sou · GOB341 · 2001-01-01 00:00:00 — Däremot är förstås samtidig förekomst av två eller fler ofärdsproblem en återspegling på individnivå av sambanden mellan sfärerna, vilket gör det motiverat att ändock redovisa hur denna samgång på individnivå fördelas mellan olika befolkningsgrupper. 61Det är viktigt att understryka att vi här inte kan uttala oss om hur olika sfärer orsaksmässigt sammanhänger. Om det exempelvis föreligger ett samband mellan utsatthet för våld och knappa ekonomiska resurser behöver det inte betyda att de hör samman i kausal bemärkelse. Ofärdens ackumulering och samvariation 139 grupper över hela välfärdspanoramat. Detta behöver dock inte innebära att det är samma individer inom olika befolkningsgrupper som är drabbade. skandinavisk forskning inom detta fält av välfärdsforsk- ningen visar i huvudsak att det finns en positiv korrelation mellan olika områden, även om det inte gäller för samtliga av livets sfärer.62 Negativa korrelationer mellan olika välfärdsproblem har däremot sällan påvisats. Ekonomiska resurser har också visat sig ha en speciellt central ställning, med andra ord sammanhänger ekonomi mer tydligt med hälsa, arbete och andra områden än vad dessa områden är relaterade till varandra (och 1984; Halleröd och 1999; Ritakallio 1991; Marski 1996). Det är tre frågor vi söker besvara i det följande: Hur hänger olika former av ofärdsproblem samman? Förändras dessa samband ? Vilka grupper är mest utsatta för flera samtidiga välfärds- problem? Eftersom decenniets största välfärdsfråga kan sägas vara sysselsättningsproblematiken betraktar vi svag arbetsmarknadsförank- ring som särskilt central i dessa analyser. Detta får som följd att vi fokuserar på dem under . De områden och indikatorer vi valt ut i följande analys är: Varken sysselsatt eller studerande Stora ekonomiska svårigheter (se avsnitt 4.2) Självskattad ohälsa (se avsnitt 5.2.2) Kan ej överklaga myndighetsbeslut och känner ej någon som kan hjälpa till med detta, d.v.s vad vi benämnt politisk fattigdom (se Begränsat umgänge utanför hushållet (se av- Utsatt för våld eller hot om våld under det (se avsnitt 6.2.2) 62 Den statistiska termen positiv korrelation uttrycker alltså i detta sammanhang att om man har välfärdsproblem i ett avseende så är risken större för att man har välfärdsproblem också i ett annat avseende, dvs. mer av det ena ger mer av det andra. Om vi exempelvis tillämpar Walzers rättviseteori, är alltså före- komsten av sådana positiva korrelationer någonting negativt. 140 Ofärdens ackumulering och samvariation I Tabell 7:1 redovisas utvecklingen gällande samtliga dessa indikatorer. Här framgår alltså enbart hur stor andelen av befolkningen 16–är med välfärdsproblem inom de olika områdena enligt de definitioner som vi valt. Tabellens nedre del anger vidare hur den kumulativa fördelningen av välfärdsproblem ser ut på individnivå. Andelen av befolkningen i åldrarna som har olika typer av välfärdsproblem. Ungdomar som är bosatta i föräldrarhemmet har uteslutits. Utsatt för våld eller hot om våld Andel med ett problem Andel med två problem Andel med tre eller fler problem De välfärdsproblem vi här avgränsat har med ett undantag tidigare beskrivits och analyserats. Undantaget är svag arbetsmarknads- förankring, det vill säga att ej vara sysselsatt och heller inte studera. Denna indikator speglar sysselsättningskrisen första hälft väl, men visar till skillnad från andelen sysselsatta en viss tendens till förbättring . Andelen med problem på övriga områden avviker i denna tabell något från vad som anges i Tabell 2:2 eftersom vi här ej tagit med ålderspensionärerna. Även om nivåerna här därför inte är identiska är utvecklingen av ofärden inom de olika områdena ändå densamma. Som framgår av de nedersta raderna i Tabell 7:1 är det vid slutet av decenniet sammantaget betydligt fler än vid decenniets början som har problematiska förhållanden i minst två avseenden. bör man komma ihåg att majoriteten av befolkningen (16–) saknar alla