sou · GOB3120 · 2001-01-01 00:00:00 — Vid beräkningen av kommunernas ålders- ersättning multipliceras andelen barn i respektive ålderskategori med dessa belopp. Den framräknade kostnaden räknas sedan upp med en korrigeringsfaktor för att motsvara den senast kända vägda genomsnittliga nettokostnaden för barnomsorg enligt RS, per individ. Detta innebär att man genom åldersersättningen fördelar ut hela kostnaden för barnomsorgen (dock innan man genomfört uppräkningen till bidragsårets kost- nadsnivå). Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Som framgått ovan tar modellen även hänsyn till skillnaden i behovet av barnomsorg. I detta ligger förutom skillnader i andelen inskrivna barn även hänsynstagande till skillnader i barnens vistelsetid och till kostnadsskillnader mellan olika barnomsorgs- former. Behovet uttrycks i form av ett volymindex som beräknas för varje kommun. Detta index står för en kostnadsjusterad ser- vicevolym och ska spegla kommunens produktion av barnomsorg per barn. Volymindexet bygger på en regressionsekvation med fyra variabler. Dessa variabler är med en förenklad beskrivning: andelen mammor eller ensamstående pappor med barn i åldern 1–som arbetar eller studerar minst (beräknas på ett snitt ) andelen mammor eller ensamstående pappor med barn i åldern 1–som arbetar eller studerar minst (beräknas på ett snitt ) skattekraftsandel beräknat som ett medelvärde över tre år ett täthetsmått enligt förhållanden De olika variablernas vikter i regressionsekvationen har fastställts av Kommunala utjämningsutredningen. Utredningens beräkning gjordes på data som avsåg . Alla faktorer i barnomsorgsmodellen utom täthetsmåttet och ersättningsbeloppen för de olika ålderskategorierna uppdateras . Standardkostnaden för de enskilda kommunerna beräknas ge- nom att kommunens åldersersättning multipliceras med volym- indexet. I volymindexet ingår en korrigeringsfaktor som gör att den vägda genomsnittliga standardkostnaden stämmer med den faktiska genomsnittliga nettokostnaden för barnomsorgen enligt senast kända uppgift från RS. Avslutningsvis räknas den framtagna standardkostnaden upp med nettoprisindex till bidragsårets kost- nadsnivå. omfördelade barnomsorgsmodellen 2,43 miljarder kro- nor. Den genomsnittliga standardkostnaden var per invånare. I diagrammet nedan visas kommunernas för- delning på tillägg/avdrag. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Figur 6.6: Kommunernas tillägg respektive avdrag för barnomsorg Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Högst tillägg 2000 fick kommun med per invånare. Högst avdrag fick kommun med per invånare. Totalt är det 58 kom- muner som får tillägg och 231 som får avdrag. Man kan konstatera att det är en relativt stor spridning mellan kommunerna både när det gäller storleken på tillägg och på avdrag. I utjämningsmodellen för gymnasieskolan beaktas åldersstruk- turen, bebyggelsestrukturen (merkostnader för inackordering och dagliga resor) samt att olika utbildningar i gymnasieskolan kostar olika mycket. De komponenter som ingår i modellen är följande: andelen ungdomar 16–18 år ungdomarnas geografiska fördelning inom kommunen gymnasieelevernas fördelning på olika program och genom- snittskostnaden för dessa (den s.k. programvalsfaktorn) Genomsnittskostnaden per invånare i riket för gymnasieskolan är den senast kända enligt RS. Kostnaden som användes vid beräk- ningen av standardkostnader var per invå- nare. Befolkningsuppgifterna avser förhållandena före bi- dragsåret. Belopp på enskilda kommuners kostnader för bebyg- Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet gelsestrukturen hämtas från beräkningar som gjorts av Kommunala utjämningsutredningen. Data om gymnasieprogrammens genom- snittskostnader hämtas från och uppgifterna om antalet elever från SCB:s skolstatistik. De två senare uppgifterna upp- dateras . Uträkningen av kommunernas standardkostnad sker i tre led. Först beräknas kommunens kostnad på basis av dess andel ung- domar i åldern 16–. Därefter