sou · GOB377d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Förutsättningar för och ansökan om vård 93 Det betyder emellertid inte att de kan bli tillräckligt bra föräldrar. Många av dessa föräldrar kan – uppenbart utan att vilja det – skada sina barn. Barnen kan först och främst utsättas för vanvård. Även fysiska skador till följd av bristande förmåga att skydda barnet från farliga situationer förekommer. Fysiska övergrepp har också observerats. Många av föräldrarna kan lära sig enkla praktiska föräldrafunktioner som att klä på och av barnet och att ge det mat. Men de saknar för- mågan att förstå barnets skiftande och mindre iögonfallande behov. De kan därför sällan anpassa sin omsorg till barnets utveckling utan sköter t.ex. om fyraåringen som om han vore . Killén understryker att det är viktigt att inse att sådana föräldrars möjligheter till utveckling är begränsade. De kan tränas upp i en rad praktiska föräldrafunktioner, men att utveckla och nyansera dessa i takt med barnets utveckling är något som övergår deras förmåga. Upp- följande undersökningar av barn till utvecklingsstörda föräldrar visar enligt Killén att många av dessa barn lever under extremt dåliga för- hållanden och att deras utveckling försenas avsevärt. Killén menar också att den vetenskapliga dokumentationen står mot den juridiska principen om förmildrande omständigheter. Just de bak- grundsförhållanden som får professionella inom vården att rekommen- dera tvångsomhändertaganden på grund av den dåliga prognosen kan få domare och nämndemän att se mildare på saken. Det ligger nära till hands att anta att överidentifikation med föräldrarna utgör en aktiv mekanism i en sådan process. Knuthsen och (2000) gör denna – enligt min åsikt – tänk- värda reflektion. har en lagstadgad skyldighet att ingripa för barns skydd. Allt vanligare blir stödinsatser i hemmet för att stötta föräldrarna och trygga barnens förhållande. I vissa ärenden där barnets skador elimineras tack vare tidiga insatser av professionell personal kan denna förebyggande insats bli en del i förälderns problem att inte kunna visa vad hon klarar av utan insatser/stöd. Det före- byggande arbetet och professionella stödet kan bli (upplevas som) en press på föräldern och ett onaturligt inslag i vardagen. I den rättsliga processen kan detta få till följd att det som var tänkt som en stödinsats för familjen omöjliggör ett senare nödvändigt omhändertagande (om stödinsatserna inte är tillräckliga) av barnet. Detta då effekterna av den bristande omsorgen inte blir synlig på det sätt som efterfrågas, exem- pelvis i form av skador på barnet. Det som på kort sikt under ett utredningsskede var avsett som skydd för barnet blir indirekt ett hinder för att hjälpa det att få sina grundläggande behov tillgodosedda på lång sikt. (Jfr RÅ 1995 ref. Att det inte talas klarspråk när det gäller föräldrarnas begränsade möjligheter till omsorg kan få till följd att vårdplanerna blir orealis- 94 Förutsättningar för och ansökan om vård I stället för att det pekas på faktiska omsorgsbrister tillskrivs för- äldrarna utvecklingsmöjligheter som de inte har. Frågan om samtycke till den vård som behövs blir också mer problematiskt eftersom för- äldrarna måste kunna förstå inte bara varför vården behövs utan också vad det kan innebära för barnet om vården inte fullföljs. Utveck- lingsstörda föräldrar kan ha svårt att förstå att det över huvud taget finns något problem och att se konsekvenserna av de löften de avger. Det är viktigt att den som skall bedöma om det finns grund för att bereda ett barn vård med stöd av LVU är medveten om denna proble- matik. 