sou · GOB329d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Den stora innovationen i denna teoribildning ligger i att hushållet betraktas som en produktiv enhet.6 Hushållet köper vissa varor på marknaden och förädlar och omvandlar dessa, med hjälp av eget arbete (tid) i hemmet, till nyttigheter som ger hushållet välfärd. Denna produktionsprocess möjliggör också, förutsatt att hushållet består av mer än en vuxen individ, specialisering som i sin tur ökar (den ekonomiska) välfärden. Vanligt är att en av makarna specialiserar sig på en typ av uppgifter (hemarbete) och den andra på en annan typ av uppgifter (marknadsarbete). Man kan också tänka sig andra möjlig- heter såsom att båda makarna marknadsarbetar, och att en av dem spe- cialiserar sig på en typ av hemarbete (matlagning etc.) och den andra på en annan typ av hemarbete (biltvätt etc.). Detta beskrivs i appendix 3 och 4. Innebörden av vad som sagts ovan är att det inte bara är avväg- ningen mellan arbete på marknaden (lönearbete) och hemarbete/fritid som påverkar välfärden utan också hur den frigjorda tiden utnyttjas och hur arbetet mellan makarna fördelas. 6 Denna teori utvecklades av (1965) och (1966). har belönats med ekonomipriset till minne bland annat för sina insatser inom detta område. Innehållet i KV:s rapporter ger viktig information till läsaren. Men då informationen är både partiell och statisk förmedlas bara en begränsad bild av verkligheten. KV:s kalkyler bygger nämligen på ett antal kon- struerade typfamiljer. Inkomsten för dessa har hämtats ifrån allmänt tillgängliga statistiska källor (Statistisk ). Från bruttoinkomsten, som inte inkluderar kapitalinkomster men väl skattepliktiga transfere- ringar dras skatten bort och förekommande skattefria bidrag läggs till. Därigenom får vi information om familjens disponibla inkomst. Därefter har utgifterna för skälig levnadsstandard beräknats för . Dessa beräkningar bygger på ett normförfarande, dvs. på vad som av andra anses rimligt att den aktuella typfamiljen skall kon- sumera. Den disponibla inkomst som typfamiljen tillskrivits reduceras därefter med de framräknade utgifterna för skälig levnadsstandard och nettot redovisas . På så sätt ges en bild av utvecklingen över tiden för de olika typfamiljerna. Den för oss intressanta frågan är om det tillvägagångssätt som KV valt är ändamålsenligt, eller annorlunda uttryckt: Vilka slutsatser kan dras av den ögonblicksbild som KV förmedlar i sina rapporter? Uppmärksamheten skall i detta avsnitt koncentreras på urvalsförfaran- det, beräkningarna av utgifter för skälig levnadsstandard samt beräk- ningen av familjens inkomst. I nästa avsnitt skall vi studera hur avsak- naden av ett tydligt tidsperspektiv påverkar slutsatserna. I KV:s undersökningar ingår följande fem familjetyper: ·sammanboende med två barn, ·ensamstående kvinna med ett barn, ·ensamstående kvinna 35 år ·ensamstående kvinnlig folkpensionär, KV:s val kan möjligen vara intressant om ambitionen begränsas till att spegla just dessa hushålls ekonomiska situation, men är det knappast ur övergripande analyssynpunkt. Och detta av åtminstone två skäl. KV har för det första valt att enbart inkludera familjer som befinner sig i början och slutet av livscykeln. Dessa befinner sig sålunda, enligt livscykelte- orin, på en sådan ekonomisk nivå att det är svårt att få inkomsterna att täcka utgifterna. För de yngre hushållen beror det på att försörjnings- bördan är relativt stor och på att inkomsterna inte hunnit stiga tillräck- ligt mycket. För pensionären beror underskottet huvudsakligen på att inkomsten är för liten. Att dessa hushållstyper har det svårt att få inkomsterna att räcka till är följaktligen inte att förvåna sig över. Sna- rare är det ett normalt tillstånd och helt i enlighet med livscykelteo- rin. Därför varken skall eller kan resultatet automatiskt tolkas så att familjernas ekonomiska välfärd är oacceptabelt låg. över ett längre perspektiv behöver därför det av KV redovisade mönstret inte vara alarmerande. Men