sou · GOB378d2 · 2001-01-01 00:00:00 — I en färsk delstudie har utvärderingen redovisat samhällsekonomiska effekter av individers rehabilitering. 250 individer ingick i studien där data inhämtades före respektive efter rehabiliteringsinsatsen för varje individ. Dessa uppgifter har bearbetats i dataprogrammet Sampop. I diagrammet nedan framgår att individernas köpkraft liksom arbets- givarnas, kommunernas, landstingens och ekonomi förbättrats. Även statens ekonomi förbättras avsevärt (exklusive och Försäkringskassorna som särredovisas). 136 Rehabilitering är samhällsekonomiskt lönsamt går med förlust vilket förklaras av att lönebidra- gen belastar. Sammanfattningsvis visar redovisningarna på en total förbättring dvs. intäkt för samhället, på som kan jämföras med åtgärdskostnader på plus ett totalt EU-bidrag om . enligt beräkningar med dataprogrammet Sampop Källa: Delrapport effekter vid rehabilitering inom Fri- samutvärderingen 2000:11. Sammantaget visar även Frisamutvärderingen att det mycket snabbt går att ekonomiskt hämta hem satsningar där samverkan för individen kommit till stånd, i detta fall inom ett antal olika projekt. Den samlade teoretiska pay-off-tiden understiger alltså väl och är i nivå med vad utredningens egen studie visar. Rehabilitering är samhällsekonomiskt lönsamt 137 RIK-Projektet i – integration av invandrare Rehabilitering i , RIK, har initierats av kommunens social- och omvårdnadsnämnd och har avsett introduktion och integre- ring av invandrare på den lokala arbetsmarknaden. Tre av individerna som deltog har valts ut för en samhällsekonomisk utvärdering. Utvärderingen visar att det samhällsekonomiska mervärdet för de tre deltagarna blir ca . Att utfallet blir så bra beror på att det stöd som personerna behövde från samhällets sida före projektet klart minskade efter projektet. Per- sonerna har fått anställningar, som medför att de bidrar till produktio- nen. En samhällsekonomisk utvärdering gjordes för det så kallade . Studien omfattar totalt 20 traumatiserade flyktingar, varav 3 lämnat projektet och därmed inte ingår i utvärderingen. Utvär- deringen bygger på att individernas situation före rehabilitering jämförs med deras situation i slutskedet av projektet. Tyngdpunkten i utvärde- ringen ligger på individernas förändrade produktivitet uttryckt som bidrag till BNP. Vid sidan av detta beräknas värdet av individernas för- ändrade resursförbrukning avseende vård- och omsorgskonsumtion. Förutom den övergripande samhällsekonomiska utvärderingen ingår även en kommunalekonomisk analys. Den totala kostnaden för projektets genomförande, exklusive trans- fereringar, är inklusive indirekta skatter. Kostnaderna består av utredning och kartläggning, psykoterapeutiskt stöd, projektledartid, arbetsträning, återkoppling till handläggare m.m. Kostnaden är fördelad mellan deltagande kommuner och EU. Värdet på den förväntade pro- duktivitetsökningen är . Utslaget per fullföljande deltagare är värdet , baserat på att den genomsnittliga förväntade pro- duktivitetsökningen är . Det samhällsekonomiska värdet på deltagarnas minskade vårdkonsumtion är . Slår man samman projektets båda intäktskällor blir den totala intäkten nästan . Lönsamheten på lång sikt, som beräknas som skillnaden mellan prognostiserad total intäkt och total kostnad, är . Av den totala förväntade produktivitetsökningen tillfaller kommu- nerna. Därmed hamnar av de totala intäkterna på grund av ökad produktivitet i den primärkommunala sektorn, medan övriga till största delen fördelas mellan individerna själva, lands- tingen och staten. På mycket kort sikt, dvs. utifrån den situation som 138 Rehabilitering är samhällsekonomiskt lönsamt råder för deltagarna i slutet av projekttiden, kan den kommunal- ekonomiska årliga intäkten beräknas till ca . Intäkten per individ varierar . Om inte hade genomförts skulle deltagande kommuner haft en årlig genomsnittlig kostnad på per individ. Den totala kostnaden skulle därmed varit per individ i genomsnitt. Om