sou · GOB340 · 2001-01-01 00:00:00 — Därutöver är strävan att göra rättigheter som är knutna till arbets- marknaden generella, eller så generella som möjligt, fortfarande ett utmärkande drag för den svenska välfärdsstaten. Detta drag gör också att den skiljer sig markant från den konservativa välfärdsstatsmodellen. Vidare har detta varit avgörande för att förbättra kvinnors sociala rättigheter baserade på ställning på arbetsmarknaden. vittnar om en förbättring av kvinnors rätt till arbetsmarknadsrelaterade förmåner, medan en utjämning av förmånsnivåer mellan könen lyste med sin frånvaro. Inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män har i stort sett varit oförändrade . Välfärdsutveckling för kvinnor och män 123 effekterna i välfärdspolitiken (vilket också är en särskiljande aspekt av den existerande modellen) har emellertid inte reducerats i någon betydande omfattning . Två framtida utmaningar har framkommit i denna studie. Den första rör behovet av att eliminera skillnader i kvinnors och mäns förmåns- nivåer i arbetsrelaterade system samt i kvinnors och mäns användande av vårdrelaterade förmåner. Den andra utmaningen handlar om sociala rättigheter för kvinnor och män med utländsk bakgrund. Denna studie har stundom pekat på framträdande luckor i ekonomiskt välstånd. Ett exempel är högre fattigdom och arbetslöshet samt lägre arbets- marknadsdeltagande bland kvinnor och män med utländsk bakgrund. I detta sammanhang handlar utmaningen om att stärka de två typer av sociala rättigheter som karaktäriserar den existerande välfärdsstaten. Förutom de rättigheter som grundar sig på permanent bosättning krävs ansträngningar för att göra de sociala rättigheterna som baseras på deltagande på arbetsmarknaden så generella att de innefattar både svenskar och invandrare. 124 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Rapport från utredningsenheten,1991:1. Personer vars ersättningsperiod upphörde . Fut : 3. I denna antologi. Single Mothers in : Supported Workers Who Mother, i , S. & R. (red. ), Single Mothers in an International Context. Bradshaw, J., S. , M. Kilkey, S. Hutton, A. Corden, T. Eardley, H. . Neale, 1996. Policy and the Employment of in 20 Countries. , L.M., S. McLanahan & I. Garfinkel, 1994. The Gender Poverty Gap: What We Can Learn from Other Countries. 59, 594-605. , K., P. , K. , T. Smeeding & S. Mc Lanahan, 1999. The Sex Gap in Poverty in Modern Nations: Single Mother-hood, the Market, and the State. Uppsats framlagd på Conference on Child Well-Being in and Transition Countres, , : . The Three Worlds of Welfare Captalism. Välfärdsutveckling för kvinnor och män 125 , S. 1990. Labor force participation and earnings of lone parents: a Swedish case study including comparisons with Germay, i , S. 1995. Single Mothers in : Why Is Poverty Less Severe?, i McFate, K., R. Lawson & W.J. ), Poverty, Inequality and the Future of Social Policy: Western States in the New World Order. Solo Mothers, Social Policy Regimes and the Logics of Gender, i , D. ), Gendering Welfare States. & M. Takahashi, 1997. The Parent-Worker Model: in , i , J. ), in Eurpean Welfare Regimes. I denna antologi. Rehabilitering på lika villkor? & M. , 1998. Sjukförsäkringen ur ett genusperspektiv, i , I. & E. Wadensjö (red. ), Välfärdens genusansikte (SOU 1998:3). : Arbetsmarknads- departementet. Kilkey, M. & J. Bradshaw, 1999. , Economic Well-Being, and Policies, i , D. ), Gender and Welfare State Regimes. Morissens, A. Solo Mothers and Poverty: Do Policies Matter?A Comparative Case Study of and . Masteruppsats, , . Finns även tillgänglig som Income Study Working Paper, nr. , K., J. Torége & A. , 1999. 120 000 barn berörs av långvarigt socialbidrag. VälfärdsBulletinen 1999:2, 16 - 19. Kvinnor, män och inkomster. Jämställdhet och oberoende (SOU 1997: 87). : Arbetsmarknads- departementet. 126 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Social Policy and in . Orloff, A.S. Gender and the Social Rights of Citizenship: the Comparative Analysis of Gender Relations and . 