sou · GOB377d3 · 2001-01-01 00:00:00 — I utredningsarbetet bör flicka/pojke-perspektivet vara tydligt. Finns omotiverade skillnader i bedömningen av om barnet skall omhänder- tas? Förekommer det omotiverade skillnader i behandlingen av det placerade barnet? Dessa är frågor som skall beaktas under hela utredningsarbetet. Utredaren skall i sitt arbete utgå från den kunskap som finns tillgänglig från tidigare utredningar, uppdrag och rapporter, samt aktuell forskning. Utredaren skall samverka med berörda myndig- heter och organisationer. Ett nära samarbete med Utredningen om barn- misshandel och därmed sammanhängande frågor skall också finnas. Utredaren skall även samråda med där frågan om kontakten mellan adoptivbarn/adoptivföräldrar och biologiska föräldrar är föremål för översyn. Kunskaper och erfarenheter ur såväl ett inter- nationellt som ett kulturellt perspektiv skall tas till vara. LVU i dess nuvarande lydelse trädde i kraft . Utredaren skall se över såväl lagens innehåll som dess uppbyggnad. I uppdraget ingår att föreslå lagändringar så att barnets bästa tydliggörs i lagen. I uppdraget ingår att göra en analys av om barnets rättigheter blir till- räckligt tillgodosedda när domstolarna fattar beslut om vård/upp- hörande av vård samt om utformningen av lagens rekvisit påverkar praxis när det gäller domstolarnas bedömning av barns vårdbehov. Finns det skillnad i hur domstolarna bedömer flickor och pojkar i dessa sammanhang? Det är svårt för att i vissa situationer tillgodose barnets behov av uppföljningskontakt. Eftersom de flesta åtgärder som står till buds för att ge barn hjälp, stöd och skydd endast kan genomföras med föräldrarnas samtycke kan mycket svåra situationer uppstå när föräldrar avböjer erbjudna insatser. Detta gäller i synnerhet om en ansökan om vård enligt LVU inte bifallits av domstolen eller om domstolen fattat beslut om att vården enligt LVU skall upphöra. Det gäller också när den sociala utredningen visar att barnet har behov av åtgärder från och föräldrarna avböjer fortsatt kontakt med social- tjänsten. Vissa barn hinner fara mycket illa innan vård med stöd av LVU kommer till stånd. Utredaren skall ta ställning till om det krävs lagändringar eller om metodutveckling och kompetensutveckling inom är till- räcklig för att barnets behov av uppföljningskontakt med kan tillgodoses i de fall föräldrarna avböjer kontakt. Modell för att tillgodose barnets behov av kontinuitet och trygghet i långvarig familjehemsvård Många av de barn som växer upp i familjehem lever under otrygga förhållanden. Det finns barn som placeras som mycket små i familjehem och blir kvar . Det enda sätt på vilket deras behov av trygghet och kontinuitet kan tillgodoses med nuvarande lagstiftning är genom att vårdnaden flyttas över till familje- hemsföräldrarna. Det är dock ovanligt att så sker. Orsakerna till detta bör klarläggas. Utredaren bör göra en utvärdering av de erfarenheter som finns inom detta område. En analys bör också göras av i vilken mån tanken om återförening mellan barn och föräldrar stämmer överens med tanken om hänsynen till barnets bästa. Utredaren skall med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet utreda hur barns behov av kontinuitet och trygghet i samband med långvariga familjehems- placeringar kan tillgodoses genom lagstiftning och metodutveckling. I en sådan analys bör det också ingå att ta del av de kunskaper som finns om hur familjehemsplacerade barn och ungdomar själva ser på frågan om hur deras behov av kontinuitet och trygghet i placeringen kan tillgodoses. Utredaren skall i denna del ta del av erfarenheter och utvärderingar av olika lösningar som tillämpas i andra länder. påbörjar ett treårigt utvecklingsprojekt (LACS). LACS är ett system för att planera och bedöma samt följa upp och utvärdera vården. LACS utgår från att bör dela ansvaret för placerade barn med föräldrar, familjehemsföräldrar och andra viktiga vuxna. Utredaren bör följa