sou · GOB328d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Figur 4.1 Indikatorer på utbildning i arbetslivet – deltagande kontra omfattning (genomsnitt = 0) -2 -1 0 1 2 Källa: , 1999, Employment Outlook. Forskning, utbildning och vidareutbildning i arbetslivet förefaller vara komplement. Vissa länder har lyckats komma in på en positiv och självförstärkande utvecklingsbana som gör att företag allt mer kan spe- cialisera sig på verksamheter som förutsätter ett brett spektra av kom- petenser. På ett övergripande plan korrelerar kompetensutveckling med en högre sysselsättningsgrad, en lägre arbetslöshet, en högre nivå på BNP/capita och bättre resultat när det gäller handel med högteknolo- giska produkter. har man dock inte kunnat hitta några entydiga samband mellan kompetensutveckling och tillväxten i produktivitet eller BNP/capita vilket tyder på att det behövs mer forskning på detta område. En negativ spegelbild av högkvalificerade jobb och kompetensut- veckling skulle kunna vara deltidsarbeten och olika typer av tillfälliga anställningar. Även den här typen av anställningar har ökat i . Enligt senaste undersökning ger också deltidsanställning normalt sett mindre betalt och mindre tillgång till personalutbildning. Övergångarna från deltid till heltid är dessutom relativt få. Dock ses deltid ofta som mer positivt av de anställda än olika typer av tillfälliga anställningar och skiftarbete (, 1999a). Jämfört med andra finns det relativt många deltidsan- ställda i varav en hel del med ofrivillig deltid (både bland kvinnor och bland män). Totalt sett ligger andelen ofrivillig deltid bland de deltidsanställda på i mot som genomsnitt för de 16 undersökta . För kvinnor är motsvarande andel i att jämföra som genomsnitt för och för män att jämföra som genomsnitt för (, 1999a). Deltagandet i personalutbildning är ofta lågt bland de deltidsanställda och skillnaderna stora mellan hel- och deltidsanställda. I detta avseende ligger dock väl till. Deltagandet i personalutbildning är högt för deltidsanställda och skillnaderna mellan heltids- och deltidsanställda mindre än i andra . Totalt sett låg deltagande på bland de deltidsanställda i medan de heltidsanställda hade ett deltagande på . Motsvarande siffror för genomsnittet av de undersökta var respektive . Gör man motsvarande jämförelser uppdelat på kvinnor och män, åldersgrupper och efter utbildningsnivå visar det sig att skillna- derna mellan heltids- och deltidsanställda i i nästan samtliga fall är mindre både i absoluta och relativa tal än i de andra (, 1999a). Tilläggas kan att minskade antalet fast an- ställda i medan antalet tidsbegränsat anställda ökade . hade en halv miljon människor tidsbe- gränsad anställning. Hur de tillfälliga anställningarna utvecklat sig i framgår närmare av tabell 4.1. 94 Utvecklingstendenser – utmaningarna Tabell 4.1 Tillfälligt anställda efter anställningens art 1990–1998 Anm: Angivet i procent av det totala antalet sysselsatta kvinnor respektive män. Gruppen övrigt innefattar bland annat personer med provanställning, praktikarbete eller behovsanställning. Källa: SOU 2000:07, LU – /2000. Tidsbegränsad anställning är vanligare för kvinnor än män. För kvin- norna handlar det främst om vikariat och för männen oftare om objekts- och projektsanställning än för kvinnorna. En undersökning från Ams visar vidare att det är främst bland de korttidsutbildade som ökningen av de tillfälliga anställningarna sker (, 1999b). Inhyrningen av arbetskraft har också ökat. En undersökning av ar- betsställen inom näringslivet visar att frekvensen inhyrd arbetskraft är störst inom yrkesområdena administrativa tjänster, kontors- och kund- servicearbete, tekniker och dataingenjörer samt lokalvård och vakt- mästeri. Bemanningsbranschen är dock relativt liten i även om den vuxit snabbt . sysselsatte den ca 22 000 per- soner eller av den sammantagna sysselsättningen (Arbets- marknadsstyrelsen, 1999b). Distansarbete verkar däremot vara av en annan karaktär än tillfälliga arbeten. Det är