sou · GOB321d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt den statistik över den svenska arbetskraften i krig som den förra redovisade i betänkandet (SOU 1992:139) Totalförvarsplikt bestod av personalen inom den krigsorganiserade och planlagda delen av det civila försvaret av anställda. Pliktpersonalen svarade för och de frivilliga för resterande . Inom det militära försvaret var pliktpersonalens andel , medan de anställda utgjorde och frivillig- personalen . De verksamheter inom totalförsvaret som samhället behöver skall fungera även efter omställningen till krigsförhållanden. De per- soner som inte tas i anspråk med plikt för det civila eller militära försvaret –och som inte heller har åtagit sig att medverka frivilligt – fortsätter med sina fredstida arbetsuppgifter, om dessa skall utföras även i krig. Detta sker enligt anställningsavtal mellan arbetsgivaren och den enskilde. Föreskrifterna om allmän tjänste- plikt i lagen om totalförsvarsplikt ger bl.a. myndigheter och företag möjligheter att behålla anställda som avser att lämna sina arbeten. Många kommer att få andra uppgifter hos sina arbetsgivare än de har i fred. Det gäller bl.a. åtskilliga av de anställda hos kom- munerna. En stor del av dessa kommer att arbeta inom kommu- nala områden som ökar i omfattning i krig, t.ex. barn- och äldre- omsorgen eller den kommunaltekniska verksamheten. Personal genom avtal och andra frivilliga Ett starkt intresse är för många det främsta motivet för att medverka som frivilliga i totalförsvaret. En stor del av dessa har tecknat avtal om att tjänstgöra i krig. Många har i fred genom sina frivilligorganisationer fått utbildning och blivit krigsplacerade i en civil eller en militär verksamhet. Andra tillhör de resurser som arbetsmarknadsmyndigheterna kan använda för att täcka brister när det militära försvaret under höjd beredskap kommer att ta i anspråk den ordinarie personalen. Försvarsmakten har i sin organisation ett antal frivilliga som utan att tillhöra en frivilligrörelse har ingått avtal med myndig- heten om att tjänstgöra som s.k. krigsfrivilliga. Genom samma typ av överenskommelser är personal på frivillig grund under höjd beredskap knuten till vissa civila myndigheters verksamhet. Ett stort antal frivilliga ställer sig sannolikt till förfogande när behovet uppstår och får de uppgifter som det i det läget kommer att behövas personal till. Tjänstgöringen med totalförsvarsplikt omfattar, som tidigare framgått, en skyldighet att fullgöra Den allmänna tjänsteplikten innebär en skyldighet att tjänstgöra endast under höjd beredskap. Civilplikten och värnplikten utnyttjas framför allt när myndig- heter och andra i fred vill skriva in och utbilda personal. Fördelen med att rekrytera i fred är att personalen finns tillgänglig redan vid mobiliseringen. till antalet personer grundar det militära försvaret, som framgått, en mycket stor del av sin personal- försörjning på värnpliktiga. För huvuddelen av den civila verksamhet som skall bedrivas under höjd beredskap är avsikten däremot att använda den i fred anställda personalen inom myndigheter och andra organ och de frivilliga som dessa eventuellt har träffat överenskommelse med. Genom pliktlagstiftningen har framför allt de myndigheter och andra organ med uppgifter inom civilt försvar som tillkommer eller kraftigt utökas under höjd beredskap möjligheter att trygga försörjningen med personal. Pliktbestämmelserna kan vidare användas om en myndighet eller ett annat organ vill skriva in personal med de yrkes- kunskaper som fordras i verksamheten under höjd beredskap och som skall tjänstgöra i en annan verksamhet än där han eller hon är anställd i fred. Det är normalt fråga om personal som längre fram i livet har skaffat sig de yrkeserfarenheter som behövs inom totalförsvaret. I dessa fall behövs det i detta skede ingen eller bara en begränsad utbildning i totalförsvarsmyndigheternas regi. 5.2.2Försörjningen med pliktpersonal enligt statsmakternas beslut Statsmakterna beslutade