sou · GOB389d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Utmålets gränser skulle sträcka sig lodrätt ned i marken, utan hänsyn till donläget, d. v. s. malmkroppens lutning. Utmålen hade tidigare gällt för obegränsad tid, så länge innehavaren betalade en årlig försvarsavgift per hektar. Genom gruvlag tidsbegränsades de till , men kunde under vissa förutsätt- 36prop 1974:32 s 130 37prop 1974:32 s 292 106 Den svenska minerallagstiftningen... ningar – bl. a så länge regelbunden gruvdrift pågick – förlängas med i taget. gruvrättsutredning avlämnade 1970 sitt slutbetänkande Gruvrättslig speciallagstiftning (SOU1970:45) i vilket man behandlade stenkolslagen och uranlagen. Man ansåg att koncessionssystemet borde bibehållas. Att markägaren i dessa fall hade rätt till ersättning i form av andel i mineralets värde i form av jordägaravgift förklarade man med att mineralfyndigheterna ytterst tillkom denne, men man ansåg att frågan närmast var av praktisk natur och att det inte förelåg några rättsliga hinder mot att ta bort den. Då det gällde stenkol, alunskiffer, uran och lera ansåg man dock att ersättningen till markägaren borde finnas kvar medan utvin- ning av olja, gas och saltfyndigheter, som skedde långt under markytan och för övrigt inte förekommit i , inte borde medföra någon rätt till ersättning för fastighetsägaren. Med utredningen som grund utarbetades en proposition med förslag till ny minerallag38 vilket nära anslöt till förslaget till ny gruvlag. Liksom i förslaget till gruvlag föreslogs att jordägaravgälden skulle avskaffas och att ersättningen för skada och intrång inte längre skulle beräknas tillägg utan enligt vanliga expropriationsrättsliga principer. Under departementsbehandligen framlades även förslag att torvtäkt för energiän- damål skulle omfattas av minerallagen och således bli koncessionspliktigt. Lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter m m (minerallag) trädde i kraft varvid stenkolslagen och uranlagen upp- hörde att gälla. 2.6Utvecklingen under 1970- och 1980- talen arbetade Mineralpolitiska utredningen med frågor om mineralhushållning och försörjningsfrågor mot bakgrund av oljekrisen . I uppdraget ingick att överväga om det på lång sikt fanns anledning att ändra gränsdragningen mellan inmutningsbara och koncessionsmineral. I sitt slutbetänkande Mineralpolitik (SOU Den svenska minerallagstiftningen... 1980:12) föreslog man en utökning av antalet inmutningsbara och koncessionsmineral både i gruvlagen och minerallag. Man kon- staterade att om man gjorde om gruvlagen till en renodlad koncessionslag skulle detta få negativa konsekvenser , bl a genom ett stort merarbete för alla berörda parter, men ansåg att ett mellanting kunde vara till fördel. Med utredningsförslaget som grund lade regeringen fram en proposition om vissa ändringar i minerallagstiftningen 198239 – bl a krav på konces- sion för vissa industrimineral – vilken dock till större delen avslogs av under hänvisning till att ytterligare utredning av frågorna be- hövdes. I anledning av beslut tillsattes 1982 en utredning om vissa frå- gor på mineralområdet (FRIMO) som i sitt betänkande Inmutningsbara – förslag till ändringar i gruvlagen (Ds I 1983:2) lämnade för- slag att göra vissa industrimineral inmutningsbara. hade emellertid tillsatts med uppdrag att ta fram en ny enhetlig lagstiftning som skulle ersätta gruvlagen och minerallag. avgav under ledning av ordför- anden i sitt slutbetänkande Ny minerallag (SOU 1986:53-54). Utredningen föreslog att en enhetlig lag skulle ersätta gruvlag och minerallag. Vissa nämligen olja, gas och diamant skulle dock särregleras i lagen. Kretsen av lagreglerade föreslogs bli utvidgad. Inmutningssystemet bibehölls i princip; inmutningen kallades dock undersökningstillstånd. En viss skärpning i förhållande till tidigare bestämmelser utgjorde kravet på att tillståndshava- ren skulle kunna utföra en ändamålsenlig undersökning. Till skillnad från inmutning i gruvlagen gav