sou · GOB326d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Vi har övervägt om det finns skäl att göra avsteg från denna ordning när det gäller förelägganden som innehåller Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen 219 Ett motiv för ett sådant avsteg skulle kunna vara intresset av att brottmål inte förs till prövning i domstol i större utsträckning än nödvändigt. Om den misstänkte har möjlighet att godkänna föreläggandet endast i de delar som inte avser körkorts- ingripandet, kan domstolsprövningen begränsas till enbart denna fråga. Systematiska skäl talar mot att förelägganden av ordningsbot skall kunna godkännas endast i de delar som inte avser frågan om körkortsingripande. Ett avsteg från vad som i övrigt gäller bör göras bara om det skulle kunna leda till avsevärda arbetsbesparingar för åklagare eller domstolar. Enligt vår uppfattning är det tveksamt om så skulle bli fallet. Som framgår av våra överväganden i kapitel 14 skall regler om brottmål tillämpas, när frågan om körkortsingripande prövas i allmän domstol. Det bör gälla oavsett om prövningen sker tillsammans med brottmålet i övrigt eller ej. Rätte- gångsbalkens regler innebär bl.a. att förfarandet bygger på muntlighet och att domstolen skall avgöra körkortsfrågan efter huvudförhandling. Enligt vår uppfattning minskar därmed möjligheterna att uppnå arbetsbesparingar genom att domstolsprövningen begränsas till enbart körkortsfrågan, sedan brottmålet i övrigt avgjorts genom ett partiellt godkännande av föreläggandet av ordningsbot. Därvid bör framhållas att handläggningen i domstol av mål om trafikbrott sällan är mer komplicerad eller utdragen. Till detta kommer att det av principiella skäl knappast är möjligt att begränsa domstolsprövningen till enbart körkortsfrågan, om domstolen skulle finna att den straffrättsliga ansvarsfrågan i övrigt är oklar. Vi väljer därför att avstå från att föreslå ett avsteg från vad som gäller allmänt för ordningsbots- och strafföre- lägganden. Det innebär således att förelägganden som avser bl.a. ett körkortsingripande inte skall kunna godkännas enbart i en viss del. Ett föreläggande om körkortsingripande som godkänns av körkorts- havaren gäller som ett lagakraftvunnet beslut. Avser föreläggandet förarförbud, innebär det att körkortshavaren förbjuds att köra. Sker godkännandet i närvaro av en polisman eller åklagare, skall körkortet överlämnas till denne. I övriga fall skall körkorts- havaren utan onödigt dröjsmål lämna in körkortet till polismyndighet. Körkortshavaren bör få en skriftlig underrättelse om denna skyldighet tillsammans med föreläggandet av ordningsbot. Sker godkännandet i direkt anslutning till brottet bör det av praktiska skäl vara möjligt för polismannen att ge körkortshavaren rätt att köra . I likhet med vad som gäller enligt nuvarande ordning vid omhändertagande bör körkortshavaren kunna medges rätt att köra efter ingripandet. Det kan dock knappast finnas skäl att ge ett sådant tillstånd när förfarandet med s.k. kontorsförelägganden har använts. 220 Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen Ett strafföreläggande skall kunna innefatta också frågan om körkortsingripande. Ett sådant föreläggande skall utfärdas på samma sätt som övriga strafförelägganden. Godkännande skall göras skriftligen av körkortshavaren personligen. Föreläggandet kan inte godkännas endast i viss del. Av redogörelsen i föregående avsnitt framgår att ett stort antal trafikbrott som kan leda till körkortsingripande beivras genom förfarandet med ordningsbot. Antalet trafikrelaterade brott som beivras genom strafföreläggande är lägre. Det har visat sig vara förenat med vissa svårigheter att få fram mer detaljerade statistiska uppgifter om användning av strafförelägganden vid trafikbrott. Vi har dock erhållit uppgifter för fr.o.m. t.o.m. . Uppgifterna avser antalet godkända strafförelägganden, som innehåller en eller flera gärningar med angiven brottsrubrik. Färdats mot rött ljus Av de redovisade uppgifterna