sou · GOB3105d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Oavsett när och av vem frågan om medling aktualiseras är det enligt utredningen mycket viktigt att parterna får tillräcklig och adekvat information om vad ett medlingsförfarande innebär. Parterna måste vara införstådda med vad de samtycker till. Informationen bör ges både muntligen och skriftligen. Medlingsmötet skall vara till för både gärningsman och brottsoffer. Utformningen av medlingsförfarandet bör inte regleras i detalj. Både gärningsman och brottsoffer måste förberedas inför mötet på lämpligt sätt, t.ex. genom enskilda förmöten med medlaren. Som regel bör vårdnadshavare till både gärningsman och brottsoffer vara närvarande. Medlingsmötet är till för både gärningsmannen och brottsoffret. Utredningen har i avsnitt 2.1 redogjort för hur ett medlingsförfarande kan gå till. Vidare har utredningen tidigare framhållit att medlings- förfarandet inte bör regleras i detalj, bland annat för att medling som metod bör tillåtas att utvecklas. Dessutom skiljer sig olika fall åt och medlingsmötet kan se olika ut beroende på t.ex. vilken typ av brott ärendet avser. Utredningen vill dock lämna vissa rekommendationer för medlingsmötet. Det är mötet mellan brottsoffret och gärningsmannen och den dialog som sker dem emellan som enligt utredningens mening är en av de mest väsentliga delarna av medlingen. Medlaren har en mycket viktig funktion när det gäller att skapa förutsättningar för en bra dialog mellan gärningsman och brottsoffer. I regel krävs det, i vart fall vid något allvarligare brott, att medlaren har träffat gärningsmannen och brottsoffret samt eventuella vårdnadshavare enskilt före medlingen vid s.k. förmöten. Vid sådana förmöten kan medlaren informera närmare om vad medlingen innebär och parterna får möjlighet att ställa frågor till medlaren. Genom förmöten kan medlaren även få en bättre uppfattning om parterna och om vad som hänt vid brottstillfället, vilket kan underlätta medlingsmötet. Medlaren får då också tillfälle att bygga upp ett förtroende så att parterna kan känna sig trygga i medlings- Utredningens överväganden och förslag 181 Särskilt viktig är förberedelsen när brottsoffret är en privatperson som har utsatts för ett något allvarligare brott. Enligt Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverk- samheten var föräldrarna till gärningsmän närvarande vid av medlingsmötena. Motsvarande andel för gärnings- män var . Enligt rådets bedömning bör vårdnadshavare som regel närvara vid medlingen, särskilt om gärningsmannen är . Utredningen, som anser att det är viktigt att föräldrarna engageras för att komma till rätta med den unges brottslighet, delar rådets bedömning. Lika viktigt är emellertid att ett underårigt brottsoffers vårdnadshavare medverkar. Det bör därför föreskrivas i lag att vårdnadshavarna till både gärningsman och brottsoffer normalt skall beredas tillfälle att närvara vid medlingsmötet. Vårdnadshavarna bör ha en passiv roll vid medlingen och inte komma till tals förrän efter att gärningsmannen och brottsoffret har talat färdigt. har framfört till utredningen att det vid medlingsmötet bör vara ett numerärt överläge på brottsoffersidan. har betonat vikten av att brottsoffret har en stödperson med sig vid medlingsmötet. Utredningen delar uppfattningen att det kan vara en hjälp för brottsoffret att åtföljas av en eller flera stödpersoner. Eventuella offentliga försvarare eller juridiska ombud bör enligt utredningen inte närvara, eftersom det inte är fråga om ett rättsligt förfarande i egentlig mening. Medlingens resultat är beroende av bland annat vilken typ av brott medlingen gäller, vilka eventuella krav brottsoffret ställer samt gärningsmannens inställning och möjligheter. Medlaren bör se till att de överenskommelser som ingås är skäliga. Medlings- verksamheten bör kontrollera att medlingsavtalen uppfylls och som huvudregel underrätta åklagaren om avtalet inte följs. Vad resultatet blir av medlingen är beroende av bland annat vilken