4.3Synen på barn måste ändras och lagen förtydligas Det är särskilt viktigt att bestämmelserna i en lag om tvångsvård av unga utformas på ett sådant sätt att rättssäkerhetens krav iakttas både i fråga om barnet eller den unge och föräldrarna. Förutsättningarna för ingripande i 2 och 3 §§ LVU stämmer – som tidigare konstaterats – väl överens med . Det går emellertid inte att komma ifrån att det är enskilda människor som tolkar lagen utifrån bl.a. egna värderingar. Detta förhållande ställer stora krav på lagstiftaren som har att så preciserat som möjligt vägleda lagtolka- ren så att intentionerna med lagen stämmer överens med sättet på vilken den tillämpas. Anledningen till att LVU inte alltid har uppnått sitt syfte som skyddslag för barnet beror enligt min mening på att lagen har lästs och tolkats utifrån ett föräldraperspektiv. Detta i sin tur kan ha sin grund i fokusering på familjen i första hand. Med utgångspunkt är det i stället det enskilda bar- nets rättigheter och behov som skall sättas i centrum. Jag har under utredningens gång inte kunnat finna att förutsätt- ningarna för när ingripanden enligt lagen skall göras är för snäva och skulle behöva utvidgas. Att barnet inte synliggörs i utredningar och rättsliga beslut botas inte främst genom att de rättsliga förutsätt- ningarna för ingripanden ändras. Det är snarare en fråga om att för- ändra synsättet hos dem som tillämpar lagen. Därför behövs det ut- tryckliga bestämmelser som kan förändra synen på barnet från att ha varit en del av sina föräldrar till att ha ett eget värde. Sådana bestäm- melser kommer enligt min åsikt att leda till att lagens förutsättningar för ingripande tillämpas på ett annorlunda sätt. När det gäller ordet misshandel i 2 § LVU föreslår jag emellertid som tidigare framgått att lagtexten förtydligas. Det främsta skälet till Förutsättningar för och ansökan om vård 95 det är att förtydligandet kommer att underlätta rättstillämparens bedöm- ning av om ett barn är utsatt för psykisk misshandel och därför behöver skydd genom ingripande med stöd av LVU. Barnet sätts i centrum på ett annat sätt än tidigare genom att det i lagen betonas att barnets bästa skall vara avgörande vid alla beslut enligt lagen (ny 1 a §). Markering av barnets rätt att komma till tals (ny 1 b §) ger barnets perspektiv ökat gehör. Utökad användning av sakkunniga vid domstolarnas muntliga förhandlingar (35 §) samt högre krav på kompetensen hos barnets offentliga biträde (5 § lagen [1996:1620] om offentligt biträde) bör ge tillräcklig garanti för att bar- nets rätt att få sina behov av vård tillgodosedda blir styrande för om vård skall beredas enligt lagen. Stöd för mitt resonemang finns också i rapporten om hur barn- konventionens barnsyn återfinns i , socialtjänstlagen och LVU av och , bilaga 4. 4.4Barn och föräldrar har rätt att utredas skyndsamt Min bedömning: Möjligheterna att förlänga utredningstiden i 8 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) efter ett omhändertagande bör inte utvidgas. Efter att ett barn eller en ungdom blivit omhändertagen enligt LVU skall socialnämnden ansöka om vård hos länsrätten från det att omhändertagandet har verkställts. Länsrätten får, enligt 8 § LVU, medge förlängning av om ytterligare utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. Länsrättens beslut får inte överklagas. Till utredningen har framförts synpunkter om att utredningstiden efter ett omhändertagande är för kort i vissa fall och att länsrätterna är för restriktiva när det gäller att bevilja förlängning. Detta leder till att socialnämnderna – för att hålla ansökningstiden en- ligt LVU – tvingas ge in ofullständiga ansökningar med bristfälliga vårdplaner. Det har därför uttryckts önskemål om att möjligheterna att få förlängd utredningstid skall utvidgas. Det har särskilt påpekats att numera är mångkulturellt och att LVU inte speglar samhället. Stora problem att hålla utredningstiden kan bl.a. uppstå när familjer med utländsk bakgrund är föremål för utredning och tolk måste anlitas. Det tar också ofta att för- klara för familjer med utländsk bakgrund vad den svenska lagstift- 96 Förutsättningar för och ansökan om vård ningen innebär och vilka rättigheter barn och föräldrar har. Vidare upp- står problem när barn vistas på ett utredningshem och utredningstiden är 4–ett utlåtande kan lämnas. har ingen möjlighet att påverka