sou · GOB353d3 · 2001-01-01 00:00:00 — I fråga om användning gäller undan- taget endast i industrianläggningar och under förutsättning att använd- aren vidtar åtgärder för att säker- ställa att ämnet eller preparatet inte i något led släpps ut i miljön. Det tredje steget innebär att också existerande ämnen som är särskilt långlivade och bioackumulerande omfattas av begränsningarna. Efter- som det kan göras olika bedömningar av om ett ämne uppfyller kriteri- erna eller ej bör för tydlighetens skull de existerande ämnen som (3)EGT nr L 22, , s. (4)EGT nr L 262, 27.9.1976, s.169. (5)EGT nr L 96, , s.25 (6)EGT nr L 187, , s. 14. omfattas förtecknas i ett tillägg. Begränsningarna följer alltså i detta fall inte direkt av klassificeringen. Punkt 31a i bilaga 1 Ämnen som finns upptagna i bilaga I till direktiv /548/EEG, är klassificerade som miljöfarliga ämnen och, enbart eller i kombina- tion med varandra eller med andra riskfraser, är märkta med riskfras RX Stor risk för skadliga lång- tidseffekter i vattenmiljön eller RY Stor risk för skadliga långtids- effekter i miljön. (1)EGT nr 196, , s. 1/67. (2)EGT nr L 200, 30.7.1999, s. 1. Utan att det påverkar bestämmelser med strängare restriktioner i andra punkter i bilaga I till direktiv /769/EEG: 1.Får inte användas i ämnen eller preparat som släpps ut på markna- den i koncentrationer som är lika med eller högre än -den koncentration som anges i bilaga I till rådets direktiv /548/EEG,(1) eller -den koncentration som anges för preparat i bilaga III till rådets direktiv /45/EG. 2.Ämnen och preparat som inne- håller något av dessa ämnen i den koncentration som anges i punkt 1 får inte släppas ut på marknaden. 3.Ämnen och preparat som anges i punkt 2 får inte avsiktligt tillsättas vid tillverkning av färdiga produkter som släpps ut på marknaden. 4.Nya färdiga produkter som inne- håller ämnen eller preparat som anges i punkt 2 får, om ämnena eller preparaten avsiktligt har tillsatts, inte släppas ut på marknaden Med avsiktligt tillsatt avses i punk- terna 3-4 att ämnet eller preparatet har tillsatts för att ingå i den färdiga produkten. Bestämmelserna i punkterna 1-4 gäller dock inte för a) läkemedel för människor eller djur, enligt definition i rådets direktiv 65/65/EEG,(3) b) kosmetiska produkter enligt defi- nition i rådets direktiv /210/EEG,(4) c) – motorbränslen som omfattas av direktiv /210/EEG,(5) användas som drivmedel i mobila - drivmedel som säljs i slutna sys- tem (t.ex. gasflaskor med flytande d) konstnärsfärger som omfattas av rådets direktiv /379/EEG,(6) e) ämnen och preparat som släpps ut på marknaden för att användas i vad som följer av andra föreskrifter, är försedd med tydlig outplånlig märkning med texten: Endast för ämnet/preparatet är fråga om användning gäller undan- och under förutsättning att använd- aren vidtar åtgärder för att säker- ställa att ämnet eller preparatet inte i något led släpps ut i miljön. föreslås begränsningarna gälla för alla ämnen som är klassi- ficerade som miljöfarliga och skall märkas med de nya riskfraserna. (3)EGT nr L 22, , s. (4)EGT nr L 262, 27.9.1976, s.169. (5)EGT nr L 96, , s.25. (6)EGT nr L 187, , s. 14. På lång sikt: Punkterna 29-31 i bilaga 1 29.Ämnen som finns upptagna i bilaga I till direktiv /548/EEG, är klassificerade som cancerframkall- ande ämnen kategori 1 eller 2 och minst märkta med Giftigt (T) och riskfras R45: Kan framkalla cancer eller riskfras R49: Kan framkalla cancer vid inandning . 30.Ämnen som finns upptagna i bilaga I till direktiv /548/EEG, är klassificerade som mutagena ämnen kategori 1 eller 2 och märkta med riskfras R46: Kan förorsaka ärftlig genetisk skada. 31.Ämnen som finns upptagna i bilaga I till direktiv /548/EEG, är klassificerade som reproduktion- stoxiska ämnen kategori 1 eller 2 och märkta med riskfras R60: Kan ge nedsatt fortplantningsförmåga eller riskfras R61 Kan ge fosterskador. Utan att det påverkar bestämmelser med strängare restriktioner i andra punkter i bilaga I till direktiv /769/EEG: 1.Får inte användas i ämnen eller preparat som släpps ut på markna- den (...) i koncentrationer som är lika med eller högre än -den koncentration som anges i bilaga I till rådets direktiv /548/EEG,(1) eller -den koncentration som anges för preparat i tabell VI i bilaga II till rådets direktiv /45/EG. 2.