sou · GOB37d10 · 2001-01-01 00:00:00 — Ännu svårare är det att följa upp utvecklingen av de totala äldreomsorgskostnaderna bakåt i tiden. Detta beror framförallt på den s.k. Ädel-reformen, som trädde i kraft . Genom denna överfördes redovisningsmässigt större delen av den slutna långtidssjukvården och en stor del av hemsjukvården 30 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 Reformen omfattade verksamhet till en samlad kostnad av omkring 20 miljarder (1,av BNP). Genom att kostnaderna för omsorgen om de funktionshindrade inte särredovisas, bidrar det också till svårigheterna, att kommunerna fick ansvar för ny verksamhet för funktionshindrade genom handikappreformen och psykiatrireformen 1995. Jämförelser bakåt som inte tar hänsyn till dessa stora reformer ger därmed en helt felaktig bild av utvecklingen. På har en metodik utvecklats för att uppskatt- ningsvis särredovisa kostnaderna för äldreomsorgen och omsorgen om de funktionshindrade. Denna uppskattning används och presenteras i samband med redovisningen av utgifterna för det sociala skyddet till EU:s statistiska organ, , enligt det s.k. ESSPROS-systemet. Redovisningen avser nettoutgifter, vilket innebär att avgifter som er- lägges av brukarna samt eventuella intäkter från försäljning ej ingår1. Utvecklingen av nettoutgifterna för äldreomsorgen – 1997 enligt en skattning med denna metodik framgår av tabell 3.1 nedan. I dessa är utgifterna för färdtjänsten inräknade. Nettoutgifter för äldreomsorg (inkl. färdtjänst) Miljoner kronor, löpande priser samt priser, (implicitprisindex för konsumtion) Källor: SCB: Utgifter för det sociala skyddet i och EU samt utgifternas finansiering 1993–1997 samt egna beräkningar 1 Utgifterna enligt redovisningen i ESSPROS-systemet är därmed jämförbara med de som presenteras i nationalräkenskaperna. Dessa utgifter skiljer sig från de driftkostnader som redovisas i de kommunala räkenskaperna. Bilaga 8 till LU 1999/2000 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... 31 Beräknade normkostnader för äldreomsorg givet olika påverkande faktorer En metod för att skriva fram omsorgskostnaderna till en senare tidpunkt är att dela upp dem på delgrupper av brukare och sedan söka bestämma utvecklingen av antalet personer i resp. grupp. I den statliga utredningen av kostnader och intäkter i kommuner och landsting (SOU 1994:144) beräknades en s.k. normkostnad för äldreomsorgen med hänsyn till vårdbehovet beroende på kön, ålder, samboendeförhållanden och yrkesbakgrund. Dessa kostnader har sedan utnyttjats som underlag vid beräkningen av kostnadsutjämningen mellan kommunerna sedan systemet infördes . De normkostnader, som används i kostnadsutjämningen, är baserade på en större fältundersökning, som gjordes . Fält- undersökningen omfattade ca 10 000 vårdtagare i elva kommuner. Ädel- reformen hade då varit i kraft och data över vårdkostnader för landsting resp. kommuner antyder att den nya ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting i stort sett hade satt sig. Vid undersök- ningen registrerades vårdkonsumtionen uttryckt i antalet veckotimmar hemtjänst i eget boende resp. plats i olika former av särskilt boende. Vidare bedömdes graden av vårdberoende enligt det s.k. ÄSIM- systemet2. Den genomsnittliga konsumtionen beräknades sedan givet ålder, kön, sam/ensamboende och grad av vårdberoende och den motsvarande kostnaden bestämdes genom att prissätta vårdkonsumtio- nens olika komponenter. Vårdberoendet översattes därefter till de in- dikatorer på ohälsa, som används i ULF- undersökningarna (jfr kapitel 2 och 5). På detta sätt erhölls de genomsnittliga vårdkostnaderna givet ålder, kön, sam/ensamboende och grad av ohälsa (full hälsa, lätt ohälsa, måttlig ohälsa och svår ohälsa; jfr tabell 3.2A nedan). Med hjälp av data från ULF-undersökningen kunde sedan socio-ekonomisk bakgrund kopplas till fördelningen på ohälsograd givet ålder, kön, sam/ensam- boende. Efter kalibrering mot den kända totalkostnaden blev det härigenom möjligt att beräkna normkostnader för äldreomsorgen givet vårdtagarnas ålder, kön, boendeförhållanden och socio-ekonomiska bakgrund, (se tabell 3.2B). 