framgår att strafförelägganden används för att lagföra ett relativt stort antal brott som kan leda till ett körkortsingripande i någon form. Vi föreslår att dessa förelägganden skall kunna innefatta också frågan om körkortsingripande. Den grundläggande innebörden av vårt förslag är densamma som när det gäller förslaget att körkortsingripandet skall kunna ingå i ett föreläggande av ordningsbot. Strafföreläggandet kan således avse antingen påförandet av prickar eller förarförbud och förfarandet innebär att körkortshavaren föreläggs ett visst körkortsingripande för godkännande. Har strafföreläggandet utfärdats för godkännande , får frågan om körkortsingripande på grund av enbart det aktuella brottet inte tas upp på nytt innan tiden för godkännande har gått ut. Ett godkänt föreläggande gäller på samma sätt som en lagakraftvunnen dom eller beslut. Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen 221 Frågan när ett strafföreläggande skall kunna innefatta ett körkortsin- gripande får avgöras på samma sätt som frågan om tillämpnings- området för körkortsingripande genom föreläggande av ordningsbot (jfr. Det innebär att tillämpningsområdet följer direkt av bestämmelsen i 5 kap. 3 § KKL om grunderna för körkortsingripande i förening med reglerna om vilka brott som kan föranleda strafföreläggande. Enligt nu gällande regler får strafföreläggande utfärdas för brott där böter ingår i straffskalan. Härav följer att körkortsfrågan kan ingå i ett strafföreläggande vid flertalet av de trafikrelaterade brott och förseelser som kan läggas till grund för ett körkortsingripande. Det är endast vid grov vårdslöshet i trafik, grovt rattfylleri och vid grovt brott mot 30 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157) som förfarandet inte kan användas. Frågan om ett strafföreläggande med körkortsingripande skall utfärdas får prövas på samma sätt som vid strafförelägganden i övrigt. Det innebär att åklagaren bör utfärda ett sådant föreläggande, om det finns förutsättningar för det. Innan så sker, skall han inhämta upplysningar om den misstänktes körkortsinnehav och om tidigare ingripanden mot honom av betydelse i sammanhanget. Åklagaren måste därför ha tillgång till registeruppgifter av olika slag. Det gäller flera av de körkorts- och belastningsuppgifter som anges i 7 kap. 16 § KKF. Strafförelägganden som innefattar ett körkortsingripande skall utfärdas på samma sätt som övriga strafförelägganden. Det innebär att föreläggandet skall utfärdas skriftligen med hjälp av ett formulär som fastställs av Riksåklagaren. Utöver de uppgifter som anges i den nu gällande bestämmelsen i 48 kap. 6 § RB skall föreläggandet i förekom- mande fall innehålla uppgift om det körkortsingripande som föreläggs den misstänkte. Därvid skall framgå om ingripandet avser prickning eller förarförbud samt det antal prickar eller den förbudstid som åklagaren bestämt. 222 Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen I 48 kap. 9–11 §§ RB finns bestämmelser om hur ett strafföreläggande kan godkännas. Av bestämmelsen i 9 § följer att föreläggandet godkänns genom att den misstänkte undertecknar och ger in en förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda anspråk som tagits upp i föreläggandet. Föreläggandet skall anses godkänt när det skriftliga godkännandet har kommit in till behörig mottagare. I 11 § finns en särskild bestämmelse för godkännande av strafförelägganden som inte avser annat än böter eventuellt i förening med avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond. Ett sådant föreläggande kan godkännas genom att den misstänkte betalar in hela beloppet till myndighet, som regeringen bestämmer. Av 7 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60) följer att betalning skall göras till . De nuvarande bestämmelserna i 48 kap. RB innebär således att strafförelägganden som avser bl.a. förverkande eller annan sådan särskild rättsverkan eller enskilt anspråk kan godkännas bara genom undertecknande. Enligt vår