det kan vara det och blir det om de aktuella familjetyperna alltid kommer att ha en besvärlig ekonomisk situation oavsett ålder och försörjningsbörda. För att uppnå en mera fullständig bild av de svenska hushållens ekonomi hade det därför varit intressant att följa typfamiljerna även under andra livscykelperioder. Ett alternativt sätt att åstadkomma denna perspektivförskjutning är att inkludera också familjer som befinner sig i andra livscykelskeden. Familjer i åldern 50–utan barn och i åldern 35–50 med ett eller flera tonårsbarn är exempel på två givna kandidater. Även ekonomin hos personer kan vara intressant att få belyst. KV:s fokusering på ensamstående kvinnor är vidare olycklig därför att vi inte vet om deras relativt svåra ekonomiska situation beror på ·att de är kvinnor ·att de är ensamstående ·att de befinner sig i den ålder de gör ·att de har ett lågt humankapital (låg utbildning/inkomst) För att fånga upp en eventuell genusaspekt och separera den från inverkan av övriga faktorer, hade det varit intressant om också ensam- stående män inkluderats. KV:s fokusering på den ensamstående kvinnliga pensionären är emellertid berättigad och särskilt viktig ur ett genusperspektiv. Pensio- närens möjligheter att få inkomsterna att räcka till, beror nämligen på om han/hon under det aktiva livet inte kunnat ackumulera ett tillräck- ligt stort kapital – räknat som pensionspoäng eller som annat kapital – att använda senare i livet. Mycket pekar på att så ej är fallet för just kvinnliga pensionärer därför att en äldre kvinna huvudsakligen använde sin tid under den aktiva åldern till icke lönearbete (hemarbete), se appendix 4. Detta både av tradition, skatteskäl och av specialiseringsskäl (hushållsproduktionsteorin).7 Eftersom ATP baseras på tidigare lönearbete och inte kan delas mellan makar, har hon när hon blir gammal och ensam, vanligtvis ingen annan försörjning än folkpen- sionen i kombination med olika riktade bidrag, såsom bostadsbidrag. För att fånga upp effekten av det tidigare gjorda arbetsvalet är det såle- des viktigt att också ensamstående 75-åriga män, och 75-åriga sam- manboende inkluderats. Förslag till åtgärd: Inkludera flera typfamiljer så att fler stadier av livscykeln representeras. Inkludera också ensamstående yngre och äldre män i studien. 2.2Beräkning av minsta nivå på skäliga levnadskostnader Utgångspunkten för vår diskussion om hur beräkningen av minsta nöd- vändiga konsumtionsnivå utförs, är KV:s rapport 1998:5. Denna rapport är tämligen rättfram och beräkningarna förefaller överlag rim- liga. Några aspekter, som huvudsakligen gäller de antaganden som beräkningarna bygger på, förtjänar emellertid en kommentar. KV:s antaganden kan i korthet beskrivas enligt följande; 1.Hushållet skall fungera . Budgeten innehåller därför också kostnader för slitage av möbler, kläder etc. så att nya kan inför- skaffas när de gamla är utslitna. 2.Hushållet använder vanligt förekommande varor och ej modevaror. 3.Hushållet tar viss hänsyn till miljö. 4.Hushållet använder rimligt med tid för hushållsarbete. En del halv- fabrikat inkluderas därför i beräkningen av livsmedelskostnaderna. 5.Hushållets medlemmar är friska och utan handikapp som kräver speciell kost etc. 6.Hushållet bor i lägenhet med hyresrätt. Utgifter för olika slags kapitalvaror, tvättmaskin etc. finns ej med i beräkningen 7 Makars inkomster sambeskattades och progressiviteten var stark. Det lönade sig därför illa för makan att lönearbeta. Det är, enligt vår bedömning, inte självklart att kostnader för skälig levnadsstandard skall inkludera merutgifter för att de inköpta varorna skall uppfylla rimliga miljökrav. Förklaringen till detta ligger i att varan god miljö är att betrakta som en kollektiv vara och erhålles enbart om många, helst alla beter sig så att god miljö uppnås. För att så skall ske krävs emellertid ofta olika former av tvång. Saknas sådana inslag, finns incitament för den enskilde att undandra sig sitt miljö- ansvar, genom att exempelvis