de problem som vi här urskiljt. Ofärdens ackumulering och samvariation 141 Finns det då ett samband mellan dessa ofärdsindikatorer på så vis att de som exempelvis har ett sämre hälsotillstånd också i högre utsträckning har svåra ekonomiska svårigheter? Det är värt att notera att föränd- ringarna av förekomsten av dessa olika problem inte säger någonting om hur de hör samman och hur detta förändras. Det är fullt möjligt att omfattningen av ofärd inom olika områden ökar som ofärdens samvariation minskar (och tvärtom). Som talande exempel kan nämnas och (1984) studie där man fann att sambanden var ungefär lika starka som , trots att omfattningen av olika ofärdsproblem hade minskat drastiskt . I Figur 7:1 ger vi inledningsvis en översiktsbild av hur de olika ofärdsindikatorerna hänger samman. Feta respektive heldragna linjer indikerar att det föreligger ett starkt samband respektive måttligt starkt samband. Om linjer saknas mellan boxarna är de olika problemen orelaterade till varandra (eftersom något påtagligt och över tiden systematisk negativt samband inte visar sig föreligga behöver vi inte bry oss om denna hypotetiska problematik i figuren, se dock Tabell 7:2 nedan). Figuren bygger på en hur sambanden ser ut när vi ej tar hänsyn till förändringar . 142 Ofärdens ackumulering och samvariation Översiktlig bild av sambanden mellan olika välfärdsproblem Som framgår är många områden starkt relaterade till varandra. För det första kan vi tydligt konstatera ekonomins centralitet. De med stora ekonomiska svårigheter har i mycket högre grad än andra personer problem också i alla de andra sfärerna. Sett utifrån denna aspekt är vi ganska långt från Walzers komplexa jämlikhet. För det andra finner vi att fyra områden har en mycket stark inbördes relation. Utöver ekonomi rör det sig om arbetsmarknadsförankring, hälsostatus och bristande politiska resurser. Bristande umgänge har också en tydlig samvariation med dessa fyra områdena men denna association är svagare. Att ha varit utsatt för våld eller hot om våld har ett klart samband med ekonomiska resurser men tycks därutöver inte ha någon tydlig koppling till övriga problem. Det är långt ifrån givet att den starka relationen mellan knappa ekonomiska resurser och att ha varit utsatt för våld avspeglar en relation i betydelsen orsak och verkan. Att sambandet är så pass starkt beror sannolikt på att de som varit utsatta för våld i extremt hög grad består av två specifika grupper, nämligen yngre män och ensamstående mödrar. Grupper som ju, som vi tidigare beskrivit, också kännetecknas av knappa ekonomiska resurser (se vidare nedan). Ofärdens ackumulering och samvariation 143 Figuren ovan ger en generell bild av hur några av välfärdens dimensioner hänger samman. I Tabell 7:2 redovisar vi, med hjälp av s.k. gamma koefficienter, de signifikanta korrelationer som i princip ligger till grund för figuren men här separat för respektive tidpunkt. Gamma kan variera mellan –1 och +1 och ju högre positivt värde desto starkare tenderar de olika ofärdsindikatorerna att vara kopplade till varandra (för en mer statistisk beskrivning se t.ex. 1972). Utan att fördjupa oss alltför mycket i denna tabell är det påfallande hur stabilt mönstret i dessa relationer är. Fingranskar vi korrelationerna tycks det som om relationen mellan ekonomiska resurser och de övriga sfärerna blir något starkare medan relationerna till bristande politiska resurser möjligen blir något svagare.63 i stort är det dock snarare stabiliteten än enskilda förändringar av dessa relationer som är frapperande. 63 Som framgår av tabellen föreligger i ett fall av de 45 korrelationerna ett signifikant negativt samband. Eftersom detta samband inte föreligger vid de två andra tidpunkterna har detta ej utritats i Figur 7:1. 