Ämnen och preparat som inne- håller något av dessa ämnen i den koncentration som anges i punkt 1 får inte släppas ut på marknaden (...). 3.Ämnen och preparat som anges i punkt 2 får inte avsiktligt tillsättas vid tillverkning av färdiga produkter som släpps ut på marknaden (...). 4.Nya färdiga produkter som inne- håller ämnen eller preparat som anges i punkt 2 får, om ämnena eller preparaten avsiktligt har tillsatts, inte släppas ut på marknaden (...). Med avsiktligt tillsatt avses i punk- terna 3-4 att ämnet eller preparatet har tillsats för att ingå i den färdiga produkten Bestämmelserna i punkterna 1-4 gäller dock inte för a) läkemedel för människor eller djur, (1)EGT nr 196, , s. 1/67. (2)EGT nr L 200, 30.7.1999, s. 1. enligt definition i rådets direktiv /65/EEG,(3) b) kosmetiska produkter enligt defi- nition i rådets direktiv /210/EEG,(4) c) – motorbränslen som omfattas av direktiv /210/EEG,(5) - mineraloljeprodukter avsedda att användas som drivmedel i mobila eller fasta förbränningsanlägg- ningar, - drivmedel som säljs i slutna sys- tem (t.ex. gasflaskor med flytande gas), d) konstnärsfärger som omfattas av rådets direktiv /379/EEG,(6) e) ämnen och preparat som släpps ut på marknaden för att användas i industrianläggningar under förut- sättning att förpackningen, utöver vad som följer av andra föreskrifter, är försedd med tydlig outplånlig märkning med texten: Endast för industriellt bruk. Utsläpp av ämnet/preparatet är förbjudet. I fråga om användning gäller undan- taget endast i industrianläggningar och under förutsättning att användaren vidtar åtgärder för att säkerställa att ämnet eller preparatet inte i något led släpps ut i miljön. Det sista steget innebär att punkt 29-31 ändras för att med vissa undantag omfatta även yrkesmässig användning av CMR-ämnen och varor som innehåller sådana ämnen. (3)EGT nr L 22, , s. (4)EGT nr L 262, 27.9.1976, s.169. (5)EGT nr L 96, , s.25. (6)EGT nr L 187, , s. 14. Medlemsstaterna skall utse den eller de behöriga myndigheter som skall delta i det arbete som avses i artikel 2c-2d. Den som anser att en viss användning som omfattas av bestämmelserna i 29-31a (från början endast 31a genomgående, punkt 31a och 31b) i bilaga I är nödvändig, skall anmäla det till den behöriga myndigheten i en medlemsstat där användningen är aktuell. Detsamma gäller för den som anser att det är nödvändigt att släppa ut ett ämne, ett preparat eller en färdig produkt som omfattas av bestämmelserna i 29-31a i bilaga I på marknaden. Anmälan skall i ett sådant fall ske till den behöriga myndigheten i en medlemsstat där produkten är avsedd att släppas ut på marknaden. Anmälan skall innehålla uppgifter om ämnet, preparatet eller den färdiga produkt som anmälan avser. Beträffande färdiga produkter skall särskilt anges produktens innehåll i fråga om ämnen och preparat som omfattas av bestämmelserna i punkterna 29-31a i bilaga I. Vidare skall i anmälan lämnas närmare uppgifter om den avsedda användningen, respektive den omfattning i vilken produkten är avsedd att släppas ut på marknaden. Därutöver skall anmälan innehålla de skäl som den grundar sig på och de uppgifter som den behöriga myndigheten behöver för att kunna göra sitt ställningstagande enligt vad som anges i punkterna 3 och 4. Senast efter mottagandet av anmälan skall den behöriga myn- digheten antingen a)överlämna handlingarna till kommissionen med ett yttrande i vilket anmälan tillstyrks, eller b)underrätta anmälaren om att anmälan inte godtas. Den behöriga myndigheten skall i sitt ställningstagande enligt punkt 3 beakta a)samhällsnyttan av användningen, respektive av ämnet, prepatatet eller den färdiga produkten som skall släppas