denna utredningstid. Efter att socialnämnden fått utlåtandet behövs dessutom tid för bedömning av om en ansökan enligt LVU överhuvudtaget skall ges in till rätten. Möjligheten för länsrätten att förlänga tiden för ansökan om vård infördes genom nuvarande LVU (prop. 1989/90:28). fanns det inte någon sådan möjlighet. Att frågan överhuvudtaget aktualiserades berodde på att några remissinstanser påpekade att det var svårt att hin- na göra en utredning inom den föreskrivna tiden i vissa fall. Vissa utredningar kräver, förutom den sociala utredningen, även barnpsy- kiatrisk utredning, läkarundersökning och polisutredning. I propositionen konstaterade föredragande statsrådet att ett omedel- bart omhändertagande är en provisorisk åtgärd som inte bör bestå läng- re tid än vad som oundgängligen behövs och att tidsfristen för ansökan vid ett omhändertagande därför bör hållas i de flesta fall. Statsrådet anförde emellertid vidare att alltför kort utred- ningstid kan leda till att en ansökan om vård måste göras innan andra kompletterande utredningar slutförts. Ansökan kan därigenom bli otill- räckligt underbyggd vilket i sin tur kan medföra svårigheter för social- nämnden att presentera en vårdplan i fråga om barnet och för rätten att fatta beslut i fråga om vård. Det är givetvis viktigt både från barnets synpunkt och med hänsyn till rättssäkerheten att all tänkbar kunskap om de bakomliggande förhållandena kommer fram innan ett ställnings- tagande till vård görs. Det kan förekomma situationer, främst vid sexuella övergrepp och misshandel mot barn i familjen, där utred- ningen är så komplicerad och känslig att längre utredningstid än är nödvändig. I undantagsfall kan även andra situationer som t.ex. att den unge avviker efter verkställighet av beslutet om omhänder- tagande och håller sig undan, motivera att utredningstiden förlängs. Länsrätten bör vara restriktiv både i fråga om att medge förlängning och när det gäller förlängningstiden. En förlängning av tidsfristen kan t.ex. komma i fråga om det från den unges synpunkt och av rätts- säkerhetsskäl bedöms finnas ett starkt behov av att bredda det befint- liga utredningsunderlaget innan ansökan görs. Förlängningen bör nor- malt inte överstiga någon eller . Jag har stor förståelse för att det i vissa fall kan vara omöjligt att slutföra en utredning och presentera en vårdplan . Ett omhändertagande är emellertid en oerhört ingripande åt- gärd för både barn och föräldrar. Enligt artikel 9 i skall konventionsstaterna säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja utom i de fall då behöriga myndigheter, som är Förutsättningar för och ansökan om vård 97 underställda rättslig överprövning, i enlighet med tillämplig lag och tillämpliga förfaranden, finner att ett sådant åtskiljande är nödvändigt för barnets bästa. Även artikel 8 i om skydd för privat- och familjeliv måste beaktas i detta sammanhang. Ett omedel- bart omhändertagande är en åtgärd som endast skall tillgripas i akuta situationer och fortgå . Mot en utvidgning av möjligheterna att förlänga utredningstiden talar, enligt min åsikt, det tungt vägande rättssäkerhetsskälet att barn och föräldrar inte skall be- höva blir föremål för utredning än vad som är absolut nödvändigt innan länsrätten prövar om det finns grund för vård enligt LVU. Möjligheterna att medge förlängning måste därför alltjämt till- lämpas restriktivt. Vidare anser jag att 8 § LVU redan enligt nuvarande lydelse ger utrymme för förlängning av utredningstiden i de till utredningen på- talade fallen. Vid en begäran om förlängning av tiden skall social- nämnden ange skälen till att ansökan om LVU inte kan göras inom föreskriven tid och länsrätten skall väga olika rättssäkerhetsaspekter mot varandra vid sin bedömning av om förlängd tid kan medges. Mot denna bakgrund är jag inte beredd att föreslå en utvidgning av möjlig- heterna att få utredningstiden förlängd. Det måste även fortsättningsvis vara en uppgift för länsrätten att