sou · GOB362d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Härför har beräknats en kostnad för en visstidsan- ställd rättsbildad sekreterare inom varje region. Även om verksamheten som förflyter mellan rådens sammanträden inte kan förvän- tas vara aktiv på samma sätt som , måste det finnas en kanslifunktion för att ta emot handlingar och vidarebefordra förfråg- ningar. Utredningens förslag innebär att skall vara värdmyndighet för konkursförvaltarråden. Värdskapet skall enligt utredningens förslag skötas centralt utom när det gäller tillhandahållande av sammanträdeslokal, vilket får ske vid myndighetens regionala avdel- ningar. En viss kostnad bör beräknas för det kanslistöd som kan behövas Sammanlagt kan den årliga kostnaden för konkursförvaltarråden beräknas uppgå till ca . Utredningen har i avsnitt 5.4 lämnat förslag som gäller fastställande av arvode till konkursförvaltare. Det ena förslaget berör arvode i utdelnings- konkurser och konkurser där arvode inte fastställs enligt konkursförvalt- artaxan och innebär i huvudsak att domstolen och tillsynsmyndigheten ges en i lagtexten uttalad möjlighet att begära att förvaltaren skall redovisa den tid som lagts ned på uppdraget. Det andra förslaget gäller arvode som skall fastställas enligt konkursförvaltartaxan där utredningen har föreslagit dels en höjning av taxenivån , dels en konkretisering och utvidgning av vilka arbetsmoment taxan normalt skall innefatta. Ett av syftena med förslagen är att underlätta den bedömning av kon- kursförvaltarens arvodesyrkande som domstolen och tillsynsmyndigheten skall göra. När det gäller förslaget att konkursförvaltaren på begäran skall redovisa nedlagd tid har utredningen framhållit att redovisad tid enbart bör ses som en viktig faktor bland flera. En förvaltare som inte anser att ned- lagd tid är ett lämpligt mått på skälig ersättning får på annat tillfredsställ- ande sätt motivera det begärda arvodet. I båda fallen är syftet dock att för- se domstolen med ett bättre underlag för sin bedömning än . Det bör i viss utsträckning kunna underlätta domstolsarbetet och bidra till en effek- tivare handläggning och en högre kvalitet på avgörandena. Även Konkurs- tillsynsmyndigheten ges som nämnts möjlighet att begära att tidsre- dovisning lämnas. Därmed bör även tillsynsmyndighetens arbete under- lättas. Även om utredningens förslag i denna del sannolikt inte i sig med- för en direkt mätbar kostnadsbesparing, kan förslagen leda till att resurser- na hos myndigheterna används på ett mer effektivt sätt. När det gäller förslagen i avsnitt 5.4.3 om förändringar av konkursför- valtartaxan skulle en höjning av taxenivån från till i och för sig kunna te sig som en ökning av statens kostnader. Utredningen har emellertid i nämnda avsnitt framhållit att en sådan höjning medför att fler konkurser än kan komma att arvoderas enligt taxa. De beräk- ningar som utredningen utfört (se bilaga 11) visar att ju fler konkurser som faller inom ramen för taxan, ju större kostnadsbesparing kan åstadkom- mas. Även om höjningen av taxenivån leder till att enbart ca 200 konkur- ser fler än med nuvarande ordning faller innanför taxan skulle resultatet, med de antaganden som ligger till grund för beräkningarna, leda till i prin- cip oförändrade kostnader. Även detta skulle dock kunna betraktas som en vinst på samma sätt som när det gäller förslaget om rätt att begära tidsre- dovisning, eftersom arvodesgranskningen i fler konkurser än tidigare blir Till denna förbättring torde också utredningens förslag om ett förtydligande av vilka arbetsmoment som normalt skall ingå i taxan bidra. Förvaring av konkursgäldenärens räkenskapsinformation m.m. Utredningen har i avsnitt 5.10.4 föreslagit vissa förändringar när det gäller reglerna om förvaring av konkursgäldenärens räkenskapsinformation m.m. enligt 7 kap. 22 § KL. Förslaget berör främst den tid under vilken räken- skapsinformationen måste