadsrätt ställs det krav på skriftligt avtal mellan parterna (6 kap. 4 § bostadsrättslagen). Formkravet infördes och motiverades främst med hänvisning till en strävan efter att skapa klar- are rättsförhållanden och att det inte kunde anses särskilt betungande ef- tersom skriftliga avtal redan var vanligt förekommande. Även i det fallet är följden av att formkravet inte iakttas att avtalet är ogiltigt (6 kap 5 tredje stycket samma lag).11 1970:20, del B1, s. 122 f. Se även redogörelse i delbetänkande Fastig- hetsleasing (SOU 1991:81) s.79 1971:12 s. 79 och 100. 11Se 12 a § bostadsrätts lag (1971:479) och prop 1981/82:169 s. 61 f. 136 Ett förbättrat avtalsskydd - överväganden och förslag Kravet på upplåtelse- eller överlåteseavtalet är att det skall vara skrift- ligt, undertecknat av parterna och innehålla uppgift om den lägenhet överlåtelsen avser och antingen priset eller det belopp som skall betalas som insats, årsavgift och eventuellt upplåtelseavgift. Vid såväl upplåtelse som överlåtelse medför avvikelser från formföreskrifterna att avtalet är ogiltigt. Vid hyresförhållanden ges i 12 kap. JB (hyreslagen) en möjlighet att kräva skriftliga avtal. Bestämmelsen i 2 § anger att avtalet skall vara skriftligt om någon av parterna – hyresgästen eller hyresvärden – begär det. Om motparten inte följer en sådan begäran kan parten väcka talan vid domstol och vid vite yrka att motparten medverkar till att ett skriftligt avtal kom- mer till stånd.12 Flera olika faktorer angavs som skäl för skriftlighetsregeln i hyreslag- en. Ett skriftligt avtal ansågs dels ge hyresvärden större möjligheter att få ut obetald hyra, dels ge hyresgästen en tryggare situation i bevishänseen- de.13 Framför allt framhölls reglerna om besittningsskydd som skäl för att en part i ett hyresförhållande skulle ha rätt att kräva att hyresavtalet fick skriftligt form.14 EG:s direktiv om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis, s.k. timeshare-avtal (94/47/EG) har i genomförts som en särskild lag, lagen (1997:218) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende. Lagen – som trädde i kraft – innehåller bl.a. krav på att näringsidkaren skall lämna skriftlig information i vissa avseenden 12Holmqvist, , Hyreslagen , 1994, s. 26. 13SOU 1961:47 s. 178 f.