detta arbete. Barnets rätt att komma till tals En särskild svårighet uppstår i arbete när det gäller att uppfylla kravet på att barn så långt det är möjligt skall komma till tals i frågor som rör dem. Det förekommer att föräldrar motsätter sig att barnets inställning klarläggs. En utvärdering av barnets rätt att komma till tals bör göras. Det är därvid angeläget att det görs en analys av förhållandet mellan bestämmelser om vårdnads- havarens rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets person och bestämmelserna om barns rätt att komma till tals. Utredningen skall belysa hur vanligt det är att ungdomar lämnar föräldrahemmet på grund av olika typer av konflikter i hemmet och hur hanterar dessa situationer Uppdraget skall redovisas . Prevalens av långa vårdtider m.m. bland barn som placerats i dygnsvård – en kohortstudie Av , , Zaar A K & har genom dess sekreterare begärt en deskriptiv statistisk analys, som bland annat visar på prevalens av långtidsplaceringar i dygnsvården för barn och unga. Denna rapport utgör en sammanfattning av analyser av datauttag från Register över insatser för barn och unga, även känt som det historiska barnavårdsregistret. Samtliga uppgifter som pre- senteras baseras på registerinformation för alla barn födda –1980, som under sin uppväxt har varit i dygnsvård. Med dygnsvård menar vi vård i familjehem (f.d. fosterhem), hem för vård eller boende (HVB) eller hem för särkskild tillsyn (s.k. §12- hem). Detta är en s.k. kohortstudie.1 Vi har använt oss av data för individer med gemensamt födelseår – fem årgångar/födelsekohorter – och följt dessa i registret från födseln till myndighetsdagen (). Vi använder oss därmed av longitudinella data. Offentlig statistik över social- tjänstens insatser för barn och unga utgörs huvudsakligen av olika former av tvärsnittsmått: exempelvis antal barn som var placerade i familjehem eller antal barn som var placerade i familjehem. I tvärsnittsanalyser är individer som förekommer starkt överrepresenterade i förhållande till hur många de är i åldersgruppen, till exempel barn som varit placerade i familjehem under lång tid.2 En av de många fördelarna med kohort- studier är just möjligheten att få representativa bilder av en grupps öden , en slags rörliga bilder jämfört med tvärsnittsanalysens snapshot-foto. Vi har använt oss av data om fem födelsekohorter, dels för att få ett stabilare underlag för slutsatser än vad vi skulle få från data om bara en födelsekohort, dels för att se om det finns några klart urskiljbara trender i kohortmaterialet . Valet av just kohorterna med födelseåren –1980 gjordes för att kunna följa de yngsta indivi- derna i registren till och använda så färska kohorter som möjligt. Individer födda fyllde , dvs. det senast tillgängliga året i det historiska barnavårdsregistret. Varje födelse- kohort innehåller ca 100.000 individer vid 18-årsdagen, och inkluderar (förutom barn födda i ) även invandrade barn och ungdomar. I den presenterade statistiken är vård i alla placeringsformer sammanräknad liksom placeringar oavsett lagrum, om inte annat anges. 1Se t.ex. Samet & Nunoz, 1998 för en allmän diskussion om kohortstudier. 2Samma problem finns i socialbidragsstatistiken. Äldre socialbidragsforskning som använde sig av tvärsnittsstatistik kom fram till att de flesta socialbidragstagare var missbrukare eller gravt belastade på andra sätt. studier som har utgått från kohortdata har funnit att denna grupp bara är en liten minoritet av alla som får/fått socialbidrag. Men extremgruppen är å andra sidan ständigt aktuell på (, 1994). Det s.k. historiska barnavårdsregistret innehåller individuppgifter om vissa insatser för barn och unga, som inhämtats genom årlig uppgiftsinsamling från i kommunerna. I registret finns uppgifter och framåt. gäller insatserna beslut fattade med stöd av barnavårdslagen (BvL). därefter avser insatserna beslut enligt socialtjänstlagen (SoL) respektive lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). är den första kompletta årgången av barnavårdsregistret, dvs. det omfattar samtliga berörda barn med uppgift om de beslut/insatser som skall ingå i registret. –1981 finns uppgifter om följande insatser enligt BvL i registret: –Förebyggande åtgärder (26 §) –Omhändertagande för samhällsvård (29 §) –Omhändertagande för utredning (30 §) –Omhändertagande för samhällsvård (31 §) –1998 (senaste aktualitet) innehåller registret följande uppgifter (enligt senaste lagrum): –Placeringar för vård utanför det egna hemmet (§ SoL) –Placeringar för vård (2 och/eller 3 §§ LVU) –Omedelbara omhändertaganden (6 § LVU) –Kontaktperson/-familj (6 och 10 §§ SoL – insamlat t.o.m. ) –Kontaktperson/-familj (22 § LVU – insamlat t.o.m. ) Insatser för barn och unga , dvs. med stöd av barnavårds- lagen, har i registret omkodats till motsvarande insatser enligt SoL och LVU. ingår inte uppgifter avseende kon- taktperson/-familj i det historiska barnavårdsregistret. Uppgifter om denna insats insamlas inte längre på individnivå, utan som mängd- uppgifter. Felkällor i databasen och konsekvenser Liksom andra register innehåller barnavårdsregistret vissa felkällor. Dessa verkar i olika riktning och deras effekter beror också på hur man redovisar uppgifterna i registret. Betydelsen av dessa felkällor är något svårbedömd och kan variera beroende på hur uttagen av uppgifter ur registret görs och hur statistikbearbetningarna därefter utformas. Ett problem utgör bortfallet i registret. Det kan indelas i individ- bortfall och insatsbortfall. Med nuvarande system för datainsamlingen kan det vara svårt att i praktiken skilja dessa båda typer åt. Det finns tydliga indikationer på både individ- och insatsbortfall men en osäkerhet om bortfallets omfattning. Ett annat problem är vissa felrapporteringar av insatser från kom- munerna – uppgifter som sedan läggs in i registret. Många av dessa fel har dock ingen betydelse för den här presenterade studien. Det kan t.ex. gälla felaktigt angiven vårdnadshavare för barnet/den unge eller fel- aktig placeringsform, t.ex. att 12 §-hem rapporteras som enskilt HVB, eller att HVB rapporteras som familjehem och vice versa. En typ av fel som emellertid kan ha en viss effekt på materialet är att sexmånadersuppföljningar i av pågående vård ibland rapporteras som nya beslut om vård (vilket de inte skall). Därmed skapas nya placeringar, trots att ingen förändring skett ur barnens synpunkt: Barnen/de unga är kvar i samma vårdmiljö och på samma placeringsgrund. Detta fel gör att antalet placeringar över- skattas och verkar således i motsatt riktning mot de fel som uppstår på grund av bortfall i rapporteringen av påbörjade placeringar. Det går heller inte att skilja på planerade respektive oplanerade placeringar. Det framgår t.ex. genom att en placering i ett jourhem, som är ett familjehem, görs som en oplanerad placering i avvaktan på att ett lämpligt familjehem kan ordnas för den unge. Vistelsen i jourhemmet kan ibland sträcka sig över . Ytterligare ett fel med tanke på studiens syfte är att nya beslut om vård, t.ex. ändrad placeringsgrund, i vårt material automatiskt har räknats som en ny placering. Det behöver det inte vara i praktiken, t.ex. då placeringsgrunden ändras från LVU till SoL som barnen blir kvar i samma vårdmiljö. Stabiliteten i vården för barnet/den unge är således en faktor som inte helt kan kontrolleras eller fastslås utifrån uppgifter i barnavårds- registret. För att få vetskap om detta i det enskilda fallet krävs i princip tillgång till uppgifter i respektive socialakt för barnet/den unge. Vår bedömning är, trots nämnda felkällor, att materialet håller mycket väl för den studie som här gjorts, under förutsättning att resul- taten tolkas med försiktighet. De redovisade sifferangivelserna bör inte ses som exakta utan som rimliga nivåskattningar av redovisade för- hållanden. En angiven uppgift om exempelvis 933 barn visar att det rör sig om