bevaras. Enligt nuvarande regler skall sådana handlingar som inte kan återställas till gäldenären överlämnas till TSM om inte förvaltaren anser att han bör bevara dem. Handlingarna skall bevaras i enlighet med vad som i varje enskilt fall gäller för arkivering. Detta inne- bär att huvuddelen av räkenskapsinformationen måste bevaras räk- nat från utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades. Utredningens förslag innebär också att som huvudregel skall ansvara för förvaringen av räkenskapsinformationen. Kostnaderna bör i sådana fall åvila staten. Förslaget utesluter dock inte att konkursförvaltaren i vissa fall kan ansvara för förvaringen, t.ex. i situa- tioner då förvaltaren efter konkursens avslutande behöver ha tillgång till materialet för vissa återstående åtgärder. I sådana fall bör det även fort- sättningsvis vara konkursboet som svarar för kostnaden. Utredningens förslag innebär framför allt den skillnaden att tiden under vilken räken- skapsinformation måste bevaras begränsas till från utgången av det kalenderår då konkursen beslutades. Det förhållandet att det är som enligt hu- vudregeln skall ha ansvaret för förvaringen av bokföringsmaterial och an- nan räkenskapsinformation kan innebära att vissa av de kostnader för för- som åvilar konkursbona i stället kommer att föras över till staten. kommer den föreslagna förkortningen av förvaringstiden att medföra minskade kostnader. Utredningen har inte underlag för att kunna bedöma om förslagen sammantaget kommer att leda till några kost- nadsminskningar för staten. När det gäller kostnaden för förvaringen av räkenskapsinformation i stort, dvs. inkluderat även de kostnader som bärs av konkursbona, kommer utredningens förslag dock att innebära kostnadsminskningar. Förslag som rör avgiftskonstruktioner och kostnadsansvaret i konkurs. Utredningen har i avsnitt 5.8 lämnat förslag till olika förändringar som har att göra med kostnader i samband med konkurs. Utredningen har funnit att staten även fortsättningsvis bör ha det slutliga ansvaret för kostnader i konkurs och har övervägt olika möjligheter att minska storleken av det kostnadsansvar som åvilar staten. I avsnitt 5.8.3 läggs fram ett för- slag till skärpning av det kostnadsansvar som kan uppkomma för en enskild konkurssökande borgenär om det visar sig att konkursen skrivs av för att tillgångar saknas till täckande av konkurskostnaderna. Förslaget innebär att det belopp som borgenären högst kan åläggas ansvar för höjs från av prisbasbeloppet. Enligt den statistik som utredningen inhämtat uppgick antalet konkursansökningar som gjordes av annan borgenär än staten till . Under antagande att denna andel alltjämt är rättvisande skulle det med konkursfrekvens som underlag innebära drygt 750 konkurser med sådan sökande. En del av dessa konkurser avslutas genom utdelning vilket innebär att borgenärsansvaret inte aktualiseras. avslutades av det totala antalet konkurser genom avskrivning. Om antalet konkursansökningar fördelar sig på det viset mellan avskrivnings- och utdelningskonkurser skulle det innebära att borgenärsansvaret aktualiseras i ca 450 konkurser. Enligt uppgift från DV förekom åläggande för borge- när att infria sitt kostnadsansvar i ungefär 500 fall . Detta antal innefattar även borgenärer som har rätt till lönegaranti och därigenom en- ligt 8 § lönegarantilagen (1992:497) har rätt till betalning ur garantin för kostnad som uppstått enligt 14 kap. 3 § KL. En konsekvens härav är att en betalning enligt 14 kap. 3 § inte innebär någon nettointäkt för staten i de fall den sökande borgenären har rätt till ersättning ur lönegarantin. Utred- ningen har uppskattat detta antal till av de 500 konkurser där bor- genärsansvaret aktualiserats. Sökande borgenärs kostnadsansvar enligt 14 kap. 3 § KL antas alltså ha varit aktuellt i ca 375 konkurser 1999. Om utgångspunkten är att kostnadsansvaret med utredningens förslag kommer att