man avslutningsvis studerar hur utbetalningarna i form av eko- nomiskt bistånd påverkats är den årliga utbetal- ningen per deltagande individ före rehabilitering , medan det efter projektet sjunkit till . Minskningen per individ är där- med /år eller totalt över en halv miljon för alla kommu- ner tillsammans . är således mycket lönsamt för såväl skattebetalarna som för kommunernas ekonomi, även om lönsamheten varierar mellan kommunerna. Ett enkelt sätt att beskriva lönsamheten är att för varje samhällelig krona som satsats i projektet kommer samhället totalt och långsiktigt få tillbaka . EU-projekt för unga med psykiska funktionshinder Projektet , vilket redovisas i kapitel 5, har också ingående utvärderats utifrån ett samhällsekonomiskt perspektiv. Stu- diens design var en före/efterstudie där deltagarna i programmet har följts 6 månader före och 6 månader efter interventionen med rehabi- litering. Den analytiska metoden var kostnads-nyttoanalys. Resultatet visar att samordnad rehabilitering är samhällsekonomiskt effektivt.. Det uppstod signifikanta ekonomiska besparingar i samhället, speciellt för hälso- och sjukvården rehabilitering minskade den totala sam- hällskostnaden . Det motsvarar eller per individ. Kostnadsförändringarna varierade betydligt mel- lan vårdgivarna. Kostnaderna för hälso- och sjukvården, försäkrings- kassan och /AF minskade med sammanlagt . Kostnaderna för kommunen ökade marginellt medan kostnaden för Rehabhuset ökade med . Hälso- och sjukvårdskostnaderna minskade eller . Slutenvården stod för den största kostnadsminskningen, (). Kostnaderna för öppenvårdsbesöken minskade också. Minskningen var och besparingen var . Kostnaden för primärvården minskade och kostnaderna för den psykiatriska vården minskade . Läkemedels- kostnaderna minskade . Besökskostnaderna för /AF Rehabilitering är samhällsekonomiskt lönsamt 139 kassan minskade också, eller . Kommunens kostnader var marginellt högre (). totala utgifter för ersättningar och bidrag ökade marginellt (). Utgifterna för sjukskrivningar och särskilda bidrag minskade som rehabiliteringsersättning och förtidspension ökade. Kommunens utgifter för bidrag och ersättningar ökade . /Arbetsförmedlingens utgifter för bidrag och ersättningar inklusive A-kassa minskade med 87 prcent. Den genomsnittliga utgiften för bidrag minskade ytterst marginellt. Individernas egna utgifter till följd av sjukdom minskade med , främst till följd av minskade sjukvårdsavgifter. Kostnaderna för alternativ vård minskade också, vilket motsvarar . Kostnaderna för naturläkemedel ökade eller 1 000. Rehabilitering enligt den aktuella modellen har sparat in (per person) jämfört med traditionell rehabilitering. Det motsvarar en minskning av den totala samhälls- kostnaden . På uppstår samhällsekonomiska vinster genom att av deltagarna har kommit ut i arbetslivet och börjat studera vilket också kan leda till arbete. Det innebär att de indirekta kostnaderna för produktionsbortfall reduceras dramatiskt liksom att utgifterna för sjukskrivning och bidrag minskar ytterligare. Sammanfattningsvis blir de samhällsekonomiska vinsterna betydande. Redovisade studier bekräftar tämligen överensstämmande att satsade medel väl betalar sig sett ur ett övergripande samhälls- eller skat- tebetalarperspektiv. Detta trots att sådana plusvärdeaspekter som indi- videns ökade livskvalitet, anhörigas och närståendes avlastning, deras ökade välbefinnande inte vägs in i dessa samhällsekonomiska efterkal- kyler. De redovisade studierna visar också att olika målgrupper, med det gemensamma att individen står utanför arbetslivet, är väl värda att satsa på. Detta alltså även om man cyniskt bortser från de i sig tillräck- liga humanistiska motiven för att satsa på aktiv rehabilitering. 