strunta i uppsatta miljöregler, köpa billiga miljöovänliga varor och/eller använda miljöovänliga produk- tionsmetoder istället för de mera miljövänliga motsvarigheterna. Argumentet är här att om alla konsumenter och producenter utom några få följer reglerna märks detta inte på helheten. De individer som på så sätt agerar fripassagerare slipper betala för att få god miljö men kan ändå njuta av den. Insikten om att alla andra resonerar på samma sätt, leder honom till slutsatsen att inga andra heller satsar på miljö. Detta försvagar ytterligare den enskildes vilja att satsa egna resurser i syfte att uppnå god miljö. Ty, skulle han ensam göra det får han bära hela kostnaden som den eventuella vinsten delas av alla andra. Sannolikheten att en enskild individ med ansträngd ekonomi allokerar extra resurser för att kunna köpa en miljömässigt dyrare vara istället för en billigare utan denna miljöhänsyn, torde därför vara liten. I enlighet med den tidigare diskuterade hushållsproduktionsteorin kan en viss nyttighet produceras med användande av olika kombinationer av egen tid och inköpta varor. Lite tid kan kombineras med köp av mycket marknadsvaror och mycket tid med köp av lite marknadsvaror. En person som arbetar deltid eller inte alls, kan därför avsätta mycket mera tid på att exempelvis tillreda sina måltider än en heltidsarbetande person. Likaledes kan ett hushåll bestående av två vuxna utnyttja sin sammanlagda tid och uppnå specialiseringsvinster bättre än vad en ensamstående kan. Därför är det rimligt att värdet av den tillgängliga tiden inkluderas i beräkningarna, vilket kan ske genom att nivån på de skäliga levnads- kostnaderna korrigeras för vissa hushållsspecifika karakteristika. En ensamstående heltidsarbetande har högre sådana utgifter än en ensam- stående deltidsarbetande eller icke arbetande, ty den senare kan använda egen tid till att producera nyttigheter, exempelvis att tillreda en måltid eller sy ett par byxor, som den heltidsarbetande måste köpa i mera bearbetat skick. På analogt sätt är det rimligt att räkna med att sammanboende där båda heltidsarbetar tillskrivs högre utgifter för skä- lig levnadsnivå än sammanboende där en eller båda deltidsarbetar. En sådan korrigering kan ge synliga effekter på beräkningarna av kostna- den för skälig levnadsnivå eftersom inte minst livsmedelsutgifter är en relativt sett stor post för hushåll med svag ekonomi. KV har gjort följande indelning av regioner; ·storstad; >200,000 invånare ·mellanstor stad; 50,000–200,000 invånare ·mindre tätort; <50,000 invånare Denna indelning förefaller något såväl oklar som restriktiv. Är utgångspunkten för begreppet stad verkligen stad och ej kommun, klassificeras bara få svenska städer till de två första kategorierna, vilket inte utesluter att många familjer återfinns i dessa regioner. Majoriteten av orter torde däremot hamna i den tredje kategorin där spridningen är mycket stor. Där återfinns en stad med 49,000 invånare likväl som en by med 200. Avses med begreppet stad å andra sidan kommunen, klassificeras många fler svenska kommuner till de två första kategorierna. Men pro- blemet från ovan kvarstår eftersom det inom en kommun, oavsett stor- lek, ryms såväl den rena tätorten som mindre byar. Eftersom skillna- derna i levnadskostnader varierar kraftigt mellan låt säga tätorten och (är en liten by på landet och tillhör ) hade det varit önskvärt om dessa skillnader hade kunnat fångas upp i kalkylerna. Detta kan bara uppnås med en finare regionindelning. Regionindelningen är särskilt viktig för beräkningen av boendekost- naderna också av ett annat skäl. KV:s kalkyler utgår från att hushållet bor i en lägenhet med hyresrätt. För boende i stad eller större tätort kan detta vara en rimlig utgångspunkt. Utbudet av hyresrätter är jämförel- sevis stort och hyran är mestadels på en rimlig nivå jämfört med kost- naden för alternativa boendeformer. Utgångspunkten ovan är emellertid inte lika självklar när analysen avser hushåll som bor i mindre tätorter och på rena landsbygden. Där är utbudet av hyresrätter i allmänhet begränsat och hyran kan vara relativt hög jämfört med kostnaden för andra boendealternativ. Förslag till åtgärder: Låt nivån för skäliga levnadskostnader relate- ras till hushållsspecifika egenskaper såsom förvärvsintensitet. Inkludera ej miljöhänsyn i kostnaderna. Däremot kan en finare regionindelning vara önskvärd, så att boende på ren landsbygd separeras från boende i stor eller liten tätort. 