typ av brott medlingen gäller, vilka eventuella krav brottsoffret har samt gärningsmannens inställning och möjligheter. Enligt utredningens mening kan en uppriktigt menad ursäkt från gärningsmannen till brottsoffret och en överenskommelse om hur man skall förhålla sig till varandra i många fall vara ett tillräckligt och gott resultat av 182 Utredningens överväganden och förslag Det kan även i vissa fall vara tillräckligt att parterna har träffats och pratat om saken. Andra resultat av medlingsmötet kan t.ex. vara ett avtal om att gärningsmannen genom ersättning eller arbete skall gottgöra brottsoffret. För att medlingen skall beaktas t.ex. vid bedömningen av om åtalsunderlåtelse skall meddelas bör det enligt utredningen inte krävas att det faktiskt har träffats ett avtal. Enligt utredningen bör det vara en uppgift för medlaren att se till att de överenskommelser som ingås är skäliga. I detta sammanhang bör beaktas att avtalet är rimligt i förhållande till det brott den unge har begått. Medlaren måste vara uppmärksam på styrkeförhållandet mellan parterna och försöka motverka att den starkare parten, oavsett om det är brottsoffret eller gärningsmannen, utnyttjar sin position. Ungdomar är enligt 9 kap. 1 § omyndiga och får som huvudregel inte själva råda över sin egendom eller åta sig förbindelser. Det torde således vara så att den unge inte kan träffa ett bindande avtal om ekonomisk ersättning utan erforderligt samtycke. Ett medlingsavtal måste således normalt godkännas även av vårdnads- havarna. Som utredningen har anfört bör vårdnadshavarna i regel vara närvarande vid medlingsmötet. I dessa fall kan godkännandet ske i samband med mötet då avtalet upprättas. Om vårdnadshavare inte är närvarande får deras godkännande inhämtas på annat sätt. Träffar parterna ett medlingsavtal kan detta komma att träda i stället för gärningsmannens skadeståndsskyldighet gentemot målsäganden. Detta gäller särskilt om avtalet avser en uppgörelse om ekonomisk ersättning till målsäganden. Det innebär att målsäganden inte kan kräva skadestånd på grund av brott i ett eventuellt brottmål. Om den unge inte fullgör avtalet får målsäganden i stället kräva ersättning med hänvisning till avtalet i en civilrättslig process. Om medlingsavtalet inte innehåller några ekonomiska konsekvenser utan t.ex. en ursäkt från gärningsmannen eller reglerar hur parterna skall förhålla sig till varandra , kan det också sättas i fråga om målsägandens rätt att kräva ekonomisk ersättning i form av skadestånd på grund av brott kvarstår. Det är därför lämpligt att det av en klausul i avtalet framgår om målsäganden har rätt att kräva skadestånd på grund av brottet om avtalet inte uppfylls eller om avtalet har ersatt den rätten. Det är emellertid inte alltid lämpligt att i medlingssituationen behandla frågan om skadestånd. Generellt kan sägas att ärenden som gäller egendomsbrott är mer lämpade för en diskussion kring skadeståndsfrågor än fall avseende vålds- och hotbrott. Är parterna mycket oense om nivån på ersättningen bör frågan om skadestånd behandlas på vanligt sätt i rättsprocessen. Medlingsmötet bör inte bli en förlikningsförhandling om skadeståndsfrågan. Utredningens överväganden och förslag 183 En rapport om medlingsresultatet bör översändas till åklagaren och, om det är aktuellt med rättegång, även till domstolen. Även om en planerad medling inte kommer till stånd eller om den av någon orsak misslyckas skall detta rapporteras. På så sätt kan de rättsliga instanserna beakta medlingen vid sin prövning av ärendet. Om medlingsverksamheten har organiserats fristående från övriga arbetsuppgifter, bör en underrättelse även ske till berörda handläggare som inte har deltagit vid medlingen. För att åstadkomma detta bör medlingsrapporten skickas till den instans som initierat medling. Om denna myndighet inte längre handlägger ärendet skall den i sin tur skicka rapporten till handläggande myndighet. Utredningen återkommer till dessa frågor i avsnitt 9.9.10 som behandlar vikten