sou · GOB3119d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Jag föreslår därför att IKS-styrelsens löpande driftskostnader finansieras via den registreringsavgift jag tidigare föreslagit skall utgå vid kompetensutvecklingsanordnarens årliga registrering. Genom att denna registrering är en förutsättning för att kom- petensutvecklingen ska berättiga till uttag från IKS-konto kommer det enligt min bedömning att finnas ett starkt ekonomiskt incita- ment för anordnare att få sin aktivitet IKS-registrerad. Därmed kommer också successivt att utökas för att efter uppbyggnadsskedet bestå av ett mycket stort antal kurser, praktik- platser eller motsvarande aktiviteter. Det är inte orimligt att anta att långsiktigt kommer att kunna innehålla praktiskt taget alla kompetensutvecklingsinsatser som kan erbjudas i och därutöver ett stort antal anordnare från andra länder. Jag har i mina kostnadsberäkningar också utgått från att IKS-systemet kommer att hantera mycket stora volymer både vad gäller antal individer och kompetensutvecklingsinsatser. Kommer IKS att få mindre omfattning så kommer också de löpande driftskostnaderna minska vilket givetvis också kommer att avspegla sig i minskade registreringsavgifter. Genom att en del av IKS-styrelsens uppgifter hanteras av andra myndigheter efter avtal och att dessa avtal löpande kan omprövas bör det också vara möjligt att relativt smidigt anpassa kostnaderna efter systemets omfattning. Jag föreslår att avgiften ska utgå per kompetensutveck- lingsaktivitet. Därmed kommer registret att kunna hållas aktuellt som intäkterna från avgiften kan användas för löpande driftskostnader. Det förutsätter att avgiften kan hållas på en låg nivå så att alla kompetensutvecklingsanordnare har ekono- miska förutsättningar att delta. Jag har mot den här bakgrunden försökt bedöma antalet kompe- tensutvecklingsinsatser som långsiktigt kan komma att tillhöra . Enligt min bedömning är det inte orimligt att anta att registret, när IKS är fullt utbyggt och omfattar ca 2 mil- joner sparare, bör kunna innehålla ca 250 000 enskilda kompe- tensutvecklingsverksamheter. Det innebär, med de kostnader jag redovisat, att avgiften bör kunna hållas så lågt som per kurs eller motsvarande och ändå fullt ut finansiera IKS-styrelsens löpande driftskostnader. Under uppbyggnadsskedet kommer intäkterna att vara lägre. Jag bedömer dock att det bör vara möjligt att helt avgifts- finansiera IKS-styrelsens verksamhet. Vad gäller investerings- och uppbyggnadskostnaderna för IKS- systemet föreslår jag i enlighet med mitt tidigare resonemang att de finansieras via engånsvisa anslag. Jag bedömer dock att även denna finansiering bör kunna ske via intäkter som genereras inom IKS- systemet. Jag har tidigare redovisat att de medel som avsatts för IKS har överförts till ett räntebärande konto på Riksgälds- kontoret och att jag förutsatt att det också kommer att tillämpas avsatta medel. Dessa sammanlagt 2,5 mdkr kommer enligt mitt förslag, att betalas ut som en grundplåt successivt dock tidigast och . Genom att medlen är placerade på ett räntebärande konto kommer avkastningen från kontot under dessa år att uppgå till vid en avkastning på och till om avkastningen blir . Denna ränteinkomst genereras av de medel som ansla- git för IKS-systemet och bör därmed enligt min uppfattning också komma IKS till del. Jag föreslår därför att en del av dessa medel används för att finansiera uppbyggnadskostnaderna för IKS-sys- temet till 2007. Det gäller de engångsvisa kostnader som jag redovisat ovan och som uppskatt- ningsvis kommer att uppgå till totalt ca . Dessutom bör avkastningen från IKS-medlen finansiera driften av de delar av IKS-styrelsens verksamhet som inte täcks via avgifter. bedömer jag att verksam- heten fullt ut kan avgiftsfinansieras. Det är givetvis svårt att förutse hur stor del av återstående avkastning som kan komma att behöva tas i anspråk men min bedömning är att det inte ska behöva uppgå till mer än igenomsnitt. Det innebär att