58, 303-28. Pierson, P. Dismantling the Welfare State? , and the Politics of Retrenchment. Statistikinformation Is-I 1992:6. Statistics – Facts 1993. Vem får arbetslivsinriktad rehabilitering? RFV redovisar 1997:10. Socialförsäkring 1995 och 1996. En socialförsäkring för kvinnor och män – en kartläggning ur ett genderperspektiv. RFV Redovisar 1998:1. Statistikinformation Is-I 1999: 002, 1999- Gender, Equality and Welfare States. Välfärdsutveckling för kvinnor och män 127 Gender and Social Democratic Welfare States, i , D. ), Gender and Welfare State Regimes. & M. , 1997. I nedskärningarnas tecken. Välfärdsstaten och jämställdheten, i Stark, A. ), Ljusnande framtid eller ett långt farväl: Den svenska välfärdsstaten i jämförande belysning (SOU 1997: 115). : Arbetsmarknads- departementet. SCB, , olika år. SCB, 1989. Inkomstfördelningen för individer och familjetabellsammanställning. Be 20 SM8902 Statistiska meddelanden. SCB, 1991. S 33 Statistiska meddelanden. SCB, 1993. Be 21 SM9301 Statistiska meddelanden. SCB, 1997a. Inkomster, skatter och bidrag 1995. Individ- och familjeuppgifter. Statistiska meddelanden Be 20 01. SCB, 1997b. Välfärd och ojämlikhet i 20-årsperspektiv 1975-1995. Levnadsförhållanden rapport 91. SCB, 1998. Sysselsättning, arbetstider och arbetsmiljö 1994-95. Levnadsförhållanden rapport 92. SCB, 1999a. Statistisk årsbok 1999. SCB, 1999b. Statistiska meddelanden If 21 SM9901. Ensamföräldrarna – en utsatt grupp? 128 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Statistik Socialtjänst 1996: 8. Statistik Socialtjänst 1997: 9. Statistik Socialtjänst 1998: 8. (internetversion). Duvander, 1998. Föräldraförsäkringen och jämställdheten mellan kvinnor och män, i , I. & E. Wadensjö (red. ), Välfärdens genusansikte (SOU 1998:3). : Arbets- marknadsdepartementet. 4.1Inledning – socialbidraget som välfärdsindikator Bedömningar av huruvida ett samhälles social- eller välfärdspolitik har varit framgångsrik kan göras på en mängd olika sätt. Aspekter att beakta är till exempel utveckling och fördelning av disponibla inkomster, kvalitet och tillgänglighet i offentlig vård och service samt i vilken utsträckning som levnadsvillkoren i särskilda livsfaser eller för vissa grupper genomgår en negativ eller positiv utveckling. Mer allmänt kan den offentliga välfärdens kvaliteter sägas handla om samhällets förmåga att kompensera för de resursproblem som uppstår på grund av att vare sig marknad eller familj fullt ut förmår tillgodose vad vi uppfattar som legitima behov eller acceptabla förhållanden. För merparten av de välfärdspolitiska arrangemang som inrättats betraktas vanligtvis inte utnyttjandet av dem i sig som något större problem. Visserligen innebär konjunkturbetingade efterfråge- ökningar av olika stöd i regel att utvecklingen problematiseras, men då mer i termer av resurs- eller finansieringssvårigheter än på grund av att själva mottagandet betraktas som icke önskvärt. Så förhåller det sig i stort, men ett antal undantag från detta kan naturligtvis identifieras. Ett av de tydligaste är otvivelaktigt socialbidraget, där inte bara kostnads- utvecklingen utan också omfattningen av behoven/utnyttjandet regel- mässigt föranleder välfärdspolitisk oro av olika slag. Socialbidraget intar något av en särställning därför att det, mer än någon annan form av finansiellt stöd, uppfattas som en rättighet som helst inte skall (behöva) utnyttjas. Denna uppfattning har ett starkt fäste inte bara bland välfärdspolitiska aktörer, utan också hos människor i allmänhet. Omfattningen på socialbidragstagandet kan ses som ett mått på den generella socialpolitikens framgång eller grad av generalitet. Social- bidraget brukar ofta beskrivas som samhällets sista ekonomiska skyddsnät. Vilka som vid ett givet tillfälle behöver socialbidrag för sin försörjning bestäms därför bland annat av hur finmaskiga skyddsnäten Ett högt eller ökande socialbidragstagande indikerar därför brister i de grundläggande transfereringarnas