framför allt välutbildade män i stora företag och ent- reprenörer i storstäder som helt eller delvis arbetar på distans. I arbetar uppskattningsvis helt eller delvis på distans att jäm- föra i EU (Grönkvist, 2000). För att komplettera bilden när det gäller utvecklingstendenser på vägen mot kunskapssamhället kan det vara lämpligt att ta med några uppgifter hämtade från två av indikatorprojekt. kom senaste version av de teknisk-naturvetenskapliga indikatorerna (, ) och 1998 motsvarande utbildningsindikatorer (, 1998a). Ur den förra kan vi bl.a. hämta följande upplysningar: -är det OECD-land som sammantaget investerar mest i kun- skap1 i förhållande till BNP/capita. -FOU-investeringarna som andel av BNP ligger högst i bland . -Forskare som andel av arbetskraften är hög i , näst högst efter . -IT-intensiteten (andelen IT-utgifter i förhållande till BNP) i är hög – näst högst efter i . -Andelen invånare i som har mobiltelefonabonne- mang är högst i näst efter och . har dock inte fått ut så mycket av dessa satsningar varken i tillväxt i BNP/capita eller i sysselsätt- ning. De kunskapsbaserade industri- och tjänstesektorerna är inte heller särskilt betydande i vare sig man mäter storleken i andel av förädlingsvärdet i näringslivet eller i tillväxt jämfört med andra (, ; se även ta- bell 4.4 för sysselsättningsutvecklingen i ). I sitt delbetänkande (SOU 1999:39) beskrev kommittén relativt ut- förligt resultaten för del när det gäller senast publice- rade utbildningsindikatorer (, 1998a). Sammanfattningsvis kan man säga att ser man till befolkningen och arbetskraften 25–ligger relativt väl till i formellt utbildningsavseende: -har relativt få i befolkningen () och i arbetskraften () som inte har gymnasienivå. Lägre ligger dock , , , , , och för befolkningen till vilka länder kommer när det gäller ar- betskraften. Jämförelserna gäller för 26 och åtta län- der utanför . 1 Offentliga och privata FOU-utgifter, offentliga utbildningskostnader och investeringar i mjukvara (, 1999e). 96 Utvecklingstendenser – utmaningarna -och har högskoleutbildade i befolkningen och i arbetskraften. Endast och har högre andelar (tillsammans med för arbetskraftens del). -För längre högskoleutbildning i befolkningen ligger på delad åttondeplats (tillsammans med , , och ) efter , , , , , och . -För längre högskoleutbildning i arbetskraften är placering mindre framträdande – delad fjortondeplats. -Det är särskilt i den yngre delen av befolkningen som det saknas längre högskoleutbildning. För 25–34-åringar ligger på ar- tonde plats bland . -För naturvetare med längre högskoleutbildning i den yngre delen av befolkningen (25–) ligger på femtonde plats bland (, 1998d). Dessa uppgifter gäller formell utbildning. När det gäller kompetens mätt med läsförståelse vet vi genom den s.k. IALS- studien att den svenska befolkningen ligger mycket bra till. Av tolv testade länder har haft de bästa resultaten och det gällde över hela skalan. hade en mindre andel av sin befolkningen på de lägre kompetensnivåerna och en större andel på de högre kompe- tensnivåerna än de andra länderna (jfr. SOU 1998:51). Att den svenska placeringen när det gäller formell utbildning blir sämre för arbetskraften än för befolkningen beror på det höga arbets- kraftsdeltagandet även i grupper med kortare utbildning i . Andra länder kommer att få en liknande situation som om de med åldrande befolkning tvingas öka arbetskraftsdeltagandet i grupper med kortare utbildning utan att kompensera med vuxenutbildning. I har det höga arbetskraftsdeltagandet redan i stor utsträckning kompletterats med en välutvecklad vuxenutbildning som kompenserat bristande ungdomsutbildning. Eftersom vuxenutbildningsstatistiken i inte varit komplett och fullt ut integrerad i den övriga utbild- ningsstatistiken underskattas dock utbildningen för befolkningens men framför allt för arbetskraftens del. Som komplement beträffande bristen på högre utbildning i arbets- kraften kan nämnas att har gjort en beräkning sektorsvis av andelen med