av samarbete. Medlingsverksamheten bör kontrollera att ett avtal som ingåtts vid medling följs. Detta gäller såväl avtal om att betala ersättning eller utföra arbete som avtal av mer ideell natur. Lämpligen sker detta genom att brottsoffret kontaktas. Om det visar sig att den unge inte har uppfyllt avtalet, bör detta rapporteras till åklagaren som bör överväga om ett eventuellt beslut om åtalsunderlåtelse på grund av medling skall återkallas eller om en ansökan om undanröjande av en överlämnande- påföljd med föreskrift om medling skall göras. Det är således medlingsverksamheten som får bedöma om en rapportering skall ske. Huvudregeln bör vara att avvikelser från avtalet rapporteras till åklagaren. Rapportering bör dock kunna underlåtas om det är fråga om små avsteg. Utredningen återkommer till denna fråga i författnings- kommentaren. 9.9.9Vilka skall fungera som medlare? Utredningen anser sig inte ha underlag för att bedöma om medlingsverksamhet med tjänstemannamedlare eller med lekmanna- medlare är den mest lämpliga formen. Oavsett vilka som fungerar som medlare bör dessa få adekvat utbildning. Socialtjänst- sekretessen enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100) gäller för båda kategorierna medlare. Under försöksverksamheten var det helt övervägande antalet medlare tjänstemän. Endast i av ärendena förekom lekmän som medlare. Andelen lekmannamedlare ökade dock ju längre försöksverk- samheten pågick. En fördel med tjänstemän som medlare är att de ofta har utbildning och kunskaper som är väsentliga i detta sammanhang. 184 Utredningens överväganden och förslag Vidare har de normalt stor vana att handskas med ungdomar och deras problem. En nackdel med ett system med tjänstemannamedlare är dock att det kräver stora resurser. Vidare finns det en risk att medlaren inte uppfattas som opartisk av parterna. Parterna har troligen lättare att anse en lekman som opartisk. Ett av medlingens syften som anses särskilt väsentligt inom Restorative (se avsnitt 2.2), nämligen att återföra konflikten till medborgarna, blir också tydligare med lekmannamedlare. En nackdel med ett system med lekmannamedlare är att det kan vara svårt att finna lämpliga personer som har de personliga egenskaper och den tid som krävs för medlingsuppdraget. Samman- fattningsvis kan således sägas att det finns för- och nackdelar med båda systemen. Internationellt finns exempel på både system som i stort sett uteslutande använder sig av lekmannamedlare och sådana där enbart anställda tjänstemän svarar för medlingen. Det framgår inte heller av Brottsförebyggande rådets utvärdering vilken ordning som är att föredra. Utredningen anser sig därför inte ha underlag för att bedöma om medlingsverksamhet med tjänstemanna- medlare eller lekmannamedlare är den mest lämpliga formen. Som har anförts menar utredningen att det är olämpligt att låsa medlingsverksamheten i alltför fasta former. Utredningen anser därför att varje medlingsverksamhet bör få avgöra om det skall vara tjänstemän eller lekmän som är medlare. Det väsentliga är att medlarna är opartiska och får adekvat utbildning. Kravet på utbildning gäller oavsett om medlarna är tjänstemän eller frivilliga lekmän. Det kan nämnas att det i förekommer att både tjänstemän och lekmän är verksamma som medlare inom samma verksamhet. I dessa fall hanterar vanligen tjänstemännen de mer komplicerade ärendena. Oavsett om medlarna är tjänstemän inom eller lekmannamedlare gäller att medlarna inte får obehörigen avslöja vad de har erfarit under medlingen. Detta följer av socialtjänstsekretessen enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100). Vilken utbildning som skall krävas och vilka eventuella krav i övrigt som skall ställas på medlarna bör enligt utredningen vara en fråga för den föreslagna nationella enheten. Utredningens överväganden och förslag 185 De upparbetade rutiner som finns mellan polis, åklagare och socialtjänst för handläggning av ungdomsmål kan användas även när det gäller medling. Utredningen