och socialförsäkringarnas förmåga att upprätthålla en ekonomisk grundtrygghet. Vidare fokuseras intresset ofta också mot fördelningspolitiska aspekter. Ökande social- bidragstagande betraktas då som uttryck för vidgade sociala och ekonomiska klyftor och uppgångar koncentrerade till särskilda grupper är ett sätt att identifiera förlorare i välfärdspolitiskt hänseende. Utvecklingen av socialbidragstagandet kan med andra ord sägas exponera inneboende svagheter i ett samhälles fördelnings- eller välfärdspolitik. Med ett vidare perspektiv kan man i detta också inbegripa villkoren för de hushåll som faktiskt uppbär socialbidrag. Det handlar då såväl om omständigheter i själva bidragssökandet – det vill säga kontakterna med – som vilka levnadsförhållanden en mer eller mindre stadigvarande försörjning på socialbidrag medger. Detta är inte bara en viktig välfärdsaspekt i sig själv. Eftersom kraven för att vara berättigad till bidrag och generositeten i bidragen varierar inte bara utan också mellan enskilda kommuner, så kan policy- förändringar (nationellt eller inom ) av olika slag bidra till att dämpa eller förstärka effekterna av strukturellt betingade efter- frågeförändringar. Socialbidragen är med andra ord inte en statisk välfärdsindikator, utan i hög grad en måttstock som ständigt förändras. Att regelverk och policy för socialbidragen är föremål för täta föränd- ringar sammanhänger med att olika politiska viljeinriktningar och intressen tenderar att vinna mark under olika perioder. Vanligt är att omsorg om klienternas levnadsvillkor står mot kommunalekonomiska intressen och en strävan att hålla offentliga kostnader nere. Ett annat perspektiv som verkar i riktning mot en mer återhållsam bidragsgivning är föreställningen om att ersättningsnivåerna för socialbidragen har en avgörande inverkan på förutsättningarna för fördelningspolitiken i stort – det så kallade grundbultsperspektivet (, 1994; , 1997). Grundläggande här är att ersättningsnivåerna uppfattas som alltför generösa och alltför närliggande de inkomstnivåer som låglönearbete ger. Detta anses problematiskt av framförallt två skäl. För det första att mer normala belöningsstrukturer i samhället slås sönder om det sista skyddsnätet – socialbidragen – uppvisar för hög generositet. För det andra att socialbidragen betraktas som ett golv för såväl lönebildning som nivåer inom andra socialförsäkringar. Konse- kvenserna anses då vara att förment nödvändiga korrigeringar nedåt i låglönearbeten och andra välfärdsförmåner blockeras (Finansdeparte- mentet, a.a.). Att socialbidragen ägnas uppmärksamhet är således inte alltid enbart betingat av ett intresse för stödformen i sig, utan också ett resultat av föreställningar om dess reella och symboliska betydelse för löne- och socialpolitik i ett vidare sammanhang. I det följande skall socialbidragets utveckling beskrivas. Det handlar i allt väsentligt om en kunskapsgenomgång, där ambitionen är att sammanfatta de viktigaste kunskaperna under decen- niet. Inledningsvis görs en genomgång av socialbidragets utveckling i ett antal olika avseenden. Därpå följer en mer principiell diskussion avseende vilka faktorer som påverkar bidragstagandets variationer. Denna är tänkt att tjäna som bakgrund för kapitlets fortsättning. Sedan behandlas i tur och ordning: arbetslöshet, förändringar i det social- politiska stödsystemet, invandring, policyförändringar, insatser i syfte att hjälpa klienter till självförsörjning samt villkor förenade med att leva på socialbidrag. Andra teman som hade varit värda att uppmärksammas – till exempel ungdomars särskilda problematik, principiella förändringar i lagstiftningen eller generell inkomst- utveckling – diskuteras inte ingående här då de behandlas i andra kapitel. 