sou · GOB337d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Även här är det socioekonomisk position eller yrkesgrupp som i viss mån strukturerar alternativen. Det är särskilt lägre tjänstemän som fått vidkännas den största nedgången i sysselsättning, vilket också lett till hög korttidsarbetslöshet såväl som långtidsarbetslöshet. Relativt många har också övergått till utbildning. Också de lågutbildade är särskilt drabbade av nedgången i sysselsättning. De har dock fördelat detta problem på arbetslöshet, förtidspensionering och utbildning i ungefär samma proportioner som andra i åldersgruppen. Arbetslöshet, och kan- ske också förtidspensionering, hade troligen varit högre i denna grupp om man inte genomfört , dvs. den statliga åtgärd som innebar att de som inte hade gymnasiekompetens fick förbättrade eko- nomiska möjligheter att skaffa sig en sådan. Kraftigt minskad syssel- sättningsgrad och ökad korttidsarbetslöshet drabbade också de med treårig gymnasieutbildning, något som troligen hänger samman med de lägre tjänstemannayrkenas tillbakagång. Bland de medelålders har invandrarna fått särskilt stora svårigheter. Under 1990-talskrisen är det andragenerationens invandrare eller dem i förstagenerationen som har svenskt medborgarskap som kraftigt mins- kat sin sysselsättningsgrad och blivit arbetslösa, framförallt långtidsar- betslösa. Här rör det sig om personer som varit länge i det svenska samhället men fått se sina chanser försämrade mer än andras. Övri- ga utomnordiska invandrare har mött ännu större svårigheter. I den gruppen finns många invandrade personer, ofta flyktingar, vars svårigheter att komma in på arbetsmarknaden också försvårats under krisen. Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 63 Inflöde i arbetslöshet, långtidsarbetslöshet, förtidspensio- närer och studerande bland olika grupper av medelålders under hög- konjunktur (1986-1991) och lågkonjunktur (1992-1997). Procent och signifikanta (säkerhet) förändringar i procentenheters avvi- kelse från medelförändringen % +/- % +/- % +/- % +/- % +/- Arbetare, prod. -0,1 -1,5 -0,5 -0,5 -2,8 -0,8 -2,7 -0,6 -0,5 -0,4 -4,3 -10,3 -0,7 -0,6 < 10 000 inv -8,0 -7,5 64 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår De regionala skillnaderna framträder extra tydligt bland de medelål- ders. Återigen finner man att det är de som bor på mindre orter som blivit av med sina jobb i mycket stor omfattning och därför drabbats av ökad arbetslöshet. Småkommunernas svaga arbetsmarknad har också inneburit att förtidspensionering ökat särskilt kraftigt bland de medel- ålders i dessa kommuner. Här kan man misstänka att arbetsmark- nadsskäl trots allt är en orsak till detta. 2.2.3De äldre () De äldre, slutligen, löper inte så stor risk att bli arbetslösa, men när de blir det är det ofta och många av dem lämnar arbetskraf- ten . Dock har andelen förtidspensionerade i åldersgruppen inte ökat under krisen, vilket möjligen är något förvånande, men i linje med att arbetsmarknadsskäl är ett acceptabelt skäl för förtidspen- sionering. Utträde ur arbetskraften till förtidspensionering gäller framför allt de lågutbildade och de äldre inom denna åldersgrupp. Så var det före krisen men bilden blev något mer accentuerad under krisåren. Återigen är de som haft lägre tjänstemannayrken hårdast drabbade. Bland dem har sysselsättningen gått ned och arbetslöshetsrisken ökat mer än för andra i samma åldersgrupp. Bland äldre invandrare som varit länge i landet och skaffat svenskt medborgarskap har också arbetslöshetsrisken ökat något mer än för andra i åldersgruppen, men långtidsarbetslöshet eller förtidspensionering har inte ökat mer för dem än för andra i ål- dersgruppen. Något oväntat är det kanske att de äldre i de minsta kom- munerna inte fått se sina arbetsmarknadsmöjligheter försämras mer än andras i samma åldersgrupp under krisen. Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 65 Inflöde i arbetslöshet, långtidsarbetslöshet och förtidspensio- nering bland olika grupper av äldre under högkonjunktur (1986-1991) och lågkonjunktur (1992-1997). Procent och signifikanta (säkerhet) förändringar i procentenheters avvikelse från medelföränd- ringen % +/- 92- % +/- % +/- % +/- Arbetare, prod. -2,9 -5,2 -0,6 -2,6 -4,2 -0,9 -2,0 -3,5 -1,7 < 10 000 inv -3,2 -0,2 66 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår forskning inom beteendevetenskaperna har visat att arbetslös- het ofta leder till försämringar såväl vad gäller den ekonomiska och materiella standarden som det psykosociala välbefinnandet. Det finns många undersökningar som visat att arbetslösa ofta saknar de sociala kontakterna, aktiviteten, statusen samt identiteten som det tidigare ar- betet erbjöd (se t.ex. Jahoda 1982, ). Vid sidan av dessa s.k. latenta eller sociala förluster som arbetslöshet ofta medför, är det också vanligt förekommande att förlusten av arbete leder till en för- sämrad ekonomisk situation. Trots välfärdsstatens ansträngningar kvar- står arbetslösheten som en huvudsaklig orsak till relativ ekonomisk fattigdom (se t.ex. Halleröd 1995). Allt detta innebär att arbetslösa of- tast har visat sig må fysiskt och psykiskt sämre än förvärvsarbetande (och 1999). Det ska dock påpekas att det vid sidan av arbetslöshetsforskningen också finns forskning som antytt att oron och missnöjet bland den för- värvsarbetande delen av befolkningen ökat lågkon- junktur. Andelen fast anställda som vill, men av arbetsmarknadsskäl inte kan, byta från ett arbete till ett annat var så hög som (och 1997). Dessutom har det under 1990- talets lågkonjunktur kommit allt fler larmrapporter om att de som har ett arbete får arbeta allt hårdare, vilket inneburit att allt fler förvärvsar- betande drabbats av olika former av stressrelaterade besvär, som t.ex. utbrändhet. Som tidigare beskrivits har stora delar av präglats av hö- ga arbetslöshetsnivåer. Dessutom har forskning visat att både arbetslö- sa och förvärvsarbetande som lever i ett samhälle som präglas av hög arbetslöshet löper stora risker att drabbas av olika typer av väl- färdsproblem. Med anledning av detta är det högst sannolikt att andelen människor med olika typer av välfärdsproblem har ökat under lågkon- junkturens 1990-tal. Detta avsnitt analyserar hur de senaste årens ar- betsmarknadsutveckling har påverkat välfärden för olika arbetsmark- nadskategorier. Särskilt intresse ägnas åt de arbetslösas välfärdssitua- tion i förhållande till förvärvsarbetande. Den empiriska grunden utgörs av de tidigare omnämnda SCB:s un- dersökningar av levnadsförhållanden (). Förutom att dessa ställer ett antal frågor rörande individers arbetsmarknadssituation mäter ULF- undersökningarna också individernas och hushållens välfärd med ett stort antal så kallade sociala indikatorer inom ett tiotal levnadsni- våkomponenter. Dessa komponenter innefattar inte enbart ekonomiska mått på välfärd såsom inkomster, bidrag och förmögenhet, utan tar Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 67 även med andra förhållanden, som t.ex. utbildning, hälsa, fritid och sociala relationer. I detta avsnitt görs en indelning av i tre del- perioder. Den första perioden, 1986-1991, karaktäriserades av hög- konjunktur. Under dessa år hade , till skillnad från stora delar av övriga , en relativt väl fungerande arbetsmarknad. Näst- kommande period kan beskrivas som låg- konjunkturens initialfas, innefattande stora nedskärningar inom såväl tillverkningsindustrin som den offentliga sektorn. Sista åren benämns som lågkonjunkturens mognadsfas, vilket in- nebär att arbetsmarknaden fortsatt att kännetecknas av få nya jobb. Ta- bell 5 visar hur andelen utanför arbetskraften, andelen kort respektive långtidsarbetslösa samt andelen förvärvsarbetande förändrats under de olika delperioderna 1996-1991, 1992-1994 och 1995-1997. Andelen ej i arbetskraften, kortidsarbetslösa, långtids- arbetslösa och förvärvsarbetande under olika konjunkturfaser 1986- 1997 () Ej signifikant skild från tidsperioden . Övriga värden är signifikant skilda från tidsperioden (p=0,05). Som tabellen visar minskar andelen förvärvsarbetande från under de tre delperioderna, vilket är en minskning med totalt . sker en kraftig ökning av andelen arbets- lösa. Både korttids och långtidsarbetslösheten ökar kraftigt mellan första och andra delperioderna. Andelen korttidsarbetslösa ökar från som långtidsarbetslösheten ökar från . Under de två avslutande perioderna är det i första hand andelen långtidsarbetslösa som ökar. Den sjunkande andelen förvärvs- arbetande hänger också samman med den ökande andelen individer utanför arbetskraften. Från och med högkonjunkturen 1986-1991 till och med lågkonjunkturens mognadsfas ökar andelen som står utanför 68 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår Som tidigare visats beror detta till största delen på att allt fler ungdomar studerar. över till hur väl- färden utvecklats för olika arbetsmarknadspositioner över de aktuella tidsperioderna. Detta avsnitt undersöker välfärdsnivåer genom att göra en indelning i fyra olika huvudgrupper av välfärdsproblem som individer kan drab- bas av. Den första kategorin belyser hur den ekonomiska situationen ser ut. Detta mäts med hjälp av fyra variabler gällande om man lever under existensminimum, befinner sig i ekonomisk kris, har en kontant- marginal och om det är svårt att klara av de löpande utgifterna. Nästa huvudtyp behandlar den materiella standarden. Här har vi valt ut fyra frågor rörande bostadsyta, om den intervjuade har varit på en semester- resa och huruvida individen har tillgång till bil och daglig tidning. Den tredje gruppen frågor kretsar kring välbefin- nande. Här ingår frågor om allmänhälsa samt förekomst av ängslan och ångest, långvariga sjukdomsbesvär och nedsatt arbetsförmåga. Den fjärde och sista välfärdsindikatorn, social aktivitet, innefattar fyra frå- gor rörande den sociala aktiviteten. Dessa lyder som följer: Har du en nära vän som du kan ta kontakt med och prata med om vad som helst? Hur ofta brukar du vara tillsammans med andra vänner och bekanta eller släktingar? Hur ofta brukar du vara tillsammans med vänner utan- för släkten? Brukar du delta aktivt i diskussioner gällande politiska frå- gor? I tabell 6 redovisas hur andelen vuxna med olika typer av väl- färdsproblem har förändrats från högkonjunkturen fram . Siffrorna i tabellen visar att den ekonomiska och materiella standarden generellt sett har försämrats kontinuerligt över perioden. Det är betydligt fler som lever under exis- tensminimum, lever i ekonomisk kris, inte har någon kontantmarginal och som har svårt att klara löpande utgifter den tredje perioden än un- der de två inledande. Dessutom visar resultaten att andelen trångbodda, som inte äger bil, som inte har någon daglig tidning och som inte varit på någon semesterresa har blivit allt större . Resultaten visar vidare att välbefinnandet, generellt sett, har försäm- rats mellan högkonjunkturen och lågkonjunkturens initialfas, men åter- hämtat sig något mellan perioderna två och tre. Andelen som uppger att deras hälsa inte är mycket god, att de har långvariga hälsobesvär och att de upplever ängslan och ångest ökar mellan de två inledande Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 69 Andelar av den svenska befolkningen med olika typer av väl- färdsproblem under varierande konjunkturfaser 1986-1997 () Under existens-minimum (ej 97) Svårt att klara löpande utgifter Ej mycket god hälsa Långvarig sjukdom/besvär Ängslan, oro, ångest (ej 86,87,90-93) Umgås sällan med vänner Umgås sällan utanför släkten = Ej signifikant skild från tidsperioden . Övriga värden är signifikant skilda från tidsperioden (p=0,05). perioderna, men sjunker tillbaka något 1995-1997. Antalet som har en nedsatt arbetsförmåga är stabil över hela perioden. När det gäller den sociala aktiviteten indikerar tabell 6 att det endast skett marginella för- ändringar . Den enda förändringen värd att notera är att andelen som aldrig diskuterar politik tillsammans med andra har minskat i övergången från hög- till