144 Ofärdens ackumulering och samvariation Korrelationer (Gamma samband) mellan välfärdsproblem inom olika områden Ofärdens ackumulering och samvariation 145 Vilka är det då som i högre grad än andra tycks vara drabbade av fler samtidiga välfärdsproblem? För att utröna denna fråga analyserar vi de som har minst två olika typer av bristande resurser utav de fem områden som är tydligast relaterade till varandra (vi utesluter med andra ord utsatthet för våld i denna analys). Eftersom utsatthet för våld och ekonomiska resurser är starkt relaterade belyser vi i en särskild analys olika befolkningskategoriers risk att vara utsatta för just dessa två ofärdsindikatorer. Vad gäller den första samgångsanalysen kan vi inledningsvis konstatera att den andel av befolkningen 16–som har minst två olika typer av bristande resurser är betydligt större än vid decenniets inledning. Vi kan dock också här skönja en smärre nedgång mellan 1993–94 och 1997–98. I övrigt framträder mycket tydliga skillnader mellan olika sociala befolknings- grupper. Klasskillnaderna följer ett mycket tydligt mönster (se Figur 7:2). Arbetare har betydligt större risker än tjänstemän att ha flera olika samtidiga välfärdsproblem. Det finns också stora och systematiska skillnader inom dessa kategorier beroende på arbetets kvalifikations- nivå. Dessa klasskillnader är i stort sett stabila . 146 Ofärdens ackumulering och samvariation Klasskillnader i risken att vara utsatt för ofärd inom minst Standardiserat för år, kön, födelseland och familjetyp. Vi finner också stora skillnader beroende på familjesituation. Det är relativt sett mest vanligt att ha flera olika välfärdsproblem bland ensamstående med barn, men också betydligt vanligare bland ensamstående utan barn jämfört med sammanboende. Givet de olika välfärdsbilder vi tecknat i detta kapitel kommer det heller inte som någon överraskning att det finns en markant skillnader mellan invandrare och personer födda i . Denna skillnad förstärks också , vilket framgår av Figur 7:3. Framför- allt bör det noteras att den relativa förbättring som vi generellt kan skönja mellan slutet och mitten av inte gäller för invandrare. Ofärdens ackumulering och samvariation 147 Förändrade skillnader i förekomsten av att ha två eller fler välfärdsproblem mellan inrikes och utrikes födda. Standardiserat för kön, ålder, familjetyp och social klass. Genomsnitt =1,0 Även åldersskillnaderna i risken att ha minst två välfärdsproblem har förändrats markant . Generellt sett gäller att äldre oftare har samtidiga problem jämfört med yngre men det är framförallt förändringarna av dessa relationer som är av intresse. I Figur 7:4 har vi sökt tydliggöra detta genom att enbart visa trenderna för tre åldersgrupper. Detta görs genom att vi sätter respektive åldersgrupps risk till ett vid början av decenniet, oavsett att risken ökar med stigande ålder. Som framgår av figuren har risken att ha samtidiga välfärds- problem, såsom vi här definierat dessa, ökat dramatiskt – mer än fördubblats -för den yngsta åldersgruppen. För åldersgruppen 35–44 finner vi en klar ökning mellan de två första mättidpunkterna men också en viss nedgång när vi 1993–94 med 1997–98. Sammantaget är utvecklingen för denna åldersgrupp inte lika negativ som för de yngsta men risken (oddset) har ändock ökat med ca. sett över hela tidsperioden. För åldersgruppen 55–, dvs. de äldsta i denna analys, finner vi motsvarande förändringar som för den förra åldersgruppen men uppgången är mycket måttligare och nedgången starkare, vilket sammantaget gör att risken att ha samtidiga välfärdsproblem för denna åldersgrupp faktiskt inte har ökat när vi jämför ingången av decenniet med vår sista mättidpunkt. Vi finner med andra ord stora åldersförändringar av ofärdens struktur, till de yngres nackdel, trots av vi i denna analys exkluderat den kategori som i minst grad tycks ha 148 Ofärdens ackumulering och samvariation drabbats av 1990-talets ekonomiska kris, nämligen ålderspensionä- rerna.64 Förändringar av oddset att ha två eller fler samtidiga välfärdsproblem. Jämförelse av trender för tre åldersgrupper där oddset för respektive åldersgrupp 1989–90 är satt till 1,00. Som framgick ovan är ekonomiska