sou · GOB385d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt min mening skall inte syssla med operativa verksamheter av det slag det här är fråga om. Målet med försöksverksamheten med vidgad samordnad länsför- valtning är otydligt, den nya länsstyrelseorganisationen har enligt upp- gifter inte inneburit någon bättre samordning eller ökad effekti- vitet hos som helhet betraktad. De anställda känner sig inte särskilt delaktiga i försöket med undantag av chefsnivån. De be- rörda statliga sektorsmyndigheterna respektive är måttligt engagerade i försöket. särställning som län och kommun med samma geografiska område innebär, att erfa- Reservationer och särskilda yttranden renheterna från försöket med vidgad samordnad länsförvaltning inte heller är överförbara till övriga länsstyrelser i landet. Mot den här bakgrunden bör enligt min mening försöket med vidgad samordnad länsförvaltning vid i avbrytas vid försöksperiodens slut . och bör därefter återgå till tidigare ordning. Min grundsyn är att regionala självstyrelseorgan skall ta över det regionala utvecklingsansvaret över hela landet. Sambandet mellan re- gionalt utvecklingsarbete och utvecklingsdelarna av arbetsmarknads- politiken är starkt och omvittnat. Därför bör det också övervägas, att fr.o.m överföra de s.k. otraditionella medlen och andra utvecklingsmedel inom arbetsmarknadspolitiken från länsstyrel- sen till självstyrelseorganet . Sådan överföring av medel bör övervägas även för övriga försökslän och de nya försökslän som kan tillkomma. Reservationer och särskida yttranden 1Särskilt yttrande av () och () Demokrati utan medborgare? Kommittén konstaterar att försöksperioden varit för kort och tiden för utvärdering för knapp. Majoriteten hävdar ändå, efter vissa reservatio- ner, att huvudintrycket av försöksverksamheten är positivt (s. 324). Det bör dock noteras att de rapporter som kommittén fått nästan uteslutande bygger på aktörsutsagor, det vill säga intervjuuttalanden med mera från de personer som var pådrivande vid försökens tillkomst och har en ledande roll i försökslänen (se metoddiskussionen s. 207 ff.). Enligt direktiven är en fördjupad demokratisk förankring av det re- gionala utvecklingsansvaret en utgångspunkt för försöken. Detta kan visa sig besvärligt redan av det skälet att den nya politiska nivån inte alls tillkommit som svar på djupt kända folkliga krav. Det finns ingen anledning att ifrågasätta den demokratiska ambitionen hos politikerna i försökslänen, men är det uppenbart att medborgarintresset för den regionala utvecklingsplaneringen varit begränsat (se bl.a. Johans- son 1999). Någon reell möjlighet till påverkan innebär inte de informa- tionssatsningar, rollspel med ungdomsparlament med mera som ge- nomförts. Förhoppningarna om en vitalisering av partipolitiken före- faller inte heller att ha infriats. De regionala partnerskapen har fått en särskilt stor betydelse i för- sökslänen. Genom dessa ökar förvisso möjligheterna till påverkan för olika korporativa intressen, men öppenheten minskar (se s. 241 ff.). Att väljarna uppfattar politikerna som otydliga och partierna som svåra att skilja åt är ett av demokratins problem . Den anda av konsensus som präglat regionförsökens inledningsfas är från denna utgångspunkt inte oproblematisk. Försökens fortsättning får utvisa om medborgarnas engagemang kommer att bli större. En fråga är om regionaliseringen kommer att röna något folkligt intresse framgent. Uteblivet folkligt stöd är en minst sagt besvärande omständighet (och s. 191). Reservationer och särskilda yttranden Vi menar att de invändningar mot försöken som vi framförde inför be- slutet fortfarande har stor giltighet. bör bara ha två nivåer med beskattningsrätt och direktval, statlig och . Regionala församlingar bör inte utvecklas till överkommuner. Alternativet till di- rektvalda regionparlament och obligatoriska regionförbund är frivilliga kommunalförbund. Kommunallagen medger, efter en ändring 1998, som kommittén redovisar i avsnittet om