lågkonjunktur. Sammanfattningsvis antyder resultaten att antalet människor i den svenska befolkningen som upplever olika former av välfärdsproblem har ökat vid en jämförelse av högkonjunkturen under slutet av 1980- talet och massarbetslöshetens 1990-tal. Framförallt är det de ekono- miska och materiella problemen som ökar både i övergången från hög- till lågkonjunktur och från lågkonjunkturens initialfas fram till och med lågkonjunkturens mognadsfas. Tendensen är alltså att dessa väl- färdsproblem ökar kontinuerligt trots att andelen arbetslösa stabiliseras under period tre. Hur ser då förändringarna ut för olika arbets- marknadskategorier? Detta studeras i tabell 7 och 8. 70 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår Andelar med ekonomiska och materiella problem beroende av arbetsmarknadsstatus under varierande konjunkturfaser 1986-1997 (20- ) Under existensminimum (ej 97) 21*** 26*** 5,2*** 16*** 8,3*** 25*** 12*** Svårt att klara löpande utgifter 23*** 15*** 28*** 33*** 19*** 23*** 35*** Signifikansstjärnorna markerar att värdet är signifikant skild från tidsperioden dessför- innan: * p=0,05 ** p=0,01 *** p=0,001. Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 71 Andelen med olika typer av välfärdsproblem beroende av ar- betsmarknadsstatus under varierande konjunkturfaser 1986-1997 (20- ) Ej mycket god hälsa 37*** 15*** Långvarig sjukdom/besvär 36*** Ängslan, oro, ångest (ej 86,87,90-93) 15*** Umgås sällan med vänner Umgås sällan utanför släkten 33*** 27*** 20*** Signifikansstjärnorna markerar att värdet är signifikant skild från tidsperioden dessför- innan: * p=0,05 ** p=0,01 *** p=0,001. 72 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår Som den sista kolumnen i tabellen, gällande hela perioden, visar är an- delen med ekonomiska problem högst bland långtidsarbetslösa och lägst bland de förvärvsarbetande. Exempelvis är det av de långtidsarbetslösa, och av de förvärvsarbetande, som har svårt att klara av de löpande utgifterna. Näst efter de långtidsar- betslösa är det individer med en arbetslöshetsperiod på mindre än som har de sämst ställt ekonomiskt. Det är till exempel en tredjedel av denna kategori som inte har någon kontantmarginal. Sam- ma trend framträder när det gäller den materiella standarden, vilket in- nebär att långtidsarbetslösa generellt sett har den lägsta standarden som förvärvsarbetande har den högsta materiella standarden. Exempelvis är det av den förstnämnda kategorin, mot av den sistnämnda, som inte har varit på någon semesterresa . Den generella tendensen i tabell 7 är att den ekonomiska och mate- riella standarden försämras för samtliga kategorier . Signifi- kansstjärnorna indikerar huruvida den aktuella procentsiffran är signi- fikant skild från motsvarande siffra . Samtliga vari- abler gällande den ekonomiska situationen uppvisar en signifikant för- sämring för dem som ej är i arbetskraften och för dem som förvärvsar- betar mellan högkonjunkturen 1986-1991 och den inledande lågkon- . För de två kategorierna av arbetslösa sker det dock ingen signifikant ökning mellan de två inledande perioderna. Däremot finns det en tendens till att den ekonomiska situationen för- sämras kraftigare för arbetslösa i allmänhet, och för långtidsarbetslösa i synnerhet, än vad den gör för övriga kategorier mellan lågkonjunktu- rens initial- och mognadsfas. Exempelvis ökar risken för långtidsar- betslösa att hamna under existensminimum från , vil- ket är en ökning eller . När det gäller risken för långtidsarbetslösa att inte ha någon kontantmarginal sker det en ökning eller . För de för- värvsarbetande är ökningen inte signifikant i något av dessa två fall. Även när det gäller den materiella standarden omfattar de signifi- kanta försämringar som sker mellan de två inledande perioderna endast dem som står utanför arbetskraften samt de som förvärvsarbetar, och även i detta fall finns en tendens till att försämringarna är störst för långtidsarbetslösa mellan den andra och tredje perioden. ökar andelen trångbodda