2 I ÄSIM-systemet, som utvecklats av i samarbete med kommun, bestäms graden av vårdberoende genom fem variabler: Funktionsförmåga, rörelsehinder, inkontinens, otrygghet samt dement beteende. Varje variabel ges ett ett värde från 0 till 3 enligt vissa definitioner, där 0 i princip betecknar inga problem och 3 mycket stora problem. Utifrån dessa värden skapas sedan ett vårdberoendeindex från 0 till 15 genom enkel summering (, 1994b). 32 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 Tabell 3.2 Normkostnader för äldreomsorg per person i befolkningen givet ålder, kön och sam/ensamboende, kronor 65–74 år 75–84 år 65–74 år 75–84 år Källa: SOU 1994:144, bil.7 Anm. I den reviderade normkostnadsberäkningen (SOU 1998:151) används civilstånd i stället för sam/ensamboende. Utredningen motiverar detta med att det är ett stort problem att ta fram variabeln sam/ensamboende i och med att denna statistik endast samlas heltäckande för alla kommuner vid Folk- och bostadsräkningarna (FoB). Den senaste var 1990 och statistik från nästa FoB beräknas inte finnas tillgänglig förrän in . Variabeln föreslås ersättas av civilstånd, som enkelt kan erhållas löpande från folkbokföringen. Analyser visar enligt utredningen att för de åldersgrupper det här är fråga om resultaten blir likvärdiga. Bilaga 8 till LU 1999/2000 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... 33 Det är värt att notera i tabell 3.2 den mycket stora inverkan som graden av ohälsa har på vårdkostnaderna. Detta gör att totalkostnaden i hög grad bestäms av antalet personer med svår ohälsa. En annan viktig ob- servation är de stora skillnaderna i normkostnad mellan de socio-eko- nomiska grupperna, vilket kan ses som en indikation på potentialen för hälsoförbättringar i äldrebefolkningen. Systemet för beräkning av normkostnader sågs över 1998 av den kommunala utjämningsutredningen (SOU 1998:151). En annan faktor som denna utredning lyfter fram är etnicitet. Olika undersökningar har visat att utrikes födda från vissa länder har en väsentligt sämre hälsa än befolkningen som helhet. Det gäller främst de som kom som arbets- kraftsinvandrare från södra samt flyktingar från . Andra invandrargrupper från t.ex. norra visar sig i hälsoundersökningarna ha ungefär samma hälsotillstånd som genomsnittsbefolkningen eller i vissa fall till och med bättre hälsa. Det finns skäl att förmoda att andelen utrikes födda med sämre hälsa än övriga befolkningen kan öka. Vi bedömer dock att dessa förändringar inte påverkar våra resultat mer än marginellt. Därmed inte sagt att det inte är viktigt att beakta etnicitet vid utformningen av framtida insatser inom äldreomsorgen. Det handlar helt enkelt om olika perspektiv, befolknings- (makro) respektive individperspektiv (mikro). Ett utnyttjande av normkostnaderna för framskrivningsändamål för- utsätter tillgång till prognoser avseende den framtida fördelningen på civilstånd eller sam/ensamboende samt socio-ekonomisk grupp. Då så- dana prognoser inte funnits tillgängliga har vi valt att i stället basera framskrivningen på medelkostnaden per åldersgrupp och kön samt med hänsyn tagen till hälsoutvecklingen (jfr kapitel 5). En sådan medel- kostnad har beräknats av utgående från en specialbearbetning av uppgifter från ett tjugotal kommuner (Behov och resurser för vård och omsorg till äldre, bilaga 3 till Vår framtid, Äldres vård och omsorg inför 2000-talet). I tabell 3.3 nedan visas de på detta sätt beräknade kostnaderna fördelat på femårsgrupper. Tabell 3.3 Beräknade kostnader per capita för äldreomsorg per ålder och kön, 1997 65–74 år 75–79 år 80–84 år 85–89 år 34 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 På samma sätt som för normkostnaden framkommer en avsevärd ökning med stigande ålder och högre kostnader för kvinnor än för män. Det senare har förstås mycket att göra med