sou · GOB360d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Det bör därför föreskrivas bl.a. att preparat som inte är avsedda för förtäring och som skall användas eller säljas inom landet skall vara denaturerade på ett sätt som så långt som möjligt hindrar att de konsumeras. Det är också viktigt att definiera begreppet alkoholhaltigt preparat snävt, så att inte regleringen för dessa preparat utnyttjas för otillåten försäljning av teknisk sprit eller alkoholdrycker. Vidare måste finnas en möjlighet att ingripa mot preparat som missbrukas. En vidare redogörelse för utredningens överväganden och förslag rörande de alkoholhaltiga preparaten lämnas i kapitel 12. Utredningen har också haft att ta ställning till var den nya lagstiftningen om tekniska alkoholprodukter skall vara placerad. Argument kan anföras både för alternativet att även fortsättningsvis ha ett separat regelverk för produkterna och alternativet att inarbeta den nya lagstiftningen i alkohollagen. Under utredningsarbetet har utred- ningen emellertid slutligen stannat för att föreslå det senare alternativet. Detta har bl.a. sin orsak i svårigheterna att dra en klar gräns mellan teknisk sprit och annan sprit. En placering i alkohollagen tydliggör också sambandet med övriga alkoholpolitiskt motiverade regler och syftet att skydda folkhälsan. Vad gäller tillverkningstillstånden finns likheter med både de nuvarande tillstånden till försäljning av teknisk sprit och de tidigare partihandelstillstånden avseende spritdrycker, vin och starköl. Inte heller de av Alkoholinspektionen meddelade tillverkningstillstånden, vilka kan avse endast yrkesmässig tillverkning, kan avslås under åberopande av strikt alkoholpolitiska skäl. Några alkoholpolitiska förtecken kan kontrollen av den yrkesmässiga tillverkningen alltså inte anses ha. Även vad gäller tillverkningsverksamheten förekommer fler än ett kontrollsystem, genom att tillverkningen kontrolleras av såväl Alkoholinspektionen som beskattningsmyndigheten. Med något undantag är samtliga innehavare av tillverkningstillstånd godkända som upplagshavare enligt skattelagstiftningen. kontrollerar att punktskatten på den tekniska spriten betalas och att cirkulationsdirektivet följs. Även beträffande tillverkningstillstånden anser utredningen det vara mest ändamålsenligt att bygga vidare på den skattekontroll som redan sker . Rätten att yrkesmässigt tillverka sprit och alkoholdrycker bör på motsvarande sätt som beträffande handel med teknisk sprit knytas till vissa i lagen angivna kriterier, vilka lätt kan fastställas av beskattningsmyndigheten. Hur utredningen anser att tillverknings- reglerna närmare bör vara utformade framgår av kapitel 10. Vad slutligen gäller tillstånden avseende inköp av spritdrycker, vin och starköl för tekniska m.fl. ändamål, kan konstateras följande. Bland inköparna finns endast näringsidkare. Inte heller bakom dessa regler finns någon alkoholpolitik i ordets striktare bemärkelse. Bland innehavarna av tillstånden finns numera inga upplagshavare som kan köpa varorna skattefritt. De punktskatterättsliga reglerna ger heller ingen rätt till inköp av obeskattade alkoholdrycker av aktuellt slag för industriell och liknande användning utan inköpen måste i dessa fall ske av beskattade varor mot senare återbetalning av alkoholskatten. Enligt utredningens mening finns mot denna bakgrund ingen anledning att behålla nuvarande regler om inköpstillstånd. En möjlighet att inköpa dryckerna obeskattade för teknisk användning – vilket ter sig rimligt – kräver dock nya bestämmelser. Utredningens överväganden och förslag vad gäller dessa inköp, bl.a. såvitt avser beskattningsreglerna, redovisas i kapitel 13. Vad beträffar myndighetsstrukturen på alkoholområdet har regeringen i propositionen 1998/99:134 föreslagit omfattande föränd- ringar av denna. Förslagen har redovisats för . Regeringen har i sina direktiv till den organisationskommitté som har i uppgift bl.a. att mer i detalj tydliggöra mål och uppgifter