långtidsarbetslösa från och andelen som inte har någon egen bil från . För förvärvsarbetande sker det över huvud taget ingen ök- ning . När det gäller tillgång till daglig tidning vi- sar kolumn tre och fyra i tabell 7 att andelen utan tidning ökar från för långtidsarbetslösa och från för för- Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 73 värvsarbetande, vilket är en ökning . Av- slutningsvis visar siffrorna angående hur stora andelar som inte har varit på någon semesterresa att det endast är långtidsarbetslösa som inte drabbats av signifikanta försämringar. Nästa fråga att belysa är hur det ser ut när det gäller hälsorelaterade samt sociala problem? Sista kolumnen i tabell 8, gällande hela perioden , antyder att andelen med hälsorelaterade problem är högst bland långtidsarbetslösa, samt bland dem som ej återfinns i arbetskraften, och lägst bland förvärvsarbetande. Det är exempelvis ungefär dubbelt så vanligt att långtidsarbetslösa uppger att deras allmänhälsa inte är mycket god, jämfört med förvärvsarbetande. Vidare visar resultaten att den generella ökning av problem gällande välbefinnandet som sker för hela befolkningen mellan de två inledande perioderna åtminstone del- vis orsakas av de förvärvsarbetande. Övergången från hög- till lågkon- junktur innebar alltså en signifikant ökning av hälsorelaterade problem bland i första hand den arbetande delen av befolkningen. Andelen av denna kategori som upplever ängslan och ångest ökade från mellan dessa perioder. Alla andra signifikanta förändringar gällande variabler som mäter välbefinnande under lågkonjunkturens två faser pekar på en svag minskning av problem för framförallt förvärvs- arbetande. Resultaten i tabell 8, gällande den sociala aktiviteten, indikerar att skillnaderna generellt sett är små mellan olika arbetsmarknadspositio- ner och varierande konjunkturfaser. över hela perioden är det svårt att hitta några systematiska skillnader beroende på arbetsmarknadssta- tus när det gäller umgänget med släkt och vänner. Frågan som mäter engagemang i politiska diskussioner antyder att förvärvsarbetande är något mer aktiva än övriga. Även när det gäller skillnader är det svårt att urskilja några systematiska trender. Den sociala aktiviteten gentemot vänner och släkt tenderar inte att påverkas i någon högre ut- sträckning av förändringar i konjunkturläget. Det gäller för samtliga arbetsmarknadspositioner. Nästa steg i analysen är att försöka utreda vad de ovan nämnda skillnaderna med avseende på olika typer av välfärdsproblem mellan individer med varierande arbetsmarknadsstatus och mellan olika kon- junkturfaser kan bero på. Beror de generella skillnaderna mellan olika arbetsmarknadspositioner på att arbetslösa, och framförallt långtidsar- betslösa, är överrepresenterade av individer med svaga resurser (t ex lågutbildade, invandrare etc.) eller åstadkommer arbetslöshet i sig en negativ effekt? Orsakas förändringarna av förändringar i de olika kategoriernas sammansättning eller är dessa förändringar en ef- fekt av att det är mer påfrestande att befinna sig i en viss typ av ar- 74 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår betsmarknadssituation under vissa konjunkturfaser än under andra? Ett sätt att försöka kontrollera för detta är att göra multivariata analyser för varje period där vi kontrollerar för olika bakgrundsfaktorer. Om skill- naderna kvarstår efter kontroll för gruppernas sammansättning antyder detta att arbetsmarknadsstatusen i sig har betydelse (alternativt att skillnaderna orsakas av faktorer som ej är möjliga att kontrollera för i detta datamaterial) och om skillnaderna försvinner indikerar detta att variationen beror på faktorer kopplade till hur de olika grupperna är sammansatta. I syfte att belysa detta konstrueras tre stycken index som ger en sammanfattande bild av den ekonomiska och materiella standarden samt välbefinnandet. På grund av att variationen när det gäller den so- ciala aktiviteten var näst intill obefintlig utesluts denna välfärdsindi- kator