4.2En period av expansion Socialbidragen har under större delen av beskrivit en ökning. Kostnaderna har stigit, bidragstiderna har blivit längre och bidrags- tagarna har blivit fler. Det är först som denna trend har brutits. I sin helhet kan utvecklingen beskrivas som dramatisk och utan motsvarighet i modern tid i vårt land. Huvuddragen i denna utveckling finns beskriven i en mängd olika sammanhang, men det kan ändå finnas anledning att rekapitulera något av den här. I figur 1 illustreras utvecklingen avseende kostnader, andel bidragstagare i befolkningen och de genomsnittliga bidragstidernas längd. Figuren visar indexerade förändringar, vilket gör det möjligt att jämföra den relativa ökningen för olika mått. Andel bidragstagare i befolkningen, genomsnittligt antal månader som bidrag utgått samt totala kostnader för social- bidragen i fasta priser, 1990–1998. Källa: SCB/, egna bearbetningar. Av figuren framgår att expansionen generellt sett är som kraftigast , varefter ökningstakten minskar något och är förbytt i en nedgång. Andelen i befolkningen som fått socialbidrag ökar med , det vill säga från (cirka 750 000 personer) 19971 – en nivå som också med ett historiskt per- spektiv är att betrakta som mycket hög. Man får söka sig tillbaka till krisåren för att hitta liknande siffror (se t.ex. och , 1988). Noterbart är dock att nedgången 1998 är av en omfattning som för bidragstagandet års nivå. Kvartalsdata tyder också på en fortsatt kraftig minskning. Att bidragstagarna inte bara blivit fler , utan bidragsbehoven också mer genomgripande framgår av den i stort sett lika omfattande uppgången i de genomsnittliga hjälpperiodernas längd. Bakom de indexerade måtten döljer sig en ökning från drygt 1990 1998 och en påtaglig ökning av hushåll som, med olika definitioner, kan beskrivas som lång- varigt beroende. Till skillnad mot andelen bidragstagare i befolkningen sker här ingen minskning 1998. Den följsamhet mellan de bägge kurvorna som karakteriserar perioden i övrigt bryts med andra ord detta år, vilket antyder att mönstren för en fortsatt nedgång av socialbidrags- tagandets omfattning inte nödvändigtvis beskriver rörelsen av en speg- elvänd uppgång. 1 Om bidragstagandet beräknas på andel hushåll istället för individer blir den relativa ökningen något lägre (). Detta mått är dock något mer osäkert då det bygger på en skattning av antal hushåll i befolkningen. Kostnaderna för socialbidragen är det som beskriver den mest markanta expansionen , från knappt sex miljarder (penningvärde) till totalt 11,4 miljarder , med en topp på 12,4 miljarder . Att denna kurva stiger betydligt brantare än de bägge övriga är rimligt då kostnaderna är en funktion av antal bidrags- tagare, bidragstidernas längd och – här ej redovisat – de genomsnittliga nivåerna på utbetalda bidrag . Ökningen av de senare, i fasta priser, uppgår dock endast till , varav merparten . Storleken på de utbetalda bidragen kan inte heller utan vidare betraktas som ett mått på generositet i förhållande till mottagarna. En analys av detta förutsätter att hänsyn tas till hur bidragstagargruppens sammansättning och behov förändrats . Utöver mer självklara bakgrundsvariabler som familjesammansättning och försörjningsbörda (t.ex. boendekost- nader) så är orsaken till att man behöver socialbidrag en faktor som påverkar bidragsbeloppens storlek. Bland annat så har socialbidrags- tagare som behöver hjälp på grund av arbetslöshet i regel mer omfattande behov än socialbidragstagare i övrigt (, 1991). Mot bakgrund av att utmärks av att den förra gruppen mycket påtagligt ökat sin andel av bidragstagarna måste den sjuprocentiga ökningen av de genomsnittliga bidragsbeloppen betraktas som låg. Antalet personer som behöver socialbidrag under ett visst år är ett resultat av hur många nya individer som tillkommer och hur stor andel av tidigare års socialbidragstagare som lyckas bryta sitt bidragsberoende, det vill säga en effekt av in- och utflöden. Beskriver vi utvecklingen med utgångspunkt från dessa rörelser avtecknas en bild som närmare belyser karaktären på den expansion, och begynnande nedgång, som avtecknats i figur 1. nya respektive från föregående år kvarvarande vuxna socialbidragstagare 1991–1998.2 Tusental Källa: SCB/, egna bearbetningar. Av figur 2 framgår att ökningen av nytillkomna bidragstagare upphör efter 1993 för att sedan kontinuerligt minska till en nivå som ligger väsentligt lägre än i dess inledning. Den netto- ökning av andel bidragstagare i befolkningen som ovan beskrivits kan därför primärt hänföras till ett minskat utflöde. I figuren ovan kommer detta till uttryck i en uppgång av kvarvarande bidragstagare som sträcker sig över hela perioden, med undantag för en försiktig nedgång 1998. Uppenbart är att svårigheterna att ta sig ur den typ av försörjningssvårigheter som leder till socialbidragsbehov ökat påtagligt , medan själva uppkomsten av sådana problem legat på en mer stabil nivå. Vid en enkel betraktelse av vad som händer ser det också ut som den markanta mins-kning som kan noteras när det gäller andel bidragstagare i befolkningen (se figur 1) primärt kan tillskrivas det faktum att kurvan för kvarvarande bidragstagare tenderar att vända (nedgången i antal nytillkomna socialbidragstagare är i princip lika stor som ). Går vi över till att betrakta utvecklingen för olika typer av hushåll finner vi att relativt stora förskjutningar har skett . I tabell 1 visas omfattningen av bidragstagande för olika hushållskategorier. 2 Som nya socialbidragstagare räknas alla som inte erhållit socialbidrag året före mätåret, oavsett hur mycket socialbidrag de haft under tidigare perioder. Som vuxna räknas individer . Andel bidragshushåll i olika hushållstyper 1990, 1994 och 1998, samt olika hushållstypers andel av bidragshushållen 1990 och 1998.3 Procent hushåll 90/98 Ensamstående män utan barn 37,6/36,1 Ensamstående män med barn 2,2/1,9 Ensamstående kvinnor utan barn 22,3/25,5 Ensamstående kvinnor med barn 17,7/15,5 Gifta/samboende utan barn 5,7/6,1 Gifta/samboende med barn 14,5/14,9 Källa: SCB samt 1991–1999. Bidragstagandet har ökat i flertalet hushållstyper, med toppnoteringar . Kraftiga rörelser beskriver bland annat de hushåll som under ett antal decennier dominerat populationen – ensamstående män och kvinnor utan barn. Medan de ensamboende männens bidragstagande framförallt ökade under periodens inledande år och därefter följdes av en nedgång , har uppgången för de ensamma kvinnorna skett mer kontinuerligt och med en minskning först . De ensamboende kvinnorna utgör också en väsentligt högre andel av bidragshushållen 1998 jämfört med . Ensamstående kvinnor med barn är sedan ett antal decennier tillbaka de som haft det högsta bidragstagandet av samtliga hushålls- kategorier. Detta gäller alltjämt , trots att en viss minskning kan noteras under den senare delen av perioden. Nivån har sjunkit från , vilket också avspeglas i att gruppen ensamstående kvinnor med barn successivt kommit att utgöra en mindre andel av bidragshushållen. En förklaring till detta är att gruppen innehåller jämförelsevis låga andelar av de kategorier som svarat för en stor del av socialbidragens expansion , det vill säga flyktingar och ungdomar (se nedan). Höga flyktingandelar återfinner vi emellertid bland gifta/samboende med och utan barn.4 Dessa hushållstyper har också ökat sitt bidragstagande markant , men alltjämt inom ramen för jämförelsevis låga nivåer. Den relativa ökningen för svenska och utländska socialbidragshushåll bland gifta/-samboende har dock i stort sett varit lika stor, medan antalet flyktinghushåll i gruppen ökat i runda tal dubbelt så mycket. 3Antalet hushåll i befolkningen är skattade tal hämtade från . 