uppfattning bör detsamma gälla när föreläggandet innefattar ett körkortsingripande. Ett sådant föreläggande skall således godkännas genom att den misstänkte undertecknar och till behörig mottagare ger in en förklaring att han erkänner gärningen och godtar bl.a. det körkortsingripande som förelagts honom. I samman- hanget finns anledning att beakta de praktiska svårigheter som kan uppkomma till följd av att godkännande inte skall kunna ske genom betalning. Det innebär bl.a. att den misstänkte måste få tillbaka det inbetalda beloppet. Motsvarande gäller redan enligt nuvarande ordning i fråga om förelägganden som enbart kan godkännas genom underteck- nande, men det finns risk för att den angivna situationen kommer att uppstå i betydligt större utsträckning när körkortsfrågan handläggs inom ramen för strafförelägganden. Det finns därför anledning att efter hand utvärdera konsekvenserna av vårt ställningstagande i denna del och att vid behov överväga om strafförelägganden med körkortsin- gripanden bör kunna godkännas genom betalning. I avsnitt 13.1.3 behandlar vi frågan om ett föreläggande av ordningsbot skall kunna godkännas endast i de delar som inte avser körkortsingripandet. De anförda skälen gäller även i fråga om strafföre- lägganden. Det innebär således att strafförelägganden som innefattar ett körkortsingripande inte skall kunna godkännas endast i vissa delar. Vi har övervägt huruvida strafförelägganden med körkortsingripan- de skall kunna godkännas genom ombud. Enligt den nuvarande bestäm- melsen i 48 kap. 10 § RB får skriftligt godkännande av strafföre- läggande i vissa fall lämnas i den misstänktes ställe av den som är Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen 223 ombud för honom enligt ingiven fullmakt. Av fullmakten skall framgå bl.a. den högsta bötespåföljd, den särskilda rättsverkan och det enskilda anspråk som den misstänkte är villig att godta. Vidare gäller att ett strafföreläggande inte kan godkännas genom ombud, när påföljden i föreläggandet har bestämts till villkorlig dom. Undantaget har motive- rats med att det är angeläget att den som blir föremål för villkorlig dom får sammanträffa personligen med åklagaren. Fullmakter av ifrågavarande slag förekommer framför allt vid ringa smugglingsbrott och vid brott som har begåtts av utlänning på tillfälligt besök i . I det senare fallet är fullmakt ofta den enda praktiskt framkomliga vägen att lagföra brottet. Enligt vår uppfattning föreligger inte något egentligt behov av att kunna godkänna strafförelägganden med körkortsingripande genom ombud. Vi menar dessutom att en sådan möjlighet skulle riskera att försvåra bedömningen av uppsåts- frågan vid olovlig körning efter ett beslut om förarförbud. Vi föreslår därför att strafförelägganden inte skall kunna godkännas genom ombud, om föreläggandet innefattar ett körkortsingripande. Ett godkänt strafföreläggande med körkortsingripande får samma rättsverkan som ett lagakraftvunnet beslut. Ett förarförbud träder i kraft när det godkända föreläggandet har kommit in till behörig mottagare. Sker godkännandet i närvaro av åklagare, skall körkortet överlämnas till denne. I övriga fall skall körkortshavaren skicka in sitt körkort till polismyndigheten som han skickar in det undertecknade strafföreläggandet till behörig mottagare enligt reglerna i 48 kap. RB. En skriftlig underrättelse om denna skyldighet skall tillställas körkortshavaren tillsammans med strafföreläggandet. I avsnitt 13.1.3 har vi föreslagit att den som blir föremål för förarförbud genom att godkänna ett föreläggande av ordningsbot skall kunna ges rätt att köra . Denna möjlighet motiveras av att godkännandet av ordningsboten ofta sker i direkt anslutning till trafikförseelsen, vilket innebär att det finns ett praktiskt behov av att kunna ge körkortshavaren rätt att köra exempelvis hem till bostaden. Vid körkortsingripanden som sker genom godkännande av strafföreläggande är förhållandena annorlunda. Som framgår ovan skickas strafföreläggandet i allmänhet ut med post och det saknas därför i regel skäl att låta körkortshavaren köra efter det att förarförbudet trätt i kraft. 