2.3Beräkning av familjens inkomster Rent allmänt ställer vi oss något tveksamma till KV:s tillvägagångssätt att konstruera typfamiljer och åsätta dem en inkomst. Vi inser att det kan ha sina fördelar att arbeta med ett konstruerat material, särskilt om analysen enbart avser att illustrera utfallet för olika familjer och för olika scenarier. Konstruerat material kan också tillgripas om faktiska uppgifter saknas, men så är ej fallet här. SCB samlar in ett mycket omfattande material som täcker såväl hushållens som de enskilda individernas inkomster (arbetsinkomst, kapitalinkomst samt inkomst av näringsverksamhet), skatter och transfereringar. Dessa upp- gifter återfinns bland annat i den s.k. HINK-databasen. Denna databas innehåller också uppgifter om typ av anställning, utbildning, mängd lönearbete, bostadsort, antal barn, civilstånd etc. På basis av dessa upp- gifter kan kostnaderna för skälig levnadsnivå beräknas för varje enskilt hushåll. Eftersom HINK-databasen också ger information om hus- hållets förvärvsintensitet kan de skäliga levnadskostnaderna korrigeras för familjens totala arbetsinsats (utanför hemmet). HINK-databasen innehåller således alla de uppgifter som behövs för att utföra de kalkyler som KV gjort med användande av fiktiva data. HINK-databasen är också mycket omfattande, räknat i antalet hushåll, varför såväl medelvärdet för olika grupper som spridningen inom varje grupp, kan kalkyleras. En annan fördel med HINK-databasen är att den också ger information om hushållets kapitalinkomst. Sådana inkluderas ej i KV:s kalkyler. Detta är särskilt besvärande för bilden av pensionä- ren. Den genomsnittlige svenska pensionären är nämligen en relativt sett förmögen person.8 Att utesluta kapitalinkomster snedvrider därför analysen. Ett sätt att komma tillrätta med detta skulle kunna vara att låta beräkningarna inkludera den genomsnittliga kapitalinkomsten för de olika typfamiljerna. 8 Se (1998). Förslag till åtgärd: Använd faktiska uppgifter för verkliga familjer istället för konstruerade data för tänkta typfamiljer. Inkludera i beräkningarna också kapitalinkomster. 2.4Kalkyler av familjernas resultat De resultat som KV presenterar i sina rapporter ger information om vad som återstår, för varje familjetyp, att leva på efter det att utgifterna för den skäliga levnadsnivån räknats bort. För att inte blanda samman de olika familjetyperna presenteras resultatet separat för varje familjetyp. En tydligare bild hade dock erhållits om resultatet hade beräknats per konsumtionsenhet istället för familjen som helhet. För att se detta kan vi tänka oss följande tre familjer. Familj består av 1 vuxen och två barn i åldern , familj av två vuxna utan barn och familj av två vuxna och två barn i åldern . Familj mottar underhållsbidrag om sammanlagt (1,och barn) och familjerna mottar barnbidrag om sammanlagt (och barn). För att renodla inverkan av olikheter i försörj- ningsbörda antas det att varje vuxen familjemedlems inkomst är lika stor, nämligen och att den är över hela livet. Skatten antas vara inom hela inkomstintervallet och uppgår till . Konsumtionsutrymmet räknat totalt för familjen och per konsumtionsenhet ges av tabell 2.1. Tabell 2.1 Ekonomisk välfärd totalt och per konsumtionsenhet inkomst efter skatt inkl bidrag * uppgifterna hämtade från Inkomstfördelningsundersökningen , Be 21 Tabellen visar en smått dramatisk bild när hänsyn tas också till famil- jens försörjningsbörda. Trots att alla vuxna har samma inkomst är den ekonomiska välfärden mätt som disponibla inkomsten per