olikheter mellan könen när det gäller tillgången till informell omsorg, dvs. stöd från anhöriga och andra närstående. De totala offentliga nettoutgifterna för hälso- och sjukvårdsändamål (inkl. investeringar) uppgick till 117 miljarder3. Analyser av kostnadsutvecklingen för hälso- och sjukvården har också – på samma sätt som för äldreomsorgen, lett till misstolkningar. Tabell 3.4 Totala utgifter för hälso- och sjukvårdsändamål 1985 –1998, miljarder, priser. (108,7) (18,4) (5,9) (133,0) Anm. är utgifterna redovisade enligt det nya systemet för National- räkenskaperna (SNA93/ENS95). Detta innebär bl.a. att de offentliga utgifterna för privata läkare och tandläkare samt läkemedel, som tidigare redovisades under subventioner, nu ingår i offentlig konsumtion. Uppgifter omräknade till det nya systemet anges inom parentes. Nedgången i utgifter beror av Ädel-reformen, som genomfördes och som beräknas ha omfattat en överföring från hälso- och sjukvård till äldreomsorg på ca 20 miljarder. 3Uppgiften är baserad på nationalräkenskaperna (NR). Det är att märka att den primärkommunala hälso- och sjukvården (exkl. de landstingsfria kommunerna) här inte ingår. Denna redovisas i NR under rubriken äldreomsorg. 4Avser offentliga utgifter för läkemedel samt privatpraktiserande läkare och tandläkare. ingår detta i offentlig konsumtion. Bilaga 8 till LU 1999/2000 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... 35 Otaliga är de rapporter som påvisat en dramatisk nedgång av sjuk- vårdens andel av BNP . Dessa rapporter har då i sin analys missat effekten av Ädel-reformen (jmf ovan). Tar man hänsyn till denna har andelen av BNP, som spenderas på hälso- och sjukvård, varit ganska oförändrad , Den fråga det gäller är om detta också kommer att gälla för kommande decennier. I tabell 3.4 här ovan visas utvecklingen av de totala utgifterna för hälso- och sjukvårdsändamål –1998. Kostnader för hälso- och sjukvård uppdelat på ålder och kön Som underlag för en uppskattning av framtida hälso- och sjukvårds- kostnader måste man i första hand kunna dela upp sjukvårdskostnaderna per kön och åldersgrupp. Hälso- och sjukvårdskostnader fördelade per åldersgrupp finns i inte tillgängliga som tidsseriedata på riksnivå. gjorda undersökningar avseende den demografiska strukturens betydelse för hälso- och sjukvårdens kostnadsutveckling baserar sig därför i allmänhet på vårdkonsumtion uttryckt i antal vård- dagar. Ett exempel på detta är rapporten – vad betyder åldersfaktorn, (Ds 1990:39) till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi. Ett problem i detta sammanhang är att vårddagskostnaden inte är densamma oberoende av åldersgrupp. En framskrivning baserad på vårddagar tenderar därför att överskatta åldersfaktorns betydelse. Hälso- och sjukvårdsutredningen (HSU 2000) gjorde vissa beräk- ningar kring ålderns betydelse för kostnadsutvecklingen inom hälso- och sjukvården med hjälp av individbaserade kostnader från (), vilket gav en möjlighet att fördela kostnaderna mellan olika åldersgrupper. Utredningen gjorde bedömningen att MLL:s kostnadsfördelning mellan olika åldersgrupper torde vara någorlunda representativ för riket som helhet, men att siffrorna bör tolkas med viss försiktighet (SOU 1996:163). På basis av detta material gjordes dels en uppskattning av hur kostnader på riksnivå för hälso- och sjukvården fördelade sig mellan olika åldersgrupper, dels en bedömning av resursbehovet inom hälso- och sjukvården utifrån de förändringar som antogs ske i befolkningens åldersstruktur. Utvecklingsarbetet när det gäller individbaserad kostnadsredovisning har fortsatt inom den nybildade regionen . Diagram 3.1 visar en jämförelse mellan hälso- och sjukvårds- kostnaderna per person för yngre (0–) resp. äldre (–) för befolkningen i fördelat på sluten resp. öppen vård samt för jämförelse de äldre sinsemellan uppdelat på femårsgrupper. 