lång högskoleutbildning i jämfört med åtta OECD- länder (, , , , , , och ). Om skulle ha haft samma andel med lång högskoleutbildning i respektive bransch som de åtta andra OECD- länderna skulle antalet individer med lång högskoleutbildning behöva öka med 320 000 personer - från av arbetskraften. På motsvarande sätt om skulle ha haft samma andel högskoleutbildade i respektive bransch som de åtta andra OECD-län- derna skulle andelen högskoleutbildade i ekonomin behöva öka med 640 000 individer - från av arbetskraften (, 1999c). När det gäller deltagande i utbildning i olika åldersklasser är det relativt lågt i . I åldersklasserna 7–18 är det mycket högt, i åldersklasserna 19–22 relativt lågt för att sedan stiga och i åldern och därutöver vara bland de allra högsta (, 1998a; 1998b). Det finns många internationella jämförelser som visar att vuxna åt- minstone deltar flitigt i utbildning och att deltagandet är mer jämnt för- delat i jämfört med andra länder även om tiden i utbildning inte alltid tillhör de ängstal som vi såg ovan för personalutbildning. Några ytterligare exempel: –Deltagande i det formella utbildningssystemet i åldrarna 30–1996 (hel- och deltidsstuderande) ligger i på vilket placerar på andra plats efter bland OECD- länderna. I åldrarna ligger på femte plats efter , , och (, 1998a; , 1999a; , 1999c). –Till skillnad från andra ges mycket vuxenutbildning i den svenska högskolan. I en studie som klassificerade de högsko- lestuderande som traditionella ungdomsstuderande respektive icke traditionella vuxenstuderande visade det sig att utgjorde de traditionella ungdomsstuderande och de icke traditionella vuxenstuderande av de studerande vid högskolan (, 1998). –När det gäller deltagande i formell och icke-formell utbildning in- klusive utbildning i arbetslivet i åldrarna 25–1994–95 totalt, i olika åldersgrupper samt uppdelat på anställda och arbetslösa ligger antingen på första eller andra plats tillsammans med Ned- erländerna eller (, 1999c). –En högskoleutbildad individ i åldern 25–har större chans att delta i personalutbildning än en person med gymnasie ut- bildning i . Motsvarande siffror i de andra undersökta ligger mycket högre – som lägst på i och som högst på i tysktalande (, 1999c). 98 Utvecklingstendenser – utmaningarna Inom Livslångt lärande – strategier och finansiering (jfr. SOU 1999:39) har diskussionerna gått vidare om hur de ökande kostnaderna, som man i alla länder förutser för livslångt lärande, ska kunna finansieras (, 1999c). Alla har börjat formulera strategier för hur området ska utvecklas men de befinner sig i allmänhet på ett förberedande stadium. Ett problem är att de flesta länder har stora svårigheter att till att börja med beskriva utgångsläget. I fråga om planer och prognoser är läget än oklarare. , , och verkar dock ha kommit längst (SOU 1999:39; , 1999c). Trots att ligger bra till internationellt sett när det gäller att införa flexibla och högproduktiva arbetsorganisationer är det ändå inte alltid arbetskraftens kompetens tas tillvara. I en NUTEK-bearbetning av IALS-data (1999c) fann man att svenska anställda inte fick större möjligheter att använda sin kompetens i arbetet och vidareutveckla sig än anställda i de andra länderna, som ingick i , trots att den svenska arbetskraften hade en större kompetens mätt med IALS- mått. Lönemässigt kompenseras i främst arbetslivserfarenhet, därefter formell utbildningsnivå och i tredje hand kompetens/läsför- ståelse (, 1997b). I stort har man dock i funnit att en hög utbildingsnivå i företagen underlättar införande av flexibla och mer produktiva arbetsorganisationer. slutsats (1999a) är därför att det är viktigt att investeringarna i utbildning på både grundläggande och högre nivå fortsätter. Svensk grund- och gymnasieskola samt övergången till högskolan Eftersom svenska ungdomarnas deltagande i utbildning i åldrarna 19–enligt ovan internationellt sett inte ser alltför lysande ut är en intress- ant fråga om svenska data, som går något längre fram i tiden än