sou · GOB349d6 · 2001-01-01 00:00:00 — För majoriteten av den unga generationen är det så med ideologier, att det inte är någon skillnad, det är inget viktigt. –Men en ideologi är ju ett sätt att vara, invänder . –Jag kan inte nna min ideologi i något av partierna, konstaterar . Fullt så utsuddat är det ändå inte, menar , som tycker att klassam- hället består även om det har blivit svårare att se skillnad på folk. För är klassamhället väldigt tydligt – om man ser utanför gränser. Om man jämför oss och tredje världen, vårt sätt att leva och slösa med energi och livet för människorna i tredje världen, då framstår klassam- hället som väldigt tydligt; då är vi överklass. Å L D E R S K LY F TO R Men det nns en annan indelning som kanske är mer relevant i , anser , andra klyftor. –Ålderssegregation skiljer åldersgrupperna åt. Det har blivit mindre kontakt mellan åldersgrupperna. Vuxna är vuxna och verkar ha svårt att ta in från ung- domar, och likaså har ungdomar svårt att ta in från vuxna. De lyssnar inte på oss, varför ska vi lyssna på dem – men någon måste ju förändra sig först. –Det är alltid förknippat med en viss risk att vara först, säger . Ska det bli förändringar måste jag ändra på mig på något sätt och det innebär att ta en risk. Så är det i politiken, så länge vi följer spelreglerna i ett politiskt system är det tryggt. Försök till annorlunda politikerstyre I hälsingska testas en alternativ modell, ett kommunstyre där man väljs in på personliga meriter istället för på partimandat. Bland annat tycker att modellen verkar rätt, men just i tycks det ha blivit mycket konikter och motsättningar till exempel mellan olika byar. Det verkar som om närheten mellan beslutsfattare och de övriga kan bli ett problem på en liten ort, när alla känner alla och man gärna misstänker nepotism. Att inte vara partipolitisk kan alltså också vara ett problem, man uppfattas kanske jobba bara för egen . Å andra sidan kan detta leda till en riktig M I L L E N N I E K O M M I T T É N debatt, vilket annars kanske fullmäktige saknar. Spännande är det i alla fall, tycker samtalsdeltagarna och diskuterar för- och nackdelar med ett lokalt Ludvikaparti. återkommer till problemet med att någon måste ta hand om de stora frågorna om vår vilja att påverka kanaliseras enbart i det lokala – vem ska driva om de ideologibärande partierna försvinner? FOLK ATT LITA PÅ Gruppens yngre deltagare är överens om att bra personer, folk att lita på, är viktigare än vilket parti de tillhör. Per påminner om partiernas lite bortglömda funktion som plantskolor och fostrare. –Hur blir man bra? gick man med i partiet och då ck man lära sig politik. Man var med och så lyftes man fram . Men om man tänker bort partierna och säger vi röstar på bra folk – hur blir folk bra? Blir man det av sig själv? –Ingen kan ju lära mig att jag ska tycka något och verkligen kämpa för det, säger . Det kommer inte av att någon sagt åt mig att göra det, det är något jag känner. –Men för att du ska lyckas med det du vill göra så måste du kunna anpassa saker, du måste kunna skaffa dig stöd, du måste veta hur man jobbar politiskt, du måste kunna tala och skriva. Det nns ett politiskt spel, man blir lurad om man inte kan reglerna, konstaterar . ser ett hotande kaos i valda församlingar med individer som alla tycker olika, och hon undrar – hur ser ett fullmäktigemöte eller riks- dagsmöte ut ? Vem sitter där? – ETT PRAKTISKT FÖRSÖK Ett av många tänkbara svar kan sökas i lilla . Per bor där och har varit med och startat Ting. – Vi försöker göra en mötesplats där folk kan bestämma om lokala frågor. Man samlas på torget, ungefär, och så har man ting. Vem som helst får vara med. Vi gjorde det en första gång, vi satte upp anslag och förslagslådor i affärer, och det kom in 99 förslag från skolklasser, studiecirklar, företag och enskilda, väldigt blandat. Och så kom det folk och jobbade med de förslagen, 150 personer var med på själva tinget. Men vi ska ju inte ha ett Grangärdeparlament, fortsätter han. Vi tänker inte bryta oss ur kommun, så vad gör man sedan? Då måste man in i det politiska systemet och där är vi . Vi har tolv frågor som prioriterats, så som M I L L E N N I E K O M M I T T É N tinget bestämde, och intresseföreningen utser ansvariga för att driva frågorna. Vi måste driva opinion i byarna och påverka kommunen för att få igenom dem. Man måste jobba med politik, och det är klart att tinget var politik – men de esta som var med skulle nog säga att det inte var det. är intresserad av direkt demokrati och tycker att experimentet i verkar intressant. Även gillar modellen. –Det är ju precis de tankarna vi har för Forum, att en gång ordnar ett ungdomsforum med skolorna, dit varje klass skickar fyra elever och där man får träffa olika politiker, från