ut på marknaden, b)om det förekommer fungerande alternativ till användningen, respektive till ämnet, preparatet eller den färdiga produkten som skall släppas ut på marknaden, c)om det pågår ett arbete med att utveckla alternativ, d) om anmälaren visat att de försiktighetsåtgärder som skall vidtas medför att riskerna från hälso- och miljösynpunkt både fram- står som begränsade. I de fall som avses i punkt 3a skall yttrandet innehålla de villkor som den behöriga myndigheten anser är nödvändiga. Vid beräkningen av den 90-dagarsperiod som nämns i punkt 2 skall inte medräknas tid under vilken den behöriga myndigheten har inväntat begärda kompletterande uppgifter från anmälaren. Förslaget till artikel 2b-2c innebär en möjlighet att besluta om tidsbe- gränsade undantag för viss användning av ämnen och preparat som omfattas av de föreslagna begränsningarna i punkterna 29-31a (i steg ett endast punkt 31a, punkt 31a och 31b) i bilaga I om CMR-ämnen och PB-ämnen. Undantag skall också kunna medges för att tillåta att ett visst slags ämne, preparat eller färdig produkt som omfattas av begränsningarna får släppas ut på marknaden. Enligt förslaget skall en anmälan ske till den behöriga myndigheten i en medlemsstat där användning är aktuell, respektive där produkten är avsedd att släppas ut på marknaden. Om det är fråga om flera medlemsstater är det således möjligt att välja land för anmälan. Den behöriga myndigheten skall antingen överlämna handlingarna med ett yttrande som tillstyrker anmälan eller underrätta anmälaren om att anmälan inte godtas Medlemsstaten skall i sitt ställningstagande beakta vissa i artikel 2b.4 angivna omständigheter. När kommissionen har mottagit de handlingar som avses i artikel 2c.3 skall den sända över dessa till de behöriga myndigheterna i samtliga medlemsstater. Kommissionen skall underrätta den myndighet som har översänt handlingarna för utsändningen. Om inte någon medlemsstat efter utsändandet av hand- lingarna har anmält invändningar, skall den behöriga myndigheten lämna sitt skriftliga medgivande till anmälan som skall innehålla de villkor som myndigheten beslutar. Medgivandet får avse högst . Den behöriga myndigheten skall underrätta de övriga medlemsstaterna och kommissionen om medgivandet. Om en behörig myndighet i någon annan medlemsstat har en invändning, och det inte är möjligt för de berörda behöriga myndigheterna att komma överens inom den tidsperiod som anges i punkt 2, skall beslut fattas enligt förfarandet i artikel 2a. Om beslutet är positivt skall den behöriga myndigheten som erhöll den ursprungliga anmälan lämna sitt skriftliga medgivande som skall innehålla de villkor som beslutats. Medgivandet får avse högst . Den behöriga myndigheten skall underrätta de övriga medlemsstaterna och kommissio- nen. Medgivande enligt punkt 2 eller 4 får inte lämnas till användning av ämnen som anges i punkt 29-31 i bilaga 1 i ämnen och preparat som är avsedda att släppas ut på marknaden för försäljning till allmänheten. När ett skriftligt medgivande har lämnats för en viss användning eller för utsläppande på marknaden av ett ämne, ett preparat eller en färdig produkt, får användning respektive utsläppande på marknaden ske inom hela gemenskapen utan ytterligare anmälningar, förutsatt att villkoren för medgivandet efterlevs. Medgivandena med villkor skall förtecknas av kommissionen i bilaga x. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att de villkor som anges i det skriftliga medgivandet följs. Förslaget till artikel 2d innebär att de behöriga myndigheterna i övriga medlemsstater ges tillfälle att anmäla invändningar mot en anmälan. För det fall inga invändningar anmälts inom den angivna tiden skall den behöriga myndigheten lämna sitt skriftliga medgivande som skall innehålla de villkor som myndigheten beslutar. Om någon medlemsstat anmält invändningar och det inte är möjligt för myndigheterna att komma överens skall beslut fattas av enligt samma kommittéförfarande som används för att besluta om anpassningar till teknisk utveckling av direktivet. Enligt förslaget är det emellertid inte tillåtet att lämna medgivande till användning av CMR-ämnen i ämnen och preparat som är avsedda för försäljning till allmänheten. Sådan användning är otillåten redan enligt gällande regler, utan möjlighet till undantag. Långlivade och bioackumulerbara organiska ämnen Vad innebär det att ett organiskt ämne är långlivat?............ Vad avgör om ett ämne är långlivat?................................ Även ämnen med långlivade nedbrytningsprodukter är att betrakta som långlivade ämnen........................................ Nedbrytningshastigheten i miljön avgör hur långlivat ett Halveringstiden är ett mått på nedbrytningshastigheten...... Tester av ämnens nedbrytbarhet...................................... Lättnedbrytbara ämnen bryts snabbt ned av oförberedda mikroorganismer (test av ) ............ Svårnedbrytbara ämnen bryts ej ned ens av förberedda mikroorganismer (test av Inherent Biodegradability).......... De enklare testerna ger begränsad information som kan behöva följas upp............................................................ Ämnens halveringstider kan bestämmas i simuleringstester 430 Vad säger fältstudier och andra vetenskapliga studier?...... Abiotisk hydrolys innebär inte nödvändigtvis fullständig Inte heller fotokemisk nedbrytning är nödvändigtvis Kan nedbrytbarhet uppskattas? Är rätt tillräckligt för att uppskattad lättnedbrytbarhet skall kunna accepteras? Även hydrolys och fotokemisk nedbrytning kan uppskattas 434 Organiska ämnens biologiska nedbrytbarhet i miljön Nedbrytande organismer finns på plats............... Nedbrytningen beror på ämnenas halter ........................... Nedbrytningen beror på var i miljön ämnena hamnar......... innebär det att ett organiskt ämne är Varför utgör användning av långlivade och bioackumuler- bara organiska ämnen ett problem? 3.1Persistens och bioackumulerbarhet ökar risken för Det är svårt att fullständigt utreda toxicitet....................... 3.3Vad skyddar vi och vad skyddar vi inte genom åtgärder mot PB-ämnen i varor och produktionsprocesser? Bestämmelser och arbete med kriterier för långlivade och bioackumulerbara ämnen i andra fora ................................... Europeiska unionen (EU) ................................................ för klassificering och märkning av miljöfarliga om förhandsgranskning av bekämpningsmedel 443 FN:s arbete med en konvention om långlivade organiska 4.2.2FN:s ekonomiska kommission för konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar – protokollet om långlivade organiska miljögifter .................. Oslo- och om skydd för Nordostatlanten (OSPAR) .............................................. 4.5EPA:s policy för långlivade och bioackumulerande 1Vad innebär det att ett organiskt ämne är långlivat? Ett långlivat organiskt ämne definieras här som ett organiskt ämne som är stabilt i miljön, dvs. ämnet motstår de fysiska, kemiska och biologiska processer i miljön som leder till nedbrytning av andra, mindre motståndskraftiga ämnen. Ett långlivat ämne benämns i det följande även som persistent. Nedbrytning definieras här som fullständig nedbrytning till ofarliga slutprodukter,1 vilket i de flesta fall innebär mineralisering.2 betraktas ett ämne som nedbrutet om det har försvunnit, utan att man har kännedom om huruvida nedbrytningen är fullständig. Detta kallas för primär nedbrytning. Kännedom om primär nedbrytning av ett ämne innebär inte att det går att avgöra huruvida nedbrytningen är fullständig eller inte. Man bör vara medveten om att även ett ämne som snabbt bryts ned fullständigt till ofarliga slutprodukter kan ha intermediärer3 som är mycket reaktiva och toxiska. Dessa kan orsaka skador i miljön som är av långlivad karaktär, dvs. att de har persistent effekt. Sådana ämnen kan dock inte komma att omfattas av utredningens kriterier för persist- ens utan måste bedömas utifrån effekterna av deras reaktiva inter- mediärer. 