uppgifter , pekar på något trendbrott. För att få en bakgrund till resultaten i gymnasieskolan och övergången till högskolan kan det dock vara lämpligt att börja med . /98 var första året som elever avgick från med betyg enligt det nya mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet. Fr.o.m. detta år kan man alltså se hur många elever som avslutat årskurs 9 utan att ha nått målen (blivit godkända) i ett eller flera ämnen. kunde man bara studera hur många som lämnade med och utan slutbetyg i ett eller flera ämnen. Problemet med den statistiken är att ett slutbetyg inte är liktydigt med ett godkänt slutbetyg. För de elever som avslutade årskurs 9 /98 respektive 1998/99 (, 1999a; , 2000a) ser resultaten för an- del elever som ej nått målen ut på följande sätt: Elever med utländsk bakgrund* * Elever födda utomlands samt elever födda i med två föräldrar födda utomlands. Spridningen mellan kommuner är relativt stor för procentandelen som ej nått målen. Maximum ligger /99 på och minimum på . För att se utvecklingen över tiden måste man använda sig av statis- tiken över slutbetyg. Andelen som saknade slutbetyg i ett eller flera ämnen låg /93 på . Den steg sedan successivt och låg /97 på (, 1999a). Ser man till olika ämnen var det och 1999 (, 1999i; , 2000a,) följande procentandelar som inte nådde målen i: Svenska som andra språk undersökningar av visar också att de stude- randes miljö inte alltid är tillfredsställande. Upp till 100 000 elever mår inte bra i skolan . Orsakerna är flera: mobbning, otrygghet, brister i miljön, kanske bristande självkänsla och bristande stöd från lärare och vuxna (, 1999i). En annan indikator på resultaten i är utvecklingen av det individuella programmet i gymnasieskolan som fungerar som ett slags 100 Utvecklingstendenser – utmaningarna säkerhetsventil för de elever som inte är behöriga att börja på de ordinarie programmen i gymnasieskolan. fanns drygt 17 700 studerande på det individuella programmet i gymnasieskolan varav 15 300 1 (av totala antalet studerande i gym- nasieskolan respektive av antalet studerande 1). Det var en kraftig ökning i antalet studerande på det individuella programmet jämfört med (med respektive ). På det individuella programmet hade av de studerande ut- ländsk bakgrund att jämföra för samtliga program. av de 12 100 elever som gick 1 på ett individuellt program gick på ett nationellt program (, 1999c; 1999f). har även utvärderat och gymnasieskolan med avseende på läroplanernas övergripande mål (, 1999j). Följande områden valdes ut för bedömning: att se sammanhang och kunna orientera sig i omvärlden; elevers förmåga att göra medvetna estetiska val; att förstå och tillämpa demokrati i skolan, skapande för- måga samt kommunikativ förmåga. Till de positiva inslagen hör att elevernas förmåga att nå de övergripande målen ökar . Det finns en stor bredd i de studerandes kunskaper och de visar också en frimodighet och vilja att diskutera och analysera sin situation – även om utvärderingen också pekar på bister i kritiskt tänkande och då det gäller att förklara sammanhang och se strukturella orsaker. Många ele - ver ger även i denna undersökning uttryck för vanmakt och dessutom skepsis till ökat ansvarstagande. Ett annat intressant fenomen är den genomgående skillnaden mellan flickor och pojkar – till flickornas fördel. Andelen ungdomar i som fullföljt en gymnasieutbildning mätt i termer av slutbetyg efter det att de befann sig i års- kurs 1 (1997b; 1998c; 1999c) var: studerande med utländsk bakgrund I termer av grundläggande högskolebehörighet kan dessa siffror tolkas på följande sätt. av de elever som började gymnasie - skolan 1994 saknade grundläggande högskolebehörighet (bland elever med utländsk bakgrund). Av dem som fick slut- betyg från gymnasieskolan var det som inte kla - rade grundläggande högskolebehörighet (, 2000a). Av dem som väl fullföljt gymnasieskolan är dock övergången till högskolan relativt hög även för studerande med utländsk bakgrund (, 1999c). Summerar man