Offentligrättsligt reglerad sam- verkan (s 104 ff), betydligt flexiblare kommunalförbund än den tidigare kommunalförbundslagen. Statliga utvecklingsmedel skulle efter riks- dagsbeslut kunna tillföras sådana kommunalförbund. En fördel med kommunalförbund framför obligatoriska regionförbund eller storlands- ting är flexibiliteten. I en fråga kan det vara praktiskt att en viss upp- sättning kommuner samarbetar, medan en annan konstellation är lämp- ligare för andra frågor. Regionförbundsgränser kan däremot leda till att en föråldrad struktur konserveras. Enligt vår mening kan en obligatorisk hälsoförsäkring efterhand gö- ra landstingen överflödiga. Mot denna bakgrund är försöket i län intressant, eftersom där nästan uteslutande ägnar sig åt sjukvård medan övriga uppgifter förts över till andra huvudmän. För- utsättningarna för att pröva en försäkringslösning med större patient- inflytande är därför goda. Försöken i och kompliceras av den sam- manläggning av län och landsting som skett. Det förtjänar att påpekas att länssammanslagningarna – som förefaller att ha rönt större uppskattning i det ena fallet än i det andra – inte är föremål för utvärde- ring av Den parlamentariska regionkommittén. I den moderata parti- motionen 1996/97:36 betonades att det funnits en bred uppslutning för en länssammanslagning i och att det fanns för- delar med den av förordade lösningen att på försök pröva en samhällelig organisation med ett indirekt valt regionförbund utan beskattningsrätt. Slutligen vill vi framhålla att framgångsrika regioner inte skapas vid politikens sammanträdesbord eller av en politisk talesman. En regi- onal identitet byggs upp underifrån av framgångar inom näringsliv, utbildning och kultur. Reservationer och särskida yttranden 2 Särskilt yttrande av () befinner sig i en omvärld som formas av en snabb inter- nationalisering, såväl ekonomiskt som politiskt. En stark regional nivå kommer att krävas som motvikt i ett läge när nationalstatens roll mins- kar. Detta är till stor del en följd av det svenska EU–medlemskapet, men även för att de regionala internationella kontakterna ökar och kon- kurrensen mellan olika regioner, inom och över nationsgränserna, väx- er. vill stärka den regionala nivån utifrån flera utgångs- punkter. Vi vill förstärka den politiska tydligheten, utöka den regionala demokratin och möjliggöra en regional mobilisering. Vi vill även vita- lisera engagemanget bland förtroendevalda och regioninvånarna för att motverka det ökande avståndet mellan politiken och människors var- dag. Den politiska tydligheten och möjlighet att utkräva politiskt ansvar blir störst om man väljer ett direktvalt regionfullmäktige som högsta beslutande organ. Ett regionfullmäktige innebär inte någon utökad or- ganisation, utan är en omfördelning av ansvar, resurser och kompetens. Det är heller inget överorgan till kommunerna, utan en nödvändig komplettering av en regional demokrati. Inom försöksverksamhetens ram finns även självstyrelseorgan som valts indirekt. Där begränsas möjligheterna för medborgarna att utkräva politiskt ansvar, vilket gör den modellen mindre demokratisk. , så reserverar jag mig inte mot denna modell för en eventuell fortsätt- ning av försöket under nästa mandatperiod. Det gäller såväl redan ex- isterande försökslän som de som eventuellt tillkommer. Om försöks- verksamheten permanentas efter ytterligare en mandatperiod, så för- ordar jag och , att det är direktvalda regionfullmäktige som ska bli den lagstadgade politiska organisationen för regionala självstyrelseorgan. Regionförbundslösningen får ses som ett steg på vägen där försöksverksamhet pågår. Ett regionfullmäktige ska ge regioninvånarna ett direkt inflytande över den egna regionens utveckling. Det ska finnas ett samband mellan olika verksamheter, en klar och sammanhållen strategi ska kunna tyd- liggöras och avvägas politiskt. Regioninvånarna ska kunna överblicka hela regionens ansvarsområde. Den samhällsservice som förvaltas på regional nivå, ska