sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — Som vi kommer att se längre fram, är så inte alltid fallet i andra grupper av studenter. Vi ser att det även bland föräldrar utan högskoleutbildning (som här kan räknas till det (1996) kallar lägre socialgrupper) finns det uppmuntran men den är oriktad, och styr barnen mot att göra något de trivs med och kan försörja sig på. Detta innebär ofta att de inte väljer studier. Väljer de studier, sker det senare i livet, när antingen livssituationen förändras radikalt, eller de på något sätt ackumulerat kulturellt kapital (gjort karriär inom sitt yrke, träffat en partner med högre kulturellt kapital e.d.) och högskolestudier framstår som ett tydligt alternativ. har föräldrarna aldrig avrått barnen från studier – när de väl fattat beslutet att börja studera stöder föräldrarna det efter bästa förmåga. På frågan om varför de börjat läsa på högskola svara många av de äldre studenterna, som har arbetslivserfarenhet, att de ville vidare, eller att de helt enkelt tröttnat på sitt tidigare arbete. (1996) undran varför inte högskola, som bygger på att hon faktiskt visat att studenterna har studiebegåvning, skulle möjligen kunna ändras till varför högskola så sent. Det är naturligtvis omöjligt att dra generella slutsatser utifrån detta material, men det skulle kunna ses som en indikation på att barn till lågutbildade föräldrar börjar läsa på universitet betydligt senare än barn med akademikerföräldrar. Andra studier av längre akademiska utbildningar, t.ex. läkarlinjen, (1996) visar att barn till lågutbildade föräldrar generellt påbörjar längre och mer statusfyllda utbildningsprogram senare i livet än barn till högutbildade Ofta har dessa studenter läst fristående kurser, för att ackumulera kulturellt kapital innan man beslutar sig för att påbörja en prestigefylld utbildning. Detta visar också på att det finns möjligheter att det (1996: 196) kallar en utbildningsreserv slutligen hamnar i högskolan, men att det alltså krävs att de antingen ackumulerar kulturellt kapital, eller att deras livssituation förändras genomgripande. 2.3.2Riktad och utbildningsmedveten uppmuntran När föräldrarna har ett högre kulturellt kapital ser det annorlunda ut än i den föregående gruppen: .. när jag gick i nian och skulle bestämma mig för gymnasiet så valde jag vårdlinjen [och] pappa vägrade att skriva på papperna. Först, men sen fick jag övertygat honom om att det var min framtid. (Kvinna, 35-årsåldern, någon högutbildad förälder) Här ser vi ett mer handgripligt exempel på påverkan på barnens utbildningsval. I det aktuella fallet tyckte fadern att vårdlinjen inte ledde någonstans, utan ville att dottern skulle gå en teoretisk gymnasielinje. (Pappa fick rätt till slut – hon går på en högskole utbildning som leder till fil. I gruppen med lågutbildade föräldrar fanns inget exempel på att föräldrarna skulle ha velat påverka barnen att läsa på högskola, och ännu mindre utöva något reellt inflytande på själva valet. I gruppen med föräldrar med högre kulturellt kapital ser man däremot hur föräldrarnas påverkan riktar sig direkt mot högskoleutbildning. Även om vissa studenter (som exemplet ovan visar) har varit inne på andra banor har utbildningen alltid funnits med som något man skall göra förr eller senare: Det har väl alltid varit ganska självklart ... det har aldrig varit något man tvekat på. (Kvinna, 25-årsåldern, någon högutbildad förälder) Föräldraaspirationen som (1996) visar på är ju något som är öppet – en tydlig uppmaning att gå vidare till högskolestudier. Men det är också fråga om en uppmaning att lära sig som genomsyrar hela uppväxten: ... jag har fått lära mig att det är viktigt att man lär sig saker, att man hänger med i skolan. (Kvinna, 40-årsåldern, någon högutbildad förälder) Man kan också se i intervjuerna hur barn till högutbildade föräldrar redan från tidiga år uppmanats att läsa. Även barn med lågutbildade föräldrar ger exempel på att föräldrarna uppmanat dem att läsa, men barn i familjer med högt kulturellt