sou · GOB34 · 2001-01-01 00:00:00 — En nationell tillämpning av artikel 81 och 82 i EG-fördraget kan förväntas öka effektiviteten i tillämpningen av dessa regler och på så sätt få en positiv effekt på samhällsekonomin och för konsumenterna. Utredningens förslag kan inte förväntas få några beaktansvärda ekonomiska konsekvenser för svenska företag. För enskilda företag kan det möjligen medföra minskade kostnader om ett ärende behandlas av i stället för av kommissionen. För vidkommande får förslaget sannolikt inte några omfattande konsekvenser. är tillämpliga på åtskilliga av de ärenden som verket behandlar. Även om verket inte får tillämpa EG-rätten direkt, måste verket redan nu beakta EG-rättens konkurrensregler så att verkets beslut inte strider mot dem. Om utredningens förslag genomförs, kommer emellertid verket att få en möjlighet att utreda förfaranden även i den utsträckning de påverkar samhandeln. Det kommer sannolikt att medföra att vissa ärenden blir mer komplicerade och tar ytterligare resurser i anspråk. Emellertid föreslår utredningen inte att skall vara skyldigt att ta upp varje förfarande som kan ifrågasättas vara konkurrensskadligt. Verket skall få möjlighet att självt avgöra om en utredning skall inledas i ett ärende. Vid denna bedömning kommer verkets resurser att vara en viktig omständighet. Verket får avgöra inom ramen för tillgängliga resurser vilka ingripanden som skall göras. Ytterst blir det en fråga för regering och riksdag att bestämma ambitionsnivån i konkurrensövervakningen – med tillämpning av såväl konkurrenslagen som EG-rätten – genom resurstilldelningen till . Ett genomförande av utredningens förslag kommer sannolikt också att medföra att ett antal ärenden överförs från till . Kommissionen har inte överfört ärenden till nationella myndigheter i någon större omfattning. De medlemsstater som redan har internrättslig behörighet att tillämpa EG:s konkurrensrätt har gjort det endast i begränsad utsträckning. Det går emellertid inte att 192 Konsekvenser av förslagen förutse i vilken utsträckning kommissionen kommer att vilja föra över ärenden till nationella myndigheter. I vad mån och påverkas av utredningens förslag blir givetvis beroende av utvecklingen hos . Konkurrenslagens materiella regler har EG-rätten som förebild. Enligt konkurrenslagens förarbeten var ett av lagens syften att nå så stor materiell rättslikhet som möjligt med dåvarande konkurrensregler. Kunskapen inom om får därför antas vara god. Det utesluter inte att utred- ningens förslag kan medföra ett behov av utbildning av Konkurrens- verkets personal. Länsstyrelserna har till uppgift att i länet verka för en effektiv konkurrens i privat och offentlig verksamhet till nytta för konsumenterna, se 4 § konkurrensförordningen. ( 1993:173). Det kan därför förutses att ett visst begränsat behov av utbildning uppkommer även för länsstyrelserna vidkommande. Utredningen finner sammanfattningsvis att förslaget inte medför något behov av ökade resurser för vidkommande. Verket bör i vart fall kunna behandla ärenden om tillämpning av EG-rätten genom omfördelning av resurser inom verksamheten. Inte heller för andra myndigheters del förväntas förslaget medföra något behov av ökade resurser. Som framgått av avsnitt 5.3 har kommissionen i en vitbok föreslagit en långtgående decentralisering av tillämpningen av artikel 81 och 82. Om förslaget genomförs, kan det få omfattande konsekvenser för och ställa krav på utökade resurser. Utredningens förslag förväntas inte medföra konsekvenser i något av de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). 