direktövergången plus övergången (eller det antal år man hunnit observera ) får man fram följande övergångsfrekvenser till högskolan för dem som avslutat gymnasieutbildning respektive läsår: 16,2 (enbart direktövergång) därav med utländsk bakgrund Ungdomar födda har följts upp och för dem kan en fylligare bild tecknas. Av dessa ungdomar som alltså fyllde var det som inte hade slutbetyg från gymnasieskolan. Fram hade av 78:orna sökt till högskolan, kommit in – av de sökande – och påbörjat högskolestudier – av de sökande. Var femte 78:a hade fram läst i vuxenut- bildning på gymnasienivå. Huvudskälet till att studera i vuxenutbildning var att på olika sätt komplettera den tidigare gymna- sieutbildningen (). Studier för att få grundläggande hög- skolebehörighet bedrevs av av årskullen medan av årskullen ägnade sig åt konkurrenskomplettering av betyg (SCB, 1999k). 4.2Strukturutveckling och kompetensbehov i I detta avsnitt ska vi först se på några svenska studier som mer i detalj belyser utvecklingen av arbetsmarknadens kompetenskrav mätta i ut- bildningsnivåer. Därefter kompletterar vi med material från sektorsstu- dier och studier av kompetensbehov i termer av kunskaper och färdig- heter. Slutligen redovisas en analys av jämställdhet och konkurrenskraft. Behövs jämställdhet för konkurrenskraften? 102 Utvecklingstendenser – utmaningarna Kompetenskraven på den svenska arbetsmarknaden – utbildningsnivåer En intressant undersökning av utvecklingen av jobb med höga respek - tive låga kvalifikationskrav på den svenska arbetsmarknaden har gjorts. Den bygger på intervjuer och jobb med låga kvalifikationskrav definieras som sådana som kräver mindre än utbildning efter grundskola och jobb med höga kvalifikationskrav som sådana som kräver utbildning efter grundskola eller mer (, 1999). Som framgår av figur 4.2 har det –1997 skett en viss uppkvalificering av jobben. Andelen högkvalificerade jobb har ökat från till . Jobben med låga krav har minskat från till . Mellangruppen har legat mer eller mindre på och de fria yrkesutövarna och de sjävsysselsatta på . I det senare fallet har det inte varit möjligt att klassificera själva jobben i kvalifikationstermer. Även om det således går relativt långsamt har onekligen jobb med höga krav expanderat på bekostnad av jobb med låga krav. Den bild som denna statistik ger av undanträngningen av jobb med låga kvalifikationskrav är dock mycket mindre dramatisk än den som ges av t.ex. Ams vakansstatistik. Enligt Ams vakansstatistik skulle andelen lediga jobb utan utbild- ningskrav ha gått ner från år . På motsvarande sätt skulle andelen lediga jobb med krav på hög- skola ha ökat från till . Det finns flera förkla ringar till skillnaderna mellan den bild av utvecklingen som vakans- respektive jobbstatistiken ger. Vakansstatistiken ger t.ex. uttryck för både struktur- och konjunktureffekter medan jobbstatistiken mer renodlat står för strukturförändringar (, 1999). Figur 4.2 Jobbstruktur efter jobbens kvalifikationskrav 1975– 1997 Källa: , R., 1999, Balansen mellan arbetskraftens utbildningsnivå och jobbens kvalifikationskrav – ett struktur eller konjunkturproblem? En ytterligare belysning av denna problematik ges av en undersökning av nyrekryterande företag (, 1999f). av de undersökta företag uppgav när de inledde re- kryteringsprocessen att de upplevde brist på kvalificerad arbetskraft. Endast för av företagen blev dock rekryteringsproblemen så stora att företaget inte lyckades anställa någon till den lediga platsen. av företagen fick anställa någon med lägre kvalifikationer än man tänkt sig från början. För övriga företag löste sig frågan utan sänkta kvalifikationskrav. Grovt sett skulle man kunna säga att den verkliga bristen låg på i stället för på den ursprungligen angivna nivån på . Bland de 5000 företagen som Ams undersökte var sannolikheten större att flaskhalsproblem skulle uppstå när det gällde kortare yrkesut- bildningar än högskoleutbildningar. Detta kan dock delvis bero på att urvalet företag som vänder sig