4Andelen flyktingar bland gifta/samboende med eller utan barn uppgick till , att jämföras bland ensamstående kvinnor med barn. Ser vi till könsfördelning så innebär utvecklingen en viss förskjutning. utgjorde ensamstående män med och utan barn av bidragshushållen, medan motsvarande andel för ensamma kvinnor med och utan barn uppgick till 40,0. noterar vi för männen och för kvinnorna. En svag tendens till ökning av det kvinnliga socialbidragstagandet finns med andra ord, men inom ramen för en alltjämt förhållandevis jämn fördelning. Utvecklingen avseende bidragstider och utbetalda belopp har i allt väsentligt varit likartad för de bägge könen. När det gäller mönstret för olika åldrar präglas framförallt av den markanta ökningen av ungdomars socialbidragstagande. Nedan (tabell 2) framgår att ungdomar i åldrarna har haft en utveckling som ingen annan grupp kommer i närheten av. Bidragstagandet i gruppen har, sett till toppnoteringen 1997 på , fördubblats och man har substantiellt ökat sin andel av bidragshushållen, trots att påtagliga ökningar skett i alla åldrar. Den generella nedgången i bidragstagande har dock haft ett tydligt genomslag framförallt bland de unga och fört andelen bidragshushåll tillbaka års nivå (för en vidare diskussion om ungdomarnas villkor och socialbidragsmönster hänvisas till och kapitel i denna antologi 1).5 Andel bidragshushåll i olika åldersgrupper (registerledarens ålder) 1990, 1994 och 1998 samt andel av bidragshushållen 1990 och 1998 hushåll 90/98 21,1/26,1 17,7/13,6 27,5/25,1 17,2/17,9 7,0/8,8 2,3/2,2 Källa: SCB/. Vid sidan av de kraftiga svängningarna i den yngsta gruppen har omfattningen av bidragstagandet ökat också högre upp i åldrarna. 5 Åldersindelningen i den löpande socialbidragsstatistiken är inte enhetlig . har åldersklasserna 18 till 19 samt 20 till utnyttjats i många sammanhang. Med denna indelning framträder den senare åldersgruppens relativt större utsatthet tydligt, andelen bidragstagare där uppgår till 1998 och minskar inte heller lika kraftigt som hos 18- 19-åringarna. Bland annat kan vi notera en stadig, om än jämförelsevis begränsad, ökning i förvärvsaktiva åldrar . Här är inte heller nedgången lika uttalad som bland de yngre – den relativa minskningen (i antal hushåll) låg här på mellan , att jämföras med en reduktion på mellan i åldrarna . Förändringar kopplade till ålder har, socialpolitiskt och forsknings- mässigt, i första hand uppmärksammats utifrån ett ungdomsperspektiv, vilket har sin logik mot bakgrund av hur utvecklingen under större delen av decenniet har sett ut. Övriga åldersgrupper har generellt sett dragit till sig mindre intresse. Några mer ingående analyser avseende hur förändrade villkor för olika hushållstyper påverkat deras social- bidragstagande finner vi heller inte, även om de socio- ekonomiska villkoren för vissa familjetyper behandlats inom ramen för mer övergripande betraktelser (se t.ex. , 1996). De studier som utifrån ett socialbidragsperspektiv mer uttalat fokuserat vissa hushållskategorier (t.ex. , 1993; , 1991) ligger för långt tillbaka i tiden och innehåller i regel inga ambitioner att förklara utvecklingen . Att tolka utvecklingen i termer av för- svårade förutsättningar för just vissa typer av hushåll förutsätter dessutom kontroll för inflytandet av andra variabler, beroende på att hushållssammansättningen i helt andra kategorier där bidragstagandet minskar eller ökar (ungdomar och flyktingar är tydliga men inte uttömmande exempel på sådana grupper) påverkar mönstren för enskilda hushållstyper. 4.3Vad förklarar socialbidragstagandets variationer? I det mesta av den forskning som handlar om socialbidrag finns mer eller mindre uttalade anspråk på att säga någonting om bidragstagan- dets orsaker. Betydelsen av orsaksbegreppet skiftar beroende av på vilken nivå analysen genomförs. Individperspektiv inbegriper ofta en ambition att klarlägga vad som utlöser bidragsbehoven eller att identifiera karakteristika som ökar den relativa risken att bli social- bidragstagare, medan man i mer övergripande, vanligtvis aggregerade, analyser i regel riktar intresset mot hur och varför socialbidrags- tagandets nivåer varierar. Dessa perspektiv är givetvis besläktade och ofta är det samma typ av faktorer som behandlas. I det följande kommer vi anlägga ett relativt brett perspektiv, men ta avstamp i förhållanden som kan antas ha betydelse när det gäller nivå- Att uttömmande identifiera vilka dessa förhållan- den är låter sig, mot bakgrund av socialbidragets funktion som rest- post, inte göras.