anser att ett bra sätt att förbättra samarbetet kan vara att tillskapa samverkansgrupper med representanter för berörda myndigheter. Det är även väsentligt att medlingsverksamheten samarbetar med bland annat brottsoffer- jourerna och att representanter för verksamheten ingår i lokala brottsförebyggande råd. För att medlingsverksamheten skall fungera effektivt och medling komma till ökad användning krävs ett väl fungerande samarbete mellan de berörda myndigheterna, framför allt mellan polis, åklagare och socialtjänst. Redan de regler som gäller för ungdomsmål fordrar en sådan samverkan för att handläggningen skall ske snabbt och effektivt. Då utredningens förslag bygger på dagens handläggnings- regler för ungdomsmål, bör det enligt utredningen finnas upparbetade rutiner för samarbete, vilka kan användas även när det gäller medling. Utredningen om handläggning av ungdomsmål betonade vikten av samarbete mellan berörda myndigheter för att handläggningen av ungdomsmålen skall vara effektiv. Utredningen ansåg emellertid inte att frågan om samarbete lämpade sig för författningsreglering, utan att myndigheterna i stället borde finna lokala lösningar som passar förhållandena på orten. Att tillskapa samverkansgrupper med representanter för de berörda myndigheterna skulle enligt utredningen vara ett bra sätt att förbättra samarbetet. Utredningen delar denna bedömning. För att underlätta samarbetet bör dock införas bestämmelser om dels hur medlingen skall initieras, dels hur berörda myndigheter skall underrättas om resultatet av medlingen (se avsnitten 9.9.6 och 9.9.8). Att berörda rättsliga myndig- heter underrättas om resultatet är en förutsättning för att de skall kunna beakta den genomförda medlingen vid sin prövning av ärendet. Vidare bör berörda handläggare inom , om de inte själva har varit engagerade vid medlingen, underrättas om resultatet i de fall medlings- verksamheten har organiserats fristående från övriga arbetsuppgifter Det är enligt utredningens mening även viktigt att medlings- verksamheten samarbetar med brottsofferjourerna och andra ideella organisationer som kan vara engagerade i brottsofferfrågor eller i frågor kring ungdomskriminalitet. Ett samarbete med brottsoffer- 186 Utredningens överväganden och förslag jourerna framstår som särskilt angeläget, eftersom det kan finnas behov av stödpersoner för brottsoffer därifrån. Utredningen anser att det också kan vara lämpligt att representanter för medlingsverksamheten ingår i de lokala brottsförebyggande råd som finns i många kommuner. Indirekt medling, som innebär att parterna inte träffas personligen utan att deras synpunkter i stället vidarebefordras av medlaren, bör komma i fråga endast i undantagsfall. Detta torde bli aktuellt främst om brottsoffret inte vill träffa gärningsmannen personligen, men ändå vill få sina synpunkter framförda till denne. Indirekt medling innebär att gärningmannen och brottsoffret inte träffas personligen. I stället har medlaren kontakt med parterna och vidare- befordar vad de vill säga till varandra. Som utredningen tidigare framhållit är det personliga mötet mellan parterna ett av de väsentligaste inslagen i medlingsförfarandet. Enligt vissa internationella studier (se avsnitt 5.2) är också parternas upplevelser av medling något mindre positiva efter indirekt medling än efter ett vanligt medlingsförfarande. har framfört till utredningen att denna form av medling kan vara av värde för brottsoffret och även bättre för brottsoffren när det gäller grövre brott som har riktats mot privatpersoner. Myndigheten har uppgett att det är positivt att brottsoffret på detta sätt får tillfälle att berätta om sina upplevelser för någon som lyssnar som han eller hon vet att gärningsmannen får kännedom om detta utan att de själva behöver konfronteras med denne. Utredningen anser för sin del att det personliga mötet mellan brottsoffret och gärningsmannen är en så väsentlig del av medlings- förfarandet att indirekt medling bör vara en undantagsföreteelse. Det