svårigheter och att ha varit utsatt för våld eller hot om våld starkt korrelerade med varandra. Detta samband återkommer vid alla tre mättidpunkterna även om det är som allra starkast (se Tabell 7:2). är ju självfallet så att en överväldigande majoritet av befolkningen inte har dessa problem . Om dessa ofärdsproblem inte skulle vara korrelerade med varandra skulle vi utifrån procentandelarna i Tabell 7:1 förvänta oss att lite vid decenniet inledning och 1997–98 har dessa problem (detta kan ses genom att multiplicera de angivna andelarna i tabellen). Sambandet gör dock att de verkliga andelarna är betydligt större eller . För vissa kategorier är dock andelarna betydligt större än så. Som nämndes ovan finner vi här en påtaglig variation efter ålder men också ett tydligt samband med familjesituation. Ur statistisk synpunkt innebär den skeva fördelningen att den multivariata analysteknik vi genomgående tillämpad blir svår att använda. 64 Det bör dock ihågkommas att vi i figur 7:4 enbart studerar förändringar. Nivåerna skiljer sig givetvis också mellan åldersgrupperna och är högre för äldre inte minst genom ohälsans åldersfördelning. Ofärdens ackumulering och samvariation 149 därför enbart att redovisa denna samgångsanalys i procent för befolkningen uppdelade efter två ålderskategorier (och år), utrikes respektive inrikes födda och efter familjetyp men särredovisat för kvinnor och män. Andelen 16–som både har stora ekonomiska svårigheter och varit utsatt för våld eller hot om våld , ålder, familjetyp och kön. Antalet observationer 25 987. Sammanboende, med eller utan barn Sammanboende, med eller utan barn a) Eftersom ensamstående män med barn i datamaterialet är en så pass liten grupp särredovisas denna ej. I Tabell 7:3 framgår den tydliga och väntade åldersvariation som föreligger. Denna är ju både en effekt av att yngre i högre grad har stora ekonomiska svårigheter och att yngre oftare är utsatta för våld. Den generella ökning vi ser är i stort sett enbart att hänföra till det faktum att det blivit vanligare att ha stora ekonomiska svårigheter (se Tabell 7:1). Förändringarna av sambandets styrka verkar närmast i motsatt riktning i och med att detta är som högst 1989–90 (se Tabell 7:2), även om skillnaderna mellan åren är relativt små. Vi finner också här en tydlig skillnad mellan inrikes och utrikes födda. Till skillnad mot vad vi fann beträffande samgång mellan de andra fem områdena har dock inte detta gap successivt vidgats. Beträffande skillnader mellan män och kvinnor och skillnader efter familjesituation framkommer att såväl sammanboende män som sammanboende kvinnor i mycket låg utsträckning är utsatta för dessa välfärdsproblem . Däremot finner vi att denna samtidiga ofärd är en verklighet för en mycket stor andel av ensamstående mödrar. 150 Ofärdens ackumulering och samvariation 7.3Ofärdens samvariation – en summering Vi har i detta avsnitt visat att det också på en individuell nivå föreligger tydliga samband mellan de olika ofärdsrisker som behandlas i denna volym. I de fall samband föreligger är dessa av den karaktär att problem tenderar att uppträda , dvs. det föreligger positiva korrelationer. Graden av denna samvariation är i huvudsak stabil över 90-talet. Däremot har den ökade ofärden inom flera områden lett till att fler människor har fler än ett välfärdsproblem. De olika områdena och indikatorerna som har använts i detta kapitel ger vid handen att stora ekonomiska svårigheter hänger samman med ofärd i samtliga andra avseenden. Analyserna av vilka som löper störst risk för att vara utsatta för samtidiga välfärdsproblem har i huvudsak understrukit vad som tidigare framkommit. Det före- ligger påtagliga klasskillnader som i huvudsak tycks stabila över decenniet, och det finns även påtagliga skillnader mellan invandrare och personer födda i , och dessa skillnader har också vidgats . har också samtidiga välfärdsproblem blivit allt vanligare . Samtidiga välfärdsproblem har vidare en mycket tydlig koppling