36 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 Diagram 3.1 Kostnad per invånare och åldersgrupp (Kr/person) för befolkningen 0 - 64 år 65 - 69 70 - 74 Källa: och våra egna beräkningar Enligt HSU 2000 bearbetning av MLL-materialet var kostnadskvoten mellan de och de under ålder 2,8. De beräkningar, som redovisas ovan och som avser hela , ger ett något högre resultat, 3,22. Värt att notera är att kost- nadsrelationen ser helt annorlunda ut för öppen vård (kostnads relationen lika med 2,02) än för sluten (kostnadsrelationen lika med 4,53). Före Ädel-reformen var denna skillnad än mer accentuerad och den totala kostnadskvoten betydligt högre. Jämförelsen de äldre sins emellan visar att kostnaden per capita är högst i åldersgruppen 80–för att därefter sjunka. De allra äldsta är mindre utsträckning föremål för sjukvårdsinsatser. Kostnaderna i denna åldersgrupp faller – efter Ädel- reformen – i stället på äldreomsorgen. De ökade läkemedelskostnaderna är också viktiga att beakta i sammanhanget. Läkemedelskonsumtionen utgör en stor del av kostnaderna för de äldres hälso- och sjukvård. Läkemedelskonsum tionen per invånare kan mätas som antalet DDD, den beräknade genomsnittliga dygnsdosen då läkemedlet används av vuxen vid medlets huvudindikation. –ökade läkemedels- konsumtionen mätt i DDD för de med i genomsnitt eller totalt . Ökningen av läkemedelskonsumtionen varierar beroende på ålder. För var ökningen Den kraftigaste ökningen, , återfinns hos Bilaga 8 till LU 1999/2000 Kostnader för äldreomsorg och hälso- och sjukvård ... 37 de mellan 75–. De hade den minsta ökningen mätt i antalet DDD, . Konsumtionskvoten när det gäller läkemedel mellan de över resp. under har varit relativt –94. De som är har konsumerat ungefär fyra gånger så många DDD jämfört med de som är . Kvoten är högre för män än för kvinnor då mäns läkemedelskonsumtion ökar kraftigare vid tilltagande ålder jämfört med kvinnor5. 5 LAS-PM 3/1996, Materialet som analyseras i PM är hämtat från Apoteksbolagets receptundersökning och är resultatet av en uppräkning från ett stickprov omfattande 1/25-del av recepten expedierade på apoteken. Siffrorna får alltså inte tolkas absolut. Däremot håller materialet för att tolka storleksordningar, trender och tendenser. Bilaga 8 till LU 1999/2000 4Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader och återstående livslängd Många studier, som har gjorts , har påvisat att , oavsett livslängden, är förenade med höga vårdkost- nader. En intressant genomgång av studier kring sambandet mellan tiden fram till döden och vårdkostnaderna görs av och (1990). På basis av denna genomgång drar de slutsatsen att antalet år kvar till döden är en mer relevant åldersdefinition för användning i be- folkningsframskrivningar än antalet år från födelsen. Härvid hänvisar de bland annat till den amerikanske sjukvårdsforskaren , som i en artikel (1984) uttryckte: Sjukvårdsutgifterna bland de äldre är inte så mycket funktion av tiden sedan födelsen som en funktion av tiden fram till döds- dagen.(sid. menade att framskrivningar, som utgår från oförändrad vårdkon- sumtion per capita givet åldersgruppen, är missvisande (biased) eftersom förändringar i befolkningens åldersstruktur delvis är en funktion av minskande åldersspecifik mortalitet. Minskar mortaliteten betyder det att antalet personer som genomlever sina sista levnadsår är färre i varje åldersgrupp. I samma artikel skrev att: Den huvudsakliga orsaken till varför sjukvårdsutgifterna stiger med åldern i en tvärsnittsanalys (bland personer ) är att andelen personer nära döden ökar med åldern. Detta är, menar och , väsentligt eftersom många empiriska undersökningar kunnat visa att sjukvårdskonsumtion under livscykeln i mycket stor utsträckning är koncentrerad till tiden just före död. och hänvisar också till Lubitz och Prihoda (1984), som visade att för den genomsnittliga sjukvårds- konsumtionen inom ramen för Medicare, den offentliga sjukförsäkringen för pensionärer i , var 6,6 gånger högre bland personer under sitt 40 Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 sista levnadsår