8.1Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) Paragrafen innehöll tidigare särskilda bestämmelser som föranleddes av . Den upphävdes i sin tidigare lydelse , när blev medlem i EU. I paragrafen har i stället tagits i en hänvisning till de nya bestämmelserna om nationell tillämpning av , som har införts i 2 § lagen ( 1994:1845) om tillämpning av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpning av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler Den tidigare 2 § har flyttats till 2 a §. I paragrafen har införts de nya bestämmelserna om behörighet för svenska konkurrensmyndigheter att tillämpa . Paragrafen är indelad i tre stycken. Första stycket innehåller de grundläggande behörighetsreglerna. I andra stycket anges vilka bestämmelser i konkurrenslagen som skall tillämpas för det nya syftet. I tredje stycket, slutligen, regleras en särskild fråga om överklagande av ett visst slag av beslut. Av första meningen i första stycket framgår att har huvudansvaret för konkurrensövervakningen på nationell nivå med stöd av EG:s konkurrensrätt på samma sätt som gäller i fråga om konkurrensövervakningen enligt konkurrenslagen. Verkets uppgifter motsvarar de uppgifter som har på gemenskapsnivå. I bestämmelsen sägs att "får" tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Formuleringen är avsedd att uttrycka den rätt som verket skall ha att självt avgöra om ett ifrågasatt avtal eller förfarande skall tas upp till prövning. En utgångspunkt härvidlag, som har utvecklats i avsnitt 6.5, är att verket i och för sig är behörigt att ta upp varje fall på vilket EG:s konkurrensrätt är tillämplig enligt de principer som har formulerat och kan komma att formulera (se avsnitt 2.5). Inom ramen för denna behörighet ankommer det sedan på verket att avgöra för varje fall om detta bör tas upp till prövning. Detta avgörande får grundas på lämplighets- överväganden, där det ifrågasatta förfarandets anknytning till är en viktig omständighet att beakta. Anknytningen kan bestå exempelvis i att förfarandet äger rum i eller har effekter här. Kon- kurrensverkets tillgängliga resurser kan också få betydelse för verkets möjligheter i praktiken att inleda undersökningar, jämför även avsnitt 6.6.3. I avsnitt 6.6.3 har diskuterats om skall få tillämpa EG:s konkurrensrätt parallellt med konkurrenslagen. Utredningen har där förordat att verket skall ha möjlighet att bestämma att antingen EG- rätten eller konkurrenslagen skall tillämpas eller också båda regelverken. I ett vitboksperspektiv kan den fakultativa prövningsrätten komma att få en ny karaktär. Enligt kommissionens förslag kan ärendena komma att fördelas mellan medlemsstaternas myndigheter efter förhandlingar i det nätverk som kommissionen vill organisera, se avsnitt 5.3.2. Vad som har sagts om fakultativa prövnings- möjlighet gäller i fråga om ingripanden på grund av anmälningar från tredje man och verkets egna initiativ. Däremot kan verket inte underlåta att behandla anmälningar för undantag. Sådana lär dock tills vidare bli ovanliga, jämför avsnitt 6.3.3. De bestämmelser i som ges behörighet att tillämpa är i första hand dels artikel 81.1, som förbjuder konkurrensbegränsande samarbete mellan företag och motsvarar 6 § KL, dels artikel 82, som förbjuder missbruk av en dominerande ställning och motsvarar 19 § KL. behörighet enligt paragrafen omfattar även artikel 81.3, som föreskriver en möjlighet att besluta om undantag från förbudet i artikel 81.1 och motsvarar 8 § KL. I det sist nämnda hänseendet kan verket dock utnyttja behörigheten bara undantagsvis, eftersom beslut om undantag nu nästan helt är förbehållna för , se avsnitt 6.3.3. Den förevarande bestämmelsen begränsar inte den nationella behörigheten att tillämpa de angivna EG-reglerna. Det är i stället EG- rätten som avgör i vilken utsträckning dessa EG-regler får tillämpas på nationell nivå. I det hänseendet innehåller bestämmelsen en allmän hänvisning till rättsakter antagna med stöd av EG-fördraget. De rättsakter som avses är i första hand de som räknas upp i 5 § punkterna 1–4. Därutöver kan nämnas förordning 19/65, i vilken kommissionen bemyndigats att anta gruppundantagsförordningar. Undantagsvis kan den nationella behörigheten grundas direkt på bestämmelser i , nämligen artikel 84 och i viss mån artikel 85. Se härom avsnitt 2.8.8 och 6.8.2. Av andra meningen framgår att