även med en avkastning på kommer ränteinkomsterna med bred marginal att räcka för att täcka IKS- systemets start. Jag föreslår därför att av avkastningen på Riks- gäldskontorets IKS-konto överförs till IKS-styrelsen för att täcka engångsvisa uppbyggnadskostnader. Jag föreslår därutöver att maximalt får överföras till driften av IKS-styrelsen från avkastningen på konto. Regeringen bör i samband med regleringsbreven fastställa den summa som ska överföras som IKS-styrelsen får ett fastställt mål för sin avgiftsfinansiering. Mitt förslag: En från IKS-styrelsen fristående utvärdering genomförs som bör innehålla såväl en ekonomisk som en verk- samhetsmässig avstämning. Eftersom IKS-styrelsens avgiftsintäkter är svåra att förutse föreslår jag att en samlad avstämning av IKS-styrelsens intäkter och kostnader görs inför . Fram till dess bör IKS- styrelsens avgifter i nuvärde ligga kvar på de nivåer jag här föreslagit. Jag bedömer det som nödvändigt för att ge IKS- systemet stabilitet och förutsägbarhet inför kompetensutvecklingsanordnare, kontoförare och sparare. Visar den ekonomiska avstämningen att avgiften bedöms som otillräcklig eller varit för högt satt för att långsiktigt täcka verksamhetens löpande kostnader bör den justeras. Jag anser också att det kan vara lämpligt att göra en samlad utvärdering av IKS-styrelsen verksamhet. Som jag tidigare redovisat bedömer jag att IKS efter en femårsperiod bör ha funnit sina mer varaktiga former. IKS bör ha blivit ett naturligt inslag i övriga myndigheters, kontoförares och kompetensutvecklingsanordnares ordinarie verksamhet. Även den elektroniska hanteringen torde också ha utvecklats långt mer än vad vi kan överblicka. Avtal och överenskommelser på arbetsmarknaden om IKS bör ha etablerats. Dessutom bör vissa resultat från utvärderingen av IKS kunna pre- senteras. 9 Arbetsgivarnas viktiga roll Min bedömning: Arbetsgivarnas medverkan är önskvärd men inte en förutsättning för IKS-systemet. Mitt förslag till utformning av det individuella kompetenssparandet (IKS) utgår i från att det är öppet för alla individer att delta, oberoende av om man är anställd, företagare, arbetslös eller har tillfälliga anställningsformer. Arbetsgivaren ges möjlighet att komplettera individens sparande genom överenskommelser eller avtal. Det är önskvärt och angeläget att arbetsgivare medverkar men det är inte en förutsättning för systemet. Detta är för mig en viktig principiell utgångspunkt. Individen skall inte vara beroende av sin arbetsgivares intresse för att kunna delta och få del av den statliga subventionen. De sparade medlen skall följa individen och inte vara låsta till nuvarande anställning. Systemets syfte är att öka individens möjligheter att styra sin egen utveckling. Det är individens pengar som individen själv måste ha det odelade inflytandet över. är jag övertygad om att delaktighet och intresse från den egna arbetsgivaren, de fackliga organisationerna och från arbetskamrater har stor betydelse för de flesta individer. I vissa fall kan det säkerligen vara avgörande för deras vilja att delta i IKS. Detta har understrukits av ett flertal av remissinstanserna och bekräftas i Gallup-undersökningen, där av de till- frågade uppger att arbetsgivarens medverkan skulle påverka deras intresse att spara i IKS. Det är också av stort värde för arbets- givaren och för utvecklingen på arbetsplatsen att de anställda deltar i IKS. Det har därför varit en viktig del i mitt utredningsarbete att undersöka förutsättningarna att inom ramen för det generella systemet stimulera kompletterande överenskommelser och olika former av avtal på arbetsmarknaden om IKS. Jag har under utredningens gång haft nära och täta kontakter med företrädare för parterna. Det har skett dels inom ramen för en samrådsgrupp med parterna som träffats regelbundet under utred- ningsarbetet, dels genom en rad kontakter med enskilda arbets- givare, såväl stora företag som småföretagare och egenföretagare, arbetsgivarorganisationer och fackliga