dock inte undersökningstillståndet någon obli- gatorisk rätt till utvinning om en malm påträffades. Tillståndshavaren skulle dock kunna få ett bindande förhandsbesked om huruvida han före andra skulle få rätten till bearbetning. För bearbetning krävdes särskilt tillstånd i form av bearbetningskoncession. Förslaget fick ett mycket blandat mottagande.40 Med betänkandena som grund lade regeringen dock fram propositionen Ny mineral- 39prop 1981/82:99 40prop 1988/89:92 s 44 108 Den svenska minerallagstiftningen... lagstiftning m. m. (prop 1988/89:92). Propositionen antogs efter vissa smärre justeringar av och den nu gällande minerallagen (1991:45) trädde i kraft . Bestämmelserna minerallag behandlas i följande kapitel. Minerallagen (1991:45)41 trädde i kraft och ersatte då både gruvlagen (1974:342) och lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter (gamla minerallagen). gruvlag omfattade de flesta metallmalmer samt ett antal andra . Den byggde på ett inmutningssystem, genom vilket envar under vissa objektiva förutsättningar hade rätt att muta in fyndigheter på egen och annans mark. Gamla minerallagen avsåg bl a olja, stenkol, gas och uranhaltiga mine- ral och byggde på ett koncessionssystem, där rätten att prospektera och utvinna dessa ämnen förutsatte tillstånd från staten. Sådant tillstånd med- delades efter en lämplighetsprövning och kunde förenas med villkor för att tillgodose allmänna intressen. Minerallagen föregicks av ett omfattande utredningsarbete. Mineralpo- litiska utredningen avlämnade 1980 sitt slutbetänkande Mineralpolitik42, i vilket bl a föreslogs en utökning av antalet inmutningsbara . Ut- redningen ifrågasatte också om inte en översyn av minerallagstiftningen i dess helhet borde genomföras. Utredningens förslag ledde inte till lagstift- ning utan frågan om utökningen av antalet inmutningsbara utred- des vidare av utredningen om vissa frågor inom mineralområdet, som i betänkandet Inmutningsbara - förslag till ändringar i gruvlagen43 lämnade förslag att göra fler ämnen inmutningsbara. tillsattes emellertid som fick i uppdrag att göra en fullständig översyn av hela minerallagstiftningen och lämna förslag till ny lagstiftning. Ett delbetänkande avseende torv för energianvändning avgavs under 198444 och avlämnade kommittén sitt slut- 41Prop 1988/89:92, NU 1990/91:7, rskr1990/91:67 betänkande Ny minerallagstiftning.45 Förslagen innebar i huvudsak att det tidigare systemet med inmutning och utmål ersattes med undersök- ningstillstånd och bearbetningskoncession. Lagen föreslogs omfatta både de ämnen som reglerades genom gruvlagen och de som omfattades av gamla minerallagen med en viss utvidgning av antalet lagreglerade mine- ral. Bestämmelserna om undersökningstillstånd innebar en viss skärpning av kraven på sökanden och dennes aktivitet . Villkor skulle kunna uppställas i undersökningstillståndet om detta gällde olja och gas, men inte annars. Viss rapportering av undersökningsresultat skulle ske till Bergsstaten. Undersökningstillstånd skulle inte ge automa- tisk rätt till bearbetningstillstånd, men ett bindande förhandsbesked skulle kunna erhållas i samband med prövningen av undersökningstillståndet. Vid prövningen av frågan om bearbetningskoncession skulle 2 och 3 kap. naturresurslagen (1987:12) tillämpas och beslutet skulle i denna del vara bindande vid senare tillståndsprövning. Staten skulle, liksom enligt gruv- lagen, ha hälftendel i gruvverksamheten. Bearbetningskoncessionen skulle gälla med rätt till automatisk förlängning om bearbetning pågick då tillståndet gick ut. Förslaget fick ett blandat mottagande av remissinstanserna. SGU, och andra ansåg att koncessionssystemet kunde utgöra en hämmande faktor för gruvindustrin medan bl. a. och ansåg att det i för hög grad tillgodosåg gruvnäringens önskemål.46 Efter lagrådsremiss lade regeringen fram en proposition som i huvud- sak byggde på kommitténs förslag. Lagen antogs av . Lagen har därefter ändrats, bl a såvitt avser avskaffandet av krono- andelen vid bearbetning och bearbetningskoncessionens varaktighet47, möjligheten att förlänga giltighetstiden för undersökningstillstånd , karenstid vid prövning av nytt undersökningstillstånd, skyddszon runt bearbetningskoncessioner, rapporteringsskyldighet avseende under- sökningsresultat48 och begränsningar i rätten att bedriva undersökningsar- bete inom vissa områden.49 45SOU 1986:53 och 54 46Delin s 20. 