med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall bedöma om en begäran om förlängd utredningstid är motiverad. Mitt förslag: I lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) införs en ny paragraf, 4 a §, som närmare reglerar vad en ansökan enligt lagen skall innehålla. Den redogörelse som ligger till grund för ansökan om vård skall innehålla ingående beskrivningar av barnet och bedömningar av dess behov av vård. Redogörelsen skall även innehålla en bedömning av barnets skolgång och eventuella behov av extra stöd och hjälp i skolan. För att tydliggöra barnets rätt föreslår jag att barnets syn på förhållandena skall framgå av redogörelsen. Även vårdnadshavarens syn på förhållandena skall framgå av redogörelsen. 98 Förutsättningar för och ansökan om vård Jag föreslår vidare att socialnämnden som huvudregel i en spe- cificerad vårdplan skall redogöra för den vård som nämnden avser att anordna. Barnets och vårdnadshavarens syn på den planerade vården skall redovisas. För att rätten skall kunna bedöma vårdbehovet måste ansökan om vård innehålla ingående beskrivningar av barnet och de ställningstaganden som gjorts av barnets behov av vård. Inte minst viktigt är att barnets fysiska och psykiska hälsa beskrivs utförligt liksom barnets skol- situation. Den unges och hans vårdnadshavares syn på förhållandena skall framgå. Jag föreslår därför att detta tydligt framgår av lagen. Att barnets behov beskrivs noggrant är synnerligen angeläget efter- som den vårdplan som skall upprättas motiveras av barnets behov. En knapphändig redogörelse kan leda till att vårdplanen blir bristfällig. Därmed finns risk för att barnet inte får sina behov tillgodosedda i vår- den. 4.5.1Ansökan skall innehålla en redogörelse som ingående beskriver barnet och behovet av vård Av flera rapporter framkommer att barnen och deras behov beskrivs knapphändigt i utredningar som rör barn t.ex. Barn i Fokus, Social- styrelsens rapport 1996:19, Barnen och , (Humlesjö FoU rapport 1997:11) och av rapporten tillsyn, resultat av läns- styrelsernas tillsyn 1999. Detta verifieras också av jurister i domstolar som har att fatta beslut i dessa ärenden. Utredningarna har visserligen blivit bättre men har fortfarande svårigheter att synlig- göra barnen och deras behov. I stället koncentreras uppmärksamheten på föräldrarna och deras behov. Jag föreslår att ansökan skall innehålla en redogörelse som ingående beskriver barnet och dess behov av vård. Den utredning enligt 50 och 50 a §§ socialtjänstlagen som ligger till grund för nämndens ansökan måste därför vara så omfattande att den ger ett ordentligt underlag för denna redogörelse. Av redogörelsen skall särskilt följande framgå: Barnets hälsa och utveckling. Med det avses hur barnet mår fysiskt såväl som psykiskt, vilka sjukdomar barnet eventuellt har eller har haft och om barnet har något funktionshinder. Det skall även framgå om barnet utvecklas normalt för sin ålder, både känslomässigt och beteendemässigt. Barnets identitet och självkänsla skall beskrivas Förutsättningar för och ansökan om vård 99 liksom barnets sociala beteende. Med det senare avses hur barnet uppför sig i olika sociala sammanhang. Barnets relationer, dvs. anknytning och sätt att samspela med båda sina föräldrar, i förekommande fall syskon och andra närstående. Av redogörelsen skall det även framgå hur barnet fungerar i förskolan eller skolan. Därvid skall det framgå om barnet följer med i skolarbetet, om det behöver extra hjälp eller om det finns annat som kan vara vik- tigt för skolgången. Skälet är att forskning tydligt visar att barn i samhällsvård inte får den hjälp de behöver i skolan (1998). Fosterbarns skolresultat är ofta omotiverat svaga. De löper samma höga risk – även efter långvarig samhällsvård – att bli lika lågutbildade som barn uppvuxna i socialt utsatta familjer. Detta är nedslående resultat av samhällets insatser för omhändertagna barn och unga och det är ytterst angeläget att detta förbättras. Utbildning avgör mer än tidigare hur livet blir i