infrias i samma utsträckning som , dvs. i av fallen (jfr avsnitt 5.8.3), skulle – med samma antal konkursansökningar från enskilda borgenärer – utredningens förslag innebära en ökad intäkt för staten med [(0,15 x 36 600 x 375 x 0,90) - (0,10 x 375 x 36 600 x 0,90) = 617 625]. Utredningen har också föreslagit att de nuvarande tillsyns-, kungöran- de- och kallelseavgifterna slås ihop till en avgift – en konkursavgift. För- slaget innebär även en viss breddning av underlaget på vilket avgifterna tas ut. Konkursavgiften föreslås bli olika i utdelnings- och avskrivnings- konkurser (se närmare avsnitt 5.8.4.3). När det gäller den del av avgiften som härrör från de nuvarande kungörelse- och kallelseavgifterna innebär förslaget ingen ändring utan dessa avgifter är direkt överförda till den nya avgiften. På samma sätt som gäller för dessa avgifter kommer den föreslagna konkursavgiften att tas ut i samtliga konkurser i mån av till- gångar. Det förhållandet att konkursavgiften skall tas ut i alla konkurser innebär emellertid en skillnad i förhållande till när det gäller den del av konkursavgiften som motsvarar tillsynsavgiften. Tillsynsavgiften tas inte ut i konkurser som avskrivs enligt 10 kap. 1 § KL. Enligt utred- ningens förslag skall i princip en viss avgift tas ut även i avskrivningskon- kurser för den tillsyn som utövas. Utredningen har uppskattat ett sådant belopp till ca . Många avskrivningskonkurser avslutas emellertid som helt tillgångslösa, varför avgiften då inte kommer att kunna tas ut i praktiken. I de fall det efter att konkursförvaltaren fått täckning för arvode och kostnader återstår vissa mindre tillgångar skulle dock en konkursavgift kunna tas ut. Enligt nuvarande bestämmelser har i sådana fall enbart kun- görande- och kallelseavgift kunnat tas ut. I den mån det finns ytterligare tillgångar (men inte tillgångar i sådan omfattning att de skulle ha täckt kostnaderna för ett utdelningsförfarande) kommer ytterligare en del av statens kostnader kunna täckas. Förslaget torde dock kunna enbart i liten utsträckning leda till ökade avgiftsintäkter. En annan och viktigare effekt av förslaget att sammanföra de nuvaran- de tre avgifterna till en avgift är att avgiften kan regleras i en enda författ- ning i stället för som i tre olika författningar. Detta kommer sanno- likt att leda till en förenklad redovisning av avgiftsintäkterna för DV. Ett samlat avgiftsuttag kommer också öka möjligheterna till överblick över konkurskostnaderna och vara enklare att hantera för domstolspersonal och konkursförvaltare. Utredningen har också lämnat förslag om en höjning av ansökningsav- giften vid konkursansökan (avsnitt 5.8.5) från till . Detta kommer – under förutsättning att antalet konkursansökningar inte föränd- ras radikalt – att leda till en viss ökning av statens intäkter. Ansökningsav- gift betalas av den som ansöker om en gäldenärs försättande i konkurs. Befriad från ansökningsavgift är den som ansöker om att själv bli försatt i konkurs. Det är således sökande borgenär – även staten – som är skyldig att betala ansökningsavgift. Om avgiften inte betalas avvisas ansökningen. En beräkning på grundval av beslutade konkurser 1999 utvisar att ansök- ningsavgift bör ha betalats i knappt hälften av konkurserna, eftersom av de vid tingsrätterna avslutade konkurserna 1999 hade tillkom- mit efter egen ansökan. Om ansökningsavgift betalades i ca 3 300 kon- kurser 1999 innebär detta en intäkt på ca . Därvid måste hållas i minnet att i en stor del av dessa konkurser har staten själv betalat ansök- ningsavgiften. var annan borgenär än staten sökande i ca 750 av samtliga beslutade konkurser. Bland dessa finns även borgenärer vars fordringar omfattas av den statliga lönegarantin och som därför enligt 8 § lönegarantilagen har rätt till ersättning ur lönegarantin för den kostnad som ansökningsavgiften innebär. Ansökningsavgiften utgör alltså i dessa fall inte någon