kapital visar inte bara på att de uppmanats att läsa böcker – utan också att föräldrarna riktat sin upp- maning och definierat vad som skulle läsas: All seriös litteratur som går, allt ifrån till... Mamma läser ju jättemycket, och min far läste också jättemycket. (Kvinna, 35-årsåldern) (Denna intervjuperson säger längre fram med emfas: Inga Kitty- böcker). Det handlar alltså om riktad uppmuntran att läsa kvalitets- litteratur; Att behärska så kallad svår eller fin litteratur ökar det kulturella kapitalet. Det kan också tänkas öka beredskapen för att se sig själv som student vid en längre utbildning. Uppmaningarna att läsa riktar sig inte bara mot en specifik typ av litteratur, utan också mot att använda böckerna för att skaffa ny kunskap: om man frågade pappa varför är det så? sade han gå och slå upp det i Focus! (Kvinna, 35-årsåldern, någon högutbildad förälder) Litteraturen är alltså redan från uppväxten ett naturligt sätt att skaffa kunskap. Bland studenter med invandrarbakgrund ser man att det kulturella kapitalet i hemmet är av ännu större betydelse. I familjer med lågt kulturellt kapital (ingen förälder med högskoleutbildning) ges över huvud taget ingen riktad utbildningsmedveten uppmuntran – men i familjer med utbildningstradition är uppmuntran ännu tydligare riktad än bland svenskar: Det är mina föräldrars ... högsta önskan ... att jag och min syster blir ingenjörer. (Kvinna, förutvarande , någon högutbildad förälder) Anmärkningsvärt är att det ses som viktigt för kvinnor att utbilda sig: ... ifall Du inte har utbildning kan Du till exempel inte gifta Dig. Så är det till och med när man är i . (Kvinna, , någon högutbildad förälder) Om man haft en fördomsfull uppfattning att invandrarkvinnor skulle bli mindre attraktiva på äktenskapsmarknaden på grund av att de har en utbildning, kullkastas den uppfattningen effektivt här! Så här säger däremot en kvinna med lågutbildade föräldrar: För de tycker väl att jag som tjej skulle koncentrera mig på hemarbete och satsa på att gifta mig, bilda familj och så vidare, det har jag väl inte riktigt lytt. (Kvinna, förutvarande , ingen högutbildad förälder) Utifrån vad som intervjupersonerna här säger om upplevd föräldra- uppmuntran, kan man säga att det kulturella kapitalet i uppväxtfamiljen påverkar invandrare ännu kraftigare än svenskar – etniciteten verkar som en förstärkande faktor, som antingen ökar den riktade, utbildningsmedvetna uppmuntran eller minskar den oriktade och icke- utbildningsmedvetna – eller för den bort från utbildning, vilket kommer att visas längre fram. Framför allt bland invandrare6 med lågutbildade föräldrar (t.ex. kvinnan som citerades ovan) kan man se ett föräldrastöd som är tydligt riktat. Detta är alltså inte samma fenomen som bland de svenska barnen till lågutbildade föräldrar, som fick en allmän oriktad uppmuntran att sköta sig, utan det är här fråga om uppmuntran tydligt riktad mot att lyckas – att nå framgång i livet. Det räcker inte att få det bra – man skall får det bättre än föräldrarna: Man hade mycket press på sig från föräldrarna att man måste bli någon, och skaffa sig en plats i samhället.. (Man, invandrarbakgrund, ingen högutbildad förälder) Det är inte, som bland de etniska svenskarna, en fråga om gör vad Du vill så länge Du sköter Dig – här är det i stället gör vad Du vill så länge Du förbättrar Din sociala position Uppmuntran är tydligt riktad – men utbildning är ingalunda den självklara vägen. Den ses i stället ibland som en begränsning: ... det var ju lite till och från, de tyckte ...att jag ... skulle börja jobba som ger (Man, invandrarbakgrund, ingen högutbildad förälder) Det väsentliga är framgången i livet, att inte bara få det bra, utan bättre än föräldrarna. I och med avsaknaden av kulturellt kapital, ses utbildning varken som framgång eller väg till framgång – det är i arbete som framgång räknas. En direkt avrådan från studier kan urskiljas bland en del svenska män med lågutbildade föräldrar. I den gruppen förekommer i allmänhet en