att totalförsvarets personal- försörjning även i fortsättningen i huvudsak skall tryggas genom ett system med plikttjänstgöring. Kraven på förmåga att kunna möta ett väpnat angrepp skall vara dimensionerande för det framtida pliktsystemet. Inriktningen för den militära delen av totalförsvaret skall vara att inte fler totalförsvarspliktiga skrivs in till grundutbildning än som Försvarsmaktens framtida organisation fordrar. skall utbildningsvolymen för det militära för- svarets del minskas till omkring 15 000 värnpliktiga . Detta är en minskning med ca 3 000 i förhållande till utbildningen och med 10 000 i förhållande till totalför- svarsbeslut. Regeringen har, som framgår av prop. 1999/2000:30 Det nya försvaret, uppdragit åt Försvarsmakten att – i avvaktan på ett slutligt ställningstagande till den framtida värnpliktsvolymen – komplettera underlaget om behovet av totalförsvarspliktiga som gör värnplikt. Antalet bör enligt regeringen inte minska i för- hållande de värnpliktiga som gjorde värnplikt, omkring 18 000. Försvarsmakten skall särskilt belysa behovet av rekrytering till hemvärnet och av att utveckla kompetensen inom vissa delar av markstridskrafternas insatsförband. Det senare skall ske särskilt mot bakgrund av behovet att öka den internationella förmågan. Inom den civila delen av totalförsvaret skall volymen utbildade som tillgodoser kommunernas behov reduceras från ca 3 000 civilpliktiga till omkring 1 500 . Utbildningen för de statliga myndigheternas behov skall även i fortsättningen omfatta i runt tal 600 civilpliktiga. ÖCB har på uppdrag av regeringen bedömt behovet av totalförsvarspliktiga för det civila försvaret . Se vidare avsnitt 5.2.4. Statsmakterna konstaterade vidare i samband med totalför- svarsbeslutet att längden på utbildningen inom fram- för allt det militära försvaret bör omprövas. Det kan ifrågasättas, betonade regeringen i propositionen, om inte de nuvarande utbild- ningstiderna överlag kan kortas. För en stor del av de värnpliktiga bör det kunna vara tillräckligt med sex månaders utbildning. För en del befattningar kan det emellertid komma att fordras längre utbildning. Försvarsmakten bör göra en genomgång av samtliga utbildningstider, framhöll regeringen i propositionen. 5.2.3Försvarsmaktens redovisning till regeringen Försvarsmakten skulle till på uppdrag av rege- ringen redovisa ett förslag till system för utbildning av värn- pliktiga som förmår att skapa balans i systemet för personalförsörjningen. Enligt den utredning som Försvarsmakten redovisade med anled- ning av uppdraget bör Försvarsmakten även personal- försörjas av ett system grundat på allmän värnplikt. Försvars- maktens behov måste styra både det antal värnpliktiga som utbildas och utbildningens längd. De förband i insatsorganisationen som skall tillgodose höga krav på förmåga – de operativa insatsstyrkorna – bör enligt För- svarsmakten försörjas med värnpliktiga som genomgår grund- utbildning för dessa uppgifter. De värnpliktiga som det är fråga om utgör en viktig grund också för rekryteringen av personal för internationell tjänstgöring och för officersyrket. Övriga förband kan personalförsörjas genom successiv överföring från de ope- rativa insatsstyrkorna. I den modell för bedömning av dimensioneringen av orga- nisationen som Försvarsmakten skisserar är utgångspunkten en årlig värnpliktsvolym som både säkerställer statsmakternas krav på insatser och beredskap och som en grund för Försvarsmaktens kompetensutveckling. Med detta sätt att se på verksamheten styr de nära behoven, förmågan att genomföra internationella insatser, beredskap, territoriell integritet och kompetensutveckling den årliga produktionen av värnpliktiga före kraven att numerärt fullt ut uppfylla organisationen. Uppgiften att hävda den territoriella integriteten kommer till- sammans med de internationella uppgifterna i den närmaste fram- tiden att ha större betydelse för dimensioneringen av utbildnings- och förbandsverksamheten än uppgifterna försvar mot väpnat