14Handläggning av körkortsingripanden i domstol I avsnitt 3.1.3 redogör vi kortfattat för handläggningen av brottmål i allmän domstol. Med brottmål avses samtliga mål i vilka talan förs om ansvar för brott. De flesta sådana mål förs på det allmännas vägnar av åklagaren. Den som har utsatts för ett brott – målsäganden – kan väcka enskilt åtal, vilket handläggs i tingsrätt enligt bestämmelserna i 47 kap. RB. Vad som sägs i det följande om körkortsingripanden i brottmål gäller oavsett om målet har väckts genom allmänt eller enskilt åtal. Vi har tidigare anfört att regler bör gälla för prövningen av mål där frågor om körkortsingripande är aktuella. En överföring av körkortsingripanden till straffprocessen fordrar, enligt vår uppfattning, endast smärre kompletteringar till nuvarande regelverk om rättegången i brottmål. Åklagaren bör väcka frågan om körkortsingripande redan i sin ansökan om stämning. Frågan kan tas upp ex officio av domstolen. Allmänt åtal väcks genom att åklagaren till tingsrätten ger in en skriftlig ansökan om stämning mot den som misstänks för brott. Av bestämmelsen i 45 kap. 4 § RB framgår vad stämningsansökan skall innehålla. Åklagaren skall bl.a. lämna uppgifter om den tilltalade och den brottsliga gärningen. Vill åklagaren väcka talan om enskilt anspråk, skall han i stämningsansökan ange anspråket och de omständigheter på vilka det grundas. I förekommande fall anges regelmässigt också yrkanden om särskild rättsverkan. Enligt vår uppfattning är det angeläget att körkortsfrågan uppmärk- sammas . Åklagaren bör därför i förekommande fall framställa ett yrkande om körkortsingripande redan i sin ansökan om stämning. Härigenom får den tilltalade möjlighet att förbereda och 226 Handläggning av körkortsingripanden i domstol utveckla sin talan i förevarande hänseende. Det skapar också förutsätt- ningar för att körkortsfrågan kan utredas i erforderlig grad, i förekom- mande fall genom införskaffande av exempelvis viss personutredning, se avsnitt 14.3. En särskild fråga gäller om domstolen skall kunna besluta om körkortsingripande på grund av brott även om åklagaren inte har framställt något yrkande i denna del, t.ex. i sin ansökan om stämning. I avsnitt 3.2.2 redogör vi för domstolens nuvarande möjligheter att i olika situationer besluta om särskild rättsverkan utan yrkande från åklagaren. Av redogörelsen framgår bl.a. att det inte krävs något yrkande för att domstolen skall kunna besluta om utvisning, förverkande eller avgift till brottsofferfond. Däremot gäller att företagsbot bara får dömas ut efter yrkande av åklagaren. Detta undantag har motiverats med att företagsboten avser att innefatta ett påtagligt av det berörda företaget och att underrätterna i annat fall hade riskerat att få träffa sina avgöranden på ett bristfälligt underlag om exempelvis storleken av de ekonomiska fördelar som brottet har gett eller hade kunnat ge upphov till (prop. 1985/86:23 s. 54). Vi har i avsnitt 7.2 redogjort för hur vi ser på körkortsingripandets karaktär när ingripandet sker på grund av brott. Enligt vår uppfattning talar övervägande skäl för att körkortsingripandet till sin natur är en straffrättslig reaktion. Både körkortsingripandet och de straffrättsliga påföljderna syftar ytterst till att motverka farliga eller av andra skäl icke önskvärda beteenden. I båda fallen är det dessutom fråga om en sanktion som följer av att den tilltalade har överträtt en straffbe- stämmelse. Vi menar att dessa omständigheter talar för att frågan om körkortsingripande skall kunna prövas av domstol utan krav på föregående yrkande. Det är dessutom en straffprocessuell huvudprincip att domstolen även utan yrkande skall pröva frågan om särskild rättsverkan av brott. Det är enligt vår mening av särskilt intresse att frågan om utvisning kan och bör tas upp ex officio av domstolen. Det finns visserligen