oriktad, utbildnings- omedveten uppmuntran. Som tidigare nämnts kan den relateras till ett 6 (1996) berör inte etnicitetsvariabeln; en bakgrund i form av statistik avseende de tre variablerna etnicitet, social bakgrund och studie - begåvning hade varit mycket intressant att relatera till aktuella data. skötsamhetsideal – att klara sig själv, att vara bra nog, och inte ligga andra till last – men också en omtanke från föräldrarna om barnens väl. Bland föräldrar med lågt kulturellt kapital ses då utbildningssituationen som alltför otrygg: det ligger nog i den gamla standarden att man ska tjäna pengar, är man student är det ganska fluffigt – kommer det in pengar? Det är en osäker tillvaro, den vill inte mina föräldrar att jag ska vara i. (Man, 35-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Till skillnad från studenterna med invandrarbakgrund, som fick en upp- muntran riktad mot att lyckas, är det här fråga om att man vill säker- ställa trygghet för barnen – säker inkomst, säkert arbete. 3 Mötet med högskolan I beskrivningen av hur olika studenter upplever mötet med högskolan blir det synligt hur olika studenter förväntat sig studierna, och hur intervjupersoner med olika bakgrund hanterar de situationer de hamnar i. De flesta intervjupersoner med lågutbildade föräldrar ger uttryck för att de hade förväntat sig studierna som jobbigare än de i verkligheten visar sig vara. Såväl män som kvinnor ger uttryck för detta. Det finns dock en väsentlig skillnad – männen utrycker mycket starkare en känsla av seger: ... det bottnar i något slags revanschkänsla, att man ska visa dem... när man har en... mindre utbildad bakgrund vill man gärna visa att man kan. (Man, 35-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Det är en stolthet över att lyckas. Männen ger också uttryck för glädje över en ökad förmåga att röra sig i nya sociala miljöer – det språkliga kapitalet utvecklas: just att prata fackspråk eller prata med människor som... är akademiskt utbildade har man lättare att göra om man har en akademisk utbildning. (Man, 35-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Kvinnorna med motsvarande bakgrund uttrycker däremot inte samma glädje. De är mer ambivalenta; de känner att de klarar av studierna, och menar att de utvecklas som människor, och njuter av att lära sig, men de märker också ett begynnande främlingskap gentemot sin gamla umgängeskrets – de förändras både vad gäller intressen, vanor och språk. Jag känner det när jag kommer tillbaka till mitt gamla arbete på somrarna ... låter vi så här! (Kvinna, 30-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Kvinnorna känner tydligt att de håller på att bli olika sin gamla vänkrets – att de inte bara vinner, utan också förlorar något – liksom föräldrarna inte riktigt förstår vad studier handlar om förstår inte heller vännerna det: Det har blivit en distans mellan oss [intervjupersonen och hennes gamla vänner]... De förstår inte riktigt vilken tid det tar... att det [studierna] är precis som ett arbete (Kvinna, 25-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Dessa intervjupersoner oroade sig tidigare för att studierna skulle vara krävande – men vännerna ur deras gamla sociala miljö ser inte studier som en heltidssyssla... (Detta kan möjligen tolkas som ett försvar – att i någon mån nedvärdera studierna, eftersom man själv inte satsat på sig själv och börjat studera.) Dessa intervjupersoner känner också att de inte får något närmare umgänge med sina kurskamrater – många pendlar, det är spridda åldersgrupper i klasserna. Intervjupersoner med högre kulturellt blir inte lika marginaliserade, man känner att man har ... kompisar där de flesta har haft den inställningen att läsa vidare på högskola (Kvinna, 20-årsåldern, någon högutbildad förälder) Studenterna på ingenjörsprogrammen ger i högre utsträckning uttryck för att studierna verkligen är ansträngande än vad de som läser samhällsvetenskap/humaniora gör. Ingenjörsstudenterna har också en större del schemalagd undervisning. Deras