till familjesituation. Vi finner att ensamstående i betydligt högre utsträckning än sammanboende är utsatta för samtidiga välfärdsproblem. Framförallt finner vi att ensam- stående kvinnor med barn är en grupp som i förvånansvärt hög utsträckning är utsatta både för stora ekonomiska svårigheter och för våld eller hot om våld. 8Välfärd, ofärd och ojämlikhet Givet de stora makroekonomiska förändringarna, de åtstramningar som skett i de flesta välfärdsstatliga program, och kanske framförallt den sysselsättningskris som präglade 1990-talets inledning kan det synas närmast självklart att det skett försämringar av levnadsvillkoren för det stora flertalet . Förändringarna av sysselsättning och arbetslöshet utgör en bakgrund till och en förutsättning för 1990-talets välfärdsförändringar, men är en central del av välfärds- panoramat för de individer som berörs. Som diskuterades inledningsvis är emellertid människors välfärd något mer än enbart individuella reflektioner av makroekonomiska förhållanden. För det första kommer vissa makroekonomiska och socialpolitiska förändringar att göra avtryck i människors vardagsliv först på , och för det andra fördelas inte krisens bördor jämnt mellan olika befolkningsgrupper. Därutöver är det viktigt att understryka att välfärden också påverkas av sådant som ligger utanför såväl ekonomin som politiken. Vi ska här söka sammanfatta hur välfärdens nivå och fördelning förändrats under det gångna decenniet såsom det avtecknar sig utifrån individers levnadsförhållanden. Om vi börjar med att studera välfärdens nivå, i meningen hur många som är utsatta för ofärd enligt olika indikatorer, alternativt den genomsnittliga ofärdsnivån, har välfärden försämrats på flera sätt inom centrala områden . Vid sidan av att arbetslösheten ökat och sysselsättningen minskat dramatiskt har också villkoren för dem som har ett arbete förändrats på flera sätt. Exempelvis har det blivit vanligare med tidsbegränsade anställningar. Vi finner också att jäkt i arbetet blivit allt vanligare. En allt större andel av befolkningen har kommit att få stora ekonomiska problem, vilket vi kan avläsa både när vi studerar hur många som har låga inkomster men kanske i än högre 152 Välfärd, ofärd och ojämlikhet grad när det gäller avsaknad av en ekonomisk buffert eller svårigheter att få pengarna att räcka till för löpande utgifter. Vi har speciellt noterat att den allmänna ekonomiska uppgång som inträffade under andra halvan av decenniet inte tycks ha förbättrat situationen på något märkbart sätt för dem som har minst resurser, vilket också lett till ökad inkomstspridning under den senare halvan av decenniet. Åren 1997/-98 uppgav ungefär var sjätte person () i åldrarna 16–att de har problem att klara de löpande utgifterna för bland annat mat och hyra. Motsvarande andel var i början av decenniet . Andelen som inte har någon kontantmarginal, har förändrats på ungefärligen motsvarande sätt och andelen som uppger båda dessa ekonomiska problem, vad vi kallat stora ekonomiska svårigheter, har nära nog fördubblats mellan 1989–90 och 1997–98 (från till 8,5). Människors hälsotillstånd uppvisar mindre dramatiska men ändock påtagliga förändringar. Befolkningens hälsostatus försämrades entydigt första hälft, medan det skett vissa förbättringar under slutet av decenniet. Särskilt stor försämring finner vi för psykiskt välbefinnande och här finner vi heller ingen förbättring mot slutet av decenniet. Om vi istället väljer att studera hälsoutvecklingen utifrån dödlighetsutvecklingen framkommer en mycket positiv bild. Spädbarnsdödligheten, som ofta används som indikator på välstånd mer allmänt, har nästan halverats under det gångna decenniet, från en inter- nationellt sett redan låg nivå. Även dödligheten i befolkningen i stort har minskat, utom för kvinnor i okvalificerade arbetaryrken. Sociala relationer människor emellan är inte något som bör vara föremål för direkta politiska ingripanden. Däremot skapar politiska beslut och andra sociala