angrepp och stöd till samhället. Skyddet av den territoriella integriteten innebär att förband skall ha beredskap . Om organisationen vid behov skall kunna genomföra anpassning genom tillväxt, måste systemet enligt Försvarsmakten medge en substantiell ökning av den årliga utbildningen av värnpliktiga. Det årliga behovet av värnpliktiga skall kunna baseras på en balanserad avvägning av G Tillgängliga medel; G Utbildningskvalitet och långsiktig kompetensutveckling; G Behovet av insats – nationellt och internationellt; Behoven i siffror räknat bör enligt Försvarsmakten få variera om det är nödvändigt för att åstadkomma utbildningseffektiva voly- mer. Syftet är att få en minsta volym per förband eller funktion som säkrar kvaliteten i verksamheten. Den indelning av pliktpersonalen i KB-, PB-, GB-, E och F- värnpliktiga som har tillämpats är ändamålsenlig även i ett framtida system för personalförsörjningen, framhåller För- svarsmakten. är ett sammanfattande uttryck för de förband och motsvarande enheter som skall uppfylla krigsorganisationen. Behovet av värnpliktiga för insatsorganisationen har beräknats med ledning av den struktur på krigsorganisationen som angavs i MIL-underlag (underlag till militärledningen) –30 och de planeringsanvisningar som följde efter detta MIL-underlag. Det årliga behovet av värnpliktiga för krigsorganisationen har beräknats till 14 340. Särskilda resurser utöver detta med 2 010 värnpliktiga vill Försvarsmakten avdela för bevakning, högvakt, musikkårer och hemvärn. Antalet värnplik- tiga sammanlagt blir enligt dessa beräkningar 16 350. Försvarsmakten avser enligt förslaget att upphöra med utbild- ningen av depåvärnpliktiga, mobiliserings- och förplägnadsvärn- pliktiga och värnpliktiga i idrottsplutoner. Försvarsmakten överväger att genomföra utbildning av värnplik- tiga även mot andra behov än insatsorganisationens. Det skulle kunna gälla även krigsförband som utgår, förutsatt att utbild- ningen är nödvändig för att möjliggöra anpassning eller tillväxt längre fram. Jägar- och artilleriutbildning på divisionsnivå är två exempel inom armén. För marinen skulle det kunna vara utbild- ning för rörligt sjömålsartilleri och kustrobotar och för flygvapnet specialister för underrättelsetjänst och teknisk tjänst. Utbildning vid sidan om insatsorganisationens behov kan enligt Försvarsmakten behöva ske genom grundutbildning av hela förbandsenheter med värnpliktiga och befäl eller – genom kader- utbildning – för endast nyckelfunktioner. Ett annat exempel är begränsad befälsutbildning genom kursverksamhet. Kompetens kan vidare behöva utvecklas för förband som inte kommer att sättas upp i närtid, t.ex. IT-skyddsförband, attackhelikopter- förband och nya lednings- och underrättelseförband. Stöldbegärliga vapen har flyttats från mobili- seringsförråd till kasernområden. Syftet är att åstadkomma en säkrare förvaring. Hoten mot förbanden har i stället ökat. Till detta kommer ökade krav på eskortering av olika slags militära transporter. Försvarsmakten anser mot den bakgrunden att det nuvarande systemet för utbildning av värnpliktiga i vakt- och eskorttjänst bör utvecklas. Det föreslås ske genom att statusen och kapaciteten på verksamheten höjs och genom förändringar i krav- profiler för de värnpliktiga som skall skrivas in. Försvarsmakten framhåller i redovisningen att 1 300 värnplik- tiga bör avdelas för dessa fredstida bevakningsuppgifter. Antalet bör enligt Försvarsmakten fördelas med 50–60 värnplik- tiga per förband. Utbildningen bör planeras så att det finns en kontinuerlig beredskap . Försvarsmakten bedriver en särskild utbildning för hemvärnets behov. Utbildningen pågår och skall möjlig- göra placering och fortsatt utbildning inom hemvärnet. Samtliga som skrivs in i utbildningsreserven får ett erbjudande om att genomgå utbildningen. Åtagandet är frivilligt men utbildningen sker enligt pliktlagstiftningens bestämmelser. Verksamheten skulle enligt planeringen för omfatta ca 400 värnpliktiga. Basen för hemvärnets