ca 1 000 barn och motsvarande – en uppgift om 84 barn i detta material tyder på att det "i verkligheten" kan röra sig om ett hundratal barn. Vi redovisar resultaten under olika underrubriker. Prevalens – hur vanligt är det att ha varit placerad i dygnsvård? av alla 18-åringar, bosatta i vid 18-årsdagen och födda –1980, har under sin uppväxt varit placerad i dygnsvård inom . Procentandelen tenderar att öka något i senare kohorter, men är i övrigt i stort densamma som rapporterats för kohorterna födda 1974 (, 1996). Den registrerade prevalensen för dygnsvårdserfarenhet före myndig ålder har således legat tämligen stabilt på . Observera dock att varannan individ () med sådan uppväxterfarenhet har placerats i dygnsvård efter 13- årsdagen. Dygnsvård före tonåren berör följaktligen en ännu mindre grupp i befolkningen: (ca 1 600 barn/kohort). I dessa kohorter är gruppen barn som placerats i dygnsvård före tonåren lika stor som gruppen utlandsfödda adoptivbarn (se , 1999). Den sammanlagda vårderfarenheten vid fyllda i kohorterna visas i tabell 1. Sammanlagd vårdtid vid 18-årsdagen för individer födda 1980, alla placeringsformer oavsett lagrum. >1–3 år >3–5 år >5–10 år >10–15 år Två tredjedelar () av alla placerade är i dygnsvård under högst . Kort eller medellång vårdtid är med andra ord det allra vanligaste. har varit i samhällsvård (dvs. 675 individer/kohort). har mer eller mindre växt upp i dygnsvården (>10 års vårdtid, ca 350/kohort) och en mycket liten grupp – av alla som varit i dygnsvård – har knappt vistats alls i ursprungshemmet under uppväxten (>15 års vårdtid, 175/kohort). Gruppen som har haft samhället som förälder från vaggan till myn- dighetsdagen är med andra ord mindre än 2 per 1000. Eftersom hälften av alla som placeras i dygnsvård får sin första vårderfarenhet i tonåren är det vanligare med långa vårdtider ju yngre personen är vid första placeringstillfället (tabell 2). Ålder vid första placering relaterad till sammanlagd vårdtid vid 18-årsdagen för individer födda 1980. Andel barn/unga (%) per åldersgrupp. Alla placeringsformer oavsett lagrum. N = 3 284. 0–3 år 4–6 år 7–9 år av de barn som placeras när de är eller yngre, kommer att vara i dygnsvård före vuxen ålder. Risken närmar sig hälften att ett barn som hamnar i dygnsvård före fyra- årsdagen får en stor del av sin uppväxt inom samhällsvården. För övriga barn, som placeras före tonåren kommer runt var tredje att bli kvar i vård . När vi vänder på siffrorna framkommer att av alla barn i kohorterna med lång vårdtid (>5 år) kom i dygnsvård i 0–åldern. av alla med vårdtid >5 år placerades i förskoleåldern (0–). Nästan tre fjärdedelar () av den lilla gruppen – drygt 350/kohort – som huvudsakligen växte upp som samhällsvårdade barn (>10 års vårdtid) placerades när de var 0–. Dessa måste rimligtvis betecknas som pseudo-adoptioner. Gruppen barn som blir kvar i dygnsvården (>5 år) domineras med andra ord av de barn som placeras i tidig eller t.o.m. mycket tidig ålder. Här finns inga trender mellan de olika kohorter som studerats. Övergripande frågor som berör barn med långa vårdtider, handlar följaktligen huvudsakligen om barn som placeras i späd ålder. I inom- och utomprofessionell debatt om barnavården talas det ofta om s.k. jojo-barn som pendlar mellan dygnsvård och ursprungshem under sin uppväxt. Däremot saknas i svensk statistik och forskning uppgifter om hur stor gruppen är. Med hjälp av kohortmaterialet har vi kunnat undersöka hur vanligt det är med jojo-barn. För detta syfte har vi skapat ett för svensk forskning och statistik nytt begrepp: vård- episoder. I amerikansk forskning är det ett välkänt begrepp som åter- kommer i forskning om dygnsvårdssystemet. En vårdepisod definieras som en sammanhängande period i dygnsvård, oavsett hur många beslut som fattas om vård och oavsett om barnet byter dygnsvårdsmiljö (t.ex. flyttar från ett barnhem till ett familjehem. I vår definition bryts en vårdepisod när barnet