vuxen ålder. De som är lågutbildade håller på att bli en tydlig underklass genom de utbildningskrav som finns på arbetsmark- naden. Att de barn som samhället tagit ansvar för inte fått bättre för- utsättningar är ett allvarligt problem. Ett steg i rätt riktning är att redan i samband med placeringen göra en bedömning av vilket behov barn har av stöd och hjälp i skolan. Förutsättningarna ökar därmed för att barns skolresultat förbättras. egna intryck av barnet skall beskrivas i redogörel- sen. Det innebär att måste träffa barnet och bilda sig en egen uppfattning om det. bedömning får inte grunda sig endast på vad andra sagt om barnet. Redogörelsen skall slutligen innehålla en sammanfattande bedöm- ning av barnets behov och föräldrarnas förmåga att tillgodose detta behov. Om familjen tidigare fått insatser enligt socialtjänstlagen skall detta anges liksom resultatet av dessa. Vidare skall redogörelsen inne- hålla de omständigheter som ligger till grund för ansökan om vård enligt LVU. Barnets och vårdnadshavarens syn på behovet av vård och förhållandena i övrigt skall framgå av redogörelsen För att tydliggöra barnets rätt föreslår jag att det införs en ny 1 b § i LVU med en rätt för barnet att komma till tals och bli hörd i varje åtgärd som vidtas enligt lagen. Av redogörelse som ligger till grund för ansökan om LVU skall så lång det är möjligt framgå hur barnet ser på behovet av vård och förhållandena i övrigt. Det gäller även små barn. De kan visserligen inte själva berätta men kan på annat sätt ge uttryck 100 Förutsättningar för och ansökan om vård för hur de mår och vilka behov de har. För att understryka att också vårdnadshavaren måste få komma till tals föreslår jag att även vård- nadshavarens syn på barnets vårdbehov och förhållandena i övrigt skall framgå av redogörelsen. Barnpsykiatrisk undersökning kan vara nödvändig för att bedöma behovet av vård Jag vill betona vikten av en barnpsykiatrisk eller likvärdig undersök- ning för att kunna bedöma barnets behov av vård. Olika undersökningar visar att det finns en stor grupp ungdomar i samhällsvård som har psykiska problem förutom de problem som aktualiserat vården. Det visar t.ex. (1987), (1996), och (1996). Enligt uppgift från har av de ungdomar som vårdas på särskilda ungdomshem psykiska problem. En mindre grupp av dem har allvarliga psykiska problem. En brittisk studie (Mc Cann m. fl. 1996) har funnit att en majoritet () av tonåringar i familjehem har all- varliga psykiska problem. Detsamma gäller nästan alla () ton- åringar i institutionsvård vilket skall jämföras av jämn- åriga skolkamrater i samma geografiska område. Läkarintyg skall som huvudregel bifogas ansökan Till ansökan skall som huvudregel resultat från en grundlig läkarunder- sökning av barnets fysiska hälsa bifogas. Om läkarintyg inte bifogas skall socialnämnden motivera varför. kan en sådan läkarunder- sökning vara mycket översiktlig vilket innebär att barn kan ha hälso- problem som inte upptäcks. Dartingtonprojekt (2000) visar att barn i samhällsvård kan ha hälsoproblem av allvarligt slag, som inte har uppmärksammats. Detta bekräftar vad forskningen funnit i och . Genom mitt förslag att i 4 a § LVU skriva in att läkarintyg skall fogas till ansökan kan bestämmelsen i 32 § andra stycket om att läkar- undersökning skall genomföras innan nämnden gör ansökan utgå ur lagtexten. Härigenom undviks en onödig dubbelreglering och 4 a § reglerar allt som skall ingå i en ansökan om vård enligt LVU. I detta sammanhang vill jag även uppmärksamma de önskemål från som framförts till utredningen om att socialnämnden borde ges större möjligheter att besluta om läkarundersökning av ett barn som en självständig tvångsåtgärd. Förutsättningarna för när social- Förutsättningar för och ansökan om vård 101 nämnden kan besluta om läkarundersökning av barnet framgår av 32 § LVU och förarbetena till lagrummet. Läkarundersökning under tvång är en oerhört ingripande åtgärd. Jag anser därför inte att möjlig- heterna för när läkarundersökning kan ske mot barnets och föräldrarnas vilja skall utvidgas. 