1Med ofarliga slutprodukter menas välkända ämnen och grundämnen som inte har några negativa hälso- och miljöeffekter i de mängder de produceras som resultat av nedbrytningen. 2Nedbrytning till koldioxid, vatten, mineralsalter och andra enkla, oorganiska föreningar av de eventuella övriga grundämnen, förutom kol och väte, som ingick i modermolekylen (exempelvis syre, som dessutom ofta spelar en aktiv roll i mineraliseringsprocessen). 3Produkter som uppstår som mellansteg i nedbrytningen i de fall då denna består av flera steg. 1.1Vad avgör om ett ämne är långlivat? Ett ämne är att betrakta som långlivat om det: ·har stor motståndskraft mot nedbrytningsprocesser, eller ·ger upphov till långlivade nedbrytningsprodukter som resultat av ofullständig nedbrytning. Ett praktiskt sätt att få kunskap om ett ämnes persistens är att bestämma hastigheten med vilken ämnet bryts ned i miljön. Mikroorganismerna är nedbrytningsprocessernas huvudaktörer, men även abiotiska processer kan ha stor betydelse. Persistens kan ha flera orsaker. Ett ämne kan motstå nedbrytning därför att det är mer eller mindre inert. Det har då en molekylstruktur som i hög grad förhindrar att det reagerar med andra ämnen. Detta medför att ämnet i mycket begränsad utsträckning påverkas av de biologiska (biotiska) och kemiska samt fotokemiska (abiotiska) nedbrytnings- processer som förekommer i miljön. När det gäller ett inert ämne kan persistensen sägas vara en inre egenskap hos ämnet. Välbekanta exempel på bioackumulerande ämnen som i hög grad är inerta är många halogenerade organiska föreningar såsom de flesta kongener4 av polyklorerade bifenyler (PCB), och metallorganiska föreningar såsom tetrametylbly. Sådana ämnen kan betraktas som långlivade i ordets djupaste mening. Även ett mer eller mindre lättnedbrytbart ämne kan dock uppträda som långlivat i miljön. En orsak kan vara att förutsättningarna för nedbrytning är ogynnsamma. Detta behandlas mer utförligt i avsnitt 1.4. Ett lättnedbrytbart ämne kan också skenbart uppfattas som persistent om det tillförs miljön i samma takt som, eller i snabbare takt , det bryts ned. Om tillförseln avbryts minskar emellertid halterna i miljön relativt snabbt. 4 PCB består av en blandning av polyklorerade bifenyler med olika kloreringsgrad och placering av kloratomerna, där 209 olika varianter är möjliga. Dessa varianter benämns kongener. 1.1.1Även ämnen med långlivade nedbrytningsprodukter är att betrakta som långlivade ämnen När ett ämne undersöks med avseende på nedbrytbarhet är det viktigt att hålla reda på ämnets nedbrytningsprodukter, dvs. vilka andra ämnen som uppstår som resultat av nedbrytningen. Om ett långlivat ämne upp- står som resultat av nedbrytning av en relativt kortlivad moder- molekyl, skall enligt utredningens uppfattning det ursprungliga ämnet (modermolekylen) bedömas efter egenskaperna hos sina persistenta och långlivade nedbrytningsprodukter. Ett välkänt exempel på ett bioacku- mulerande ämne som är tämligen nedbrytbart, men som ger upphov till en mycket långlivad produkt, är DDT, som relativt snabbt omvandlas till den mycket stabila metaboliten DDE. Det är därför av stor vikt att man vid nedbrytningsstudier inte begränsar sig till att undersöka om det studerade ämnet försvinner, dvs. primär nedbrytning, utan att även nedbrytningsprodukterna identifieras. 1.1.2Nedbrytningshastigheten i miljön avgör hur långlivat ett ämne är Ett praktiskt sätt att få kunskap om ett ämnes persistens är att bestämma hastigheten med vilken ämnet bryts ned i miljön. Långlivade ämnen är svårnedbrytbara och bryts ned mycket långsamt eller inte alls. Kortlivade ämnen är lättnedbrytbara och bryts ned snabbt. Det hör till utredningens uppgifter att dra skiljelinjen mellan å ena sidan de bioackumulerande organiska ämnen som är så långlivade, dvs. svår- nedbrytbara, att det inte på goda grunder kan uteslutas att de kan ge upphov till framtida problem för människa och miljö om de ingår i nyproducerade