förändringar i stor utsträckning de förut- sättningar och begränsningar som finns för människor att knyta och upprätthålla relationer av olika slag. Också med tanke på att sociala relationer har betydelse för andra livsvillkor kan sociala relationer ses som en viktig välfärdsdimension. Vi har inte funnit att det generellt skett någon ökning av social isolering eller att de sociala nätverken försvagats . Om något, tycks utvecklingen gått i positiv riktning, vilket går på tvärs mot rådande föreställningar. Denna utveckling är dock en fortsättning på en trend som spårats i välfärdsundersökningar . Som en följd av den parallella utvecklingen inom olika välfärdsområden ökade andelen med minst en form av ofärd påtagligt första hälft, för att därefter sjunka något. är det dock fler som erfar problem inom något område än vid decenniets ingång. De med sämst resurser är de som är drabbade av ofärd inom flera område . Välfärd, ofärd och ojämlikhet 153 markant –94 och har därefter inte minskat nämnvärt. Ett annat sätt att mäta välfärdens utveckling rör hur sambanden mellan olika former av ofärd har förändrats. Härvidlag råder ungefärligen samma förhållande när vi jämför 1989–90 med 1997–98. Det finns en tydlig tendens i riktning mot att fördelningen av materiella resurser kommit att förskjutas uppåt i åldrarna . Både vad gäller genomsnittliga inkomster och förekomsten av stora ekonomiska svårigheter finner vi att yngre drabbats betydligt hårdare än äldre. Samma grundläggande tendens finner vi också beträffande psykiska hälsobesvär i form av ängslan, oro och ångest. Dessa problem ökade betydligt mer i omfattning bland yngre och medelålders än bland äldre . En förklaring till denna åldersförskjutning i välfärdens fördelning är att sysselsättnings- nedgången varit mest påtaglig bland de yngre. är förskjut- ningen av åldersskillnaderna inte enbart ett 1990-talsfenomen, utan denna tendens kunde konstateras . Att levnadsförhållandena delvis ser annorlunda ut för kvinnor och män är knappast någon nyhet. I många avseenden finner vi dock inga, eller endast ringa, förändringar av könsskillnaderna . Ett viktigt undantag är att den psykosociala arbetsmiljön tycks ha förvär- rats för kvinnor mer än för män. Detta resultat kan rimligen kopplas till den könsuppdelade arbetsmarknaden och det faktum att kvinnodomi- nerade yrken inom vård, skola och omsorg i många fall påverkats mer än andra yrken av omstruktureringar och minskade resurser i relation till behov. Vi har vidare funnit mycket stora och i en del fall ökande skillnader mellan inrikes och utrikes födda. När man beaktar de skillnader som föreligger mellan dessa grupper med avseende på exempelvis ålder och klass, framkommer att utrikes födda personer i jämförelse med personer födda i har betydligt sämre hälsa, sämre ekonomi och lägre sysselsättningsgrad. Utrikes födda personer har också oftare än andra tidsbegränsade anställningar, de är oftare trångbodda och har oftare bristande sociala nätverk. De utrikesfödda som grupp är med andra ord förfördelade med avseende på hela det välfärdspanorama vi studerat. Vi finner också att utrikes födda har kommit att utgöra en allt större del av dem som är utsatta för fler än ett välfärdsproblem . Man har ofta funnit välfärdsskillnader mellan personer som är ensamstående och personer som är sammanboende. Här har vi kunnat 154 Välfärd, ofärd och ojämlikhet konstatera att de ensamstående med barn, det vill säga i huvudsak ensamma mödrar, har bristande resurser i många avseenden. De ensamstående med barn har mycket stora ekonomiska problem och deras ekonomiska situation har förvärrats markant . De har också betydligt oftare än personer i andra typer av hushåll ofärdsproblem i fler än ett avseende. Det förtjänar vidare att understrykas att ensamstående mödrar i mycket hög utsträckning varit utsatta för våld eller hot om våld. Vad de ensamstående mödrarnas utsatthet i olika avseenden innebär för deras barns välfärd kan vi inte direkt utläsa ur dessa data.