beskrivning av att det är jobbigt handlar egentligen inte om att det är svårt, utan om att tiden inte räcker till. Man tillbringar mycket tid i skolan. hänvisar dessa studenter ofta till rent ämnesintresse som bakgrund till sitt utbildningsval, och ser det som ett nöje att få syssla med sitt ämne. Flera av studenterna med invandrarbakgrund säger att de mest umgås med andra invandrare på utbildningen. (Detta gäller främst ingenjörsutbildningarna; en man som läser humaniora/samhällsvetenskap har medvetet valt att studera för att bli mer integrerad i det svenska samhället.) En av intervjupersonerna med invandrarbakgrund (och lågutbildade föräldrar) uppger till och med att han bara umgås med vänner som inte studerar. Detta verkar motsäga distanseringen från gamla vänner som flera av de svenska intervjupersonerna med lågt kulturellt kapital gav uttryck för. Det kan dock tolkas som att han inte får tillträde till något umgänge i den nya (högskole-)världen, utan tvingas att söka sig umgänge i den gamla (lågutbildade). Flera av studenterna med lägre kulturellt kapital ger uttryck för att de känner sig utsatta i utbildningssituationen. Man anser att lärarna är oförutsägbara, och att man är utlämnad åt något som känns som ett godtyckligt system. Detta gäller främst kvinnliga studenter som läser samhällsvetenskap/humaniora. (I materialet finns inga kvinnliga studenter med lågutbildade föräldrar från ingenjörsprogrammet.) ... man är offer för andras godtycke... vad som ska anses vara kunskap (Kvinna, 40-årsåldern, ingen högutbildad förälder) I gruppen med högre kulturellt kapital ger man i stället uttryck för strategier för att hantera situationer av denna typ: ... inte ... någon ordning, jättedålig pedagogisk kompetens hos lärarna, men har jag ... sett till att jag fått en bra lärare på de kurser jag läser (Kvinna, 35-årsåldern, någon högutbildad förälder) ... sen börjar man komma in i det ... jag har haft den läraren ... (Kvinna, 25-årsåldern, någon högutbildad förälder) Förknippat med det högre kulturella kapitalet är en förtrogenhet med metoder för att hantera själva utbildningssituationen som gör att dessa studenter lättare kan bemästra situationer som vållar obehag för dem med lägre kulturellt kapital. Ett nyckel begrepp för att förstå de resultat som presenterats ovan är kulturellt kapital – här tydligt manifesterat genom föräldrarnas utbildningsbakgrund. Föräldrar med ett högt kulturellt kapital överför detta på barnen, genom en tydlig, riktad och utbildningsmedveten uppmuntran, och kan på så sätt förmå barnen att börja läsa på högskola tidigt. Föräldrar med ett lägre kulturellt kapital månar om sina barn i samma utsträckning, men uppmuntran är oriktad, och utbildningsomedveten. Ett väsentligt inslag är i stället uppmaning till trygghet och skötsamhet, vilket kan tänkas bli kontraproduktivt i ett längre perspektiv, eftersom en tryggad försörjning långsiktigt ofta kopplas till en längre utbildning. Likaså uppfattar man den skuldsättning studiemedel innebär som en källa till otrygghet; att redan som ung sätta sig i skuld för resten av livet ses som riskabelt. Studenter med invandrarbakgrund verkar i högre grad påverkas av det kulturella kapitalet i hemmet än svenskar– både i positiv och negativ riktning – barn till högutbildade invandrare får en starkare riktad och utbildningsmedveten uppmuntran, medan barn till lågutbildade invandrare får en utbildningsomedveten uppmuntran, som ofta riktas mot framgång – att lyckas, men utan att se utbildning som den lämpligaste vägen. I mötet med högskolan upplever de flesta av intervjupersonerna med lågt kulturellt kapital att de klarar av studierna bättre än de väntat sig. I synnerhet kvinnliga studenter med lågt kulturellt kapital upplever dock att de känner sig utlämnade, eller maktlösa inför skolan, som verkar godtycklig. Studenter med högutbildade föräldrar ger i stället utryck för olika strategier för att hantera detta. Manliga studenter med lågutbildade föräldrar upplever det i hög grad som en seger