7 Tio länder – tre modeller Utredningen har gjort en internationell studie om hur ett urval länder har utformat sina försäkringssystem för ersättning vid sjukdom och efterföljande rehabilitering. De utvalda länderna är , del- staten i , delstaten i , , , , , , och Storbri- tannien. I detta kapitel redogörs inledningsvis för studiens syfte, metod- problem samt vilka slutsatser som kan dras av effekterna av de olika försäkringsmodellerna. Därefter presenteras de aktuella länderna enligt tre olika försäk- ringssystem som utredningen har valt att kalla arbetsgivarmodellen (, och ), avtalsmodellen (, och ) samt den offentliga modellen (, , och ). Varje delavsnitt avslu- tas med sammanfattande slutsatser om respektive modell. 7.1Svårt att dra slutsatser om modellernas effekter Det är komplicerat att göra internationella jämförelser mellan organisationen av socialförsäkringssystemen i olika länder och utnyttjandet av ersättningarna inom systemen. Metodproblemen beror dels på att information saknas, dels på statistiska svårig- heter. Det går inte att dra några egentliga slutsatser om effekterna av de olika försäkringsmodellerna. Studien har trots detta ett stort värde eftersom ökad kunskap om andra sociala försäkringssystem i längden kan gynna den svenska socialförsäkringen. 142 Tio länder – tre modeller Studien har haft två syften Utredningen presenterade i Individen i centrum? – En diskussions- promemoria om den framtida svenska arbetslivsinriktade rehabilite- ringen tre alternativa organisatoriska och finansiella lösningarna av den framtida försäkringen. Inför utarbetandet av dessa modeller stude- rades hur ett urval länder hade utformat sina försäkringssystem för ersättning vid sjukdom och efterföljande rehabilitering. De länder som belystes i den internationella utblicken var , , , delstaten i och . Utredningen har kompletterat den internationella studien genom att dels utöka urvalet av länder, dels analysera utvecklingen av längre sjukfall och förtidspensioner i respektive land och därmed pröva de olika försäkringssystemens relativa effektivitet på rehabiliteringsområ- det. Studien har således haft två syften. Det ena syftet är att kartlägga hur ett urval länder har utformat sina sociala försäkringssystem för ersättningar i samband med arbetsoförmåga, dvs. sjukförsäkring, arbetsskadeförsäkring och förtidspension. kartlägger studien organisationen för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen och vilka drivkrafter som finns inbyggda i systemen för att återför människor tillbaka till yrkeslivet. Det andra syftet är att redovisa hur utnyttjandet av förmåner vid arbetsoförmåga har förändrats i ovanstående länder där statistik finns att tillgå. De länder som belyses i den internationella utblicken har valts ut mot bakgrund av att samtliga har vissa liknande grunddrag som gör en jäm- förelse på området meningsfull. Samtliga länder är stabila västerländska demokratier och mer eller mindre uppbyggda välfärdsstater, men med disparata lösningar på utformningen av syste- men. Vidare har flera av länderna historiskt sett uppvisat liknande pro- blem som när det gäller utvecklingen av utnyttjandet av ersätt- ning i samband med arbetsoförmåga . De utvalda länderna är , delstaten i , delstaten i , , , , , , och . Tio länder – tre modeller 143 Socialförsäkringssystem kan uppvisa oändliga variationer – dvs. de kan vara mer eller mindre offentliga eller privatiserade, inkomstrelaterade eller behovsprövade, frivilliga eller obligatoriska, bestå av ett system eller flera system, omfatta samtliga medborgare eller vissa grupper samt bygga på standardtrygghet eller grundtrygghet etc. Detta faktum komplicerar jämförande studier på området och kräver att man använ- der någon form av analysmodell för att kategorisera och göra systemen översiktliga. Grundläggande förutsättningar i arbetet med att återföra människor som drabbats av arbetsoförmåga tillbaka till arbete – t.ex. drivkrafter, prioriteringar och målbeskrivningar – är i stor utsträckning beroende av rollfördelningen mellan inblandade aktörer. Som analysmodell har där- för valts hur det organisatoriska och finansiella ansvaret för sjukförsäk- ringen fördelar sig mellan det offentliga, individen och