sou · GOB399d4 · 2001-01-01 00:00:00 — 2Med avseende på lekmannadomare och andra personer som utövar dömande funktioner skall principerna i denna rekommendation till- lämpas, utom när det klart framgår av sammanhanget att de endast skall tillämpas på yrkesdomare, såsom principerna för yrkesdomares ersättning och karriär. Princip I Allmänna principer för domarnas oberoende 1Alla erforderliga åtgärder bör vidtas för att respektera, skydda och främja domarnas oberoende. 2Särskilt bör följande åtgärder vidtas: a)Domarnas oberoende bör garanteras i enlighet med bestämmel- serna i konventionen och principerna i grundlagen, exempelvis genom att särskilda bestämmelser införs i denna eller i annan lagstiftning eller genom att bestämmelserna i rekommendationen inkorporeras i nationell lag. Med hänsyn till varje stats rättstradi- tioner kan sådana bestämmelser exempelvis innehålla följande: iDomarnas beslut bör inte kunna göras till föremål för någon annan omprövning än den som följer av de regler om överkla- gande som anges i lag. iiTiden för domarnas förordnande och ersättning bör vara ga- ranterad i lag. iiiIngen annan än domstolarna själva bör få besluta om sin egen behörighet som den anges i lag. ivMed undantag för beslut om amnesti, nåd eller motsvarande bör regeringen eller förvaltningen inte få kunna fatta beslut som retroaktivt upphäver beslut av domstol. b)Den verkställande statsmakten och den lagstiftande statsmakten bör gå i god för att domarna är oberoende och att inga åtgärder vidtas som kan äventyra detta oberoende. c)Alla beslut om domarnas karriär bör grundas på objektiva krite- rier och urvalet av domare och deras karriär bör grundas på sak- liga meriter, med beaktande av kvalifikationer, integritet, för- måga och skicklighet. Den myndighet som är behörig att fatta beslut om urval av domare och deras karriär bör vara oberoende av regering och förvaltning. För att garantera denna myndighets oberoende, bör regeringen exempelvis säkerställa att dess med- lemmar väljs av domstolsväsendet och att myndigheten bestäm- mer sin egen sin arbetsordning. Emellertid bör det, i de fall konstitutionella eller rättsliga bestämmelser och traditioner medger att domare utnämns av regeringen, finnas garan- tier för att utnämningsförfarandet är klart och tydligt och i praktiken oberoende och att detta förfarande inte påverkas av andra övervägan- den än sådana som är relaterade till ovannämnda objektiva kriterier. Garantierna kan exempelvis vara en eller flera av de följande: iEtt särskilt oberoende och kompetent organ som ger regeringen råd som denna i praktiken följer. iiRätt för enskilda personer att överklaga ett beslut vid en oberoende myndighet. iiiAtt den myndighet som gör utnämningarna inför ett skydd mot obe- hörig eller otillbörlig inverkan. d)En domare bör fatta sina beslut självständigt och kunna handla utan inskränkning, otillbörlig påverkan, styrning, påtryckning, hot eller ingripande, direkt eller indirekt, från vilket håll och av vilken anled- ning det vara månde. I lagen bör finnas sanktioner mot personer som försöker påverka en domare på sådant sätt. Domarna bör ha obegränsad frihet att opartiskt avgöra mål och ärenden efter sitt eget samvete och sin egen tolkning av fakta och i enlighet med gällande lag. Domarna bör inte vara skyldiga att rapportera om sakför- hållandena i sina mål eller ärenden till någon utanför domstols- väsendet. e)Fördelningen av mål och ärenden bör inte påverkas av någon berörd parts önskemål eller någon annan person som är berörd av utgången i saken. Fördelning kan exempelvis göras genom lottning eller med ett system med automatisk fördelning i bokstavsordning eller lik- nande. f)En domare får inte fråntas ett mål utan giltig anledning, såsom fall av allvarlig sjukdom eller jäv. Anledningarna och formerna för att skilja en domare från en sak bör anges i lag och får inte påverkas av något intresse från regering eller förvaltning. Ett be- slut att skilja en domare från en sak bör fattas av en myndighet som har samma judiciella oberoende som en domare. 3Både utsedda och valda domare skall vara oavsättliga fram till den ordinarie pensionsåldern av deras förordnande, om detta är tidsbegränsat. Princip II Domarnas auktoritet 1Alla personer som berörs av en sak, även statliga organ och deras företrädare, bör vara skyldiga att åtlyda domaren. 