och skall tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget när domstolarna prövar frågor i anslutning till tillämpning av dessa artiklar. I paragrafens andra stycke anges vilka bestämmelser i konkurrenslagen som skall tillämpas när prövning sker med stöd av EG-rätten. Härav kan man sluta sig till att den domstolsprövning som aktualiseras i är åläggande av konkurrensskadeavgift (26 § KL), beslut om undersökningar hos företag (47 § KL) eller hos någon annan (48 § KL) samt prövning av om en skriftlig handling är skyddad enligt 54 § KL. Tingsrätten skall också vara behörig att döma ut viten enligt 59 § KL. I aktualiseras överklaganden dels av beslut (60 och 61 §§ KL), dels av domar och beslut av (63 §§ KL). I alla dessa fall initieras domstolsprövningen av i anslutning till verkets tillämpning av EG-rätten. En prövning av delvis annat slag som också aktualiseras är prövning enligt 23 § andra stycket och 15 § KL när ett företag utnyttjar den särskilda talerätten. Den tillämpning av EG:s konkurrensrätt hos som föranleder Marknads- domstolens prövning är här mer indirekt. En förutsättning för den särskilda talerätten är enligt 23 § andra stycket KL att i ett visst fall har beslutat att inte ålägga ett företag att upphöra med en överträdelse av ett förbud. skall alltså i ett beslut ha funnit att en tillämpning av artikel 81 eller 82 inte motiverar ett åläggande. Genom första meningen i andra stycket görs de flesta av konkurrens- lagens regler om förfarandet tillämpliga när ett ingripande sker med stöd av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. I åtskilliga av de bestämmelser som skall tillämpas enligt detta stycke används orden företag och avtal. Dessa ord definieras i 3 §, som därför skall vara tillämplig även när förfarandet gäller ingripanden med stöd av EG-rätten. Definitionernas innebörd ligger också väl i linje med EG- rätten, se avsnitt 3.2.2. Det är vid tillämpningen av bestämmelserna i konkurrenslagen om förfaranden osv. som den lagens definitioner aktualiseras som en del av regleringen. Innebörden av de materiella bestämmelserna i artiklarna 81 och 82 bestäms däremot helt av EG- rätten. Skillnaden torde dock vara formell; de svenska definitionerna hämtar sitt innehåll från EG-rätten (se prop. 1992/93:56 s. 66) Härefter anges att konkurrenslagens regler i 9–12 §§ om anmälan, återkallelse och ändring av undantag skall tillämpas. Som har framhållits i kommentaren till första stycket är det ytterst EG-rätten som avgör i vilken utsträckning artiklarna 81 och 82 kan tillämpas nationellt. kan undantag enligt EG-rätten meddelas av nationella myndigheter bara i fråga om avtal som inte faller under någon tillämpningsförordning, se avsnitt 6.3.3. Det är emellertid möjligt att EG-rätten, så som föreslås i kommissionens vitbok (se avsnitt 5.3), kommer att ge nationella konkurrensmyndigheter ökade möjligheter att tillämpa artikel 81.3. I avsnitt 6.3.3 har motiverats varför bestämmelserna i 13 och 14 §§ KL om automatiska undantag inte bör vara tillämpliga vid ingripanden med stöd av EG-rätten. Däremot skall vara behörig att besluta om undantag enligt 15 §, dock bara inom ramen för vad EG- rätten tillåter. Även 16 § skall då vara tillämplig. Bestämmelserna om icke-ingripandebesked i 20 och 21 §§ KL skall inte vara tillämpliga och det på skäl som anges i avsnitt 6.3.2. Handläggningsregeln i 22 § KL skall däremot tillämpas i de få fall där det blir aktuellt att besluta om undantag. Genom hänvisningen till 23–25 §§ KL blir konkurrenslagens bestämmelser om ålägganden tillämpliga även vid överträdelser av artiklarna 81.1 och 82 i EG-fördraget. Det gäller även bestämmelsen i 23 § andra stycket om den särskilda talerätten. Någon begränsning i denna talerätt föreskrivs inte. Det betyder att den omfattar alla förfaranden som utgör överträdelser av EG-rätten. att ett företag som väcker talan om åläggande mot ett annat företag skall få framgång är dock att företaget kan lägga fram tillräcklig utredning