är hemma i . I tabell 3 nedan har vi exkluderat individer som enbart varit föremål för omhändertagande jml LVU, eftersom dessa placeringar per definition är mycket kortvariga och inte är egentlig planerad dygnsvård om placeringen inte fortsätter när utredningstiden är slut. Denna exkluderade grupp är mycket liten, ca 80 barn/kohort (n = 411). Individer med en eller flera antal vårdepisoder före 18- årsdagen bland barn födda –1980. Antal och i % av alla med erfarenhet av dygnsvård. Alla placeringsformer oavsett lagrum. N = 16 266. Antal vårdepisoder före 18 år Som vi kan se från tabellen är jojo-barnen mycket få i svensk barnavård, oavsett hur vi definierar gruppen. Tre av fyra barn (74 pro- cent) kommer till dygnsvården och lämnar den efter för att aldrig mer återkomma. Om vi med jojo-barn menar de som har varit i dygnsvård vid minst tre olika tillfällen under upp- växten utgör gruppen av alla barn som någonsin varit i dygnsvård. I absoluta siffror är de ungefär 260/kohort. Om vi smalnar av definitionen till barn som varit i dygnsvård under minst fyra olika perioder, återstår av alla dygnsvårdade individer, ca 80/kohort. Observera också att observationsperioden är hela , och att den inkluderar alla former av placeringar under tonåren, även §12-hems- vård. Just vid avslutade §12-placeringar är återintagningar till dygns- vård vanliga (i en stor pågående studie om tonårs- placeringar; et al in prep). Sannolikt är tonåringars eget (asociala) beteende en vanlig bakgrund till upprepade intagningar till dygnsvård. Detta reducerar gruppen jojo-barn ytterligare, eftersom begreppet jojo-barn vanligen avser barn som återkommer i vård på grund av misslyckanden i föräldrarnas omsorg. Att uppdela individers vårderfarenheter är komplicerat, och risken är att den statistik som vi får fram inte berättar särskilt mycket. Eftersom intresset här är fokuserat främst på barn med långa vårdtider (>5 år) illustreras förhållandet för dessa vad gäller tillämpade lagrum i tabell 4. Individer med >5 års vårdtid före 18-årsdagen, uppdelade efter lagrum och kohort. Andel (%) per kohort. Alla placeringsformer ingår. Det är bara en liten minoritet av alla med lång vårdtid som enbart varit placerade jml LVU, 6–beroende på kohort. I absoluta tal rör det sig om 20–50 barn per kohort. Trenden i materialet verkar gå mot mer renodlad frivillig vård, även i gruppen med mycket lång vårdtid. Vi har även sett på en annan grupp: barn som är i vård på 13- årsdagen och vars pågående vårdepisod varat . För de flesta barnen har vården inletts i förskoleåldern (för runt en tredjedel redan före 2-årsdagen). Individer i vård på 13-årsdagen med vårdtid under pågående vårdepisod. Andel (%) per kohort. Uppdelade efter aktuellt lagrum på 13-årsdagen. Alla placeringsformer ingår. Frivilliga placeringar dominerar. I grova tal är det bara en tredjedel som vårdas jml LVU på sin 13-årsdag. Långa kontinuerliga placeringar är med andra ord huvudsakligen SoL-baserade. (1993) of welfare. Samet J & (1998) Evolution of the cohort study. Epidemiological Reviews 20/1, s. 1–14. (1996) Hur vanligt är det att ha varit fosterbarn? Socialvetenskaplig , 3/3, s. 166–179. (1999) Förekomst av adoptivbarn och långtidsvårdade fosterbarn bland placeringar av tonåringar i dygnsvård. Socialvetenskaplig , 6/4, s. 313–328. , Sallnäs M & (in prep) Sam- manbrott vid placeringar av tonåringar i dygnsvård. Hur barnsyn återfinns i , socialtjänstlagen och LVU FN:s konvention om barnets rättigheter är en av flera om mänskliga rättigheter. Förutom finns bl.a. Kon- ventionen om avskaffande av rasdiskriminering (1966), Konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (1966), Konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (1966), Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (1979) och Kon- ventionen mot tortyr (1984). har utarbetats på samma sätt som de övriga FN- konventionerna. En arbetsgrupp bestående av representanter för olika länder