för den nya myndighet av stabsmyndighetskaraktär som är tänkt att kunna fungera fullt ut fr.o.m. , anfört bl.a. följande. Den nya folkhälsomyndigheten skall på alkoholområdet vara central tillsyns- och uppföljnings- myndighet när det gäller bestämmelserna i alkohollagen och LFT. Vidare skall myndigheten svara för föreskriftsarbete, allmänna råd och övergripande tillsyn. Myndigheten skall ha en central expertfunktion på dessa områden i syfte att se till att tillämpningen av de båda lagarna blir så riktig och enhetlig som möjligt och enligt lagstiftarens intentioner. (Se vidare avsnitt 8.3–4.) På den tidigare nämnda organisationskommittén ligger att lämna förslag till hur dessa uppgifter lämpligast kan integreras med det övriga folkhälsoarbetet och organiseras hos den nya myndigheten. Förslagen skall redovisas . Mot bakgrund av det nu anförda har inte funnit anledning att lägga några egna förslag beträffande myndighets- strukturen, utan har vid sina överväganden och i sina förslag utgått från en organisation av det slag som regeringen redan tagit ställning för. Utredningen har i sitt arbete benämnt den centrala myndigheten och använder denna benämning även fortsättningsvis i betänkandet. Slutligen kan erinras om att punktskatteutredning har att redovisa sina förslag avseende bl.a. förändringar av det skatterättsliga försäkranssystemet i lagen om alkoholskatt. har inte någon möjlighet att beakta de ändringar som kan komma att föreslås av denna utredning. Erforderlig sammanjämkning av de olika förslagen synes därför få ske vid beredningen i . Tillverkning av sprit och alkoholdrycker 225 10Tillverkning av sprit och alkoholdrycker Förslag: Tillverkningstillstånden avseende tillverkning av sprit samt spritdrycker, vin, starköl och öl (alkoholdrycker) tas bort i sin nuvarande form och ersätts i alkohollagen med en rätt att under vissa förutsättningar bedriva tillverkning av sådana varor. Dessa förutsättningar knyts till godkännande som upplagshavare för de varor som är i fråga enligt lagen om alkoholskatt. Utredningen har i föregående kapitel redovisat sina allmänna över- väganden och ställningstaganden beträffande bl.a. nuvarande tillverkningstillstånd, vilka utredningen alltså anser bör slopas. Om tillverkningstillstånden avseende sprit samt spritdrycker, vin, starköl och öl tas bort i sin nuvarande form skulle rätt att tillverka sådana varor i princip enbart kunna grunda sig på den punkt- skatterättsliga regleringen i lagen om alkoholskatt. Detta skulle dock kunna medföra vissa problem. Kretsen av tillverkare skulle bli svåröverskådlig. Dessutom behövs närmare föreskrifter om till- verkningen. Utredningen föreslår därför att det fortsättningsvis i alkohollagen (2 kap. 1 § första stycket och 2 §) föreskrivs när rätt att bedriva tillverkning av sprit och alkoholdrycker föreligger. Den stora skillnaden jämfört med tidigare blir att de som bedriver tillverkning inte längre behöver ha särskilt tillstånd för denna verksamhet. De lagstadgade förutsättningarna för rätt till tillverkning av sprit och alkoholdrycker knyts istället till skattskyldigheten för alkoholskatt. Yrkesmässig tillverkning av och förvaring av sprit och alkoholdrycker under skattesuspension kan ske endast om tillverkaren är upplagshavare och innehar ett godkänt skatteupplag. Upplags- havaren är en fysisk eller juridisk person som såväl yrkesmässigt som regelmässigt tillverkar eller annars hanterar skattepliktiga varor och som har att ställa säkerhet för skattens betalning. Nuvarande innehavare av tillverkningstillstånd är, med något enstaka undantag, skatterättsligt godkända som upplagshavare. Förvaring av de tillverkade varorna bör enligt utredningen alltid ske i ett skatteupplag, med de föreskrifter om säkerhet m.m. som gäller beträffande upplaget 226 Tillverkning av sprit och alkoholdrycker samt möjligheter till kontroll. För att det skall föreligga rätt att bedriva tillverkning av sprit och/eller alkoholdrycker bör det mot bakgrund härav krävas att tillverkaren är godkänd som upplagshavare, med den förvaring som då måste ske i godkända skatteupplag. För rätt att tillverka bör vidare uppställas krav på bl.a. att den vara som avses tillverkas – sprit, spritdrycker, vin, starköl eller öl, ev. i viss kombination – omfattas av upplagshavargodkännandet i fråga. Godkännande som upplagshavare enligt lagen om alkoholskatt sker numera med utgångspunkt från någon av de i nämnda lag angivna fem kategorierna av alkoholvaror; alltså öl, vin, andra jästa drycker än vin och öl, mellanklassprodukter och etylalkohol. Slaget av verksamhet anges inte. Den som godkänns för hantering av teknisk sprit blir godkänd såvitt avser etylalkohol hänförlig till KN-nr 2207 (teknisk sprit). Den vars godkännande avser spritdrycker blir godkänd för hantering av etylalkohol (spritdrycker m.m.), dock ej etylalkohol hänförlig till KN-nr 2207 (teknisk sprit). Den vars godkännande avser båda kategorierna får hantera etylalkohol, såväl hänförlig till KN-nr 2207 (teknisk sprit) som övrig etylalkohol (spritdrycker m.m.). Den som önskar övergå till tillverkning av annan vara än vad godkännandet avser får hos beskattningsmyndigheten begära att godkännandet utökas till att omfatta även denna vara. Rätten att tillverka bör enligt utredningen ytterligare snävas in. För att tillverkningsrätt skall föreligga bör uppställas krav på att godkännandet avser inte bara den alkoholvara som är i fråga utan dessutom tar sikte på verksamhet i form av tillverkning eller bearbetning – alltså sådan verksamhet som anges i 9 § första stycket 1 lagen om alkoholskatt – av ifrågavarande slag av vara eller varor. Det finns enligt utredningen inte anledning till att den som har rätt att bedriva handel med teknisk sprit även skall ha rätt att tillverka sådan sprit. Här bör även beröras frågan hur man skall se på borttagning eller försvagning av denaturering i teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat. Sådana förfaranden kan, enligt utredningen, knappast bedömas som något annat än tillverkning av sprit. Gärningen faller därmed, om den är olovlig, in under straffstadgandet i 10 kap. 1 § 1. För att förtydliga det sagda bör i lagen anges att med tillverkning av sprit likställs borttagning eller försvagning av denaturering, och även andra förfaranden med teknisk sprit eller alkoholhaltiga preparat i syfte att göra dem tjänliga för förtäring; se den föreslagna 1 kap. 7 c §. Företag som bedriver rening/återvinning av sprit som använts av företaget i någon tillverkningsprocess, eller endast sysslar med återvinningsverksamhet, bör också omfattas av reglerna om tillverkning, med krav på upplagshavargodkännande m.m. Tillverkning av sprit och alkoholdrycker 227 7 c § bör därför också gälla att återvinning av sprit likställs med tillverkning av sådan vara. Beträffande rätt att bedriva partihandel med spritdrycker, vin och starköl (se 4 kap. 1 § alkohollagen) gäller genom stadgandet i 3 kap. 7 § alkohollagen i dess lydelse fr.o.m. att bl.a. sådan handel inte får bedrivas av den som inte har fyllt eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Någon motsvarande bestämmelse beträffande tillverkning finns inte i alkohollagen. De personer som anges i 3 kap. 7 § skulle dock genom Alkoholinspektionens lämplighetsbedömning vid prövning av en ansökan om tillverkningstillstånd inte anses uppfylla kraven för tillstånd. Anledning att inte uppställa motsvarande krav även för den som avser att bedriva tillverkning finns inte. I överensstämmelse med vad som gäller enligt 3 kap. 7 § beträffande partihandel m.m. bör föreskriften avseende tillverkning ta sikte på den som har rätt att bedriva tillverkningsverksamheten, alltså inte den i rörelsen anställda personalen. Anledning att uppställa olika regler för yrkesmässig tillverkning av å ena sidan sprit och spritdrycker (2 kap. 1 § första stycket) och å andra sidan vin, starköl och öl (2 kap. 2 §) föreligger inte. Vad som ovan sagts om krav beträffande upplagshavargodkännande och viss ålder m.m. skall således gälla alla de nämnda slagen av alkoholvaror. Vad beträffar tillverkning av vin, starköl och öl gäller enligt sistnämnda paragraf att sådana varor får tillverkas utan tillstånd om det gäller tillverkning i hemmet för eget behov. Denna regel berörs inte av utredningens förslag. Att tillverkningstillstånden slopas betyder, som framgått ovan, inte att tillverkning av sprit och alkoholdrycker kan bedrivas utan kontroll. utövar kontroll över att skattskyldigheten fullgörs. En upplagshavare som inte längre uppfyller kraven på lämplighet kan få sitt godkännande återkallat. Beskattnings- myndigheten kontrollerar också att alkoholvarorna inte säljs till någon som inte har rätt att köpa dem. har i samband med slopandet av partihandelstillstånden fått att utföra kontroll över till vilka de som bedriver partihandel med spritdrycker, vin och starköl säljer sina varor (se 8 kap. 1 a § alkohollagen och 4 kap. 5 § nämnda lag). I princip samtliga som enligt de nya reglerna kommer att ha rätt att tillverka nämnda alkoholdrycker är , genom upplagshavar- godkännandet, berättigade att bedriva partihandel med de varor som omfattas av godkännandet. Därmed finns rätt att sälja varorna till bl.a. Systembolaget och till annan som är berättigad att bedriva partihandel med varorna (dvs. förutom till annan som godkänts som upplagshavare 228 Tillverkning av sprit och alkoholdrycker för motsvarande varor även till den som registrerats som varumottagare för det eller de aktuella slagen av varor). Vidare kan varorna säljas till den som meddelats serveringstillstånd för respektive varor och till den som har rätt att köpa in varorna för tekniska m.fl. ändamål (se kapitel 13). Den som har rätt att bedriva partihandel i enlighet med det sagda får även sälja varorna till annat land och sälja dem till den som har tillstånd enligt lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg. Han får även omförpacka eller buteljera varorna. Mot bakgrund av vad som sagts behövs inte längre några särskilda regler om rätt för tillverkare av alkoholdrycker att sälja varorna. 2 kap. 4 § alkohollagen bör därför upphävas. För den som tillverkar sprit föreskrivs i 2 kap. 5 § alkohol- lagen att sådan tillverkare får förfoga över den av honom tillverkade spriten endast för export och, efter medgivande av Alkohol- inspektionen, för användning i egen rörelse samt för försäljning enligt LFT. De nya reglerna om försäljning av teknisk sprit föreslås fortsättningsvis vara placerade i ett nytt kapitel i alkohollagen; 2 a kap. Som närmare redovisas i nästa kapitel, anser utredningen att rätt att bedriva handel med teknisk sprit bör föreligga för den som är godkänd som upplagshavare för sådan sprit. Utredningen föreslår därvid att den som har rätt att bedriva handel med teknisk sprit i sin verksamhet får sälja bl.a. av honom tillverkad sprit till annan som har rätt att bedriva handel med sådan sprit, till annan än upplagshavare som av beskattningsmyndigheten () har medgetts köpa sprit för skattebefriad användning samt – på vissa villkor – till vissa andra näringsidkare samt undervisningsanstalter. Den som har rätt att bedriva handel med teknisk sprit får även föra ut sådan sprit. Vad gäller sprittillverkarens rätt att förfoga över den av honom tillverkade spriten för användning i egen rörelse finns inte anledning att i fortsättningen uppställa krav på särskilt medgivande. Lagen om alkoholskatt innehåller regler för tillverkares, dvs. upplagshavares, förfogande över sina varor inom den egna sfären. För den som förfogar över obeskattad sprit på ett inte avsett sätt eller tar ut spriten ur skatteupplaget, inträder som huvudregel skatteplikt för varorna. 2 kap. 5 § alkohollagen bör ändras i enlighet med det sagda. Det är självklart att om det uppmärksammas att någon sålt tillverkad sprit eller alkoholdryck till någon som inte har rätt att köpa varan, vilken försäljning i sig är straffbelagd, detta skall leda till att godkännandet som upplagshavare ifrågasätts. I 4 kap. 6 § alkohollagen finns bestämmelser om vad som gäller när överlåtelse sker av rörelse i vilken det bedrivs t.ex. partihandel med spritdrycker, vin och starköl (för vilken rörelse det enligt 4 kap. 1 § Tillverkning av sprit och alkoholdrycker 229 första stycket krävs godkännande som upplagshavare eller registrering som varumottagare). Enligt paragrafen får överlåtaren då sälja sitt lager av spritdrycker, vin eller starköl till sin efterträdare om denne är berättigad att bedriva verksamheten. För konkursbo eller dödsbo gäller, enligt nämnda paragraf, att dessa utan hinder av bestämmelserna i alkohollagen får sälja spritdrycker, vin eller starköl till den som är berättigad att bedriva partihandel med sådana drycker eller till detaljhandelsbolaget. Motsvarande gäller då en verksamhet måste avvecklas till följd av att tillståndet eller godkännande eller registrering som avses i 4 kap. 1 § första stycket återkallats eller att det finns andra tvingande skäl. Enligt utredningen finns behov av motsvarande reglering beträffande sprit. Således bör gälla att om en rörelse, vari ingår verksamhet för vilken det krävs godkännande som upplagshavare i enlighet med vad som anges i 2 kap. 1 § första stycket alkohollagen, får överlåtaren sälja sitt lager av sprit till sin efterträdare, om denne är berättigad att bedriva verksamheten. Vidare bör konkursbo eller dödsbo utan hinder av bestämmelserna i alkohollagen få sälja sprit till den som är berättigad att bedriva handel med sådan vara. Motsvarande bör gälla då en verksamhet måste avvecklas till följd av att godkännande som avses i 2 kap. 1 § första stycket återkallats eller då det finns andra tvingande skäl. Tvingande skäl kan vara t.ex. att den som bedriver verksamheten blir allvarligt sjuk. (Se den nya 2 kap. 6 §.) Vad gäller möjligheten att meddela närmare föreskrifter om tillverkning av sprit eller alkoholdrycker, föreskrivs i 2 kap. 3 § alkohollagen att sådana bestämmelser meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen. Stabs- myndigheten skall enligt vad som uttalas i regeringens proposition 1998/1999:134 bl.a. ha att meddela föreskrifter på alkoholområdet. kommer att kunna meddela verkställighetsföreskrifter på beskattningsområdet; se förordningen (1990:1293) med instruktion för skatteförvaltningen. 2 kap. 3 § alkohollagen bör därför lämpligen utformas på så sätt att närmare bestämmelser beträffande tillverkning meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I alkohollagens kapitel om tillverkning finns bestämmelser beträffande innehav m.m. av destillationsapparat. Enligt 2 kap. 1 § andra stycket gäller att apparat som uppenbarligen är ägnad för tillverkning av sprit (destillationsapparat) och del till sådan apparat (apparatdel) endast får tillverkas för, överlåtas till eller innehas av den som har tillstånd enligt alkohollagen att tillverka sprit eller spritdrycker. Enligt tredje stycket får Alkoholinspektionen medge undantag från kravet på tillstånd. Ett sådant medgivande får ges tills 230 Tillverkning av sprit och alkoholdrycker vidare eller och får återkallas om förhållandena föranleder det. Sådant medgivande är avsett att kunna tillämpas bl.a. för de företag som bedriver återvinning av teknisk sprit. Alkoholinspektionen har i ett beslut medgett generellt undantag från tillståndskravet för: –apotek samt sjukhus och läroanstalter som står under statlig tillsyn, –företag som har tillstånd att hantera teknisk sprit och som återvinner sådan sprit, –kommunalt laboratorium och laboratorium i rörelsedrivande företag samt Vidare har, som nämnts i avsnitt 3.2.2, i beslutet medgetts undantag för organisationer och enskilda vad gäller innehav av antika destillationsapparater. Regleringen av innehav m.m. av destillationsapparat och del till sådan apparat bör med hänsyn till förslaget om nya regler om rätt till tillverkning utformas som en egen paragraf (2 kap. 1 a §). Språkliga justeringar får göras med anledning av att tillverkningstillstånden slopas. Vad gäller Alkoholinspektionens möjlighet att medge undantag från kravet på tillstånd, bör enligt utredningen denna ersättas av en möjlighet för regeringen att i fråga om vissa slag av verksamhet föreskriva generellt undantag från bestämmelsen om krav på rätt att tillverka sprit eller spritdrycker för innehav m.m. av destillations- apparat. Det är alltså inte fråga om beslut i enskilda fall utan om en möjlighet att i förordning kunna göra vissa allmänna undantag från huvudregeln i alkohollagen. Härvid bör lämpligen kunna utgås från vad som angetts i Alkoholinspektionens redovisade generella beslut. Utredningens förslag i SOU 2000:59 om ändring av definitionen av sprit, berörs i nästa kapitel (avsnitt 11.1). Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 231 11Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål Förslag: Begreppen teknisk sprit och alkoholhaltigt preparat (de tekniska alkoholprodukterna) frikopplas från tullbestämmelserna och definieras självständigt, utifrån ett alkoholpolitiskt perspektiv. Lagstiftningen om handel med tekniska alkoholprodukter arbetas in i alkohollagen. För s.k. fullständigt denaturerad (skattebefriad) teknisk sprit gäller fri handel. För andra slag av teknisk sprit införs en lagstadgad rätt att bedriva handel med teknisk sprit för den som är godkänd som upplagshavare för sådan sprit enligt lagen om alkoholskatt. Den som har rätt till handel med teknisk sprit kan köpa, föra in, sälja och föra ut sådana varor. Försäljning inom landet får ske till, förutom till annan som har rätt att bedriva handel, till den som av beskattningsmyndigheten medgetts rätt att köpa teknisk sprit. Medgivande kan ges för sådan användning som medför skattebefrielse enligt lagen om alkoholskatt (teknisk, industriell, vetenskaplig, m.m.). Försäljning i begränsad kvantitet får ske utan medgivande till vissa näringsidkare och skolor. Den som av beskattningsmyndigheten medgetts köpa teknisk sprit kan köpa denna inom landet eller föra in den från annat land. Som nämnts i kapitel 9 har utredningen vid sina överväganden och i sina förslag beträffande bl.a. handel med teknisk sprit utgått från en organisation av det slag som regeringen redan tagit ställning för, dvs. att den nya folkhälsomyndigheten – nedan benämnd – skall vara central tillsynsmyndighet när det gäller tillämpningen av alkohollagen. Förutom att ansvara för övergripande tillsyn skall myndigheten svara för föreskriftsarbete och meddelande av allmänna råd. Myndighetens centrala expertfunktion på dessa områden skall säkerställa att tillämpningen av lagen blir så riktig och enhetlig som möjligt och enligt lagstiftarens intentioner. avses inte få någon möjlighet att fatta enskilda förvaltningsbeslut. 232 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål Innan utredningen går in på sina närmare överväganden och förslag vad gäller handeln med den tekniska spriten, vill utredningen ta upp frågan om avgränsningen av vilka varor som bör falla under reglerna om teknisk sprit, dvs. framför allt hur begreppet teknisk sprit skall definieras. Härvid är gränsdragningen mot alkoholhaltiga preparat av särskild betydelse. Även definitionen av sådana preparat diskuteras därför till stor del i detta kapitel. Utredningens närmare förslag beträffande handeln med alkoholhaltiga preparat redovisas i nästa kapitel. Som redovisats i bl.a. avsnitt 4.2 föreskrivs i LFT att en beteckning i lagen har samma betydelse som i alkohollagen (1 § tredje stycket LFT). Med sprit förstås enligt alkohollagen en vätska som innehåller alkohol i en koncentration av mer än 2,25 volymprocent. Med alkohol avses etylalkohol (1 kap. 2 § första och tredje styckena alkohollagen). Enligt 1 § första stycket LFT förstås med teknisk sprit sprit som är avsedd att användas för tekniskt, industriellt, medicinskt, vetenskapligt eller annat likartat ändamål och som är hänförlig till tulltaxenummer 22.07 eller 22.08 B. 1 eller B. 2 tulltaxelagen (1987:1068).