konsum- tionsenhet mer än dubbelt så hög hos hushållet bestående av två vuxna utan barn som i familjen med en vuxen och två barn. Förslag till åtgärd: Beräkna resultatet per konsumtionsenhet istället för totalt per familj. Den statiska karaktären hos KV:s rapporter, tillsammans med fokuse- ringen på typfamiljer och normerad konsumtion, gör att de är svårtol- kade av flera skäl. För det första fångar detta tillvägagångssätt inte upp eventuella förändringar i beteendet hos de enskilda familjerna. Det är rimligt att föreställa sig att de anpassar sin konsumtion, förvärvsinten- sitet etc. efter förändringar i inkomster, skatter och bidrag och priser. Det medger för det andra ingen analys av förekommande kohort- och ålderseffekter, ty genom att ständigt betrakta samma slags typfamilj begränsas vår information till hur en familj med just de egenskaperna har det vid den aktuella tidpunkten, inte hur familjens ekonomiska utveckling över tiden påverkas. Det tillåter slutligen ingen diskussion om det kontrafaktiska förloppet, dvs. av hur utvecklingen skulle kunna ha tett sig utan att de aktuella åtgärderna vidtagits. Var och en av dessa problem skall kortfattat diskuteras i det följande. 3.1Familjens anpassning till ändrade förutsättningar Genom att utgå ifrån en norm för vad som anses som skälig konsum- tion tvingas familjen in i ett bestämt konsumtionsmönster. Detta kon- sumtionsmönster behöver inte vara optimalt vid starttidpunkten och även om så vore är det inte säkert att det är optimalt vid någon annan tidpunkt. Det är nämligen rimligt att familjen som följd av ändrade inkomst- och/eller prisförhållanden, ändrar konsumtionens samman- sättning. Se appendix 2 för en noggrann analys. Familjen kommer att konsumera mindre av de varor som blir relativt sett dyrare och mer av de som blir relativt sett billigare. Denna anpassning torde även gälla de varor som konstituerar den skäliga levnadsnivån. Men genom att KV låser fast familjen i ett givet konsumtionsmönster, kan familjen inte kompensera sig för förändringar. Utgifterna för skälig konsumtion kommer därför att påverkas mer än vad som skulle vara fallet om familjen tilläts justera storleken på de konsumerade kvantiteterna. Men, kanske kritikerna av detta resonemang hävdar, inom den skä- liga levnadsnivån finns inga möjligheter till substitution. En familj bör/måste konsumera en viss mängd livsmedel, boende, etc. Detta argument kan inte avfärdas utan vidare, men för att det skall vara giltigt krävs att den skäliga levnadsnivån verkligen motsvarar minsta möjliga konsumtionsnivå för överlevnad. Kännetecknande för denna nivå är att ingen hänsyn tas till substitutionsmöjligheter mellan olika konsum- tionsalternativ. Den norm som KV angett kan tveklöst betraktas som skälig, men alltför generös om den avser representera minsta nödvändiga konsum- tion. För att se detta kan vi förslagsvis utgå från KV:s bostadsnorm som har följande utseende (rapport 1998:5); Det förefaller rimligt att en person, , kan bo på en yta som är mindre än 60 kvm.9 Och visst skulle ett ungt barnlöst par, åtminstone , kunna tränga ihop sig på en mindre yta än 60 kvm. Nivån på den skäliga boendestandarden är givetvis också beroende av vilket liv den studerade individen i stort lever. Till- bringar familjemedlemmarna bara en mycket liten tid i hemmet kan de sannolikt nöja sig med en mindre yta än om de spenderar större delen av tiden i hemmet. Det är givetvis en smaksak om skälig levnadsnivå definieras (i) som en långsiktigt minsta nivå på skälig konsumtion eller (ii) som kortsik- tigt minsta nivå för överlevnad. Sättet att definiera skälig levnadsnivå återverkar dock på enskilda familjers förmåga till anpassning. Definieras skälig levnadsnivå enligt den första principen borde familjernas anpassningar till förskjutningar i exempelvis det relativa priset ha inkluderats. Föredras däremot det andra synsättet kan man bortse från substitutionseffekten eftersom den saknas. 