i de nästkommande analyserna. De tre indexen innefattar de frå- gebatterier som använts tidigare och benämns Låg ekonomisk stan- dard, Låg materiell standard och Lågt välbefinnande. Standarden och välbefinnandet bedöms som låg när respondenten angivit att hon har två problem eller fler av fyra möjliga. Sambandet mellan dessa in- dex och arbetsmarknadsstatus belyses med hjälp av logistisk regres- sion. Ekonomiska, materiella samt hälsorela- terade problem (Index) bland individer med varierande arbetsmark- nadsstatus under olika konjunkturfaser. Bivariat och multivariat analys (, Oddskvoter) status (Bivariat) (Arbetar ref) status (Multivariat*) (Arbetar ref) * Kontrollerat för kön, familjetyp, ålder, utbildning, medborgarskap och boenderegion. Samtliga värden är signifikant skilda från referenskategorin (p=0,001) Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår 75 Den övre delen av tabell 9 visar hur de bivariata riskerna för olika typer av välfärdsproblem har förändrats för vissa arbetsmarknadspo- sitioner i förhållande till förvärvsarbetande. Ju högre oddskvoten är, desto större är den relativa risken. Resultatet angående den ekonomiska standarden visar att de långtidsarbetslösa har den, relativt sett, lägsta ekonomiska standarden under samtliga konjunkturfaser. Vidare försäm- ras ekonomin för dem som ej är i arbetskraften och förbättras för ar- betslösa mellan period ett och två, i relation till förvärvsarbetande. Som tabell 7 antydde är det sistnämnda främst ett resultat av att ekonomin, relativt sätt, försämras mer för förvärvsarbetande. Mellan period två och tre sker det dock en relativ försämring för framförallt långtidsar- betslösa, vilket innebär att risken för ekonomiska problem för denna kategori når sin topp under lågkonjunkturens andra fas. Den multivari- ata analysen visar att överriskerna för ekonomiska problem generellt sett minskar något för de båda kategorierna av arbetslösa i relation till förvärvsarbetande och att den stora ökningen av ekonomiska problem bland långtidsarbetslösa mellan period två och tre i stort sätt är oför- ändrad. Detta innebär att arbetslösas höga relativa risk för att drabbas av ekonomiska problem, och ökningen gällande långtidarbetslösa mel- lan period två och tre, endast till mycket liten del kan förklaras av de variabler som är kopplade till hur de olika kategorierna är sammansatta. Samma generella mönster föreligger när det gäller den materiella standarden. De bivariata oddskvoterna visar att risken för att ha en låg materiell standard är betydligt högre för dem som står utanför arbets- kraften och arbetslösa, relativt förvärvsarbetande. Vidare ökar den re- lativa risken för personer som befinner sig utanför arbetskraften suc- cessivt. På samma sätt som i fallet med den ekonomiska standarden sker det en relativ försämring för de långtidsarbetslösa, på så vis att risken för en låg materiell standard ökar kraftigt mellan lågkonjunktu- rens första och andra fas (period två och tre), och även i detta fall anty- der den multivariata analysen att bakgrundsfaktorer som kön, familje- typ, ålder, utbildning, medborgarskap och boenderegion endast kan förklara en liten del av de arbetslösas relativa överrisker. Avslutningsvis visar den bivariata analysen gällande de tre sista kolumnerna i tabell 9 att individer som står utanför arbetskraften har den högsta risken för lågt välbefinnande under samtliga konjunkturfa- ser. Risken för hälsoproblem minskar för samtliga kategorier, i förhål- lande till förvärvsarbetande, i övergången från låg- till högkonjunktur och ökar för arbetslösa mellan period två och tre. Som beskrivits i ta- bell 8 är detta i huvudsak ett resultat av en ökad ohälsa bland de för- värvsarbetande mellan de två inledande faserna och en minskning av det samma bland arbetande mellan de två avslutande perioderna. Den multivariata analysen påvisar endast marginella förändringar av de 76 Arbetslöshet och levnadsvillkor krisår mönster som framkommer i den bivariata analysen.