än bland personer kvar att leva. Samma forskare konstaterade vidare att av sjukvårdskostnaderna förbrukades av personer under deras sista levnadsår (se även Scitovsky, 1984 och and Lubitz, 1989). Nord et al (1989) fann att vårdkostnaderna i för patienter som befann sig i sitt sista levnads- år utgjorde 18–av de offentliga sjukvårdskostnaderna. Dessa patienter beräknades utnyttja av de totala kostnaderna för sjukhusvård, av kostnaderna för vård på somatiska sjukhem, av kostnaderna för läkarbesök i öppen vård samt av kostnaderna för hemsjukvård. et al (1987) bekräftade tidigare resultat genom att konstatera att sjukvårdskonsumtionen (i genomsnitt) är avsevärt mindre bland personer som kommer att leva till än i befolkningen som helhet. Deras resultat återges i tabell 4.1 nedan. Sjukvårdskonsumtionen (uttryckt i vårddagar) bland personer , var nästan åtta gånger större än bland personer 45–. Bland överlevande var denna relation drygt fyra gånger. En stor del av sambandet mellan ålder och sjukvårdskonsumtion per person kan således härledas till sambandet mellan ålder och mortalitet. Tabell 4.1 Vårdkonsumtion i antal vårddagar per person, kort- och långtidsvård, givet antal år till ti dpunkten för att avlida 45–64 år 65–74 år 75–84 år 45–64 år 65–74 år 75–84 år Källa: et al. , 1987 (efter – ) et al presenterade också en mortalitetsjusterad beräkning för sjukvårdskonsumtionen 1976–2000 baserad på ett stratifierat urval av försäkringstagare från , . Deras beräkningar visade att åldersgruppen med vanlig framskrivning kunde förväntas Bilaga 8 till LU 1999/2000 Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader ... 41 öka sin konsumtion av vårddagar på sjukhus , medan en mortalitetsjusterad framskrivning endast gav en ökning på . Relevansen i att räkna på de återstående levnadsåren i stället för – som brukligt är – på de genomlevda, verifieras ytterligare genom en färsk ekonometrisk analys av Zweifel och medarbetare ( 1999). Analysen bygger på longitudinella data avseende . De konstaterar att det starka sambandet mellan levnadsålder och sjukvårds- kostnader till stor del sammanhänger med att en betydligt större andel av de äldre än de yngre befinner sig i livets slutskede. Som följd härav menar de att det ökande antalet äldre förmodligen har mindre effekt på hälso- och sjukvårdsutgifterna än man tidigare föreställt sig. En genomgång av tillgänglig forskning visar alltså att hälso- och sjukvårdens insatser till en betydande del är koncentrerade till livets slutskede. kan vi konstatera att den ökande livslängden gör att detta slutskede förskjuts till högre åldrar. Andelen personer, som vid en viss ålder har ett visst antal år kvar att leva, förändras därmed. I varje åldersgrupp minskar andelen, som kommer att dö innevarande eller närmast kommande år, och andelen med kvar att leva ökar. Denna observation har vi tagit som utgångspunkt för en analys, där dels – givet åldersgrupp och kön vårdkonsumtionen per person bestäms med uppdelning på antalet återstående levnadsår, dels den förväntade förändringen i fördelningen på återstående levnadsår beräknas utgående från prognoserna över dödligheten. Med detta underlag är det sedan möjligt att göra en framskrivning, där utgångspunkten inte längre, som i en vanlig demografisk framskrivning, är given vårdkonsumtion per ålder och kön utan i stället given konsumtion per ålder, kön och återstående levnadsår. En förutsättning för att göra dessa beräkningar är att man har till- gång till individbaserade vårdkonsumtionsdata samt uppgifter om tid- punkt för dödsfallet för de vårdade personerna. Uppenbart kräver detta att man går tillbaka till . Beroende på hur långt man kan gå tillbaka kommer det att finnas en restpost av överlevande personer, dvs. personer, vilkas död ännu inte inträffat för det senast tillgängliga dödsfallsregistret. Individrelaterade kostnadsdata, som går tillbaka , finns endast från . Genom att i stället för kostnader mäta vårdkonsumtionen uttryckt i vård- dagar