nettointäkt för staten. Antalet sådana konkursansökningar har i det föregående uppskattats till av det antal ansökningar som görs av annan borgenär än staten. En fördubbling av ansökningsavgiften skulle mot denna bakgrund i realiteten innebära en ökning av intäkterna med ca . bör beaktas att antalet konkursansökningar är betydligt fler än antalet beslutade konkurser . Det innebär att ansökningsavgift tas ut i ytterligare ett antal konkurser. Intäktsökningen till följd av en höjd ansökningsavgift kan därför förväntas bli större än den nu angivna. Sammanställning av kostnader och besparingar i utredningens förslag I tabell 5.10 görs en sammanställning av de kostnader och besparingar som kan beräknas följa med utredningens förslag. Beloppen är avrundade. Un- derlaget för beloppen finns ovan i detta avsnitt samt i bilaga 11. I sam- manställningen har hänsyn inte tagits till sådana administrativa vinster som beräknas kunna följa med vissa av utredningens förslag (jfr ovan). Hänsyn har inte heller tagits till de engångskostnader som följer med in- rättandet av en ny tillsynsmyndighet (se bilaga 11). Tabell 5.10 Sammanställning av tillkommande kostnader och bespar- ingar resp. intäktsökningar med utredningens förslag kostnader (mkr) 1,9 (3,0) 14 kap. 3 § KL 2,8 (3,9) Den reform av konkurslagstiftningen som utredningen föreslår innefattar såväl organisatoriska nyheter som ändringar i konkursförfarandet. I det förra hänseendet står förslaget att ersätta nuvarande till KFM anknutna tillsynsmyndigheter med en fristående, regionalt förankrad tillsynsmyn- dighet i förgrunden (se avsnitt 5.7 och 5.9.1). Till organisatoriska nyheter hör också förslagen att inrätta ett centralt Konkursråd (se avsnitt 5.5 och 5.9.2) samt sju regionala bedömningsorgan (konkursförvaltarråd) för av- gränsning av förvaltarkretsen (se avsnitt 5.3.3.7). Ändringarna i konkurs- förfarandet har nära samband med den föreslagna omorganisationen, men de har också andra inslag. I korthet gäller ändringarna följande delar av förfarandet: *formerna för utseende av konkursförvaltare (se avsnitt 5.3) *innehållet i den nya offentliga tillsynen (se avsnitt 5.7) *formerna för arvodesbestämning i konkurs (se avsnitt 5.4) *formerna för utseende av en borgenärskommitté i konkurs (se av- snitt 5.6.3) *vissa frågor rörande beslutsfunktioner i konkurs (se avsnitt 5.6) *regleringen av kostnadsansvaret i konkurs (se avsnitt 5.8) *vissa särskilda kostnadsfrågor m.m. Det är naturligtvis angeläget att den nu föreslagna reformen kan träda i kraft så fort som möjligt. De organisatoriska nyheterna är emellertid såda- na att de kräver ett omfattande förberedelsearbete. Det gäller särskilt den nya tillsynsorganisationen. Om utredningens förslag i denna del förverk- ligas fullt ut, aktualiserar det en rad frågor. Dessa rör inte bara anskaffning av personal, lokaler och IT-utrustning. Som utredningen senare skall komma till blir det av praktiska skäl nödvändigt att den nya tillsynsmyn- digheten övertar ansvaret för tillsynen också i äldre konkurser. Det betyder bl.a. att man måste sörja för att den nya myndigheten får tillgång till akter och annat material beträffande sådana konkurser. En ytterligare fråga gäller förslaget om inrättande av regionala bedöm- ningsorgan (konkursförvaltarråd) för att avgränsa konkursförvaltarkretsen. Enligt 7 kap. 2 § första stycket KL i utredningens lagförslag skall förvalt- are utses av rätten med ledning av förteckningar över förvaltare som upp- rättats konkursförvaltarråden. Närmare föreskrifter om dessa förutsätts bli meddelade av regeringen. Organisatoriskt sett inställer sig här frågan om systemet med konkursförvaltarråd skall vara förberett redan vid ikraftträd- andet av reformen eller med andra ord om råden skall ha påbörjat sin verk- samhet så att domstolarna från början kan utse förval- tare enligt den nya ordningen. Den nya offentliga tillsyn i konkurs som utredningen