4.5.2Vårdplanen skall vara tydlig och specificera den vård som nämnden avser att anordna skall vidare som huvudregel i en specificerad vårdplan redogöra för den vård som nämnden anser att barnet behöver. Änd- ringen syftar till att barnet, vårdnadshavaren och domstolen på ett bättre sätt skall kunna ta ställning till den vård som socialnämnden föreslagit. I förarbeten till LVU (prop. 1989/90:28) sägs bl.a. att det är lämp- ligt att socialnämnden i sin ansökan om vård enligt LVU presenterar en specificerad vårdplan. Något formellt krav på en specificerad vårdplan finns emellertid inte . Det är därmed en öppen fråga hur detaljerad en vårdplan skall vara. En förutsättning för att barnet och vårdnadshavaren skall kunna ta ställning till den vård som socialnämnden föreslår är att det tydligt framgår vilken vård som nämnden har för avsikt att anordna. Vad vår- den innebär skall framgå av den vårdplan som skall ut- arbeta i samverkan med vårdnadshavarna och barnet. Det finns inte alltid en konkret vårdplan att ta ställning till vilket visas av (1998) och framgår av 1995:21. I dessa fall framgår det inte tydligt vilken vård som nämnden bedömer att barnet behöver vilket gör det svårt för barnet och vård- nadshavaren att ta ställning till den planerade vården. Det är ur rättssäkerhetssynpunkt nödvändigt att barnet och vård- nadshavaren förstår vad vårdplanen innebär. Ett samtycke till vård- planen skall garantera att hela den nödvändiga vården kan genomföras. Det finns ytterligare ett skäl till att utforma vårdplanen så noggrant som möjligt. Vårdplanen är en utgångspunkt vid övervägande/ompröv- ning av om vården skall fortsätta. Den är därmed ett viktigt planerings- och utvärderingsinstrument. Ju finare detta instrument är desto nog- grannare kan utvärderingen göras vilket är betydelsefullt när social- nämnden skall avgöra om barnet behöver fortsatt vård. En vårdplan skall alltid finnas men det är ibland omöjligt att redan i ansökan specificera vad vårdplanen skall innehålla. Så kan vara fallet om barnet är på ett utredningshem och det inte finns tillräckligt under- lag för att närmare ange vilken vård som barnet behöver. 102 Förutsättningar för och ansökan om vård specificerad vårdplan inte bifogas ansökan skall skälen till det särskilt anges. Barnets och vårdnadshavarens inställning till vårdplanen skall klargöras Barnets inställning till den planerade vården klargörs sällan. Detta framkommer av (1998) och bekräftas av jurister vid dom- stolar som har att besluta i dessa mål. Jag föreslår därför att såväl barnets som vårdnadshavarens syn på den planerade vården skall redovisas. Barnets inställning skall, så långt det är möjligt, redovisas även om barnet är . Syftet med förslaget är att det skall framgå hur samtliga berörda ser på förhållan- dena. Därvid kan också klargöras om och varför vårdnadshavaren eller den unge, om han är , inte samtycker till den planerade vården. Den specificerade vårdplanen skall innehålla: Redogörelse för den vård som nämnden avser att anordna och om särskilda insatser behövs t.ex. i form av extra hjälp i skolan och barnpsykiatriska insatser. Hur barnets umgänge med föräldrar och andra för barnet betydelse- fulla personer skall utformas. Målet med vården dvs. vad som skall ha uppnåtts för barnet för att vården skall upphöra. Barnets och vårdnadshavarens syn på vårdplanen. Det är inte möjligt att i vårdplanen ange en minsta eller längsta vårdtid. Däremot bör ett visst tidsperspektiv kunna anges, t.ex. om vården är avsedd att vara långvarig dvs. JO har i beslut (JO 1992/93 s. 308) uttalat att det inte är möjligt att på förhand bestämma hur länge vården skall fortgå och att det måste anses som olämpligt att i en vårdplan bestämma en minsta tid som vården skall fortgå. har enligt 13 § LVU en skyldighet att noga följa vården och skall därmed kontinuerligt bedöma om vården skall fortgå. 5Rätten att i domstol samtycka till vård