47SFS 1993:690, prop 1991/92:161 48SFS 1998:165, prop 1997/98:47 Med mineraliska ämnen avses alla på jorden naturligt förekommande ma- terial utom levande organismer och produkter som människan framställt. Med avses de fasta och homogena oorganioska substanser som utgör beståndsdelar i berggrunden och i jordarter. Minerallagen omfattar de som uppräknas i 1 kap 1 §. Avsikten har varit att lagen skall omfatta de som är industriellt användbara, som med viss sannolik- het förekommer i i sådan omfattning och på sådant sätt att utvin- ning framstår som meningsfull och som kräver systematisk letning och undersökning för att kunna påvisas.50 Uppräkningen omfattar 2.ett antal , ett grundämne och vissa industrimineral samt 3.olja, naturgas och diamant. De uppräknas benämns koncessionsmineral, medan övriga ibland kallas för jordägarmineral. Lagen gäller inte inom allmänt vattenområde i havet, där istället lagen (1966:314) om kontinentalsockeln är tillämplig. 3.3Undersökningstillstånd och undersök- ningsarbete Med undersökning avses enligt 1 kap 3 § minerallagen arbete i syfte att påvisa en fyndighet av ett koncessionsmineral och att utröna fyndighetens sannolika ekonomiska värde och dess beskaffenhet i övrigt, i den mån sådant arbete innebär intrång i markägarens eller annan rättsinnehavares rätt. Definitionen medför att sådan mineralletning som inte innebär ett intrång i annans rätt alltså inte är att anse som undersökningsarbete. Be- greppet eftersökning brukar användas som beteckning för sådana former av mineralletning. För att få utföra undersökningsarbete krävs enligt 1 kap 4 § mineralla- gen i allmänhet undersökningstillstånd, vilket meddelas av bergmästaren. Undantag gäller för fastighetsägaren själv och den som fått fastighetsäga- rens tillstånd inom område på fastigheten där inte någon annan har erhållit undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession samt inom konces- sionsområdet för den som har erhållit bearbetningskoncession. 50 /98:92 s. 50 Undersökningstillstånd skall enligt 2 kap 2 § minerallagen meddelas om det finns anledning att anta att en undersökning inom området kan leda till fynd av koncessionsmineral och sökanden inte uppenbarligen saknar möjlighet eller avsikt att få till stånd en ändamålsenlig undersökning. För att tillstånd skall beviljas skall det således dels finnas geologiska förut- sättningar att finna koncessionsmineral, dels en avsikt hos sökanden att undersöka området och sökanden skall dessutom ha förmåga att göra en ändamålsenlig undersökning. Om ansökan avser olja, naturgas eller dia- mant krävs dessutom att sökanden visar sig lämplig att utföra undersök- ningen. Undersökningstillståndet får inte förenas med villkor utom om det gäller olja, gas eller diamant. Genom en lagändring 199851 infördes i 2 kap. 9 a och 9 b §§ mineralla- gen även en skyddszon om runt områden där bearbetnings- koncession beviljats så att undersökningstillstånd inte får meddelas där. Om det föreligger flera ansökningar om undersökningstillstånd för samma område har den som först gav in ansökan företräde. Har ansök- ningarna kommit in har de sökande dock lika rätt. Bergmästaren får enligt 8 kap. 1 § andra stycket minerallagen avgöra ärenden om beviljande av undersökningstillstånd utan att annan än sökan- den haft tillfälla att yttra sig. Detta innebär att berörda markägare och and- ra sakägare inte behöver underrättas om att en ansökan om undersök- ningstillstånd som berör dem har ingivits och att någon kommunikation i enlighet med förvaltningslagens