att lyckas med sin högskolestudier. De kvinnliga studenterna med motsvarande bakgrund känner också tillfredsställelse, men känner också ett utanförskap mot sitt gamla umgänge, som männen inte ger uttryck för på. Utbildning i broschyrspråkets värld Kunskapssamhället är diffust för de unga, men det tar sig uttryck i ett upplevt utbildningsberoende. "behöver man utbildning, det behövde man inte ." Detta framgår av de 108 uppsatser från tre gymnasieskolor i som jag läst och analyserat. Uppsatserna har skrivits av elever på samhällsprogrammets andra år. 27 kommer från en gymnasieskola i en universitetsstad (med övervägande del elever från akademikerbakgrund), 22 från en småstad (med övervägande del elever från arbetarbakgrund) och 59 från en förort söder om (med övervägande del elever med utländsk bakgrund och betydligt mer invecklade definitioner vad gäller föräldrarnas yrkes- och utbildnings- bakgrund). Jag kommer att fokusera på tre saker, som alla är intressanta att koppla till det faktum att vi kallar dagens samhälle för ett kunskapssamhälle. 1.Elevernas sloganartade språk som är ett slags tomt mål- tänkande. Jag har valt att kalla det broschyrspråk. Det låter som hämtat ur en broschyr hos SYO-konsulenten. Elevernas tillgång till språk varierar lika kraftigt som deras tillgång till tid och rum för att fundera på alternativen. Språket i uppsatserna från de tre skolorna utmärks av stora skillnader. Där universitetsstadens elever är vitsiga, ironiska och programmatiskt beredda på att berätta allt om sina planer, är eleverna på småstadens gymnasium mindre av språk- virtuoser – men också mer personliga. I förorten skriver många av eleverna en mycket torftig svenska, också de fyra helsvenska eleverna och de elever med föräldrar som är akademiker, till yrke eller utbildning. Käckheten, självdistansen och försöken till humor är helt frånvarande. Trots skillnaderna i förmågan att skriva korrekt svenska, är däremot måltänkandet och broschyrspråket samma hos de flesta elever. 2.Det finns stora skillnader mellan skolorna i synen på vidare utbildning. Den varierar mellan att vara ett verktyg och en självklar del av en identitetsskapande process. Att läsa vidare är stressande i sin självklarhet för akademikereleverna, ett alternativ för arbetar- eleverna och en chans för invandrareleverna. Arbetsmarknaden verkar lägga gymnasieskolan i en mörk skugga, där viljan att läsa vidare trängs undan av behovet av trygghet. Utan utbildning är man ingen – man är arbetslös, lever på bidrag eller har restaurang som sina föräldrar.Hur eleverna ser på vidare utbildning har också att göra med var influenserna kommer från. Uppfattningen om föräldrarnas roll är viktig och skiljer sig åt mellan skolorna. Myten om det fria valet finns främst på universitetsstadens och förortens gymnasier – fast i olika tappning. 3.Yrkesvalen är traditionella: jurist, lärare, journalist och sjuksköterska. har tankar om den flexibla framtida arbetskraften, med lösare anställningsformer, kanske på projektbasis, blivit alltmer frekventa. Men i de här elevernas framtidsplaner lockar varken en bred examen och bilden av en bred arbetsmarknad lyser med sin frånvaro. IT-branschen verkar också utöva en mycket begränsad attraktion på samhällsprogrammets elever. Endast en elev skriver att han vill syssla med IT. Det stod och – Utredningen om social och etnisk mångfald i högskolan uppe i vänstra krysset på det blad som eleverna fick. Resonera och reflektera kring följande: Du går på ett studieförberedande program, vilket ger dig möjlighet att läsa vidare på högskolan. Ska du det? Berätta gärna om vad och vilka personer som har haft betydelse för din syn på högre utbildning. Föreställ dig också att du påbörjat en utbildning på universitet/högskola. Vilken utbildning/kurs är det? Varför just den? Var finns den? Vad förväntar du dig av utbildningen/kursen? Hur tror du att du kommer att klara av utbildningen/kursen? Hur tror du att man gör när man studerar vid universitet/högskolan? Fundera och berätta