arbetsgivaren. Denna fördelning tar sig uttryck i tre teoretiska systemmodeller – arbetsgivaremodellen, avtalsmodellen och den offentliga modellen. , delstaten i och del- staten i har placerats under arbetsgivaremodellen. I dessa länder har arbetsgivare ett mycket långtgående finansiellt och organisatoriskt ansvar för socialförsäkringssystemen. Detta gäller fram- för allt systemet för ersättning vid sjukdom – även om detta ansvar för arbetsgivare i är frivilligt. Vidare har , och placerats under avtalsmodellen. I dessa länder administrera avtalsförsäkringar de sociala försäkringssystemen under ledning av arbetsmarknadens parter. Slutligen har , , och placerats under den offentliga modellen. I dessa länder har det offentliga ett mycket långtgående ansvar för socialförsäkringssystemet – även om arbetsgivare i ansvarar för sjuklön i sjukfallet. Svårt att dra några slutsatser om effekterna Vilka slutsatser kan då dras av den internationella studien när det gäller effekterna av de olika försäkringsmodellerna? Ja, till en början kan konstateras att det är komplicerat att göra internationella jämförelser mellan organisationen av socialförsäkringssystemen i olika länder och utnyttjandet av ersättningar. Detta beror främst på metodproblem av två slag. För det första saknas ordentlig information som beskriver social- försäkringar i olika länder och den information som finns är bristfällig 144 Tio länder – tre modeller Databaser över sociala trygghetssystem som till exempel () eller () förfogar över är inte heltäckande. Vidare saknas konkret forskning på området. Framför allt saknas studier som jämför systemen och analyserar utvecklingen av antalet längre sjuk- fall och förtidspensioner i de länderna som ingår i den här undersök- ningen eller andra liknande länder. För det andra finns statistiska svårigheter med att göra rättvisande jämförelser över utnyttjandet av socialförsäkringsförmåner mellan län- derna. Detta beror bland annat på komplexiteten i olika socialförsäkringssystem, att samma befolkningsgrupper i likartade situationer kan ersättas av olika försäkringsslag i olika länder, brist på jämförbar statistik, dvs. statistik som avser samma uppgifter eller samma grupper av försäkrade, att siffror som visar antalet försäkrade som kan komma att utnyttja förmånerna inte är tillgängligt, vilket omöjliggör jämförelsen av antalet förmånstagare eller ersättningsdagar i relativt hänseende, samt ländernas olika placering i konjuktur- och demograficykel etc. De statiska svårigheterna medför bl.a. att utredningen inte har kunnat få fram tillförlitliga uppgifter om arbetskraftsdeltagande i de olika län- derna. Sammantaget medför de redovisade metodproblemen att det inte går att dra några egentliga slutsatser om effekterna de olika försäkrings- systemen. Trots detta har ändå den här typen av jämförande studier ett stort värde. En systematisk kartläggning av hur olika länder har utfor- mat sina försäkringslösningar innebär bl.a. en ökad kunskap kring de alternativa principer som kan bygga upp sociala försäkringssystem. Detta är viktigt för att öka kunskapen och förståelsen kring de principer som bygger upp det svenska socialförsäkringssystemet – som man får input, idéer och erfarenheter till möjliga förändringar i syfte att förbättra den svenska socialförsäkringen. I det följande presenteras de olika länderna under respektive modell. En schematiskt översikt över de olika försäkringssystemen finns i bi- laga 7. Den internationella studien i sin helhet kommer genom utred- ningens försorg att publiceras i en särskild bilaga. Tio länder – tre modeller 145 7.2Försäkringen är arbetsgivarens ansvar – arbetsgivarmodellen De länder som tillhör arbetsgivarmodellen – dvs. , delstaten i och delstaten nien i – har lagt tyngdpunkten i det finansiella och organi- satoriska ansvaret för försäkringarna på arbetsgivarna. Arbetsgivarmodellen innebär i huvudsak att försäkringen är arbetsgivarens ansvar, kopplad till anställning, administreras av olika