utformas av regionens egna invånare. Endast upp- gifter som bäst organiseras med regionen som bas, bör lösas där. Råder tveksamhet bör uppgiften läggas på primärkommunen. Regionfullmäktige bör ha ett stort inflytande över den regionala nä- ringspolitiken och ta över samtliga näringspolitiska utvecklingsmedel från , vilket också kommittén föreslår. Strukturfonderna inom EU, kommer att få en stor betydelse för den regionala näringspo- Reservationer och särskilda yttranden Den kräver medfinansiering från självstyrelseorganen, från kommunerna och andra medfinansiärer. De nationella målområdena för strukturfonderna stämmer inte alls överens med nuvarande länsindel- ning, inte minst när det gäller försökslänen. Några länsstyrelser har då fått ansvaret att tillstyrka projektmedel och ansvara för dess administ- ration och utbetalningar. Detta stärker statens roll och är en centralise- ring av demokratin. Att kommun- och landstingsföreträdare/region- företrädare ska vara i majoritet i beslutsgruppen är naturligtvis bra, men principiellt så ska naturligtvis även dessa utvecklingsmedel hanteras på den regionala nivån, i de demokratiskt valda för- samlingarna. Kommittén vill att regeringen tar initiativ till en samlad översyn av ansvarsfördelningen mellan staten, den regionala nivån och kommu- nerna ifråga om vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Jag delar den uppfattningen. Regionfullmäktige bör ha långtgående befogenheter för den regionala arbetsmarknadspolitiken, disponera länsarbetsnämnds- medel för åtgärder inom utbildning, projektmedel m.m., där det finns stort utrymme för regionala prioriteringar. Jag vill på detta sätt redan nu markera principiella inställning i den frågan. Högskolor och universitet bör fortfarande styras från den statliga nivån, men regionfullmäktige bör aktivt stödja forskning och teknisk utveckling, för att främja utvecklingen av samhälle och näringsliv inom den egna regionen. Regionfullmäktige bör ha möjlighet att påverka den regionala FoU–strukturen. Regionfullmäktige är det forum där helhetssynen på en god livs- miljö kan utvecklas, där åtgärder kan debatteras och beslutas. Region- fullmäktige kan ta på sig rollen som miljöparlament på regional nivå och avsätta resurser för natur- och miljövårdande insatser. Kommittén föreslår att, i den fortsatta fördelningen av ansvaret för det regional miljöstrategiarbetet, det är staten via som har ansvaret efter samråd med det regionala självstyrelseorganet. , så de- lar jag den uppfattningen, eftersom mycket arbete återstår med att bryta ner de nationella målen för miljöpolitiken på regional nivå. bör de regionala självstyrelseorganen ha ansvaret för den regionala miljöpolitiken eftersom den är en viktig del i den regionala utveckling- en. Naturligtvis, så ska staten även i det fallet följa upp de nationella miljömålen och utöva viss tillsyn där det visar sig vara lämpligast att den ligger på den statliga nivån. Regionfullmäktige ska ansvara för hälso- och sjukvården på samma sätt som . Sjukhusvården ska med självklarhet drivas av region- fullmäktige som huvudman. Den övergripande principen för primär- vården är att huvudmannaskapet ska kvarstå som , men kan övergå till kommuner om överenskommelse finns med regionfullmäktige att så Reservationer och särskida yttranden Arbete och goda livsvillkor är mänskliga rättigheter. Det finns en klar koppling mellan arbete och ohälsa. Arbetslöshet, arbetsmiljön, sjukförsäkring m.m., skapar stora kostnader som kan lösas om det finns samordningsmöjligheter med hälso- och sjukvården. Regionfullmäktige ska ha ett övergripande ansvar för arbetsmiljöer, sjukförsäkring, för- tidspension, sjukvård och rehabilitering, med de åtaganden det innebär, samt ha möjlighet att nyttja de samlade resurserna på effektivast möjli- ga sätt. T.ex. så ska försäkringsmedel kunna samordnas med hälso- och sjukvård för att undanröja långa och dyrbara vårdköer. Regering och riksdag bör ta initiativ via lagstiftningen för att göra detta möjligt. 