rekrytering kommer att minska när inskrivningen till den militära verksamheten begränsas. Försvars- makten anser att det nuvarande systemet med frivillig utbildning skall vara kvar. Syftet är att motverka minskningen av den natur- liga rekryteringsbasen och att åstadkomma en föryngring av orga- nisationen. De totalförsvarspliktiga som inte skrivs in till utbild- ning bör liksom få tillfälle att genomgå den särskilda utbildningen för hemvärnets behov. Volymen bör enligt Försvarsmaktens redovisning vara ca 300 utbildade . Försvarsmaktens uppgift att delta i internationell verksamhet är en angelägenhet för hela Försvarsmakten och dess personal. Hela insatsorganisationen bör utvecklas så att den kan verka i en internationell miljö, framhåller Försvarsmakten i sin redo- visning till regeringen. Uttagning av värnpliktiga för utlandstjänst bör emellertid även i fortsättningen ske på frivillig grund. Enligt statsmakternas ambitionsnivå i kontrollstationsbeslutet kommer det att fordras maximalt 4 000–5 000 yrkesofficerare och värnpliktiga för internationella insatser. Förutsättningen för beräkningen är att insatsstyrkorna roteras . Erfarenheten är enligt Försvarsmakten att om- kring av en åldersklass kan rekryteras. Även om Försvars- makten föreslår förändringar kommer detta enligt rapporten till regeringen inte att räcka för den redovisade politiska ambitionen. Försvarsmakten anser att utlandsstyrkan bör bestå av sammanlagt 1 000–1 500 officerare, civilt anställda och värnpliktiga. Detta fordrar enligt rapporten en årlig rekrytering på 2 000–3 000 personer. Grundutbildning får enligt lagen om total- försvarsplikt endast ske mot en krigsbefattning. olika slag av internationella uppgifter inom ramen för grund- utbildningen kan därmed endast genomföras med den enskildes godkännande. Försvarsmakten anser att bestämmelserna bör änd- ras så att en grundläggande soldatutbildning och förbandsutbild- ning kan genomföras mot internationella utbildningsmål. Andra åtgärder som har förutsättningar att öka rekryteringen till den internationella verksamheten är höjda ersättningar och ett system för kontrakt om medverkan i utlandstjänst efter grund- utbildningen. Försvarsmakten anser att ersättningsbeloppen bör höjas . Den kontraktsanställning som Försvarsmakten föreslår omfattar beredskap för tjänstgöring och påverkar inte värnpliktsvolymen i grundorganisationen. Med kontraktsanställda menas personal som genom ett avtal åtar sig att vara tillgängliga för medverkan i insatser. De kontraktsanställda är i första hand avsedda för utlands- styrkan. Systemet innebär att den värnpliktige förbinder sig att under t.ex. en tvåårsperiod delta i en eller två svenska insatser utomlands. mellan insatserna genomgår den kontraktsanställde en viss utbildning. Den framtida militära verksamheten ställer enligt Försvarsmakten förändrade krav på personalen. Kraven på kompetens bedöms komma att öka för officerare, civilanställda och värnpliktiga. Framför allt kombinationen av högteknologisk materiel och kraven på uppträdande i förband gör att kraven på den enskildes förmåga ökar. Beredskapskraven fordrar kompetens på en hög nivå . En del kategorier av värnpliktiga bör enligt Försvarsmaktens mening utbildas under betydligt än som sker. Med en planering som syftar till att allt färre skall skrivas in till grundutbildning är det emellertid inte rimligt att öka de längsta utbildningstiderna som är gränsen uppåt. Försvarsmakten anser i stället att ett system med visstidsanställda soldater bör övervägas. Redovisningen till regeringen innehåller flera exempel på kate- gorier som skulle kunna omfattas av regler om visstidsanställ- ning. En visstidsanställd soldat skall som regel först fullgöra sin värnplikt. Han skriver sedan ett avtal med Försvarsmakten om fortsatt tjänstgöring. Huvudregeln bör vara att avtalet skall gälla direkt efter avslutad grundutbildning. Direktrekrytering skall enligt förslaget kunna ske till militära verksamheter som helt saknar en bas av värnpliktiga. Försvarsmakten bedömer behovet till omkring 1 000 visstids- anställda soldater. Antalet bör fastställas efter en försöksperiod. Systemet bör införas stegvis och varje steg följas av en utvär- dering. 