kan dock inte uteslutas att det kan finnas fall då en sådan form av medling kan vara av värde. Detta gäller främst i de fall önskemål därom framförs av brottsoffret och orsakas av att denne av någon anledning inte vill träffa gärningsmannen direkt, men ändå vill framföra sin syn på brottet och konsekvenserna av det till denne. Att gärningsmannen inte vill möta brottsoffret bör inte vara styrande. I dessa fall torde medling normalt inte bli aktuell. Utredningens överväganden och förslag 187 Det är väsentligt att tar brottsofferfrågor på allvar och inte använder brottsoffren som ett medel att söka rehabilitera gärningsmännen. Det är viktigt att medlingsverksamheten följs och utvärderas samt att forskning kring medling kommer till stånd. Utredningen har föreslagit att medlingsverksamheten skall organiseras inom kommunernas socialtjänst. har som tidigare påpekats stor vana att hantera ungdomar som har begått brott och de problem som är förknippade med detta. Emellertid torde inte på samma sätt vara förtrogen med brottsofferfrågor. Det är enligt utredningen mycket viktigt att verkligen tar brotts- offerproblematiken på allvar och inte enbart använder brottsoffren i medlingen som ett medel att söka rehabilitera gärningsmännen. Vidare kan det vara värdefullt att medlaren efter medlingen kontaktar parterna, även om något avtal som skall uppfyllas efter medlingen inte har träffats. Parterna kan ha behov av att få prata om hur de har upplevt medlingen och tiden efter denna. Särskilt viktigt kan detta vara för brottsoffret. En annan fråga som utredningen vill framhålla är att det är väsentligt att det vid behov anlitas tolk vid medlingen. Självklart blir det mer komplicerat att genomföra en medling med tolk, men man bör inte avstå från medling på grund av språksvårigheter. Tolk bör även anlitas om vårdnadshavarna för gärningsmannen eller brottsoffret har behov av det. Utredningen har tidigare anfört att medlingsverksamheten inte bör regleras i detalj bland annat för att tillåta en utveckling av metoden med medling. Det är därför viktigt att medlingsverksamheten följs och utvärderas. Även forskning kring medling är givetvis mycket väsentlig samt att det förs statistik avseende medlingsverksamheten. 10 Ekonomiska konsekvenser m.m. lagfördes sammantaget 123 823 personer i . Av dessa var 26 179 eller 15–. När det gäller brottstyperna tillgrepp av fortskaffningsmedel och rån (även grovt rån) gällde () av lagföringarna denna ålders- grupp. Vid skadegörelsebrott gällde () av lagföringarna åldersgruppen. Det finns ingen statistik över hur många brott som begås av barn . Av rättsstatistiken kan man dock utläsa att registrerades 12 113 brottsanmälningar som uppklarade på grund av att den misstänkte var , vilket utgör av det totala antalet uppklarade brott. Det kan således antas att polisen handlägger relativt många ärenden där den misstänkte är . Utredningens förslag är främst inriktade på åldersgruppen 15–. Enligt kriminalstatistiken är antalet misstänkta ungdomar i ålders- gruppen 15–relativt . Det är vissa variationer mellan åren, men i stora drag är det varken någon ned- eller någon uppåtgående trend. misstänktes 14 371 ungdomar för brott, vilket utgör av den totala befolkningen i den åldersgruppen . Motsvarande siffror för är 11 129 ungdomar () och för 12 553 ungdomar (). Det totala antalet lagföringar av ungdomar i åldersgruppen 15–följer en svagt nedåtgående trend över , men samvarierar tydligt med antalet ungdomar som misstänks för brott. registrerades 21 930 lagföringar av ungdomar. Motsvarande siffror är 17 059 respektive 14 672. Att antalet lagföringar ligger på en högre nivå än antalet misstänkta beror på att statistiken över misstänkta endast räknar samma person en gång , även om denne misstänks för flera brott och , medan lagföringsstatistiken räknar antalet lagföringstillfällen. Av kriminalstatistiken kan man även utläsa antalet misstänkta ungdomar i åldersgruppen 15–med avseende på olika brottstyper. Den vanligaste brottstypen