3 Särskilt yttrande av Per () , som är tillskyndare till en förstärkt direktvald regional politisk nivå, kritiserade från början idén med ett storlän i Västsveri- ge, där även ingick. Till Regionberedningens förslag om att skulle ingå i ett nytt västsvenskt storlän var det bara fem av sjutton kommuner i det länet som ställde sig positiva. Efter att regeringens särskilt tillsatta utredare varit runt i de olika kommunerna och inhämtat synpunkter kom sedermera samtliga kommuner utom och att besluta sig vara med i storlänsförsöket. Folkom- röstningar föregick inte de fattade besluten. Det var anmärkningsvärt ur demokratisk synpunkt, särskilt som tidigare opinionsundersökningar inte visat något folkligt stöd i de här kommunerna vad gäller anslutning till storlänet. Detta var en avgörande anledning till kritik vid bil- dandet av det nya storlänet. Vi anser fortfarande att länet/regionen blev för omfattande och har skapat ett för stort avstånd mellan väljare och valda. När länsgränser (som i stort varit oförändrade ) be- höver förändras är det avgörande att berörda medborgare känner de nya avgränsningarna naturliga utifrån samhällets utveckling, kulturell iden- titet och social hemvist. Storskaligheten har inte – med det un- derlag som kommittén har haft för sin bedömning – visat sig vara sär- skilt framgångsrik i fråga om effektivitet, medborgerlig delaktighet och förståelse för den politiska processen och besluten. Men tiden har gi- vetvis varit för knapp för en mer tillförlitlig bedömning. Tyvärr har det inte i kommitténs uppdrag ingått att diskutera och föreslå förändringar Reservationer och särskilda yttranden vad gäller länsgränserna för t.ex. . Den geografiska avgränsningen borde självklart också varit en av kommitténs uppgifter att värdera. Nya försökslän – och kommunala folkomröstningar För att inte upprepa misstaget vid bildandet av storlänet Västra Göta- land, bör nya försökslän, där det kan finnas kommunala tveksamheter men framför allt vid ev. ändrade länsgränser – bygga på folkomröst- ningar i de aktuella kommunerna. På det sättet blir inte medborgarna i berörda kommuner överkörda och försöken får den förankring som också skapar bra möjligheter till ökat folkligt engagemang. Språkets betydelse för en folklig förankring Det krångliga språket som beskriver försöksverksamheten har upp- märksammats och påpekats under kommitténs arbete. Språket har fram- för allt betydelse för förståelsen och förankringen av den förändrade verksamheten. Medborgare, som inte direkt är involverade i försöken, utsätts för en rad nya och svårförståeliga begrepp och ordkombinatio- ner som beskriver verksamheten. Risken är att allt färre blir engagerade och delaktiga i förändringsprocessen, att de redan insatta får alltmer inflytande. Försöken tenderar då – åtminstone så här till en början – att bli något av elitens projekt och förlora en nödvändig folklig förankring. Därför är det extra nödvändigt att självstyrelseorganen från början skyndar långsamt och anstränger sig än mer för att bygga under- ifrån så att de nya administrativa/politiska strukturerna och de nya verksamheterna blir lätta att förstå och föra diskussion omkring. Regional kultur och nationella kulturmål Kommittén föreslår att självstyrelseorganen ges befogenheter att själva avgöra till vilka regionala kulturinstitutioner statsbidraget skall förde- las och därmed också får ansvaret för utvecklingsmedlen. Också ges nu denna möjlighet. Trots förändringen vad gäller ansvaret är det viktigt att de nationella kulturmålen fortfarande får genomslag. Därför är de av kommittén fö- reslagna avtalen/kontrakten mellan och självstyrelse- organen betydelsefulla för den övergripande inriktningen för an- vändningen av statsbidraget i respektive region. Det kan finnas en risk Reservationer och särskida yttranden att institutioner med smalt, men viktigt, kulturutbud blir nedprioritera- de (bl.a. på grund av tillfälligt begränsad popularitet/ekonomisk lön- samhet) i regionen. På