till stöd för sin talan. Det finns anledning att utgå från att ett företag inte kommer att finna det meningsfullt att lägga ned de kostnader som rättegången medför i andra fall än där det ifrågasatta förfarandet har en närmare anknytning till . Utredningen har därför funnit att det inte behövs någon särskild regel som begränsar talerätten i interna- förhållanden. Se härom avsnitt 6.5. Vid prövningen enligt 23 § får enligt 15 § KL besluta om undantag, naturligtvis dock endast i den utsträckning som EG-rätten tillåter. Även bestämmelserna i 26–32 §§ KL om konkurrensskadeavgift skall tillämpas vid överträdelser av artikel 81.1 och 82. Motsvarande gäller i fråga om åsidosättande av villkor i samband med ett beslut om undantag. EG-rätten medger, som påpekats ovan, mycket begränsade möjligheter för nationella konkurrensmyndigheter att bevilja undantag enligt artikel 81.3. Bestämmelsen om konkurrensskadeavgift vid överträdelse av villkor kommer därför – med nuvarande EG-rättsliga reglering – sannolikt inte att tillämpas i någon större utsträckning. En fråga som uppkommer vid tillämpningen av 28 § KL på en överträdelse av artikel 81.1 eller 82 är i vilken utsträckning effekter utanför det svenska territoriet av ett förfarande skall få beaktas när storleken på konkurrensskadeavgiften bestäms. Ett syfte med att införa en nationell tillämpning av artikel 81 och 82 är att skall ges en möjlighet att utreda förfaranden i hela deras vidd. Det är därför naturligt att även effekter utomlands av ett förfarande skall kunna beaktas vid bestämmande av storleken på konkurrensskadeavgiften. Det följer dock av EG-rätten att påföljder som i annat sammanhang dömts ut för samma förfarande skall beaktas. 1 Frågan kan komma att få större betydelse i perspektivet av vitbokens förslag om att ett nätverk mellan nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen skall inrättas, jämför avsnitt 5.3.2. I ett framtida nätverk kommer ärenden att fördelas mellan nationella konkurrensmyndigheter, varvid naturligen den myndighet som är bäst lämpad att hantera ärendet – sannolikt oftast myndigheten i den medlemsstat där förfarandet har störst effekt – kommer att handlägga ärendet. Hänvisningen i andra stycket till 45–56 §§ KL innebär att konkurrenslagens regler om uppgiftsskyldighet och undersökning blir tillämpliga även i fråga om utredningar som rör överträdelser av artikel 81.1 eller 82, jämför avsnitt 6.3. Genom hänvisningen till 57 § första stycket och 59 § KL gäller motsvarande i fråga om föreläggande av och utdömande av viten i samband med ålägganden enligt 23 § KL att upphöra med överträdelser eller i samband med ålägganden enligt 45 § att lämna information. 1 Jämför Kerse avsnitt 7.40 f. Konkurrenslagens regler om överklagande blir genom hänvisningen till 60–62 §§ och 63 § första stycket 1, 2, 4 och 5 KL t illämpliga även på domar och beslut som rör tillämpningen av artikel 81 eller 82. Motsvarande gäller rättegångsbestämmelserna genom hänvisningen till 64, 65 och 69 §§ KL. Av andra meningen i andra stycket framgår att hänvisningar till konkurrenslagens materiella bestämmelser i 6, 8 respektive 19 §§ vid tillämpning av artikel 81 eller 82 i stället skall avse artikel 81.1, 81.3 respektive artikel 82. Vissa av konkurrenslagens regler om förfarande osv. har inte gjorts tillämpliga. Flertalet av dessa bestämmelser avser företagsförvärv och kommenteras inte vidare här. Av skäl som har redovisats i avsnitt 6.12 har bestämmelserna i 33 § KL om skadestånd inte uttryckligen gjorts tillämpliga vid överträdelser av artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget. Nationella svenska regler om skadestånd kan ändå komma att tillämpas även på överträdelser av . Hela 33 § har undantagits. Det innebär att inte heller bestämmelsen i paragrafens sista stycke om som reservforum skall tillämpas. Av stycket framgår att ett beslut av av innebörd att en gruppundantagsförordning som är beslutad av inte skall tillämpas i ett visst