och olika religioner och kulturer behandlade olika förslag ända tills enighet uppnåddes. Med vid arbetsgruppens möten var också olika FN-organ som t.ex. och samt representanter för fri- villigorganisationer. Arbetsgruppen röstade inte utan arbetade efter principen om konsensus, vilket innebar att samtliga måste vara överens om varje ord i varje artikel – annars föll förslaget. arbete i arbetsgruppen antog Konventionen om barnets rättigheter . Det var ett samfällt beslut och hade ett hundratal stater anslutit sig till som omfattar alla världens länder utom två. Konventionen om barnets rättigheter brukar mot den bakgrunden beskrivas som ett etiskt grunddokument som sammanfattar världs- samfundets syn på och samlade hållning till barn. Det är viktigt att framhålla konventionens rättsliga status, nämligen att barnkonven- tionen är en internationell överenskommelse som är juridiskt bindande för de stater som har ratificerat den. är således inget isolerat dokument, utan den in- går i ett system av andra konventioner och deklarationer om mänskliga rättigheter som antagits av FN. Formuleringarna i många av barn- konventionens artiklar är hämtade från andra konventioner och har sedan anpassats för att kunna gälla barn. I tolkningen av en artikel i kan ledning fås från hur motsvarande artikel i andra har tolkats. Konventionen om barnets rättigheter är en del av den internationella folkrätten och övervakas av en internationell kommitté som skall, enligt artikel 43, granska de framsteg som gjorts av konventionsstaterna i fråga om förverkligandet av skyldigheterna enligt denna konvention. Enligt artikel 44.1 skall staterna avge rapporter till för barnets rättigheter om de åtgärder som vidtagits för att genomföra konventionens rättigheter. Rapporter skall avges efter konventionens ikraftträdande och därefter . Kommittén bjuder därefter in respektive regering för att diskutera innehållet i landets rapport, dvs. landets lagstiftning och de insatser som gjorts, i förhållande till de krav som ställer. Vid dessa sessioner förs protokoll och därefter sammanfattar sina reflektioner i Concluding observations. Genom att ratificera har tagit på sig en internationell, folkrättslig förpliktelse att följa konventionens be- stämmelser. Liksom när det gäller de flesta andra konventioner, som har anslutit sig till, gäller dock inte konventionen som svensk lag. Domstolar och myndigheter är därför inte bundna att tillämpa konventionens bestämmelser som om de vore svensk lag. Däremot skall de använda konventionens bestämmelser när de tolkar svensk lag så att tillämpningen av de svenska bestämmelserna står i överensstämmelse med vad som sägs i konventionen. Skulle svensk lag stå i strid med någon bestämmelse i konventionen är dock svenska domstolar och myndigheter skyldiga att följa de svenska reglerna. Det är i så fall regeringens skyldighet att ändra de svenska bestämmelserna så att de överensstämmer med konventionen. har avgivit två rapporter till . Den första behandlades av kommittén och andra rapport behandlades . Vad gäller nu aktuella frågor uttryckte vid det första tillfället en oro över bristen på klarhet och uppenbara ofullkomligheter i lagstiftningen med avseende på definitionen av barn. Vidare menade kommittén att ingen åldersgräns för könsmognad har fastställts vilket hotar skyddet av barn mot eventuellt utnyttjande i pornografiska alster1. 1 CRC/C/15/Add. Vid det andra tillfället, , gav kommittén uttryck för oro över att anmälningsskyldigheten när det gäller barn som är utsatta för övergrepp inte fungerade tillfredsställande. Kommittén uppmanade regeringen att vidta åtgärder för att förbättra skyddet för barn i enlighet med artikel 19 i konventionen2. Även om är förhållandevis välinformerad inför dis- kussionerna med respektive regering, så kan den inte kontrollera förhållandena i detalj i det enskilda landet. Därför lägger kommittén stor vikt vid hur landet hanterar konventionen i stort.