en viktig skillnad mellan utvisnings- och körkorts- frågan i så motto att åklagaren aldrig har befogenhet att själv besluta om utvisning. Det skulle kunna ifrågasättas om det är lämpligt att domstolen kan aktualisera ett körkortsingripande som åklagaren inte skulle ha tagit upp i ett strafföreläggande. Denna omständighet är emellertid, enligt vår uppfattning, inte tillräcklig för att frångå den huvudprincip som gäller för flertalet former av särskild rättsverkan. Enligt vår bedömning torde det endast undantagsvis bli aktuellt att frågan om körkortsingripande väcks av domstolen. I sammanhanget kan nämnas att det är relativt ovanligt att en domstol självmant väcker SOU 2000:26 Handläggning av körkortsingripanden i domstol 227 frågan om utvisning. Det torde vara än mer ovanligt att så sker beträffande förverkande. Bestämmelsen om s.k. endomarkompetens i 1 kap. 3 b § RB skall gälla utan hinder av att fråga om körkortsingripande prövas i målet. Notarie kan med stöd av 19 § TI förordnas att handlägga brottmål i vilket ingår fråga om prickning eller förarförbud . I särskilda fall kan notarie förordnas att handlägga ett visst trafikmål där längre förarförbud kan komma i fråga. I avsnitt 2.12 och 3.1.3 redogör vi för vissa av de behörighetsregler som gäller i länsrätt respektive tingsrätt. Bestämmelsen i 1 kap. 3 b § RB om tingsrättens sammansättning i brottmål skall gälla även när brottmålet innefattar fråga om körkortsingripande. Huvudregeln skall således vara att tingsrätten i sådana mål skall bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Av nu gällande bestämmelse följer att tingsrätten i vissa mål är domför utan nämndemän. Så är fallet om det i lag inte är föreskrivet svårare straff för brottet än böter eller fängelse och om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller att besluta om företagsbot. Denna s.k. endomarkompetens gäller även om brottmålet innefattar prövning av frågor om förverkande eller annan särskild rättsverkan än företagsbot. I förarbetena till bestämmelsen framhålls att det i regel är fråga om förhållandevis okomplicerade brottmål, i vilka omfattande eller mer svårbedömd bevisning sällan förekommer (prop. 1982/83:41 s. 24). Enligt vår uppfattning bör den omständigheten att fråga om körkorts- ingripande är aktuell inte begränsa möjligheten att avgöra brottmål utan nämndemän. Vi föreslår därför att endomarkompetensen enligt nuvarande regler skall gälla utan hinder av att det i målet ingår sådan fråga. Det finns i sammanhanget skäl att erinra om att endomarkompe- inte gäller notarier. Nämndemän skall alltid delta när brottmål handläggs av notarie. Enligt bestämmelserna i tingsrättsinstruktionen (1996:381) kan notarie förordnas att avgöra i första hand mål om brott för vilket inte är föreskrivet svårare straff än böter. Även andra mål kan komma i fråga efter särskild lämplighetsprövning. De mål som handläggs av notarie gäller ofta trafikrelaterade brott, i vilka således fråga om körkortsingripande kan bli aktuell. Enligt vår uppfattning är det angeläget att notarier även i fortsättningen kan förordnas att på eget 228 Handläggning av körkortsingripanden i domstol ansvar handlägga dessa mål. Det kan i sammanhanget framhållas att notarier i länsrätt handlägger en inte oväsentlig del av målen om körkortsåterkallelse. Vi föreslår att den möjlighet att förordna notarie att handlägga brottmål som föreligger enligt nuvarande regler i princip skall gälla även när fråga om körkortsingripande är aktuell i målet. I samman- hanget måste emellertid beaktas att ett ingripande i form av förarförbud kan medföra kännbara konsekvenser för den enskilde. Vi menar därför att det finns anledning att begränsa möjligheten att förordna notarier, när förarförbud av viss längd kan komma i fråga. Vi föreslår att notarie som har tjänstgjort samt bedöms ha tillräcklig erfarenhet och i övrigt vara lämplig skall kunna förordnas att på eget ansvar handlägga mål där det är aktuellt med prickning eller förarförbud . Därjämte bör i särskilda fall notarie kunna med stöd av 20 § TI förordnas att på eget ansvar handlägga ett trafikmål där längre förarförbud kan komma i fråga. Den nuvarande möjligheten att låta notarie handlägga mål om exempelvis vårdslöshet i trafik bör gälla utan hinder av att det i målet ingår att pröva fråga om körkortsin- gripande. Den föreslagna möjligheten att förordna notarier förutsätter att man kan göra en förhandsbedömning av vilket körkortsingripande som kan bli aktuellt i målet. Bedömningen måste därvid av naturliga skäl bygga på en tämligen summarisk granskning av förhållandena i det enskilda fallet. Ett liknande förfarande tillämpas när domstolen i förväg prövar om brottmål kan avgöras av ensamdomare enligt 1 kap. 3 b § andra stycket RB och när domstolen prövar om målet kan avgöras i den tilltalades utevaro med stöd av 46 kap. 15 § andra stycket 1 RB. I sammanhanget bör framhållas att den nuvarande ordningen för körkortsingripanden på grund av brott innebär att spärrtiden sällan överstiger , när återkallelsen grundas på upprepade förseelser (5 kap. 3 § 3 KKL) eller på exempelvis en hastighetsöver- trädelse, brott mot stopplikt eller liknande brott mot en från trafiksäkerhetssynpunkt väsentlig regel (5 kap. 3 § 4 KKL). Vårt förslag innebär således att notarier i tingsrätt även fortsättningsvis kan förordnas att handlägga mål om brott av nu angivet slag. När det gäller hastighetsöverträdelse innebär nuvarande praxis att det bara är i rena undantagsfall som spärrtiden bestäms eller mer. Det är då fråga om hastighetsöverträdelser som ligger nära att bedömas som vårdslöshet i trafik. Som exempel kan nämnas hastighetsöverträdelse med eller mer på 30-sträcka eller överskridande med mer än på 50–110-väg. Det kan nämnas att det meddelades närmare 11 700 beslut om återkallelse på grund av brott Handläggning av körkortsingripanden i domstol 229 mot en från trafiksäkerhetssynpunkt väsentlig regel. I enbart 190 av dessa bestämdes spärrtiden . handläggs en del av körkortsmålen i länsrätt av notarier. Som framgår av redogörelsen i avsnitt 2.12 avgjordes sammanlagt 815 sådana mål av notarier. Det kan jämföras med att antalet brottmål som avgjordes av notarie i tingsrätt –1999 varierade mellan drygt 7 600 och knappt 9 800 . Merparten av dessa mål avsåg trafikbrott av det slag som kan föranleda ett körkortsingripande. Våra förslag i denna del medför att frågor om körkortsingripande kommer att prövas av notarier i betydligt större utsträckning än enligt nuvarande ordning. tillämpas ett förfarande med generella förordnanden av tingsnotarier med stöd av 19 § TI. Förfarandet innebär att notarien förordnas att på eget ansvar handlägga mål som endast rör brott för vilket inte är stadgat svårare straff än böter. Förordnandet är inte begränsat till ett specifikt mål utan gäller generellt. Vid i vart fall de större tingsrätterna gäller att inkommande notariemål direkt på en särskild rotel, där de handläggs av notarie. Utöver generella förordnan- den förekommer att notarier förordnas med stöd av 20 § TI att handlägga ett visst brottmål. I länsrätterna gäller delvis en annan ordning. Precis som i tingsrätt gäller notariens förordnande generellt för en viss målkategori. Däremot varje mål på en rotelinnehavare, vilken efter prövning i varje särskilt fall får avgöra om målet är av sådan art att det kan handläggas av en notarie. Allmänt gäller att notarie får handlägga endast mål av enkel beskaffenhet som inte kräver särskild erfarenhet. För körkorts- målens del anses gälla att notarie inte bör på eget ansvar handlägga mål i vilket det är aktuellt med spärrtid eller mer eller mål i vilket det är tveksamt om körkortsingripandet skall ske i form av varning eller återkallelse. Som vi framhåller ovan innebär våra förslag att körkortsingripanden kommer att handläggas av notarier i större utsträckning än vad som är fallet. Det gäller framför allt då det enligt nuvarande ordning står och väger mellan varning och körkortsåterkallelse.