bestämmelser inte sker med dem. Då det gäller ansökningar om undersökningstillstånd som avser olja, naturgas eller diamant skall dessa dock kungöras i Post- och och i ortstidning och meddelande om ansökningen sändas till dem som berörs. I sådana fall skall bergmästaren även inhämta yttrande från och kommunen. Sedan undersökningstillståndet meddelats delges kända sakägare be- slutet och detta kungörs också i Post och och i ortstid- ning. Om tillståndet avser alunskiffer, olja, gasformiga kolväten eller dia- mant sker dock ingen delgivning med fastighetsägare och berörda sakäga- re. Undersökningstillståndet gäller från beslutet. Det kan efter an- sökan förlängas om en ändamålsenlig undersökning ut- förts inom området eller godtagbara skäl för att detta inte skett kan anfö- ras, därefter om det finns särskilda skäl och slutligen om det föreligger synnerliga skäl. Möjligheten att för- länga undersökningstillståndet infördes . Som skäl för lagändringen anfördes att en ökande andel av prospektering- 51 prop 1997/98:47 en genomfördes efter djupare belägna , vilket var mer kostnadskrä- vande och tog är prospektering efter ytnära malmer.52 För ansökan om undersökningstillstånd skall ansökningsavgift med per påbörjat område om erläggas. Den som erhållit under- sökningstillstånd är vidare skyldig att erlägga årliga avgifter vilkas storlek beror på vilket koncessionsmineral som avses och hur länge tillståndet gällt. Avgiften blir högre ju längre tillståndet varat vilket skall utgöra ett incitament för tillståndshavaren att inte behålla undersökningstillstånd för . Undersökningstillstånd får enligt 6 kap. 1 § överlåtas efter medgivande från bergmästaren. Därvid sker i princip samma prövning av förvärvaren som sker av sökanden vid beviljande av nytt tillstånd. Undersökningstillståndet ger tillståndshavaren rätt att bedriva undersök- ningsarbete inom området. Denne får således uppehålla sig inom området och där ta i anspråk mark för undersökningarna. Det kan vara fråga om åtgärder av skiftande slag, t. ex. mätningar av berggrundens fysikaliska och kemiska egenskaper, provborrningar och i ett senare skede även prov- brytning. Tillståndshavaren har enligt 3 kap. 3 § minerallagen rätt att ta i anspråk mark för att uppföra byggnader som är oundgängligen nödvändiga för undersökningsarbetet samt får använda och även bygga nödvändiga vägar inom området. Efter bergmästarens tillstånd får han också ta i an- språk mark för att bygga väg till området. Undersökningstillståndet ger även tillståndshavaren rätt att använda och tillgodogöra sig sådant konces- sionsmineral som utvinns under undersökningsarbetet. Enligt 3 kap. 3 § sista stycket skall undersökningsarbetet utföras så att minsta skada och intrång vållas. I övrigt har i 3 kap. 6 och 7 §§ mineralla- gen uppställt vissa hinder mot undersökningsarbete till skydd för både enskilda och allmänna intressen. Sålunda får enligt 3 kap. 6 § första styck- et minerallagen undersökningsarbeten inte äga rum inom nationalpark eller område som statlig myndighet hos regeringen begärt skall avsättas till nationalpark och inte heller i strid med föreskrifter som meddelats för na- tur- eller kulturreservat. För undersökningsarbete inom befästningsområ- den, kyrkogårdar och begravningsplatser samt inom de i 4 kap. 5 § miljö- balken uppräknade obrutna fjällområdena erfordras medgi- vande. Enligt 4 kap. 7 § minerallagen får undersökningsarbete inte äga rum inom bl. a. område inom trettio meter från allmän väg, järnväg eller 52prop 1997/98:47 s.11 kanal eller från allmän flygplats, från tomt med byggnad där någon är bosatt under övervägande del av året, inom område med kyr- ka, undervisningsanstalt, hotell m. fl. inrättningar, om de är avsedda för mer än femtio personer, område med elektrisk kraftstation eller industriell anläggning samt. område med detaljplan eller områdesbestämmelser enligt (1987:10) utan bergmästarens tillstånd. Om ägaren till de uppräknade byggnaderna går med på det får