Kultur och Fritid, från skolan. Mötas och diskutera, så att inte bara driver jobbet, utan att nästan alla ungdomar träffar politiker en gång . Här skulle det komma upp idéer och förslag att arbeta vidare på. Men – återigen – räcker det med bara små och nära forum? Per und- rar om man inte måste starta eller gå in i något parti för att driva frågorna vidare. –I ett ungdomsråd har man inte någon direkt påverkan. Om man verkligen vill få något att säga till om måste man bli politiker, då måste man gå in i ett parti, säger . talar för en modell av direktdemokrati som går ut på att alla frågor avgörs i lokala folkomröstningar, med handuppräckning på torget, och sedan ska tjänstemän se till att folkets vilja genomförs. Folkomröstningen kunde ordnas till exempel en gång . utvecklar scenariot till ett kommunhus med femton tjänstemän och en summa pengar. Frågorna kommer till folket via nätet, och via nätet är vi med och röstar. Idén får bifall, det låter bra och spännande och demokratiskt. Förutsättningen att genomföra den är att alla först får en dator, att alla måste kunna läsa, att alla måste kunna ta till sig information. Men det riktigt svåra är: går det att reducera politik till ja- och nejfrågor? Vem har makten att formulera frågorna, vem tar ansvar för helheten? pekar på komplikationerna. – Jag tror att många av våra former gör att det är svårt att ändra i någonting, utan att ändra helheten. Blir det någon skillnad om vi får en direktdemokrati via datorn? Blir utanförskapet mindre, med alla som inte kan läsa, alla invandrare, alla som inte har tillgång till dator, uteliggarna, förståndshandikappade En jättegrupp är utanför i alla fall, de som känner att de inte är delaktiga. Hur får man dem som står utanför att känna delaktighet? Jag tror att det är knuten. M I L L E N N I E K O M M I T T É N – Då måste de känna att det är någon mening med att vara delaktig, och det känner de esta inte , tror . Vi kan i alla fall inte påverka något, så varför bry sig? Per påpekar att det inte går att sitta i och säga att nu ska vi göra människorna delaktiga. – Det måste börja nerifrån. Och det kanske gör det. En del invandrargrupper är till exempel väldigt välorganiserade och om de bestämmer sig för att påverka så kan de bli oerhört starka. Jag tror att ledarskap inte handlar om att säga hur det ska vara, fortsätter Per . Utan att ställa frågor och dela på uppgifter: skulle du kunna göra det här?, vad tycker ni?. SÅ FEL DET KAN BLI Per berättar att han följde en fråga i ett fackförbund . Ledningen i förbundet, ordförande, andre ordförande och kassören kom överens om hur organisationen skulle se ut . De tog förslaget till verkställande utskottet, där några protesterade, men förslaget gick igenom. Detsamma hände i förbundsstyrelsen, några protesterade, men det blev som ledningen ville. Sedan följde överstyrelsen, er och er bestämde, samma fråga, en del stretade emot, men frågan godkändes till slut också på kongressen. behandlades frågan sexton gånger, men efteråt var folk inte mer nöjda med frågan än förut, tvärtom var de mer missnöjda. En väldig massa folk blev besvikna, blev förlorare på vägen, det blev som de tre bestämt. – Och de tre var inte nöjda de heller, berättar , de var trötta på frågan som de skulle hala och dra, och tyckte också att resultatet var sämre. Man var trött och besviken och hade faktiskt fått ett sämre resultat av att jobba genom en genuint demokratisk process. Felet var att de först bestämde hur resultatet skulle bli, och sedan satte igång beslutsapparaten för att få det så. Inte en enda gång frågade de hur förslaget kunde utvecklas för att bli bättre. Jag tror att själva grundfelet var att de såg som sin uppgift att tänka ut hur det skulle vara och sedan driva igenom det. De trodde att det var ledningens uppgift. Per exempel ger oss en tankeställare kring detta samtals tema – Har de politiska organisationerna någon livskraft in ? Man kan kon- statera att de politiska organisationerna behöver förändra mycket för att attra- hera morgondagens väljare och medlemmar. Allt er människor vill arbe- ta med frågor som de tycker är intressanta och viktiga, men tycker många att den demokratiska processen är omodern och följer industrialismens gamla strukturer. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Inom politiken slutar många efter en mandatperiod, därför att man inte anser sig kunna påverka och förändra i den takt man trodde. Den entusiasm man gick in i arbetet med har blivit kvävd. Det viktigaste nu är att hitta former för umgänget mellan nya politiska strömningar och den etablerade demokratiska processen. Det krävs ett nytt sätt att tänka för att lösa de problem som det gamla sättet att tänka har skapat. A L B E R T E I N S T E I N M I L L E N N I E K O M M I T T É N