förespråkar häng- er delvis samman med ordningen för utseende av förvaltare. I sist nämnda del menar utredningen att det är angeläget att koncentrera förvaltarupp- dragen till personer som specialiserat sig på konkursförvaltning (se avsnitt 5.3). Systemet med konkursförvaltarråd är tänkt att garantera att förvaltar- kretsen i stort avgränsas enligt denna princip. Med en sådan ordning ökas möjligheterna att göra konkurstillsynen mera selektiv och flexibel. Med tanke på detta samband mellan två viktiga delar i reformen synes det vara välbetänkt att genomföra denna på ett sådant sätt att den kan tillämpas fullt ut redan från början. Det förutsätter i sin tur att föreskrifter meddelas om att ordningen med konkursförvaltarråd kan träda i kraft före reformen i övrigt. En tid av sex – torde behövas för att inrätta dessa råd, anordna ett ansökningsförfarande och upprätta erforderliga förvaltarför- teckningar. En särskild fråga är hur konkursförvaltarråden skall kunna fungera i praktiken innan reformen i övrigt har trätt i kraft. Som har utvecklats i avsnitt 5.3.3.7 anser utredningen att det lämpligaste är att råden är knutna till det nya offentliga tillsynsorganet som värdmyndighet. Genom ett så- dant arrangemang hålls kostnaderna nere, som råden ges tillgång till behövliga lokaler och nödvändig kanslifunktion. Det betyder att tanken på att inrätta råden före ikraftträdande av reformen i övrigt inte kan för- verkligas utan att ett motsvarande stöd tillhandahålls. Enligt utredningens mening bör detta kunna ske antingen på det viset att nuvarande TSM bistår råden i erforderlig mån eller på det sättet att den nya tillsynsorganisatio- nen förbereds i så god tid att denna kan träda in. Det förra alternativet sy- nes vara mera realistiskt än det . Det är emellertid inte bara lokaler o.d. som krävs för att det nya syste- met för att utse konkursförvaltare skall kunna börja fungera. Som utred- ningen har beskrivit i avsnitt 5.3.3.7 bör konkursförvaltarråden utarbeta ett förfrågningsunderlag (en kravspecifikation) till ledning för dem som önskar bli upptagna på rådens förteckningar. Också ansökningsblanketter bör tillhandahållas. Färdigställandet av detta material kräver – åtminstone första gången systemet skall tillämpas – ett inte obetydligt förberedelsear- bete. En lämplig ordning kan vara att när ledamöterna i de olika råden utsetts dessa personer kallas till ett gemensamt sammanträde under led- ning av den ordförande som skall fungera i råden. Vid detta sammanträde kan utkast till kravspecifikation och ansökningsblankett granskas och rikt- linjer för avgränsningen av förvaltarkretsen dras upp. För att man redan från början skall nå ett så gott resultat som möjligt i fråga om konkursförvaltarrådens verksamhet är det lämpligt att förslaget om inrättande av ett centralt Konkursråd förverkligas möjligt. Ett sådant organ har i och för sig en viktig funktion oavsett om utredningens förslag godtas fullt ut eller endast i vissa delar. Vad särskilt gäller förhåll- andet till de regionala bedömningsorganen bör framhållas, att det bör vara en viktig uppgift för att bistå råden med rekommendationer om hur såväl en kravspecifikation och en ansökningsblankett bör utformas som avgränsningen av förvaltarkretsen bör gå till. Utredningen förutsätter att anstalter vidtas före ikraftträdandet av reformen i övrigt för att möjliggöra igångsättandet av verksamheten hos . Reformen gör det också nödvändigt med insatser för information och utbildning. Det gäller inte bara de offentliga organ som berörs av reform- Det är även viktigt att alla personer som är sysselsatta med konkurs- förvaltning informeras om de nya reglerna. Med tanke främst på det nu anförda anser utredningen att reformen kan träda i kraft tidigast /2002. Till frågan om ikraftträdandet av förfarandestämmelserna återkommer utredningen i kapitel 6 under Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser.