sou · GOB3126d1 · 2001-01-01 00:00:00 — förslag syftar till att möjliggöra en uppbyggnad av kunskap och kompetens i de organ som arbetar Detta kan enligt kommissionen ske på flera olika sätt. En metod är utbildning av personal. Kommissionen läg- ger fram förslag om en specialistutbildning i missbrukarvård och om en grundutbildning i förebyggande arbete. En annan metod är att mer generellt också arbeta för att bygga upp en kunskapsbas som är baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet inom det sociala fältet. pekar ut vissa områden, där det är särskilt angeläget med en sådan kompetensutveckling. Förslagen gäller huvudsakligen det före- byggande området och vård- och behandlingssektorn, eftersom kommissionen bedömer att det är där de största bristerna finns. Dokumentation, uppföljning och utvärdering bör förbättras, både vad gäller insatser för enskilda individer som det mer över- gripande arbetet. föreslår att bör ta initiativ till att utarbeta modeller och system för att dokumentera lokalt förebyggande arbete. bör överväga att utforma allmänna råd med riktlinjer för dokumen- tation av insatser för missbrukare. Kommissionen föreslår också att bör ta initiativ till att samordna det utvecklingsarbete som bedrivs på flera olika håll av standar- diserade klientanalys- och utvärderingsinstrument, vilka har visat sig vara goda instrument för att utveckla behandlingsarbete och samverkan mellan olika vårdgivare. Både förebyggande insatser och vård- och behandlingsinsatserna är i allmänhet mycket komplexa till sin natur. De avser att påverka djupt liggande mänskliga beteenden, vanor och ovanor som försig- går i komplicerade sociala sammanhang. De möjligheter till på- verkan som samhällets hjälp- och stödorgan har är relativt små i förhållande till alla andra faktorer som påverkar den enskilda individen. vill därför inledningsvis påpeka att det varken i det förebyggande arbetet eller inom vården finns förutsättningar för att utveckla någon enskild metod som skulle kunna tillämpas generellt och vill varna för tron på enkla lösningar av kokboksmodell. bedömer att utvecklingen bör prioriteras när det gäller metoder att identifiera och nå olika mål- grupper med förebyggande insatser samt metoder för att identifiera och systematiskt hjälpa sporadiska narkotika- missbrukare inom sjukvården och . Inom missbrukarvården är det angeläget att utveckla metoder för att kartlägga missbrukarnas behov av stöd och hjälp samt metoder för att kombinera flera insatser. Stödet till och samverkan med anhöriga bör utvecklas. Inom den del av missbrukarvården som hälso- och sjukvården ansvarar för är det särskilt angeläget att metoder och modeller för samverkan med den socialt inriktade missbrukarvården stärks. Inte minst gäller detta den psykiatriska vården, men generellt gäller också att de mer medicinskt inriktade behandlingsinsatserna alltid bör ses i ett socialpsykologiskt perspektiv. Utvecklingen av psykoterapeutiska behandlingsmetoder hämmas i viss utsträckning av oklarheter om det är eller sjukvården som skall ha kostnadsansvaret för sådana insatser, vilket understryker betydelsen av samverkan inom ramen för lokala strategier. föreslår att ges i uppdrag att utreda förutsättningarna för att formulera ett förslag till en grundläggande utbildning i preventivt arbete. Institutet skall även se över hur inslag om prevention och missbruksrelaterade frågor kan förstärkas i grundutbildningen för lärare och andra yrkeskategorier som arbetar med barn och ungdomar. Kommissionen föreslår att en specialistutbildning i missbrukar- vård inrättas och att frågor om missbrukarvården ges en ökad tyngd i skilda grundutbildningar. föreslås få i upp- drag att tillsammans med utforma riktlinjer för en sådan utbildning. menar att det är väsentligt att kunskap och kompetens stärks inom missbrukarvårdens område. Flera olika förslag som kan påskynda en sådan utveckling lämnas också i detta betänkande. Flertalet av dessa har emellertid effekt först på lång sikt. För att också på kort sikt stärka inflytandet från forskning och dokumenterad praktik föreslås att ett särskilt råd för miss- brukarvård inrättas. föreslår att Social- styrelsen skall vara huvudman för rådet. Rådet skall bestå av personer med lång erfarenhet och/eller kun- skap om missbruksbehandling. Rådets uppgift skall vara att be- döma och värdera föreslagna insatser för enskilda individer i rela- tion till den kunskap som finns tillgänglig om vårdens möjligheter. Vårdhuvudmän, tjänstemän och enskilda skall kunna initiera ären- den. Rådet skall dock själv ha möjlighet att avgöra vilka ärenden som skall behandlas, så att de som bedöms ha störst prejudicerande betydelse kan prioriteras. Det finns annars en risk för att rådet skulle bli så belastat av ärenden att prövningarna skulle försenas. Rådet skall avge ett utlåtande huruvida föreslagna insatser kan betraktas stå i rimlig proportion till klientens vård- behov utifrån vad som är möjligt att avgöra utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet. Utlåtandena bör dock inte ha någon legal status och inte vara tvingande för kommunerna. Ett sådant råd skulle kunna bidra till att en praxis och beprövad erfarenhet skulle kunna utvecklas på basis av konkreta fall samt kunna vara väg- ledande för länsrätterna vid överklagningsärenden. föreslår att i samarbete med ges i uppdrag att analysera och följa ut- vecklingen av ungas läkemedelskonsumtion och föreslå åtgärder för hur trenden till en ökande konsumtion av framför allt sömnmedel och värktabletter kan brytas. En genomgång av de akademiska forskningsinsatserna visar att flera intressanta forskningsansatser görs och att mycket värdefull forskning genomförs. Den totala bilden är dock splittrad. Särskilt är den kliniska behandlingsforskningen ett kraftigt eftersatt område. Sådan forskning stöter dels på stora metodproblem, dels har man haft svårigheter att få den finansierad. Inom det före- byggande området saknas forskning om många aspekter på dessa insatser. Kommissionen framhåller vikten av att forskningen och prak- tiken knyts närmare samman, för att därmed möjliggöra in- satser mot narkotika som grundas på kunskap och beprövad erfarenhet. Som ett sätt att få en belysning av kunskapsläget inom missbrukarvårdens område föreslår kommissionen att Social- styrelsen bör ta initiativ till konferenser om forskningsläge, forsk- ningsbehov och arbetsfördelningen mellan FoU-enheter inom kommuner och landsting å ena sidan och universitet och högskolor å andra sidan. I takt med att narkotikaproblemen ökat världen över har också be- hovet av ett globalt narkotikasamarbete vuxit. har kanaliserat huvudparten av sitt internationella engagemang i nar- kotikafrågan genom multilaterala organisationer. Det innebär att deltar inom ramen för alla de organ som arbetar med narkotikaproblematiken. anser att internationella engagemang bör stärkas, inte minst inom EU. Kommissionen före- slår därför att skall intensifiera arbetet med att, tillsammans med andra länder, utveckla strategier för att minska narkotika- problemen. Enligt bör regeringen prioritera insatser för att förstärka den internationella kontrollen av den ille- gala narkotikan, att fokusera på narkotikafrågan i svenskt bistånd, att effektivisera internationella narkotikaorgan samt att verka för att respekten för FN:s narkotikakonventioner upprätthålls. Inom EU föreslår att i första hand skall prioritera frågor som rör illegal europeisk produktion, före- byggande insatser samt frågor rörande narkotikaproblemen i de s.k. kandidatländerna. Regeringen har enligt kommissionens mening ansvaret för att den svenska narkotikapolitiken presenteras på ett korrekt och sak- ligt sätt. Vidare måste regeringen, enligt kommissionens mening, förstärka samordningen beträffande svenskt agerande genom regel- bundna samråd med myndigheter och andra som företräder svenska intressen i internationella sammanhang. Enligt är det viktigt med svenskt delta- gande, särskilt av experter, tjänstemän och frivilligorganisationer, i arbetet i de internationella organisationer och institut som finns på narkotikaområdet. Därför föreslår kommissionen att skall ansvara för att svenska experters medverkan i inter- nationella projekt ökar. Detsamma bör gälla svenska tjänstemäns tillgång till tjänster i sådana organisationer och det internationella utbytet för yrkesverksamma. Slutligen föreslår Narkotikakommis- sionen att skall få i uppdrag att vara svensk kontaktpunkt gentemot EU:s forskningsbeviljande organ och svenska forskare för att på detta sätt öka svenska experters möjlig- heter till deltagande i det internationella forskningsarbetet. Swedish drug policy has come to a crossroads. One direction calls for a significant augmentation of resources in the form of com- mitment, direction, competence and funding. The other implies a lowering of sights and a considerable acceptance of drug abuse. This is the main conclusion drawn by the Drugs Commission from its evaluation of public drug policy measures since the mid- 1980s. The review covered legislation in this field and measures to prevent abuse and rehabilitate abusers, as well as measures to limit the supply of narcotic drugs. In the course of its work, the Drugs Commission has identified major deficiencies in the field of drug policy today. The present state of drug policy is above all due to a demotion of the drugs issue as a political priority. The absence of political concern is of course reflected, among other things, by reduced funding of the public authorities and other sectors of the community which have to deal with narcotic drugs and their consequences. During recent years, all sectors of society in this field have experienced heavy cutbacks, simultaneously with the problem itself becoming severer and more widespread. There are deficiencies today in the structure for combating the drugs problem, above all as regards preventive work and the care and treatment which abusers are now being offered. The very fact of more and more young persons taking an increasingly permissive attitude towards narcotic drugs reveals that a great deal of preven- tive work is not getting through. The care and treatment of drug abusers is a field which has been subjected to extensive spending cuts and downgradings by the municipalities of . In many communities the continuity of operations has been lost, and the Drugs Commission has also found a need for improving the com- petence of the persons dealing with these questions. It is the heavy abuser groups that have been the main victims. In the prison and probation system too, there has been a downscaling of measures to channel drug abusers into care and rehabilitation. Drug control authorities have also experienced heavy funding reductions and other changes in recent years. Meanwhile the sup- ply of drugs has increased, in common with the pressure on Swe- den as a drug market. Needless to say, this has compounded the difficulty of stemming the influx of narcotic drugs. Drug control authorities, however, are in no uncertainty re- garding such fundamentals as the purpose, means and ends of drug prevention. In recent years, consequently, control measures have predominated in practice, although in the debate on drug policy the focus of attention has often been on care and treatment, or the lack of them. In this way the vital balance of Swedish drug policy between different measures to curb demand and reduce the avail- ability of narcotic drugs is being lost. In its choice of direction, the Drugs Commission has found that restrictive policy on drugs must be sustained and rein- forced. The Commission finds no arguments or facts to suggest that a policy of lowering societys guard against drug abuse and drug trafficking would do anything to improve matters for indi- vidual abusers or for society as a whole. On the other hand, the results of present policy on narcotic drugs could – and must – be improved. In this report, accordingly, the Drugs Com- mission puts forward proposals aimed at creating coherence and balance and at strengthening, renewing and developing the restric- tive policy on narcotic drugs. The Drugs Commission sees a need for stronger prioritisation, clearer control and better follow-up of drug policy and of concrete initiatives at all levels, from the local work done by municipalities and county councils to governmental activity. The Commission recommends stronger leadership of drug pol- icy, with the Government playing a more role, both nation- ally and internationally. It further proposes a model for stronger local initiatives and improved local co-ordination, together with a more role for central authorities in the development of methods and competence. Responsibility for implementing the various policy components devolves on public authorities and organisations at local, regional and central level. The location of responsibilities at local and re- gional levels entails a considerable variation of ambition and com- mitment from one municipality and county council to another. There is some co-ordination and interaction of initiatives on a sectorial basis or at local level, but there is no central co-ordination based on the holistic perspective on which drug policy so greatly depends. This in turn means that there is no overarching follow-up or development of the measures taken, nor is there any evaluation of their impact on each other. Despite the fragmented picture thus emerging, the drugs Com- mission sees no reason for altering the basis allocation of responsi- bilities where drug questions are concerned. does the Com- mission believe that more detailed legislation would help to bring about a constructive interaction of different agencies. Interaction ought instead to be based on an analysis of each agents potential contribution, of the benefits accruing from improved interaction, and of the necessity and possibilities of developing methods, knowledge and competence. The initiative in bringing about this kind of interaction – an partnership between those who are affected and are responsible for addressing drug problems – ought in the Commissions opinion to come from the Government, which must also provide a coherent follow-up of the measures taken. Drug policy questions are the concern of several Ministries. The Minister of Health and Social Affairs is the minister responsible for the co-ordination of drug policy. The Drugs Commission takes the view that the national leadership should be reinforced by the appointment, within the Affairs, of a minister specifically charged with the direction of drug policy activities. This would serve as a clear manifestation of national political leadership concerning the drugs issue. The Ministers duties should include responsibility for the direction and co-ordination of both national and international drug policy work, the main task being to frame long-term strategies for the achievement of national drug policy aims. This work must be based on a holistic perspective and must include all public measures to combat drugs, coupled with a clearer responsibility than at present for co-ordinating the work of national authorities. To facilitate and intensify a development and co-ordination of local initiatives, the Drugs Commission proposes that local drug policy strategies be put in place by municipalities and county coun- cils. These local strategies are to serve as overarching steering docu- ments, describing measures planned or in progress for the entire field of drug policy. The level of aspiration, like the choice of ini- tiatives and methods, will be for each municipality to decide ac- cording to local conditions, but both long-term and short-term operational targets are to be clearly indicated, as well as the in which work is to be conducted, organised, evaluated and funded. The Drugs Commission further takes the view that the State shall to the greatest extent possible support municipalities and county councils in their framing of local strategies, not least by con- tributing towards a development of methods and competence. Local mapping of the drug situation and of the extent of abuse should form part of the local strategies. Such mapping should if possible be conducted in such a way that it can also be used for national conspectuses. It is proposed that be commissioned, in collaboration with municipali- ties and county councils, to lay down practical guidelines for local mapping. The development of interaction and of professional networks is an important part of local strategies. There is above all an urgent need to resolve problems of interaction between different agencies with curative responsibilities, because otherwise drug abusers are liable to fall between two stools. This applies to heavy abusers for whom composite and prolonged initiatives are required, and also to persons who are in the early stages of drug abuse and for whom readily available measures are vital. It is proposed that the County Administrative Boards be allotted greater responsibility for the development of methods and competence. They should assist the municipalities with the framing of local strategies and should also be responsible for following up those strategies. In addition, it is recommended that the County Administrative Boards be allotted a role in the mediation of con- tacts between research environments and the municipalities. Where central authorities are concerned, developments have moved towards a concentration of follow-up and supervisory tasks. The Drugs Commission points out that follow-up and supervision can generate considerable knowledge of developments at local level within each authoritys ambit. The Commission wishes to highlight the importance of this knowledge being fed back to the agencies at local level, instead of being confined to the central authorities. In this process, the central authorities have the responsibility of analysing experiences in a holistic perspective and drawing conclusions regarding the need and opportunities for a development of methods and competence. The Drugs Commission recommends that the central authorities assume greater responsibility for the prosecution of ques- tions concerning knowledge transfer and the development of methods and competence. This in turn calls for a strengthening of co-operation between the authorities themselves, not only in order to guarantee that no areas are excluded from surveillance, but also as a safeguard against unnecessary duplication of effort. Both the county follow-ups, which the Commission proposes be conducted by the County Administrative Boards, and the more overarching follow-ups to be undertaken by the various authorities should be capable of furnishing good supportive documentation for overall assessments by the Government. On the basis of these analyses, the Government should be able to steer public initiatives more actively and where necessary propose studies, development initiatives and research in what are found to be fields of urgent im- portance. In addition, the Government should furnish the Riksdag (parliament) with regular complete reports on drug policy de- velopments. To mark the inauguration of a new offensive against drug prob- lems, and as a starting point for partnership, the Commission rec- ommends that national and regional conferences be held by the Government, together with the national authorities concerned, the Authorities, the . Developments will ul- timately depend on whether drug policy initiatives can also be sustained in the long term, and ways of realising such a long-term solution should form the subject of such an inaugural series of conferences. Measures to combat demand As the Drugs Commission sees it, there are no hard and fast boundaries between preventive measures, care and treatment and the restriction of supply. Commitment to effective care is also an important measure of prevention. Effective prevention and effi- cient care and treatment demand continuity and competence in the measures taken, and the Commission has therefore found itself called upon to suggest ways in which a structure can be designed which will be capable of both improving and deepening policy measures and of bringing about processes which can lead to development in the long term. Much of the preventive work that is being done today is characterised by temporary measures and pro- jects which are often incapable of impacting on regular activities. Supportive environments for young persons have deteriorated and grown fewer in number, and both resources and methods are lacking for getting through to children and young persons at risk, as well as methods for intervening at an early stage of drug abuse. The Commission also finds grave deficiencies in the design of drug abuser care, added to which, the volume of such care is not com- mensurate with actual needs. Current research into various preventive methods and pro- grammes has shown that information and instruction about drugs occurring in a vacuum have no chance of impacting on young per- sons behaviour. In order to succeed, measures of this kind must be included in a system of measures restricting availability, and there must be clear rules which include societys norms and values, as well as effective care and treatment. The following are some of the areas of relevance to the develop- ment of abuse and to preventive work which have crystallised out of interviews with a large number of young persons: growing abuse of tablets and combinations of substances, young persons feeling of stress and exclusion, and the absence of an adult world. The Commissions contacts with authorities and organisations with responsibility for and knowledge of preventive work have pointed to a number of deficiencies in this field. The dissemination of knowledge and information is insufficient, with the result that effective methods have difficulty in getting through. Initiatives, above all in regular activities, are too infrequently documented and evaluated, and co-operation between different agencies suffers from the absence of a clear consensus view of what is to be termed preventive work. Schools, in the Commissions opinion, are the most important arena for drug prevention work, but there are many indications of preventive work in schools having diminished in recent years. Drugs Commission therefore proposes that the for Education, acting in collaboration with , be instructed to lay down guidelines for all school instruction concerning tobacco alcohol and narcotic drugs, for inclusion in the current Secon- dary School curricula. In particular the Commission wishes to highlight methods aimed at working consistently and continuously with what is commonly termed social and emotional learning in school, with a view to promoting the mental health of children and young per- sons and increasing their resistance to drugs. The Commission also stresses the importance of a good school environment and of methods of pupil participation and parental involvement being de- veloped in schools. The Commission wants to stress the importance of developing strategies for the prevention of abuse among young adults between the ages of 18 and 25. They are often role examples to younger per- sons, and strategies for reaching them are lacking in most munici- palities. Not very much qualitative research exists as yet concerning the types of young person who use drugs on a more habitual basis. Survey findings, insofar as they exist, convey a contradictory pic- ture. On the one hand a picture emerges of ordinary, problem-free youngsters using drugs without any serious consequences. On the other, it is also shown that the development of drug abuse com- monly describes a pattern whereby the use of narcotic drugs has been preceded by extensive use of legal drugs and thus comes rela- tively late in the development of abuse. One of the central tasks of preventive work is to counteract the normalisation of drug abuse.