fall får överklagas till . Genom att bestämmelserna om handläggning i lagen ( 1996:242) om domstolsärenden tillämpas gäller samma regler för överklagande i detta hänseende som i fråga om överklagande av beslut av att återkalla ett undantag som gäller på grund av gruppundantag enligt 17 § KL. Paragrafen motsvarar nuvarande 2 §. I lagtexten har införts en uttrycklig begränsning så att behörigheten endast avser åtgärder enligt 3 §. Utredningen föreslår att lagändringarna skall träda i kraft . En särskild övergångsbestämmelse har ansetts erforderlig i fråga om utdömande av konkurrensskadeavgift, se avsnitt 6.13. Bestämmelsen innebär att konkurrensskadeavgift inte får dömas ut för överträdelser av artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget, i den mån det konkurrensstridiga förfarandet i tiden ligger före ikraftträdandet. Det innebär att om förfaranden har upphört före ikraftträdandet någon konkurrens- skadeavgift inte kan dömas ut. Om förfarandet pågår vid ikraftträdandet kan någon konkurrensskadeavgift inte dömas ut, såvitt avser tiden före ikraftträdandet. 8.3Förslaget till lag om ändring i 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Den inledande bestämmelsen 1 § första stycket lagen om marknadsdomstol m.m. har kompletterats med en hänvisning till lagen (1994:1845) om tillämpning av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler. Motsvarande ändring har gjorts i andra stycket i lagen om marknadsdomstol i fråga om undantag från tillämpningen av vissa förfaranderegler i lagens 14, 15 och 16–22 §§ Nationell tillämpning av artiklarna 85.1 och 86 i EG-fördraget Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att analysera de rättsliga förutsättningarna för införande av möjlighet till nationell tillämpning av artiklarna 85.1 och 86 i EG-fördraget hos svensk konkurrensmyndighet och domstol vid därtill knuten prövning. Utredaren skall i förekommande fall lägga fram förslag till de lagstiftningsåtgärder som behövs för en effektiv sådan tillämpning. Genom EG-fördraget har ett system skapats som syftar till att förhindra att konkurrensen inom den gemensamma marknaden hindras, begränsas eller snedvrids. De grundläggande konkurrensreglerna för företag finns i artiklarna 85 och 86, som har direkt tillämplighet och direkt effekt i medlemsstaterna. De skapar därmed sådana rättigheter och skyldigheter för enskilda rättssubjekt som kan åberopas vid nationella domstolar. Artikel 85.1 innehåller ett generellt förbud mot sådana avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaran- den som dels kan påverka handeln mellan medlemsstater, dels har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden. För att förbudet skall inträda krävs således att tre kriterier skall vara uppfyllda: avtalskriteriet, konkurrens- begränsningskriteriet och samhandelskriteriet. Förbjudna avtal eller beslut är enligt artikel 85.2 också civilrättsligt ogiltiga. Av artikel 85.3 följer att förbudet i artikel 85.1 kan förklaras inte tillämpligt, om de negativa verkningarna av ett konkurrens- begränsande förfarande under de förutsättningar som anges i artikeln uppvägs i t illräcklig grad av vissa positiva verkningar. Undantag kan ges i enskilda fall av kommissionen efter anmälan dit. Dessutom har kommissionen bemyndigats av rådet att utfärda förordningar om undantag för vissa bestämda grupper av avtal, s.k. gruppundantag. Artikel 86 innehåller ett förbud mot vissa åtgärder som företag med marknadsdominerande ställning vidtar på marknaden. För att ett förfarande skall vara förbjudet krävs dels att det är fråga om missbruk av marknadsdominans, dels att förfarandet kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. Artikeln medger ingen möjlighet till undantag. Tillämpningsregler till artiklarna 85 och 86 finns i särskilda förordningar. Enligt artikel 1 i den grundläggande förordningen (EG) nr 17/621 gäller förbud enligt artiklarna 85.1 och 86 utan något föregående beslut. Enligt förordningens artikel 