organisationer inom både den privata och offentliga sektorn. Jag har dessutom gett ett särskilt uppdrag till konsulten att i kontakt med parterna undersöka intresset för att sluta avtal som kan komplettera ett individuellt och generellt system samt ge exempel på sådana avtalskonstruktioner. rap- port publicerades i sin helhet som bilaga till mitt delbetänkande. Jag har låtit genomföra en särskild undersökning bland ett 25-tal slumpvis utvalda småföretagare och egenföretagare om deras motiv för att medverka1. Dessutom har jag i en särskild rapport till utredningen, Företa- gens syn på individuella kompetenskonton av och (SOU 2000:17), låtit analysera industriföretagens och tjänsteföretagens kompetensbehov och hur IKS skulle påverka deras personalutbildning. Jag gav redan i delbetänkandet uttryck för att mitt bestämda intryck är att det finns en genuin vilja från parterna och från enskilda arbetsgivare att medverka till att det kommer till stånd ett system för individuellt kompetenssparande. Den bilden har i huvudsak bekräftats i mitt fortsatta utredningsarbete och i de undersökningar jag låtit genomföra. framträder allt tydligare att det finns olika syn på IKS mellan olika arbetsgivare. Det gäller främst mellan de stora företagen och de nya moderna kunskapsintensiva företagen å ena sidan som ser mycket positivt på stöd till de anställdas IKS och de traditionella mindre företagen som är mer skeptiska till denna form av kompetensutveckling. Bland de offentliga arbetsgivarna finns båda synsätten representerade. Den dominerande inställning jag möter är dock att IKS kommer att vara ett viktigt komplement till de övriga kompetensutvecklingsinsatser som görs i arbetslivet. 1 Resultatet av undersökningen finns redovisad i rapporten för mindre och medel- stora företag, egenföretagare, m.fl. att aktivt medverka i ett system med individuellt kompe- tenssparande, , . 9.1Motiv för arbetsgivarens medverkan Min bedömning: De viktigaste motiven för arbetsgivare att bidra till individers kompetenssparande är: behoven av ökad generell kompetens i arbetslivet de anställdas trivsel och motivation att öka attraktionskraften och konkurrensförmågan Jag angav i delbetänkandet flera motiv för arbetsgivare och för par- terna att stimulera individernas deltagande i IKS. Jag har också i kapitel 2 tidigare i detta betänkande givit min bild av utvecklingen på arbetsmarknaden och vilken roll IKS kan spela för att bidra till tillväxt, ökad produktivitet och förnyelse av arbetsorganisationen. Dessa grundläggande motiv är givetvis avgörande också för varje enskild arbetsgivares och för parternas ställningstagande till hur man önskar komplettera och bidra till IKS. Jag väljer därför att här enbart kort sammanfatta de viktigaste motiven: Den allt snabbare förändringstakten i arbetslivet, inte minst till följd av den tekniska utvecklingen, ökar kraven på att alla anställda ges möjlighet att utvecklas och ta till sig ny kunskap. Att tillgodose de ökade kompetenskraven enbart med nyrekry- tering är inte möjligt. Särskilt inte med den arbetskraftsbrist och den demografiska utveckling vi kan se framför oss de kom- mande åren. Då blir också den enskildes egen motivation och vilja att ta ett eget ansvar för vidareutbildning och breddning av kompetensen central. IKS kan aktivt bidra till detta. Moderna och framgångsrika arbetsplatser karaktäriseras ofta av en arbetsorganisation präglad av projekt- och lagarbete, dele- gerat ansvar och lärande i det dagliga arbetet. Förmåga till nytänkande, samarbete, och beredskap för förändring blir vik- tig. Det innebär att alla anställda behöver generell kompetens, bra grundläggande kunskaper och, inte minst, olika typer av kunskaper så att man kan komplettera varandra. IKS öppnar möjligheter för fler anställda att få del av generella kunskaper. En väl fungerande arbetsorganisation förutsätter att de anställ- da kan känna trivsel, arbetstillfredsställelse och motivation i arbetet. Möjligheten att nå dit ökar påtagligt om