om detta! Rubrik: Min universitetsutbildning Ett mindre styrt ämne i stil med När jag studerar på högskola/ universitet övergavs i diskussion med de tre respektive lärarna som menade att resultatet förmodligen skulle bli lidande. Risken var att de som inte skulle läsa vidare, inte heller skulle skriva mycket mer än just Lärarna menade att eleverna behövde frågor till stöd. Helt klart är att frågorna påtvingat realism i uppsatsskrivandet. Det är svårt (omöjligt?) att utforma ett ämne som både kan generera personliga tankar, tillfredsställa forskaren och uppdragsgivaren – helt enkelt att formulera ämnet så att inte själva ämnet liksom hindrar sig själv. skriver om uppsatsämnet Vad jag skulle göra om jag fick en miljon till elever i årskurs 5–6. Nästan alla hans 40 uppsatser tar upp vad man kan köpa för miljonen. Uppsatsämnet har i dessa fall utlöst en betingad reflex. Det har inte lockat författarna att tänka. Ur denna aspekt var ämnet naturligtvis ett dåligt ämne. Det framställer barnen som uppslukade av det kapitalistiska konsumtions- samhället. Ett bra ämne skulle locka dem ut ur detta. (, s 43) Vårt ämne har inte i någon större utsträckning lyckats lura fram några kritiska tankar, drömmar eller tankar om studierna som del av större livsprojekt ur eleverna. Detta kan bero på ämnet, på själva uppsats- momentet i skolan eller på att de är uppslukade av om inte det kapita- listiska konsumtionssamhället så det arbetsmarknadsstyrda kunskaps- samhället. Att skriva uppsats är ett koncentrerat moment av den rationalitet som styr skolan – lärande ska redovisas för värdering. Värderingen sker inte genom betyg , men eleverna verkar föreställa sig läsarna som några maktfulla personer från . Med tanke på att uppsatserna inte ingår i det vanliga skolarbetet och inte heller ska bedömas av lärarna, är det lite förvånande att kritiken är så mild. Skoltröttheten är utbredd men inte kritiken av det uppfattade utbildningsberoendet. blir Utredningen som mottagare extra synlig. Bland uppsatser från förortsgymnasiet finns det några uppsatser som i det närmaste kan beskrivas som larmrapporter, med direkta råd till utredningen om hur man ska göra för att få in invandrare på högskolan. En tjej med invandrarbakgrund skriver att organisationer som Lugna Gatan orsakar elevers frånvaro, ibland i . Eleverna skolkar och har inte respekt för lärarna, lärarna lär ut för lite på lektionerna. Eleverna är mer intresserade av att jobba på pappas pizzarestaurang. Vad gäller sina studier, hon vill läsa något med juridik och psykologi, är hon orolig: jag tycker att det är mycket dåligt kvalitet på behörigheten som vi får här i Man borde går det intressant att komma till skolan och på lektionen. flera ska söka in på universitet/högskola borde man sänka ner intagningspoängen. En annan tjej skriver att man måste satsa på språkundervisningen. På gymnasiet i förorten skriver fem elever (fyra med invandrarbakgrund) mycket korta uppsatser, i stil med uppsatsen nedan: Jag vet inte ett dugg om det så kallade Högskolan. Jag bryr mig inte om skolan eftersom jag är Syrian och äger en restaurante efter gymnasiet. Jag ser denna uppsats som en blandning av följande ingredienser: –In the eye of the beholder. Jag tror att de fyra invandrareleverna är trötta på att bli undersökta och utpekade som problematiska invand- arungar som bor i en förort. De förstår dessutom förmodligen vad Mångfaldsutredning kan tänkas vara ytterligare ett exempel på. Ordet mångfald är ett uppifrån-ord. –De fem eleverna är förmodligen dåliga i skolan, och att skriva en uppsats skulle avslöja att de inte vet så mycket om vidare utbildning. Det skulle framgå att de inte ska läsa vidare – för att de inte kan eller får. –De är skoltrötta och då är uppsatser och prov sådant som symbo- liserar utvärdering. De medverkar i sin egen självuppfyllande profetia genom att strunta i att skriva mer än ett par rader. –De behärskar inte språket. Att skriva en uppsats på svenska för dem är som att skriva en uppsats på spanska för mig.