får kommunen ett tillägg eller ett avdrag för uppskattade merkostnader för inackordering och resor (dvs. Slutligen får kommunen ett tillägg eller avdrag för programvalet. Den framräknade standardkostnaden räknas sedan upp till bidragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. Den genomsnittliga standardkostnaden var per in- vånare eller totalt . Störst tillägg för gymna- sieskolan fick med per invånare. Högsta avdraget, per invånare, har stad. Kommunernas fördelning med avseende på storleken på tillägg/ avdrag framgår av diagrammet nedan. Kommunernas tillägg respektive avdrag för gymnasie- skola Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Avdrag får 59 kommuner och 230 kommuner får tillägg. Sprid- ningen är dock inte särskilt stor; mer än hälften av kommunerna – Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet 159 stycken – avviker med högst från den genom- snittliga standardkostnaden. Den nuvarande beräkningsmodellen för kollektivtrafik infördes . Kostnadsutjämningen beräknas länsvis utifrån variablerna gleshet, arbetspendling och tätortsstruktur. De beräknade stan- dardkostnaderna reduceras och fördelas till kommunerna och till inom respektive län – detta eftersom kommuner och landsting i regel delar på huvudmanna- skapet för kollektivtrafiken. Fördelningen mellan kommunerna inom respektive län sker i flertalet fall efter kommunernas andel av de totala kollektivtrafikskostnaderna i länet. Beräkningen av standardkostnaden i modellen sker med hjälp av en regressionsekvation, där variablernas vikter har skattats mot kostnaderna i kronor per invånare på länsnivå. De kostnadsdata som använts är ett genomsnitt av faktiska kostnader . Måttet för gleshet som används i regressionen (rotgles) är iden- tiskt med det som användes i den tidigare modellen för kollektiv- trafik. Måtten för arbetspendling och tätortsstruktur är nya och avser att spegla behovet av arbetsresor och kollektivtrafik i större tätorter. De uttrycks som andelen boende i tätorter med fler än 20 000 invånare samt andelen utpendlare över kommungränsen av befolkningen. Beräkningarna i modellen gjordes av Kommunala utjämnings- utredningen och uppdateras inte. Däremot justeras standardkost- naderna så att deras vägda genomsnitt överensstämmer med senast kända genomsnittskostnad för kollektivtrafiken enligt RS, reduce- rad . Dessutom räknas standardkostnaderna upp till bi- dragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. omfördelade modellen för kollektivtrafik cirka 0,64 mil- jarder kronor mellan kommunerna. Den genomsnittliga standard- kostnaden var per invånare. Störst tillägg fick kommun med per invånare. Högsta avdraget, per invånare, har . Av diagrammet nedan framgår att 56 kommuner får ett tillägg för kollektivtrafik. Övriga 233 kommuner har ett avdrag. För 229 kommuner är avdraget lägre än per invånare. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Kommunernas tillägg respektive avdrag för kollektiv- trafik Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Tanken bakom modellen är att kommuner med ett svagt befolk- ningsunderlag har strukturella merkostnader som inte täcks in av övriga direkt verksamhetsanknutna faktorer i utjämningssystemet. Med mycket långa avstånd försämras förutsättningarna för inter- kommunalt samarbete och ett svagt befolkningsunderlag innebär också att kommunerna får ta på sig ett större ansvar för att samhällsservicen i stort ska kunna upprätthållas. Standardkostnaden i modellen beräknas med hjälp av följande faktorer: det regionala befolkningsunderlaget (antal boende inom 112,5 kilometers vägavstånd från kommunens centralort) det lokala befolkningsunderlaget (antal boende inom 37,5 kilo- meters vägavstånd från kommunens centralort) kommunens egen folkmängd. Denna delmodell fanns inte med i betänkande utan tillkom på förslag av Statsbidragsberedningen. Beredningen konstaterade att det inte går att visa hur kommun- ernas kostnader mer precist påverkas av skillnader i befolknings- underlag. Beredningen