arbetsgivaren uppmuntrar och stödjer den anställdes egen önskan till utveck- ling. Där är IKS ett viktigt instrument. -Allt fler arbetsgivare upplever svårigheter att rekrytera och bibehålla arbetskraft. För många arbetsgivare är stöd till indivi- dens kompetenssparande en viktig konkurrensfördel. Dels för att vara tillräckligt attraktiv som arbetsgivare och därigenom kunna dra till sig ny arbetskraft, dels för att ge fler anställda möjlighet att utvecklas så att de stannar kvar. Denna aspekt på arbetsgivarens medverkan i IKS kommer att bli allt viktigare i takt med att arbetskraften blir äldre. Med dessa motiv blir det också naturligt att se att IKS kompletterar och samspelar med alla övriga insatser som arbetsgivaren gör för att höja de anställdas kompetens och trivsel. Mitt förslag: IKS skall inte och kan inte ersätta arbetsgivarnas ansvar för den verksamhetsrelaterade kompetensutvecklingen. Det är viktigt att systemet utformas så att det inte ger upphov till undanträngningseffekter. IKS skall inte och kan inte ersätta arbetsgivarens ansvar för den verksamhetsrelaterade kompetensutvecklingen. Det är arbetsgiva- rens ansvar att de anställda har de kvalifikationer som krävs för de skall kunna utföra sina arbetsuppgifter. Alla anställda måste ges möjlighet att fortlöpande vidareutbilda sig för att bibehålla sina yrkeskunskaper. Detta är arbetsgivarens ansvar och skall också i fortsättningen finansieras fullt ut av arbetsgivaren. Däremot kan IKS skapa ett stort mervärde också för den verksamhetsanknutna kompetensutvecklingen på arbetsplatsen. Att individen har egna medel och ett eget sparande till den egna kompetensutvecklingen ger ett nytt och mer kvalificerat innehåll i samtalen mellan arbetsgivare och den enskilde exempelvis i samband med utvecklingssamtal på arbetsplatsen. Det skapar ett ökat inflytande för individen men ökar också intresset för utbildning och kompetensutvecklingsfrågor. Om alla anställda på en arbetsplats får del av IKS-systemet föder det med säkerhet också diskussioner och samtal mellan arbetskamrater och mellan anställda och arbetsledare om behovet av kompetensutveckling och om vilken utbildning som bäst gynnar den enskildes utveckling. Det kan också bidra till att både den enskilde och arbetsgivaren kan se och bättre uppskatta de intressen och kompetenser den anställde har men som kanske inte fullt utnyttjats i det nuvarande arbetet. Dessutom kan individer med hjälp av IKS ta del av mer generell utbildning som i sin tur ger förutsättningar för att ta del av mer kvalificerad personalutbildning. har det, inte minst från vissa av de fackliga organisa- tionerna, framförts en oro för att IKS skulle kunna riskera att ut- nyttjas för att finansiera personalutbildning som bekostas av arbetsgivaren. Jag är medveten om att risken finns. För att undvika eventuella undanträngningseffekter har jag bedömt det som avgörande i mitt förslag att det är individen som skall ha det fulla inflytandet över val av kompetensutveckling. Jag har också försökt att på olika sätt undersöka om det kan finnas några sådana risker för undanträng- ning. Jag gav därför forskarna vid () i uppdrag att undersöka hur svenska företag tror att ett införande av IKS skulle påverka den personalutbildning de själva bedriver och finansierar. Undersökningen baseras på ett antal frågor i två enkäter, Plan- enkäten och , som och genomförde . vände sig i första hand till större företag inom tillverkningsindustrin, merparten med fler än 100 anställda och till företag i den privata tjänstesektorn. Svarsfrekvensen var i men i . Slutsatserna om tjänsteföretagen måste därför tolkas med stor försiktighet. Resultatet av enkäten och innehållet i delrapporten har enligt min uppfattning ett stort värde inte bara för IKS utan också för att belysa kompetensutvecklingsfrågornas betydelse i stort. En viktig slutsats i rapporten är att skillnaderna i utbildningsnivå mellan industriföretag och tjänsteföretag är betydande och tenderar att öka ytterligare