till arbetsförmedlingen är mindre repre- sentativt när det gäller företag som söker högskoleutbildade. En annan undersökning belyser vem som får de nya jobben och vem som förlorar de gamla jobben då arbetsplatser etableras/expanderar jämfört med då de läggs ner/kontraherar. Alla svenska arbetsplatser utom de inom byggnadssektorn studerades –1995. Till resultaten hör att framför allt på de arbetsplatser som kontraherar försvinner en mängd jobb som tidigare innehafts av anställda med kort utbildning medan till arbetsplatser som 104 Utvecklingstendenser – utmaningarna expanderar rekryteras personer med längre utbildning. Tendenserna är desamma på helt nya arbetsplatser jämfört med arbetsplatser som läggs ner och på arbetsplatser som stagnerar där det också sker en förskjutning mot personal med högre utbildning. Nettoeffekten blir ett stort bortfall av jobb för individer med kort utbildning – en minskning på för individer med endast grundskoleutbildning. För övriga utbildningsgrupper är nettoeffekten positiv – för gymnasieutbildade (plus ), individer med kortare högskoleutbildning (plus ) och längre högskoleutbildning (plus ). Totalt sett minskade jobben (, 1999). Tabell 4.2 visar att det finns vissa skillnader mellan offentlig och privat sektor och mellan utvecklingen p.g.a. uppstart och nedläggning av arbetsplatser respektive på existerande arbetsplatser. Sammanlagt har de kortutbildade drabbats mer i den offentliga sektorn än den privata och mer på existerande arbetsplatser än vid uppstart och nedläggning av arbetsplatser. Tabell 4.2 Nya jobb och förlorade jobb totalt, netto för uppstar- tade och nedlagda arbetsplatser, på existerande arbetsplatser, offentlig och privat sektor fördelade på de anställdas utbildningsbakgrund U/Nnetto* U/Nnetto* -6,8 -0,1 -6,7 -4,1 -4,2 -0,7 -1,3 Längre*** -0,8 -1,2 -0,7 *U/Nnetto – netto för uppstart och nedläggning av arbetsplatser **Kortare än 3 år ***Längre än 3 år Källa: , H., 1999, and worker flows in –1995. I H. , Essays on Labour Demand and Career Mobility. Dissertation Series no. 40, , . Ytterligare en studie belyser efterfrågan på kortutbildad arbetskraft uppdelad på individer med enbart folkskola respektive grundskola. Un- dersökningen är begränsad till svensk tillverkningsindustri och perioden –1995. Sammanlagt minskade antalet anställda med enbart folkskola eller grundskola från 435 000 till 240 000. Minskningen var koncentrerad till äldre arbetskraft med enbart folkskola där antalet an- ställda gick ner från 270 000 till 115 000. För individer med grund- skoleutbildning minskade antalet anställda från 180 000 till 120 000. För de senare var minskningen koncentrerad till perioden –1993 och således mer av konjunkturkaraktär (, 1999). Den tekniska utveckling har framför allt lett till att kraven på ar- betskraftens utbildningsnivå stigit men också till att kortutbildad ar- betskraft ersatts av maskiner. Även ökade relativa lönekostnader för kortutbildade bidrog också starkt till efterfrågeminskningen (, 1999). Den uppföljning och gjort (1999) av in- divider som lämnar gymnasieskolan respektive högskolan visar på lik- artade tendenser även om resultaten i det fallet är mer svårtolkade eftersom dessa båda grupper inte är jämförbara – inte i ålder och för- modligen inte i andra avseenden heller. Av de utexaminerade från grundutbildning i högskolan hade 8 av 10 arbete året efter avslutad ut- bildning. Motsvarande siffror för individer från gymnasieskolan var 4 av 10. Andelen som varken arbetade eller studerade på högskolan var ungefär dubbelt så stor för dem som lämnat gymnasieskolan som bland dem som examinerats från högskolan. I det optimistiska LU-scenariot som redovisades i kapitel 3 är det balans på arbetsmarknaden när det gäller gymnasialt och efter- gymnasialt utbildade men överskott på grudskoleutbildade. I det mindre optimistiska scenariot blir det även överskott på eftergymnasialt utbildade. Endast för gymnasieutbildade har man balans. Inom dessa grupper kan det dock råda stora obalanser.