säger vidare att motiven för att inrätta ett Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet sådant tillägg är grundat på en rent politisk bedömning och att också den tekniska konstruktionen av modellen bygger på rena rimlighetsbedömningar. De antaganden som modellen bygger på är i korthet följande. I områden där det regionala befolkningsunderlaget överstiger 250 000 invånare bedöms det privata näringslivet kunna fungera på kommersiella grunder, varför något särskilt tillägg för svagt befolk- ningsunderlag inte behöver utgå. I takt med att det regionala befolkningsunderlaget minskar under 250 000 invånare ökar be- hovet av tillägg såvida det inte finns ett stort lokalt befolk- ningsunderlag som i viss mån uppväger de negativa effekterna av ett litet regionalt befolkningsunderlag. Uppgifterna om storleken på det regionala och lokala befolk- ningsunderlaget kommer från Kommunala utjämningsutredningen och uppdateras inte. Den enda uppgift som uppdateras är kommunens folkmängd. Beräkningen av storleken på eventuella tillägg är relativt komplicerad och sker i flera steg. Det räcker här med att säga att tillägg bara kan utgå till kommuner med ett regionalt befolk- ningsunderlag på högst 250 000 personer och att storleken på till- lägget för dessa kommuner avtar med ett växande regionalt och lokalt befolkningsunderlag. Någon uppräkning med nettoprisindex sker inte. I följande diagram visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Kommunernas tillägg respektive avdrag för svagt befolk- ningsunderlag Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Det är 43 kommuner som får tillägg. Storleken på tilläggen utgör för dessa kommuner i praktiken ett fast belopp per invånare. Högst tillägg, per invånare, utgår till kommun. Avdragen för övriga 246 kommuner är helt enkelt den avgift som behövs för att täcka kostnaderna för tilläggen. Detta avdrag uppgår till per invånare, vilket också är den genomsnittliga stan- dardkostnaden. Näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder Modellen har tillkommit i syfte att ge kompensation till kommuner med hög arbetslöshet för näringslivs- och sysselsättningsbefräm- jande åtgärder. Standardkostnaden beräknas utifrån andelen av befolkningen 16–som är arbetslös eller som är i konjunk- turberoende åtgärder. Inte heller denna modell fanns med i Strukturkostnads- utredningens förslag utan delmodellen infördes på förslag av Stats- bidragsberedningen. Något underlag för vald kostnadsnivå eller för hur beräkningsmodellen utformades lämnades inte i utredningen. I propositionsarbetet efter utredningen fördubblades den valda er- sättningsnivån. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Tillägg utgår till kommuner som haft en arbetslöshet som överstiger riksgenomsnittet med . Ersättningen utgör för varje procentenhet som arbetslösheten överstiger denna nivå. Inte heller i denna modell finns någon identifierbar kostnad som kan utgöra grunden för att fastställa en genomsnittlig standard- kostnad. Storleken på utfallet är till stor del en direkt konsekvens av de värden som ligger i beräkningsmodellen. Utfallet påverkas dock av de årliga förändringarna i andelen arbetslösa enligt defini- tionen ovan. Beräkningen är enkel. Tillägg utgår till kommuner som har en arbetslöshet över det valda gränsvärdet (riksgenomsnittet + 2 pro- centenheter). Ersättningsnivån är fast (per invånare för varje procentenhet över gränsnivån). De kommuner som inte får tillägg får i stället ett avdrag på den nivå som krävs för att bekosta till- läggen. Någon uppräkning med nettoprisindex sker inte. I diagrammet nedan visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag. Kommunernas tillägg respektive avdrag för näringsliv och sysselsättning Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Det är 60 kommuner som får tillägg och 229 kommuner som får avdrag. kommun får högst tillägg, per invånare. För de kommuner som inte uppfyller kraven för tillägg görs för ett Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet enhetligt avdrag med per invånare. Den genomsnittliga standardkostnaden är per invånare. föreslog inte att befolkningsminsk- ning skulle vara en faktor i kostnadsutjämningen. Det var i stället Statsbidragsberedningen som föreslog att denna faktor skulle ingå i systemet.1 I sitt betänkande säger beredningen att till följd av den långtgående inkomstutjämningen minskar inte skatteintäkterna per invånare när befolkningen minskar. Den del av den ökade kost- naden per invånare som beror på tyngre åldersstruktur kompen- seras genom strukturkostnadsutjämningen. Därutöver finns dock en kvarvarande högre kostnad per invånare som beror på högre styckkostnader. Det är för denna kostnad beredningen föreslog att ersättning skulle utgå. Beredningen föreslog att ersättning för befolkningsminskning skulle utgå med per invånare för varje procentenhet som befolkningsminskningen över- stigit . Något underlag för den valda nivån presen- terades inte. I propositionsarbetet fördubblades ersättningsbelop- pet till . Ändringen motiverades med att den dämpade de största omfördelningseffekterna och förstärkte systemets regio- nalpolitiska profil. I det nuvarande utjämningssystemet utgår ersättning för befolk- ningsminskning bl.a. enligt vad som redovisats ovan. har dock tillkommit ytterligare en ersättning för befolk- ningsminskning. Kommuner vars totalbefolkning minskat med får också en ersättning på per invånare för varje procentenhet som antalet barn 7–minskat . Av den tidigare beskrivningen framgår att ersättningen inte svarar mot någon direkt identifierbar kostnad. Hur mycket som utgår i tillägg styrs helt av den använda beräkningsformeln och storleken på avdragen är den kostnad per invånare som övriga kommuner behöver betala för att täcka kostnaderna för tilläggen. Någon uppräkning med nettoprisindex görs inte. 1 Kompensation för befolkningsminskning har dock funnits med i tidigare utjämnings- system, se kapitel 4. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Diagrammet visar kommunernas fördelning på tillägg/avdrag. Kommunernas tillägg respektive avdrag för befolk- ningsminskning Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Totalt omfördelar modellen för befolkningsminskning 0,43 miljar- der kronor. Det är 101 kommuner som får tillägg och 188 som får avdrag. Högst tillägg får kommun, med per invånare. Det enhetliga avdraget uppgår till per invånare, vilket även utgör den genomsnittliga standardkost- naden. Barn och ungdomar med utländsk bakgrund I propositionen (prop. 1998/99:89) på Kommunala utjämningsut- redningen tillfördes en modell för att kompensera för merkost- nader för barn och ungdomar med utländsk bakgrund. I pro- positionen (s. 24) sägs att en hög andel invånare med utländsk bakgrund kan ställa högre krav på den kommunala verksamheten. De merkostnader som kan följa av detta beaktas redan i nuvarande kostnadsutjämning för grundskola och individ- och familjeomsorg. I propositionen sägs dock att det är befogat att ytterligare kom- plettera kostnadsutjämningen så att de större behoven av insatser i kommuner med en hög andel barn och ungdomar med utländsk bakgrund beaktas. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet I modellen ges kommuner ett tillägg på per invånare för varje procentenhet som andelen invånare i åldern 0–med minst en förälder född utanför EU och överstiger riks- genomsnittet. Uppgifterna om andelen barn och ungdomar med utländsk bak- grund uppdateras . Storleken på kompensationen är en som inte svarar mot någon direkt identifierbar kostnad. I likhet med vad som är fallet i flera av de andra modellerna är av- dragen helt enkelt det belopp som krävs för att betala tilläggen. Någon uppräkning med nettoprisindex görs inte. I följande diagram visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag. Kommunernas tillägg respektive avdrag för barn och ungdomar med utländsk bakgrund Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Totalt 25 kommuner får tillägg och 264 