5.2.4ÖCB:s redovisning av personalbehovet ÖCB har på uppdrag av regeringen utrett det kommunala och statliga behovet av civilpliktiga . Som framgår av redovisningen (Regeringsuppdrag avseende totalförsvarsplikt inom den civila delen av totalförsvaret, BehovCU02, ) har ÖCB inhämtat underlag från kommuner, landsting och statliga funktionsansvariga myndigheter om behovet av civilpliktiga som tas i anspråk med civilplikt med grundutbildning längre än . Underlaget visar att det är svårt att uppskatta behovet av förstärkningspersonal inom olika verksamheter. Syftet med utredningsarbetet har varit att G Analysera vilka behov av personalförstärkning som före- ligger i förhållande till omvärldsutveckling och hotbilds- förändringar; G Tydliggöra krav på förmåga som den civilpliktige skall uppnå efter genomförd utbildning med utgångspunkt i krigs- organisationens behov; G För den enskilde civilpliktige säkerställa en god utbildning med uppfattad kvalitet och ett tydligt meritvärde. Den övergripande dimensioneringsgrunden har varit dels den förstärkning av civilpliktiga med lång grundutbildning som det civila försvaret bedöms behöva – och har möjligheter att hantera – för att klara sina uppgifter under höjd beredskap, dels förut- sättningarna för och de utbildningsansvariga myndig- heterna att klara denna inskrivning och utbildning. Behovet av förstärkningspersonal vid olyckor i fred, svåra påfrestningar m.m. har inte varit styrande. Om ett sådant behov föreligger, skall det tillgodoses på annat sätt än genom ianspråktagande enligt gällan- de pliktbestämmelser. som de civilpliktiga genom- går grundutbildning bör de emellertid på ett tydligare sätt än kunna utgöra en del av grundförmågan. Formerna för detta bör säkerställas, anser ÖCB. De personella resurser som tillskapas genom mönstring och inskrivning till grundutbildning med civilplikt före en anpass- ningsperiod bör enligt redovisningen till regeringen ligga på minsta möjliga nivå som fordras för att de beman- ningsansvariga skall nå upp till krigsorganisationens behov efter en anpassning. Beräkningen av behovet för olika krigsorganisationer bör utgå från möjligheten att omdisponera och detaljinrikta . Intill dess bör resurserna enligt ÖCB i ökad utsträckning vara nationellt gripbara genom krigsplacering i kom- petensorganisationer. För kommunernas del innebär det att de grundutbildade inte får en krigsplacering i den egna organisa- tionen. Kommunernas ansvar enligt ansvarsprincipen kvarstår emellertid. Kommuner och andra bemanningsansvariga bör i sam- råd med en central eller regional statlig myndighet komma överens om detaljerna i verkställigheten. Resultatet av ÖCB:s bedömningar av utbildningsbehovet redo- visas i tabell 5.1. Behovet av civilpliktiga som genomgår lång grundutbildning kommer att vara 900 personer . Antalet avser utbildning fram till en anpassning. ökar utbildningsbehovet med 600 till 1 000 civilpliktiga . Det beräknade behovet före anpassningsperioden är en minsk- ning med 1 150 utbildade eller jämfört med den nu- varande utbildningsverksamheten. Behov av civilpliktiga med lång grundutbildning . sätt än genom ut- 5.3Behovet av utbildning för de olika slagen av pliktpersonal Utbildningen av värnpliktiga är själva grunden i Försvarsmaktens personalförsörjningssystem. De ökade kraven fordrar enligt Försvarsmakten en utveckling av utbildningen – för både anställda och värnpliktiga. Försvarsmakten föreslår en modell för utbildning av värnp- liktiga som omfattar alla stegen i den värnpliktiges tjänstgöring – från inskrivningen till dess han inte längre tas i anspråk med värn- plikt. Den föreslagna utbildningsmodellen syftar till att tillgodose behoven inom alla områden där meniga och värnpliktiga befäl kan tjänstgöra – i grundorganisationen eller för internationella