3 kan kommissionen efter konstaterad överträdelse av artikel 85 eller 86 ålägga de berörda företagen att upphöra med överträdelsen. Förfaranden som faller under förbudet och inte omfattas av gruppundantag måste i princip anmälas till kommissionen och av denna beviljas undantag för att bli tillåtna. Kommissionen har således ensam behörighet att meddela undantag. Kommissionen kan också efter ansökan lämna besked om att artikel 85 eller 86 inte är tillämplig, s.k. icke-ingripandebesked. Förordningen innehåller vidare sanktionsregler enligt vilka kommissionen bl.a. kan döma ut böter för överträdelser av förbuden samt vid vite ålägga företag att upphöra med pågående överträdelser. Konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 är allmänt hållna och kompletteras av en omfattande praxis från . Vidare har kommissionen publicerat flera meddelanden i syfte att öka förutsägbarheten av EG:s konkurrensrätt och på det sättet underlätta samarbete mellan företag. För vissa sektorer gäller särskilda bestämmelser. 1 Rådets förordning nr 17 Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 av , EGT nr 13, 21.2.1962, s, 204. Den svenska konkurrenslagen och förhållandet mellan och nationella regler Konkurrenslagen (1993:20) trädde i kraft . Den innebar stora förändringar av det nationella konkurrensrättsliga systemet, framför allt genom att det med EG:s regelsystem som förebild infördes uttryckliga förbud mot konkurrensbegränsande förfaranden och kraftiga sanktioner. Artiklarna 85 och 86 har således direkta motsvarigheter i den svenska lagen (6–8 §§ resp. 19 §). Som övervakande myndighet med särskilda befogenheter fungerar , som kan ålägga företagen vid vite att upphöra med överträdelser eller föra talan vid domstol om konkurrensskadeavgift. Domstolsprövning i ärenden enligt konkurrenslagen sker vid och . Vissa ändringar i instansordningen trädde i kraft (SFS 1998:648). Som har framgått av det tidigare är EG-rättens konkurrensregler direkt tillämpliga på konkurrensbegränsningar med effekt på samhandeln mellan medlemsstaterna. Detta s.k. samhandelskriterium förutsätter att man på basis av objektiva rättsliga eller faktiska omständigheter kan förutse att ett avtal eller förfarande har ett direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt inflytande på handelsmönster för varor eller tjänster mellan medlemsstaterna. När EG-rätten är tillämplig gäller grundläggande principer om dess rättsliga företräde och enhetliga tillämpning. Om nationell rätt gäller parallellt med EG-rätten, får den i ett enskilt fall inte tillämpas så att den strider mot EG-rätten. Kommissionens önskemål om möjlighet till nationell tillämpning av artiklarna 85.1 och 86 Kommissionens uppfattning är att samtliga medlemsstater bör se till att de nationella konkurrensmyndigheterna har en möjlighet att tillämpa artiklarna 85.1 och 86 i EG-fördraget. Detta har kommit till uttryck bl.a. i kommissionens meddelande om samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrens- myndigheter för handläggning av ärenden som omfattas av artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget. 2 Jfr avgörande i mål 14/68, m.fl. mot Bundeskartellamt 1969, s. 1. 3 EGT C 313, 15.10.1997, s. 3. I meddelandet uppmanas de medlemsstater vars lagstiftning ännu inte tillåter landets konkurrensmyndigheter att effektivt tillämpa artiklarna 85.1 och 86 i fördraget att införa en lagstiftning som medger detta. Detta syftar till att dels uppnå effektivitet och enhetlighet i t illämpningen av gemenskapsrätten inom hela unionsområdet, dels ge företagen ett enkelt förfarande som uppfyller kraven på rättssäkerhet. 4 Meddelandet anger att kommissionen kommer att lämna över ett ärende för handläggning av en nationell konkurrensmyndighet om det gäller konkurrens- begränsningar som har huvudsaklig effekt i en medlemsstat. 5 Enligt meddelandet förbehåller sig kommissionen emellertid rätten att behandla vissa ärenden som är av särskilt intresse för gemenskapen.