avdrag. Högst tillägg får med per invånare. Avdragen – för att betala de framräknade tilläggen – uppgår till per invånare, vilket också är den genomsnittliga standardkostnaden. Kostnadsutjämningen för gator och vägar syftar till att ersätta merkostnader för drift- och underhållskostnader. Standardkostnaden beräknas med utgångspunkt från dels trafik- beroende slitage (ortstillägg), dels klimatberoende slitage (klimat- Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Alla kommuner ges ett klimattillägg för vinterväghållning. Tillägget utgör 20–per invånare och utgår från den klimatzon kommunen befinner sig i enligt indelning. Ortstillägget utgår till kommuner där trafikbelastningen bedöms vara större än genomsnittligt och varierar för dessa per invånare. Högst ortstillägg får . Beräkningen är okomplicerad. Man summerar kommunens klimattillägg och eventuella ortstillägg och får på detta sätt fram kommunens standardkostnad för gator och vägar. Modellen ba- seras således inte på några direkta kostnadsdata hämtade från den kommunala redovisningen, utan på de värden som ligger i tilläggen. Någon förändring av tilläggen sker inte mellan åren. Däremot räknas de framräknade standardkostnaderna upp till bidragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. Kommunernas fördelning på tillägg/avdrag framgår av diagram- met nedan. Kommunernas tillägg respektive avdrag för gator och vägar Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Den genom- snittliga standardkostnaden för gator och vägar är per invånare. Totalt 58 kommuner får tillägg och 231 kom- muner får avdrag. Störst tillägg får med 387 kro- nor per invånare. Det högsta avdraget, per invånare, får 48 kommuner. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Kostnadsutjämningen för byggkostnader beräknas utifrån ett genomsnittligt återinvesteringsbehov och de faktiska skillnaderna i byggkostnader mellan olika regioner. Kommunala utjämningsutredningen föreslog att denna modell skulle utgå ur kostnadsutjämningen. Det motiv man anförde var att det var osäkert i vilken utsträckning det underlag man hade tillgång till speglade strukturella kostnadsskillnader och att en utjämning efter en uppdatering ändå skulle få en liten ekonomisk betydelse. I propositionen föreslog man dock att byggkostnaden skulle finnas kvar som en modell i kostnadsutjämningen. Detta blev också beslut. Inte heller denna modell bygger på någon redovisad kostnad. Beräkningen sker med hjälp av ett byggkostnadsindex framtaget av Kommunala utjämningsutredningen. Vid beräkningen multipliceras skillnaden mellan kommunens byggindex och det genomsnittliga byggindexet med ett antaget återinvesteringsbehov på per invånare. Inte någon av dessa komponenter uppdateras mellan åren. Det framräknade beloppet räknas dock upp till bidragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. I följande diagram visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag för byggkostnader. Kommunernas tillägg respektive avdrag för byggkost- nader Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Det är 77 kommuner som får tillägg i modellen. Övriga 212 kommuner får avdrag. Det högsta tillägget, per invånare, utgår till 48 kommuner. För att betala tilläggen får övriga kommuner ett enhetligt avdrag med per invånare. Den genomsnittliga standardkostnaden är en krona per invånare. Fram hade arbetstagare stationerade i vissa kommuner eller delar av kommuner rätt till ett särskilt kallortstillägg i form av ett procentuellt påslag på lönen (1, 2, 4 eller ). Även inom fyra av landstingen hade man kallortstillägg. När detta tillägg avskaf- fades omvandlades tillägget till normal lön. I det nuvarande kom- munsystemet för kostnadsutjämning får de kommuner som tidi- gare hade avtal om kallort en kompensation eftersom man ansett att detta är en opåverkbar faktor, åtminstone på kort sikt. Den Kommunala utjämningsutredningen föreslog dock att denna ersätt- ning borde minskas och helt avskaffas. Totalt rör det sig om 37 kommuner som tidigare hade kallortstillägg. Standardkostnaden beräknas utifrån den genomsnittliga procent- satsen för kallortstillägg i respektive kommun multiplicerat med kommunens totala strukturkostnadsersättning och med en kons- tant på 0,7. Beräkningen görs på det utfall som redovisades i Stats- bidragsberedningens betänkande . Ingen av de här nämnda uppgifterna uppdateras. Det framräknade beloppet räknas dock upp till bidragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. Diagrammet nedan visar kommunernas fördelning på tillägg/av- drag för kallort. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Kommunernas fördelning på tillägg respektive avdrag för kallort. Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv Som tidigare nämnts är det 37 kommuner som får tillägg för kall- ort. Det högsta tillägget uppgår till per invånare och går till kommun. De 252 kommuner som inte hade kallortstillägg får ett generellt avdrag med per invånare, vilket också är den genomsnittliga standardkostnaden. Totalt omfördelar modellen . Syftet med modellen för vatten och avlopp är att kompensera kom- munerna för merkostnader som beror på gles bebyggelsestruktur med långa ledningslängder och för svåra geotekniska förutsätt- ningar. Däremot ska kompensation inte utgå för olikheter i avgifts- struktur och redovisningsmetoder. Standardkostnaden i VA-modellen beräknas med hjälp av fyra komponenter; två tillägg och två avdrag. tillägg för gles/spridd bebyggelsestruktur tillägg för geotekniska förhållanden avdrag för goda tekniska förhållanden om kommunen erhållit tillägg för bebyggelsestrukturen avdrag för stordriftsfördelar om kommunen erhållit tillägg för besvärliga geotekniska förhållanden Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Tillägget för ogynnsam bebyggelsestruktur baseras på kommunens andel invånare i glesbygd och i tätorter med mindre än 2 500 in- vånare. Tillägget är indelat i fem klasser och utgår med mellan 50– per invånare till kommuner som ligger över en viss miniminivå. Om andelen boende i tätorter är större än eller om andelen boende i tätorter med minst 10 000 invånare är större än utgår inget tillägg för ogynnsam bebyggelsestruktur. Tillägget för ogynnsamma geotekniska förhållanden bygger på en indelning av kommunerna i geologiska klasser. Även detta tillägg omfattar fem klasser och tillägg utgår med mellan 50–per invånare till de kommuner som bedöms ha ogynn- samma geotekniska förhållanden. Kommuner med goda geotek- niska förhållanden som erhållit tillägg för gles bebyggelsestruktur får i stället ett avdrag. Även avdraget för goda geotekniska förhål- landen omfattar fem klasser och varierar mellan 50–per invånare. Vid beräkningen tillämpas en spärr så att de enskilda kommunernas standardkostnad i modellen aldrig blir lägre än noll kronor per invånare. Av beskrivningen framgår att standardkostnaderna i VA-model- len inte bygger på några redovisade kostnader. Inte heller uppdate- ras några av de komponenter som ingår i beräkningsmodellen. Däremot räknas den framräknade standardkostnaden upp till bi- dragsårets kostnadsnivå med hjälp av nettoprisindex. I diagrammet nedan visas kommunernas fördelning på tillägg/ avdrag för vatten och avlopp. Beskrivning av statsbidrags- och utjämningssystemet Kommunernas fördelning på tillägg respektive avdrag för vatten och avlopp. Tillägg (+) respektive avdrag (-), kr per inv VA-modellen omfördelar totalt . I modellen får 133 kommuner tillägg och 156 kommuner avdrag. Högst tillägg har , och med per invånare. Den genomsnittliga standardkostnaden är per invånare, vilket också är den avgift som betalas av de kommuner som inte får bidrag i modellen. Modellen för administration m.m. mera bygger på att kommuner med liten folkmängd och kommuner som är ytstora med litet befolkningsunderlag samt kommuner där få invånare bor i tätorter har större kostnader per invånare för administration, lokala resor och räddningstjänst. Modellen innehåller följande komponenter: antalet invånare per kvadratkilometer