försäkringsinstitutioner samt finansieras direkt av arbets- givaren via sjuklön eller indirekt via differentierade arbetsgivar- avgifter. Nedan beskrivs socialförsäkringssystemen i tre länder där tyngdpunk- ten i det organisatoriska och finansiella ansvaret vilar på arbetsgivaren – , delstaten i samt delsta- ten i . Arbetsgivaremodellen innebär i huvudsak att försäkringen är arbetsgivarens ansvar, är kopplad till anställning administreras av olika försäkringsinstitutioner – både privata och offentliga samt finansieras direkt av arbetsgivaren via sjuklön eller indirekt via dif- ferentierade arbetsgivaravgifter. Socialförsäkringssystemet i kan övergripande beskrivas enligt följande: Består av flera system som administreras av separata institutioner. Arbetsgivare har ett stort finansiellt och organisatoriskt ansvar. Systemen är till stora delar privatiserade, dvs. administreras via pri- vata försäkringsgivare. Omfattar vårdförmåner (dock ej samma system som gäller vid kon- tantersättning i samband med sjukdom) och arbetslöshetsförsäkring. Saknar en särskild arbetsskadeförsäkring, arbetsskador och arbets- sjukdomar täcks av övriga system. 146 Tio länder – tre modeller Socialförsäkringssystemet i är uppdelat i ett allmänt försäkringssystem som gäller hela befolkningen och ett försäkrings- system som i huvudsak gäller för anställda. Sjuklöneförsäkring är helt privatiserad, dvs., finansieras och utbetalas av arbetsgivaren. Arbets- givareperiod gäller för samtliga arbetsgivare. Arbetsgivaren kan försäkra sig mot sjuklönekostnaderna via privata försäkringsbolag. Anställda som förlorar arbetet i sjukfallet eller tillfälligt anställda och liknande erhåller ersättning från den allmänna sjukförsäkringen. Arbetslösa som erhåller ersättning från den allmänna arbetslöshetsförsäkringen får behålla ersättningen vid sjukdom. I finns ingen särskild arbetsskadeförsäkring utan ersättning för inkomstförlust m.m. vid arbetsskador och arbetssjuk- domar utgår från sjukförsäkringen. Om arbetsoförmågan består beviljas förtidspension. Ansvaret för arbetslivsinriktad rehabilitering av anställda ligger främst hos arbetsgivaren. Arbetsgivaren har ett rehabiliteringsansvar från det att rehabiliteringsbehov uppstår fram till det att arbetsgivaren inte längre har reella möjligheter att vidta åtgärder, vilket kan vara då sjuklöneperioden har passerats. Bedömningen av arbetsgivarens möjligheter att fortsätta rehabilite- ringen görs av socialförsäkringskontoret som tar över ansvaret när arbetsgivaren kan vidta relevanta åtgärder. Arbetsgivarna har mycket långtgående möjligheter att få rehabili- teringsåtgärder finansierade från olika rehabiliteringsfonder. Bidrag kan utges för alla typer av åtgärder, även anpassning av arbetsplatsen och utbildning. I de fall arbetsgivaren nekas offentligt bidrag till reha- biliteringsåtgärder är denne skyldig att vid vite själv bekosta åtgär- derna. Arbetsgivare som vidtar förebyggande åtgärder på arbetsplatsen kan få skattereduktion. Arbetsgivaren skall upprätta en rehabiliteringsplan och inge den till socialförsäkringskontoret som kontrollerar att arbetsgivaren är seriös i rehabiliteringsarbetet. Om arbetsgivaren underlåter att upprätta eller inlämna planen kan vite utdömas. I praktiken är det företagshälsovården som upprättar rehabilite- ringsplanen. Företagshälsovården måste beakta den anställdes hela livssituation i planeringsarbetet. Exempel på arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder är ändrade arbetsuppgifter, ändrade arbetstider, arbetsprövning eller arbetsträning samt utbildning. Det övergripande målet för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen är att bibehålla eller förbättra arbetsförmågan. Anställda, arbetslösa, studerande och de som varit arbetsoförmögna sedan ungdomen omfattas av förtidspensionsförsäkringen. Förtidspen- sion beviljas av samma branschorganisation som sjukförsäkringen. Tio länder – tre modeller 147 Förtidspension beviljas endast av medicinska skäl. Arbetsförmågan