undersökningsarbetena dock äga rum utan att bergmästaren lämnar tillstånd. Minst undersökningsarbetena påbörjas skall tillståndsha- varen enligt 3 kap. 5 § minerallagen underrätta bergmästaren, fastighets- ägaren och berörda nyttjanderättshavare om när arbetet skall påbörjas. Underrättelser till andra än bergmästaren skall delges. Tillståndshavaren är enligt 7 kap 1 § minerallagen skyldig att utge er- sättning för sådan skada och intrång som föranleds av undersökningsarbe- tet. Ersättningsbeloppens storlek fastställs enligt bestämmelserna i expro- priationslagen. Innan arbetena påbörjas är tillståndshavaren enligt 3 kap. 5 § minerallagen skyldig att ställa säkerhet för sådan ersättning om inte den ersättningsberättigade medger annat. Sedan ett undersökningstillstånd upphört utan att bearbetningskonces- sion meddelats, skall tillståndshavaren enligt 14 kap. 3 § inge en redovisning av utförda undersökningsarbeten till bergmästaren. Av redovisningen skall framgå vem som utfört arbetena, vilken typ av arbeten som utförts och hur omfattande de varit samt resultatet av undersökningen i form av rådata. Skyldigheten att redovisa rådata infördes genom lagänd- ring 1998 och motiverades med att den som fått tillstånd att utföra under- sökningar på annans mark borde vara skyldig att dela med sig av den kun- skap som erhållits i samband med undersökningen om denna inte leder till bearbetningskoncession53. Undersökningsresultaten omfattas dock enligt punkt 58 i bilagan till sekretessförordningen (1980:657) av sekretess . Av 1 kap. 3 § andra stycket minerallagen framgår att med bearbetning avses utvinning och tillgodogörande av koncessionsmineral. Bearbetning får enligt 1 kap 4 § endast utföras av den som har bearbetningskoncession samt av fastighetsägaren - för husbehov - innan någon annan har erhållit 53 prop 1997/98 s. 17 bearbetningskoncession och även därefter om bearbetningen pågick då koncessionen meddelades och det inte finns särskilda skäl mot det. Vidare får, som tidigare nämnts, viss bearbetning ske utan koncession av den som har undersökningstillstånd. Bearbetningskoncession skall enligt 4 kap 2 § meddelas om det har påträffats en fyndighet som sannolikt kan tillgodogöras ekonomiskt och fyndighetens belägenhet och art inte gör det olämpligt att sökanden får den begärda koncessionen. Om ansökan avser olja eller gas krävs dessutom att sökanden visar att han är lämplig att bedriva bearbetningen. Om flera ansökt om bearbetningskoncession skall den som har undersök- ningstillstånd inom området ges företräde och om ingen av sökandena har sådant skall den som utfört ändamålsenligt undersökningsarbete ges före- träde. En ansökningsavgift om tas ut för varje koncessionsområde. I övrigt är inga avgifter förknippade med innehavet av bearbetningskonces- sion. Vid prövningen av bearbetningskoncession skall bl a 3 och 4 kap. mil- jöbalken tillämpas. En miljökonsekvensbeskrivning skall bifogas ansökan. Ansökan och miljökonsekvensbeskrivningen skall delges berörda sakäga- re. Bergmästaren är enligt 8 kap. 1 § även skyldig att samråda med länssty- relsen som normalt skall inhämta yttrande från berörd kommun. Om de- taljplanlagd mark eller områdesbestämmelser berörs skall bergmästaren också inhämta yttrande från kommunen. Koncessionen får inte strida mot sådana planer. Koncessionen skall enligt 4 kap 5 § förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt eller som behövs för att naturtillgångarna skall utforskas och tillvaratas på ett ändamålsenligt sätt. Koncessionshavaren skall enligt 4 kap 6 § åläggas att ställa säkerhet för sin skyldighet att utföra efterarbete sedan koncessionen upphört. Om sä- kerheten visar sig otillräcklig kan senare besluta om att yt- terligare säkerhet skall ställas. En bearbetningskoncession gäller och skall, utan särskild ansö- kan, förlängas med i sänder om regelbunden bearbetning pågår när giltighetstiden går ut, samt på ansökan av koncessionshavaren även för- längas i flera