till följd av att tjänsteföretagen satsar mer på personalutbildning och genom att de i större utsträckning nyrekryterar arbetskraft med högre utbildning. Utbildningsbeho- ven kommer att öka generellt, inte minst genom den pågående strukturomvandlingen där sysselsättningen i traditionell industri- produktion minskar och överförs till tjänsteproduktion, som ofta är kunskapsintensiv. Av rapporten framgår också att företagen försöker möta de höj- da kompetenskraven genom att nyanställa personer som är betyd- ligt mer välutbildade än den befintliga personalen. För att samtliga anställda skall nå samma utbildningsnivå som de nyanställda krävs mycket omfattande vidareutbildningsinsatser, vilket illustreras av följande räkneexempel ur rapporten: 2/3 av de anställda i industrin med enbart grundskola skulle behöva skaffa sig gymnasiekompetens och 1/3 av de med gym- nasieutbildning behöver genomgå eftergymnasial utbildning. 3/4 av tjänsteföretagens anställda med grundskoleutbildning behöver genomgå gymnasieutbildning och mer än hälften av de med gymnasieskola behöver gå vidare och skaffa sig ytterligare utbildning. Slutsatsen i rapporten är att IKS skulle kunna bidra till att minska detta kompetensgap – som förstärkts över tiden – mellan industri- och tjänstesektorn och mellan nyanställda och övriga anställda. IKS skulle också, enligt rapporten, kunna få särskild betydelse för anställda med lägst utbildningsnivå. De är i störst behov av gene- rella kunskaper som endast i mindre utsträckning erbjuds inom företagens personalutbildning. Vissa studier tyder också på att de med lägst utbildning oftare avböjer erbjudanden om vidare- utbildning, främst på grund av tidigare negativa erfarenheter av skolan. Möjligheten som IKS ger att själv välja typ av utbildning och innehåll borde, säger rapportförfattarna, ha en positiv effekt för denna grupp. Att dessutom själv få välja tidpunkt och form för att bedriva utbildningen är minst lika viktigt. Detta gäller sällan i traditionell personalutbildning där utbildningens innehåll och form oftast redan är fastställd. Vad gäller risken för undanträngning konstaterar och i sin rapport att det visserligen finns en viss risk att företagen försöker övervältra en del av sina utbildningskost- nader på de anställda. Det kan framförallt gälla den del av personalutbildningen som är mer generell. konstaterar man att undersökningens resultat visar att den risken är begränsad, särskilt som författarna finner att företagen inte verkar ha besvarat frågorna utifrån taktiska överväganden. I stället är rapportens slut- sats, med stöd av företagens svar, att IKS i första hand kommer att utgöra ett komplement till nuvarande personalutbildning. Rapportens slutsatser understryker de intryck jag själv fått i kontakter med företag och fackliga organisationer. Det förhindrar inte att detta är ett område som behöver följas noggrant under introduktionen av IKS. Jag ser det också som en central facklig uppgift att bevaka att IKS inte leder till att arbetsgivarens engage- mang för den verksamhetsrelaterade kompetensutvecklingen mins- kar. För den enskilde individen och medlemmen torde det också vara viktigt att få stöd och vägledning från den fackliga organisa- tionen i de fall arbetsgivare tenderar att övervältra sina kostnader på IKS. Jag utgår från att de fackliga organisationerna aktivt kom- mer att bevaka att IKS används till sitt syfte; att bidra till individens utveckling. 