så sätt kan mångfalden och de olika konstarter, som nationellt anses viktiga, undermineras och kanske förloras på grund av mer kortsiktiga ekonomiska prioriteringar. Fortsatt uppföljning av försöken Kommittén föreslår att självstyrelseorganet skall ha ansvaret för den löpande uppföljningen av det regionala utvecklingsansvaret och att re- geringen tillsätter en arbetsgrupp som utarbetar förslag till rutiner för sådan uppföljning och därtill överväger en extern, oberoende utvärde- ring av utvecklingsarbetet i länen som genomförs en gång varje man- datperiod. Jag anser att en sådan utvärdering bör utgöras av eller vara kopplad till en parlamentariskt tillsatt analysgrupp, eftersom väldigt mycket handlar om bedömningar vad gäller demokratiska, sociala, kulturella och miljömässiga kvaliteter m.m. och därför är svåra att objektivt mäta och beskriva. Beslut vid regeringssammanträde . En parlamentarisk kommitté tillkallas med uppgift att dels följa upp och utvärdera den försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördel- ning mellan stat och kommun som har beslutat om (prop. 1996/97:36, bet. 1996/97:KU4, rskr. 1996/97:77 samt prop. 1996/97:108, bet. 1996/97:BoU13, rskr. 1996/97:228), dels utforma vissa förslag om den framtida regionala organisationen. En utgångspunkt för kommitténs överväganden och förslag skall va- ra att det bör utvecklas former för en fördjupad demokratisk förankring av det regionala utvecklingsansvaret och att det bör finnas en samman- hållen, effektiv statlig organisation på regional nivå som kan svara för bl.a. tillsyn och rättstillämpning samt följa upp och utvärdera stats- makternas beslut. En annan utgångspunkt för kommitténs överväganden skall vara att staten måste se till att de mål som anges i den nationella politiken fullföljs i landets alla delar som hänsyn tas till de mål för den regionala utvecklingen som regionala självstyrelseorgan har ställt upp. Kommittén skall redovisa sina överväganden och förslag . En parlamentarisk kommitté, Regionberedningen, lämnade sitt slutbetänkande Regional framtid (SOU 1995:27). Regeringen redo- visade sin syn i regionfrågan i propositionen Den re- gionala samhällsorganisationen (prop. 1996/97:36). Propositionen in- nehöll förslag till försöksverksamhet i fyra län med syfte att utveckla former för en bättre demokratisk förankring av det regionala utveck- lingsarbetet. har antagit förslagen (bet. 1996/97:KU4, rskr. 1996/97:77). Försöksverksamheten skall pågå till utgången av . I , och län överförs ansvaret för det sektors- övergripande arbetet med att utarbeta en strategi för länets långsiktiga utveckling (det regionala utvecklingsansvaret), som ligger på läns- styrelsen, och vissa andra statliga uppgifter till ett regionalt själv- styrelseorgan. De berörda statliga uppgifterna är beslut om använd- ningen av vissa regionalpolitiska medel och andra utvecklingsmedel, beslut om långsiktig plan för den regionala transportinfrastrukturen och fördelning av statsbidrag till regionala kulturinstitutioner. Uppgifts- överföringen regleras i en särskild lag (1996:1414) om försöksverk- samhet med ändrad regional ansvarsfördelning, som träder i kraft . För genomförandet av försöksverksamheten finns också en lag (1996:1415) om försöksverksamhet med regionförbund i län och län. I regionförbundet skall samtliga kommuner och lands- ting vara medlemmar och förbundet ansvarar för de uppgifter som det regionala självstyrelseorganet skall ha. I gäller detta endast till utgången av varefter det nybildade tar över ansva- ret. En ändring har också gjorts i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik, som innebär att detta huvudmannaskap kan läggas på det föreslagna regionförbundet. I län ansvarar självstyrelseorganets uppgifter under hela försöksperioden, dvs. fr.o.m. t.o.m. den 31 decem- ber 2002. På ansvarar kommunen för det regionala självstyrelse- organets uppgifter. I propositionen behandlades också vissa frågor om länsstyrelsernas roll och organisation. Regeringen