andra fall (se närmare 4 kap. 9 och 10 §§). Bearbetningskoncessionen kan efter bergmästarens medgivande överlåtas. En lämplighetsprövning skall enligt 6 kap. 1 § i sådana fall ske av förvär- varen. Koncessionshavaren kan efter ansökan även frånträda sin rätt till hela eller del av koncessionsområdet. En bearbetningskoncession kan enligt 6 kap 3 § återkallas om till- ståndshavaren åsidosätter sina skyldigheter eller bryter mot villkor i till- ståndet. Bergmästaren har enligt 6 kap 4 § minerallagen i vissa fall även rätt att ändra meddelade villkor eller meddela nya villkor för verksamhe- ten enligt en redan beviljad koncession. Detta förutsätter att verksamheten ger upphov till betydande olägenheter som inte kunde förutses då konces- sionen beviljades. Då koncessionen upphör förlorar koncessionshavaren enligt 13 kap. 1 § minerallagen rätten till den mark som anvisats. Koncessionshavaren förlo- rar enligt 13 kap. 2 § minerallagen också rätten till koncessionsmineral som han redan brutit men inte tagit hand om och dessa tillfal- ler fastighetsägaren. Han är enligt 13 kap. 4 § minerallagen skyldig att utföra efterarbete för att återställa området. Sådant efterbehandlingsansvar föreligger också enligt 2 kap 8 § och 10 kap. . Den som erhållit bearbetningskoncession får enligt 5 kap 1 § minerallagen inom koncessionsområdet bedriva bearbetning och därmed sammanhäng- ande verksamhet. Med bearbetning avses - förutom själva brytningen - även sovring och anrikning av malmen.54 Verksamhet som äger rum i da- gen får dock endast utföras på mark som av bergmästaren anvisats för än- damålet. för verksamhet som hänger samman med bearbetningen kan enligt 9 kap. 1 § minerallagen även anvisas utanför koncessionsområ- det. Bearbetning får avse de som omfattas av koncessionen men också andra koncessionsmineral, om det behövs för att arbetet skall kunna bedrivas på ett ändamålsenligt sätt. Koncessionshavaren har alltså rätt att bryta ämnen som inte utgör koncessionsmineral, men endast av tekniska skäl och inte för att tillgodogöra sig det eventuella värdet av dessa. Kon- cessionshavaren får enligt 5 kap. 3 § minerallagen också bedriva under- sökningsarbete både avseende de som omfattas av koncessionen och andra som inte någon annan har undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession för. För att få bedriva verksamhet krävs, som nämnts, ett beslut om markanvisning. Sådant fattas av bergmästaren, eventuellt tillsammans med två gode män, vid en markanvisningsförrättning som begärs av konces- sionshavaren. Om denne träffat överenskommelse med markägare och andra innehavare av särskild rätt skall överenskommelsen läggas till grund för beslutet. I annat fall skall bergmästaren pröva frågan. Markanvisnings- beslutet gäller tills vidare och skall ange den anvisade markens läge, om- fattning och ändamål, samt beslut i frågor om ersättning och inlösen av Gränserna för den anvisade marken skall markeras och en karta över marken skall upprättas. Koncessionshavaren är enligt 7 kap 2 § minerallagen ersättningsskyldig för skada eller intrång som föranleds av att mark tas i anspråk för bearbet- ning och därmed sammanhängande verksamhet. Om det uppstår synnerligt men för någon fastighet eller del därav är koncessionshavaren skyldig att lösa in fastigheten eller fastighetsdelen om ägaren begär det. Ersättningen fastställs i enlighet med expropriationslagens bestämmelser. Någon ersätt- ning till markägaren för den brutna malmens värde utgår inte. 3.5Tillsyn, ansvar, överklagande av beslut m.m. Bergmästaren skall enligt 15 kap. 1 § utöva tillsyn över efterlevnaden av minerallagen och av villkor och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Innehavare av undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession är skyldiga att på bergmästarens begäran lämna de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen samt att bereda honom tillträde till platser där undersökningsarbete eller bearbetning bedrivs.