fredsfrämjande insatser på frivillig grund. Det nya utbildningssystemet skall vara gemensamt för hela Försvarsmakten men kunna varieras med hänsyn till de krav på förändringar av tyngdpunkten i utbildningens volymer, utbild- ningsmål och ambitionsnivåer som kommer att föreligga. Det bör vara flexibelt men ha relativt fasta ramar grundade på generella principer som inte rubbas alltför ofta. En utbildningsmodell som inte är volymberoende bör enligt Försvarsmaktens förslag bestå av följande huvudkomponenter: G Ett rekryterings- och urvalssystem, som är enklare och mer flexibelt i olika avseenden än dagens; G Grundutbildning för nationella och internationella uppgifter, som bygger på skyldigheten att fullgöra plikttjänst; G Fortsättningsutbildning för i första hand nationella uppgifter, som också bygger på skyldigheten att fullgöra plikttjänst; G Övrig tjänstgöring på olika befattningar för nationella eller internationella uppgifter som bygger på kontrakt eller avtal mellan Försvarsmakten och den enskilde. Grundutbildningen skall enligt förslaget bestå av tre delar, som genomförs sammanhängande i en följd: 1.Ett grundläggande block med tyngdpunkt på soldatförmåga och i förekommande fall sjömanskap; 2.Ett mellanblock på två–-med tyngdpunkt på befattningsutbildning; 3.Ett avslutande block på två–-med tyngdpunkt på förbandsutbildning eller beredskapstjänst. Utbildningen i de tre delarna kommer att ske sammanhängande i en följd. Alla befälsuttagna skall enligt förslaget genomgå en s.k. för- stegsutbildning enligt de principer som Försvarsmakten för när- varande tillämpar. Försvarsmakten anser att utbildningstiderna i princip bör vara desamma som i det nuvarande utbildningssystemet. Utbildnings- tidernas längd kommer emellertid att prövas inom myndigheten. Utbildningstiden kan komma att öka för en del särskilt krä- vande befattningar i tekniskt komplexa system men i stället minska för andra befattningar. Flexibilitet går att åstadkomma på många sätt i den nya utbild- ningsmodellen, anser Försvarsmakten. Det kan vara fråga om att förändra grundutbildningens utbildningstider, utbildningsvoly- mer, utbildningsinriktning och utbildningsmål eller fortsättnings- utbildningen. Det blir på det sättet möjligt att tillgodose även sena beslut om ändrad ambition och inriktning av verksamheten. En orsak kan vara att ekonomin förändras i förhållande till den långsiktiga planeringen. En annan orsak kan vara nya eller för- ändrade internationella åtaganden som gör det nödvändigt att öka eller minska det internationella inslaget i utbildningen. Dagens regelsystem tillåter knappast stora förändringar i dessa avseenden, framhåller Försvarsmakten. Det bör vidare vara möjligt att byta inriktning mellan de olika blocken i grundutbildningen. Syftet kan vara att tillgodose enskil- da personers önskan att genomgå utbildning för internationella insatser eller att ta hänsyn till deras fallenhet för olika befatt- ningar. Det är först i det grundläggande blocket som den enskilde har förutsättningar att få en bild av vad militär verksamhet inne- bär och vad t.ex. en utbildning för internationella insatser skulle fordra. Den förmåga Försvarsmakten skall ha för att kunna genomföra omedelbara insatser är avgörande för det årliga behovet av grund- utbildning och grundutbildade. Ett beslut om att Försvarsmakten inom t.ex. skall växa till en angiven ny nivå fordrar ytterli- gare utbildning – s.k. anpassning. Även ett beslut om att anpassa verksamheten kommer att kräva utbildning i närtid, anser Försvarsmakten. Ett sätt att personalförsörja dessa s.k. tillväxtförband är att överföra värnpliktiga från förbanden i insatsorganisationen. Kra- ven på beredskap, förbandsduglighet och genomsnittsålder för personalen påverkar antalet värnpliktiga och utbildningssystemet. Under ett anpassningsskede bör förbandens förmåga utvecklas genom en fortsättningsutbildning. Systemet kräver både någon form av sådan utbildning och att överföringen till tillväxt- förbanden är tillräcklig.