9 Flertalet studenter i bor, i många fall , i studentrum med en egen yta på knappt 20 kvm. Till detta tillkommer köks- och duschutrymmen som delas med 10-20 andra studenter. KV har valt den första principen och borde därigenom givit hus- hållen möjlighet till anpassning, men sådana redovisas inte i KV:s rapporter. Det är möjligt att dessa är marginella och spelar en obetydlig roll. Men en kvalitativ och kvantitativ diskussion om möjligheterna till anpassning hade varit givande. Att detta är särskilt viktigt står klart eftersom en analys över tiden inkluderar både en realinkomsteffekt och en effekt av förändringen av relativpriserna (substitutionseffekt).10 KV:s rapporter innehåller ingen av dessa. Istället studerar man föränd- ringen av den disponibla inkomsten, vid en oförändrad konsum- tionsmix, till följd av förändrade arbetsinkomster, transfereringar, skatter och skattefria bidrag. Det hade också varit önskvärt att KV åtminstone tillåtit en kvalitativ diskussion om hur ändrade inkomst-, skatte- och bidragsförhållanden påverkat den enskilda familjen. Det är rimligt att föreställa sig att en sänkning av exempelvis sjukersättningen inte slår igenom fullt ut på familjens ekonomi, utan att effekten delvis lindras genom att familjens (vuxna) medlemmar får en minskad sjukfrånvaro. Förslag till åtgärd: Inkludera en analys av hur förändringar i rela- tiva priser, skatter och bidrag påverkar kostnaden för skälig kon- sumtion, förvärvsintensitet etc. KV:s tillvägagångssätt, som också kan beskrivas som tidsmässiga ned- slag – var och en är isolerade från varandra, gör det svårt att separera kohorteffekten från ålderseffekten. Med kohorteffekten avses här om det föreligger systematiska skillnader i ekonomisk välfärd mellan familjer födda . Har en person som är född låt säga 1945 en över livet annorlunda inkomstprofil än en som är född . Med ålderseffekten avses istället om en individs/familjs inkomster systematiskt påverkas av individens ålder och detta oberoende av indi- videns kohorttillhörighet. Se appendix 1. Genom att kalkylerna enbart inkluderar familjer av en viss ålder får vi en bild av de ekonomiska förutsättningarna för en familj i just den åldersklassen. Vi får emellertid ingen information om hur den aktuella familjens ekonomiska situation kan gestalta sig fram i tiden. KV:s kalkyler ger oss således en bild av kohorteffekten. För att få en uppfattning om också ålderseffekten, krävs att kalkylen följt en typfa- 10 Se appendix 2 för en definition av inkomst- och substitutioneffekt. milj över livet, alternativt om den innehåller fler olika familjer . För att åskådliggöra detta resonemang kan det antas att beslutat att sänka barnbidraget och att använda det uppkomna över- skottet till att sänka skatterna för alla hushåll. Denna politik innebär därför en försämrad ekonomi för barnfamiljen men en något förbättrad för familjen utan barn. Om inga andra åtgärder vidtas och förutsatt att vi kan bortse från eventuella beteendemässiga förändringar (såsom att det kan komma att födas färre barn om barnbidraget sänks) och andra dynamiska effekter innebär därför denna kombinerade bidrags- och skattesänkning inget annat än att familjernas disponibla inkomster för- skjutits över livet utan att deras totala livscykelinkomst påverkats. Effekten av denna politik för en barnfamilj visas i figur 3.1 nedan som bygger på de två tänkta ekonomisk – politiska scenarierna; högt barn- bidrag och hög skatt respektive (regim I), lågt barnbidrag och låg skatt (regim II) och de två kurvorna visar livsinkomsten hos en representativ familj för de båda regimerna, utvärderade . Figuren visar att en typfamilj i åldern 35 hade en lägre under regim II än under regim I. Detta framgår vid en jämförelse mellan punkterna F(35,II) och F(35,I). Kohorteffekten talar således till nackdel för hus- håll som var 35 är när regimskiftet utförs. Hade jämförelsen istället avsett en 42-års familj ser vi att denna familj fick ett bättre utfall genom den förda politiken. Detta ser vi genom att jämföra punkterna F(42,II) med F(42,I).