9.3IKS och de fackliga organisationerna Min bedömning: De fackliga organisationerna har en viktig roll för att öka förståelsen för behovet av kompetensutveckling och sprida kunskap om IKS. I delbetänkandet lyfte jag också fram att IKS kan innebära en delvis ny roll för det lokala fackliga arbetet. Jag har i mitt fortsatta utredningsarbete ytterligare styrkts i denna uppfattning. Det är uppenbart att många individer kommer att behöva och efterfråga stöd, information och vägledning i sin användning av IKS. Utbudet av olika utbildningar och kompetensutvecklingsinsatser där IKS kan användas kommer med all sannolikhet att vara mycket stort. Det kommer att vara svårt för den enskilde att överblicka vilka kompetensutvecklingsinsatser som har bra kvalitet och som bäst passar de egna behoven. Efterfrågan på en i förhållande till arbetsgivaren oberoende vägledning och information kommer att öka. Att stödja och stimulera inte minst de kortutbildade att komma över tröskeln att påbörja ett eget kompetenssparande kommer också att vara en central uppgift. I alla dessa avseenden är det angeläget att de fackliga organisationerna breddar sin verksamhet och service för medlemmarna. Det är givetvis en fråga för de fackliga organisationerna själva att avgöra i hur stor utsträckning och hur mycket de vill bidra till att stödja och stimulera sina medlemmar att delta i IKS. Jag kan dock se att det finns skäl för att särskilt stödja de fackliga organisationernas informationsinsatser om IKS. Inom ramen för gavs ett sådant riktat stöd till uppsökande verksamhet och information. Erfarenheterna har varit positiva och jag kommer därför att i kapitel 11.2 om genomförandet att föreslå att motsvarande stöd skall kunna utgå under introduktionen av Motsvarande behov finns för de mindre företagen. Jag föreslår därför att ett stöd till informationsinsatser också ska kunna utgå till småföretagens organisationer. 9.4Kompletterande avtal och överenskommelser Min bedömning: IKS kommer att bidra till en utveckling av samarbetsformerna mellan anställda och arbetsgivare. Samarbe- tet kommer att variera från arbetsplats till arbetsplats och ta hänsyn till olika villkor och förutsättningar. Som framgår av mitt resonemang ovan är jag övertygad om att arbetsgivare och fackliga organisationer kommer att finna former för arbetsgivarens medverkan i IKS. Formerna kan dock variera beroende på företag och arbetsplats och beroende på de olika för- hållanden som finns inom olika branscher och olika verksamheter. Det ser jag enbart som positivt. Det generella systemet får inte centralstyra eller förutsätta en särskild form av medverkan från arbetsgivaren. Det måste i stället vara så flexibelt att det öppnar för arbetsgivaren och parterna att medverka när det bäst passar arbets- platsen, företagets eller branschens behov och förutsättningar. Jag är också övertygad om att formerna för medverkan kommer att variera mellan olika individer beroende på behov, intresse och anställningsvillkor. Jag ser således framför mig att arbetsgivarens medverkan till IKS-systemet kommer att ske både via kollektivavtal – såväl centrala på bransch- och förbundsnivå som lokala på företags/arbetsplatsnivå – och via individuella avtal och överenskommelser mellan arbetsgivaren och den enskilde. Vilken typ av avtal och överenskommelser som kan komma till stånd som komplement till IKS är det givetvis parternas ansvar att själva hantera och ta ställning till. IKS bör också kunna bli ett naturligt inslag i den individuella planering som arbetsgivare och den enskilde gör upp tillsammans exempelvis i samband med utvecklingssamtalen. Där kan bidrag till den anställdes IKS ingå i en individuell plan som också innefattar internutbildning och olika former av praktik. För andra kan det handla om att arbetsgivaren påtar sig att bekosta kursavgifter och kurslitteratur eller låter individen disponera lokaler, datautrustning etc. eller står för andra tillkommande kostnader. Jag har i kapitel 3 tidigare beskrivit möjligheten för regering och riksdag att i lågkonjunktur stimulera uttag från IKS och i perioder av risk för överhettning stimulera sparandet. På liknande sätt bör det också vara möjligt för arbetsgivaren att variera såväl formerna för som storleken på sin medverkan beroende på de konjunkturer och ekonomiska förutsättningar som finns för branschen men ock- så för det enskilda företaget eller arbetsgivaren. Ett sätt att uppnå detta kan vara att IKS blir del i de avtal och överenskommelser som sluts om konjunktur- och efterfrågeanpassad arbetstid.