bedöms i förhållande till alla förekommande arbeten. Inom systemet finns viss stimulans för arbetslivsinriktade åtgärder, bland annat löne- bidrag. När det gäller förebyggande arbete kan nämnas att arbetsgivaren ska svara för primärprevention genom att identifiera och minska hälsoris- ker i arbetsmiljön. Arbetarskyddspolicy är en lagstadgad skyldighet som dock snarare har riktats mot enskilda arbetstagare än mot allmänt arbetarskydd. Anpassning av arbetsplatser har i hög grad förblivit arbetsgivarnas angelägenhet även om subventioner har tillkommit som en drivkraft för arbetsgivarna. Arbetsgivaren är även skyldig att köpa privata konsulttjänster för assistans vid genomförandet av sjukfrån- varopolicy och förebyggande arbete. Vidare vägleder dessa konsulter arbetsgivaren i arbetet att underlätta de sjukskrivnas återgång i arbete. är arbetsgivaren skyldig att tillhandahålla företags- hälsovård. Företagshälsovården insatser är att betrakta som sekundär- prevention. Läkare på företagshälsovården ska följa och kontrollera de anställdas sjukdomsprocess och stödja deras återgång till arbete. Det finns dock problem i detta system. Missbruk och övervikt är känsliga hälsoproblem som inte anses vara arbetsgivarens angelägenhet. En anställd kan i princip inte sägas upp av arbetsgivaren under sin sjukskrivning eller med förtidspension. Om arbetstagaren inte kan återgå i sitt tidigare arbete ska arbetsgivaren erbjuda ett annat arbete eller betala en straffavgift som motsvarar arbetstagarens lön. Arbetsgivaren som vill avskeda en anställd på grund av nedsatt arbetsförmåga måste söka tillstånd hos en regional arbets- förmedling eller länsrätt. Endast i fall där det är uppenbart att den anställde inte längre kommer att kunna arbeta hos arbetsgivaren kan avsked beviljas. Delstaterna och territorier i åtnjuter en hög grad av själv- bestämmande på ett flertal policyområden – t.ex. vad avser det sociala trygghetsområdet – vilket resulterat i mycket varierande försäkrings- lösningar. Framför allt vad gäller graden av privata marknadsinslag i försäkringssystemen. är en delstat i som har ca en tredjedel av landets invånare, och som har utformat en social försäkring vid sjukdom och efterföljande rehabilitering med både offentliga och privata inslag. Socialförsäkringssystemet i kan övergripande beskrivas enligt följande: 148 Tio länder – tre modeller Består av flera system som administreras av separata institutioner. Arbetsgivare har ett stort finansiellt och organisatoriskt ansvar. Systemen är till stora delar privatiserad, dvs. administreras till stor del via privata försäkringsgivare. Omfattar vårdförmåner, dock ej samma system som gäller vid kon- tantersättning i samband med sjukdom. Omfattar en särskild arbetsskadeförsäkring som, liksom sjukförsäk- ringen, administreras via privata försäkringsgivare. Innehåller ett allmänt behovsprövat trygghetssystem i samband med arbetslöshet som även omfattar ersättning vid sjukdom. Socialförsäkringssystemet i är uppdelat i ett allmänt försäkringssystem som gäller hela befolkningen och ett försäkrings- system som gäller för anställda. Det finansiella och organisatoriska ansvaret för sjukförsäkringen tillfaller arbetsgivaren, som enligt lag är skyldiga att teckna försäkring för de anställda vid ett av staten godkänt försäkringsbolag. Försäk- ringspremien finansieras via differentierade arbetsgivaravgifter. Arbetsgivaren ska teckna en obligatorisk arbetsskadeförsäkring för sina anställda hos en offentlig eller privat försäkringsgivare. Några arbetsgivare, t.ex. statliga myndigheter, är undantagna från den obli- gatoriska försäkringen, men är skyldiga att stå för motsvarande förmå- ner vid arbetsskador. Arbetsgivarna finansierar försäkringen genom differentierade avgifter. Arbetsskadeförsäkringen omfattar olycksfall på arbetsplatsen. I är det försäkringsbolagen som betalar ut ersätt- ning till den anställde när han eller hon drabbas av arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller skada.