betonade att länsstyrelserna bör ges en tydlig roll som statens företrädare i länet och utvecklingen mot en samordnad länsförvaltning bör fortsätta. Regeringen föreslog i proposi- tionen att möjligheterna att på försök vidga den samordnade länsför- valtningen i skulle göras genom att föra in länsarbets- nämnden och i – . Syftet med försöket är att vinna erfa- renhet av en mer samlad statlig regional förvaltning i ett län där arbetet bedrivs med delvis nya förutsättningar. Motivet för att inordna skogs- vårdsstyrelsen i försöksverksamheten, trots den nya organisationen som och regeringen har beslutat, är särställning som region. I propositionen angavs vidare att en utredning för att pröva förut- sättningarna att generellt föra in länsarbetsnämnderna i länsstyrelserna skulle övervägas av regeringen. Vidare avsåg regeringen att besluta att länsstyrelserna i , och inte skall ha någon styrelse försöket pågår i dessa tre län. I propositionen framhölls att en ekonomisk reglering mellan staten och berörda regionala självstyrelseorgan kommer att redovisas i budget- propositionen för . I propositionen aviserade regeringen slutligen en parlamentarisk kommitté med uppgift att följa upp och utvärdera försöksverksamheten samt utforma förslag om den framtida regionala samhällsorganisatio- nen. Regeringen anser att en sådan kommitté bör tillkallas . Regeringen har beslutat en proposition om ändrad länsindelning och försöksverksamhet i (prop. 1996/97:108). Förslaget innebär bl.a. att en försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning inleds i det nya västsvenska länet fr.o.m. . har antagit förslagen (bet. 1996/97:BoU13, rskr. 1996/97:228). Samhällsutvecklingen har successivt ökat den lokala och regionala ni- våns betydelse inom det svenska folkstyret. En decentralisering av an- svar och befogenheter har skett till framför allt kommunerna. Regionala samarbetssträvanden får allt större betydelse. ställningstagande med anledning av regeringens propo- sition om den regionala samhällsorganisationen innebär att de kommu- nala självstyrelseorganen får ett ökat ansvar också för det regionala utvecklingsarbetet i samarbete med statens förvaltning på regional nivå. Formerna för detta ökade kommunala ansvar skall emellertid prövas i en försöksverksamhet och erfarenheterna från försöksverksamheten skall läggas till grund för statsmakternas ställningstagande om den re- gionala samhällsorganisationens långsiktiga inriktning och struktur. En utgångspunkt för kommitténs överväganden och förslag bör vara att ge det regionala utvecklingsarbetet en fördjupad demokratisk för- ankring. Den innebär att kommunerna och landstingen bör få ökade möjligheter att påverka och besluta i frågor som berör den egna regio- nens utveckling. Sådana möjligheter torde göra det enklare för medbor- garna att utkräva politiskt ansvar. Regeringen har i propositionen om den regionala samhällsorganisa- tionen angivit att det finns ett stort behov av fortsatt reformering av den statliga förvaltningen. Regeringen har i propositionen också redovisat sin principiella syn på inriktningen av det fortsatta reformarbetet inom den statliga regionala förvaltningen. Det bör även framgent finnas en sammanhållen, effektiv statlig organisation på regional nivå som kan bedriva en effektiv ärendehandläggning, svara för bl.a. tillsyn och rätts- tillämpning samt följa upp och utvärdera effekterna av statsmakternas beslut. Staten kan även ha ett fortsatt ansvar, t.ex. inom ramen för en statlig regional näringspolitik. En given utgångspunkt härvidlag är att staten måste se till att de mål som anges i den nationella politiken full- följs i landets alla delar som hänsyn tas till de mål för den regionala utvecklingen som regionala självstyrelseorgan har ställt upp. Likaså måste staten ta ett ansvar för att säkra en samordning av sin egen verksamhet. Mot denna bakgrund har regeringen ansett det som ange- läget att vidareutveckla den samordnade länsförvaltningen (prop. 1996/97:36).