varor och i industriella processer, och å andra sidan de bioackumulerande organiska ämnen som är så nedbrytbara att deras användning inte kan förväntas ge upphov till framtida problem som kan relateras till deras persistens. Nedbrytningen av organiska ämnen i miljön drivs vanligtvis av mikro- organismer som har förmåga att använda ämnena som substrat för sin tillväxt. En förutsättning för mikrobiell nedbrytning är att ämnet är till- gängligt för mikrobiell aktivitet, dvs. kan tas upp av mikroorganismer eller kan nås av de nedbrytande enzymer som mikroorganismerna kan utsöndra. Utsöndrade enzymer kan i vissa fall bryta ned även ämnen som mikroorganismerna inte förmår utnyttja som närings- och energi- källa, i s.k. co-metabola processer. Nedbrytningsprodukter som result- erar av sådana processer kan dock komma att utnyttjas av andra typer av mikroorganismer, vilka slutför nedbrytningen. Även högre organismer kan ha förmåga att bryta ned främmande organiska ämnen. En förutsättning för detta är att ämnena är biotill- gängliga, dvs. kan tas upp av organismen och samverka med dess metaboliska processer. Ämnen som tas upp i högre organismer kan också utsöndras intakta eller lagras i organismen, beroende på ämnenas egenskaper (se vidare avsnitt 2, om bioackumulering). Nedbrytningsprocesserna kan även ha icke-biologiska (abiotiska) kom- ponenter, som kan verka separat eller samverka med de biologiska (biotiska) processerna. Hydrolys är en viktig abiotisk nedbrytnings- process i vattenmiljö, och fotokemisk nedbrytning är en viktig sådan i luft samt på ytor såsom mark, vatten och vegetation. Såsom det ekologiska systemet har utvecklats är det dock framför allt mikroorganismerna som har rollen som städpersonal. De har utveck- lats till att få en funktion som specialister på nedbrytning, där de bryter ned och mineraliserar dött organiskt material, av såväl animaliskt som vegetabiliskt ursprung, och på så sätt återför de grundläggande kemiska grundstenarna till kretsloppet i naturen. I slutänden är det alltid mikro- organismernas förmåga att bryta ned ett ämne som är mest avgörande, oberoende av om ett ämne kan brytas ned även av högre organismer eller inte. Ämnen som utsöndras av eller lagras upp i högre organismer ställs alltid slutligen inför mikrobiella nedbrytningsprocesser. Tester av nedbrytbarhet utförs därför vanligtvis under förhållanden där mikrobiell aktivitet utgör ett dominerande inslag i nedbrytningsprocessen. Det är således mikroorganismerna som är nedbrytningsprocessernas huvudaktörer, men även abiotiska processer kan ha stor betydelse. 1.1.3Halveringstiden är ett mått på nedbrytningshastigheten Ofta approximerar man ett ämnes nedbrytningshastighet med den tid det tar för hälften av en viss mängd av ämnet att brytas ned till ofarliga produkter. Denna tid kallas för ämnets halveringstid. Att bestämma ett ämnes halveringstid i miljön är emellertid svårt. Ämnen kan fördela sig mellan flera olika miljömedier, såsom mark, vatten och luft, där deras nedbrytningshastigheter är olika. Nedbrytningen följer dessutom sällan ett enkelt förlopp och påverkas därutöver starkt av miljöfaktorer (se Därför undersöks ofta ämnens nedbrytning i första hand i tester som utförs i laboratoriemiljö under kontrollerade betingelser.5 Jämförbarheten mellan sådana undersökningar som företas vid olika tillfällen och på olika laboratorier ökar om undersökningarna utförs på ett standardiserat, internationellt vedertaget sätt, dvs. samma före- skrivna betingelser iakttas då undersökningen utförs. För det ändamålet har utvecklats dels enklare standardiserade test som enbart mäter om ett ämne är lätt- eller svårnedbrytbart, dels mer sofisti- kerade test där mått på ämnens halveringstider kan erhållas. Det bör understrykas att ju större förenkling ett test innebär, desto större är ris- ken att det inte speglar vad som händer med ett ämne i miljön. Resul- tatet av ett enkelt test kan inte utan vidare extrapoleras till att gälla för en viss miljö.