som dessa ungdomar misstänks för är tillgreppsbrott (8 kap. ). Av samtliga misstänkta i ålders- 190 Ekonomiska konsekvenser m.m. gruppen misstänktes för tillgreppsbrott. Motsvarande siffror är . Andra större brottskategorier för misstänkta ungdomar är brott mot liv och hälsa (3 kap. ), skadegörelsebrott (12 kap. ) samt trafikbrott. Delas statistiken upp på mer specifika brottstyper är snatteri det vanligaste brottet, följt av misshandel (ej grov) och skadegörelse. Enligt statistik från Riksåklagaren avseende perioden –uppgick antalet avgjorda ärenden där den misstänkte var 15–till totalt 24 535. I genomsnitt meddelades åtalsunderlåtelse i av dessa ärenden. Åtal väcktes eller strafföreläggande utfärdades i av fallen, varav avser åtal och strafföreläggande. Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) skall utredningen, om förslagen påverkar kostnaderna för bland annat stat och kommun, redovisa en beräkning av dessa konsekvenser. Innebär förslagen samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall även dessa redovisas. I bestämmelsen anges även att när det gäller kostnadsökningar för staten, kommuner eller landsting skall utredningen föreslå en finansiering. Utredningen har försökt att med ledning av ovan redovisad statistik göra en uppskattning av hur många fall som skulle kunna bli aktuella för medling. En sådan uppskattning skulle emellertid nödvändigtvis vara förenad med så många osäkerhetsfaktorer att den inte är meningsfull att genomföra. Det är mycket svårt, för att inte säga omöjligt, att beräkna hur omfattande medlingsverksamheten kan komma att bli. Försöksverksamheten ger inte någon egentlig ledning, eftersom det har varierat avsevärt mellan projekten i vilken omfattning medling har förekommit. Vid något projekt har medling aktualiserats i så gott som samtliga ungdomsmål. I andra projekt har medling förekommit mycket sparsamt. Att försöka jämföra med kostnaderna för medlingsverksamhet i andra länder ger inte heller någon ledning, bland annat på grund av att det system för medling som utredningen föreslår på olika sätt skiljer sig från dessa verksamheter. Utredningens förslag bör leda till att antalet beslut om åtalsunder- låtelse ökar, eftersom medling enligt förslaget kommer att utgöra en särskild grund för åtalsunderlåtelse. Till följd av detta kommer även antalet väckta åtal att minska. Detta torde sammantaget innebära minskade kostnader för rättsväsendet. Att uppskatta omfattningen av dessa minskade kostnader är emellertid inte möjligt av skäl som redovisats ovan. För kommunernas del torde utredningens förslag medföra vissa kostnadsökningar, i vart fall inledningsvis. Det kan bli fråga om Ekonomiska konsekvenser m.m. 191 utbildningsinsatser och eventuellt personalförstärkningar. Även kostnader för arvoden till lekmannamedlare kan bli aktuella. Hur stor kostnadsökningen kan förväntas bli är emellertid ytterst svårt att förutsäga. Det beror bland annat på hur kommunen väljer att organisera sin medlingsverksamhet och i vilken utsträckning samarbete mellan kommunerna kommer att äga rum. I många kommuner (se avsnitt 2.4) finns redan en fungerande medlingsverksamhet i regi. Dessa kommuner torde inte drabbas av några större kostnadsökningar, även om det kan förväntas att antalet medlingsfall kommer att öka till följd av utredningens förslag. De kommuner som inte har någon medlingsverksamhet bör prioritera medling som en väsentlig och angelägen åtgärd inom ramen för sin verksamhet för unga lagöverträdare. Medlingsverksamheten kan då ersätta annan verksamhet för unga lagöverträdare, vilket kan medföra att kostnaderna för kommunerna sammantaget inte behöver öka i större omfattning. Utredningens förslag kan komma att innebära att även får ökade kostnader till följd av dess roll som samord- nande nationell enhet för medlingsverksamheten. Dessa kostnader bör emellertid kunna bli relativt begränsade. De kommunala kostnadsökningarna kan i viss utsträckning uppvägas av att rättsväsendet kan komma att avlastas.