kan man dock, som närmare beskrives nedan, komma betydligt längre tillbaka genom att utnyttja . Det första steget i analysen utgörs sålunda av en beräkning av kost- naderna per åldersgrupp, kön och återstående levnadsår med utnyttjande av register, som omfattar individrelaterade kostnadsdata för hälso- och sjukvården i . Vi har där haft tillgång till individrelaterade kostnadsdata för den slutna vården för åren 1992–1997, medan för den 42 Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 öppna vården motsvarande data endast varit tillgängliga för . Genom samkörning av kostnadsregistret med dödsfalls- registren för detta och har bestämts hur stor andel av slutenvårdskostnaderna, personer som dött samma, följande, nästföljande år osv. ända till och med för vilket det finns dödsfallsregister, dvs. Med utnyttjande av dödligheten per observationsår och efterföljande år personer i den motsvarande befolkningen med 0, 1, 2, ... år kvar att leva 1 och kostnadsandelen ställts i relation till detta antal. Medelvärdet har sedan bildats för de fall, där denna antalsrelaterade andel kunnat bestämmas för flera olika år, dvs. åren 1992–1998 för innevarande år, 1993–1998 för dödsfall följande år, 1994–1998 för dödsfall nästföljande år osv. Med utnyttjande av dessa medelandelar per person har slutligen kostnaden för sluten vård per person givet åldersgrupp, kön och åter- stående levnadsår bestämts utifrån den totala slutenvårdskostnaden för slutåret, 1997. För den öppna vården har motsvarande uppdelning endast kunnat göras på avlidna resp. överlevande. Resultatet sammanslaget över alla åldersgrupper för män, kvi nnor och totalt framgår av diagram 4.1 resp. tabell 4.2 nedan. Med noll återstående levnadsår avses således att dödsfallet inträffar samma kalenderår, ett återstående levnadsår innebär dödsfall kalenderåret därpå osv.... Givet denna definition faller hela kostnaden för de med återstående levnadsår och – som genomsnitt – halva kostnaden för de med återstående år på det sista hela levnadsåret. Bilaga 8 till LU 1999/2000 Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader ... 43 Genomsnittlig kostnad för sluten hälso- och sjukvård per person i befolkningen , , beroende på återstående antal levnadsår Anm. Män och kvinnor resp. totalt, alla åldersgrupper, tusental kronor, (f.d. ), 1997 Genomsnittlig kostnad för öppen hälso- och sjukvård per person i befolkningen beroende på om personen avlider eller överlever Anm. Män och kvinnor resp. totalt, alla åldersgrupper, tusental kronor, (fd ), 1997 Den höga kostnaden per capita för de med få återstående levnadsår gör att en betydande del av de samlade hälso- och sjukvårdsresurserna går till personer i livets slutskede. Hur stor del av hälso- och sjukvårds- kostnaderna, som faller på patienter med ett visst antal återstående år, beror också på hur stor andel dessa personer utgör i befolkningen. andel skiljer givetvis i hög grad mellan olika åldersgr upper. I den följande tabellen 4.3 visas fördelningen, dels totalt för samtliga ålders- grupper, dels för åldersgrupperna 65–resp. 80–. 44 Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader ... Bilaga 8 till LU 1999/2000 Tabell 4.3 Procentuell fördelning av befolkningen på återstående antalet levnadsår för samtliga resp. i åldersgrupperna 65–och 80–84 år 65–69 år 80–84 år Mer än 6 år Utifrån den genomsnittliga kostnaden per person givet ålder, kön och och andelen personer i befolkningen i resp. grupp kan man beräkna hur hälso- och sjukvårdskostnaderna fördelar sig med avseende på patienternas återstående antal levnadsår. Resultatet, sammantaget för alla åldersgrupper, framgår av tabell 4.4 nedan. För den öppna vården har som angetts ovan uppdelning endast kunnat ske på avlidna och överlevande. En illustration av hur kostnaderna för den slutna vården fördelar sig beroende på patienternas antal återstående levnadsår ges i diagram 4.2 . Bilaga 8 till LU 1999/2000 Sambandet mellan hälso- och sjukvårdskostnader ... 45