2Domarna bör ha tillräckliga maktmedel och kunna utöva dem för att utföra sina åligganden och upprätthålla sin auktoritet och dom- stolens värdighet. Princip III Ändamålsenliga arbetsförhållanden 1Domarna bör ges ändamålsenliga arbetsförhållanden så att de kan arbeta effektivt, särskilt genom följande: a)Rekrytering av tillräckligt antal domare och ändamålsenlig ut- bildning såsom praktiktjänstgöring i domstolar och om möjligt i andra myndigheter och organ före utnämningen och under karriären. Utbildningen bör vara kostnadsfri för domaren och bör särskilt omfatta ny lagstiftning och praxis. Där så är lämpligt, bör utbildningen också omfatta studiebesök vid europeiska och utländska myndigheter och domstolar. b)Att tillgodose att domarnas status och ersättning motsvarar deras yrkes värdighet och ansvarsbörda. c)Att erbjuda en tydlig karriärgång i syfte att rekrytera och behålla dugliga domare. d)Att erbjuda tillräcklig biträdande personal och lämplig utrust- ning, särskilt modern kontorsutrustning och datorstöd, för att till- godose att domarna kan arbeta effektivt så att onödig tidsutdräkt undviks. e)Att vidta lämpliga åtgärder för att delegera icke dömande upp- gifter till andra personer i enlighet med rekommendation R(86)12 om åtgärder för att motverka och minska alltför stor ar- betsbelastning i domstolar. 2Alla nödvändiga åtgärder bör vidtas för att trygga domarnas säker- het såsom att tillse att säkerhetsvakter är närvarande i domstolslo- kalerna och att tillhandahålla polisskydd för domare som är eller kan bli utsatta för allvarligt menade hot. Domarna bör ha rätt att bilda sammanslutningar som, antingen ensam- ma eller tillsammans med andra organ, har till uppgift att säkerställa deras oberoende och tillvarata deras intressen. Princip V Domarnas ansvar 1I rättegångsförfaranden är domarna skyldiga att värna alla personers rättigheter och friheter. 2Domarna har ansvaret för och bör ges befogenhet att utöva sina skyldigheter för att säkerställa att lagen tillämpas på ett riktigt sätt och att mål och ärenden behandlas rättvist, effektivt och snabbt. 3Domarna bör särskilt åläggas följande skyldigheter: a)Att handla självständigt i alla mål och ärenden utan inverkan av yttre inflytande. b)Att handlägga mål och ärenden opartiskt i enlighet med sin egen värdering av omständigheterna och sin egen tolkning av gällande rätt, att säkerställa att alla parter får möjlighet att framföra sin sak på ett rättvist sätt och att parternas processuella rättigheter i enlighet med bestämmelserna i konventionen respekteras. c)Att avsäga sig en sak eller att avstå från att vidta en åtgärd endast när det finns giltig anledning till det. Giltiga anledningar bör an- ges i lag och får exempelvis vara allvarliga hälsoproblem, jäv eller omsorg om rättvisans intresse. d)Om så behövs förklara processuella frågor för parterna på ett opartiskt sätt. e)Om så är lämpligt, uppmuntra parterna att göra upp i godo. f)Om inte annat följer av lag eller etablerad praxis, lämna klara och fullständiga skäl för sina avgöranden i begripliga ordalag. g)Att delta i nödvändig utbildning för att kunna utföra domarupp- gifterna på ett effektivt och riktigt sätt. Princip VI Underlåtenhet att utföra åligganden och disciplinbrott 1Om en domare inte fullgör sina skyldigheter på ett effektivt och riktigt sätt eller i fall av disciplinbrott, bör alla nödvändiga åtgärder vidtas som inte äventyrar domarnas oberoende. Sådana åtgärder kan, beroende på konstitutionella principer och rättsliga bestämmel- ser och traditioner i den enskilda staten, exempelvis innefatta föl- jande: a)Att skilja domaren från en sak. b)Att förflytta domaren till andra judiciella uppgifter vid dom- stolen. c)Ekonomiska sanktioner såsom avdrag från lön under en begrän- sad tid. d)Tillfällig avstängning. 2En utsedd domare får inte entledigas definitivt utan giltig anledning före ordinarie pensionsålder. Giltig anledning, som bör anges i lag med tydliga rekvisit, kan tillämpas i länder där domare väljs och får vara oförmåga att utföra dömande uppgifter, lagöverträ- delse eller allvarliga disciplinbrott. 3I de fall åtgärder enligt punkt 1 och 2 i denna artikel behöver vidtas, bör staterna överväga att genom lag inrätta ett särskilt behörigt organ med uppgift att tillämpa disciplinära sanktioner och åtgärder, i den mån de inte prövas av en domstol, och vars beslut kan kontrolleras av en högre rättslig instans eller som självt är en högre rättslig instans. Lagen bör föreskriva lämpliga förfaranden för att säkerställa att den berörda domaren åtnjuter åtminstone alla de vederbörliga processuella garantier som anges i konventionen, däribland att saken handläggs inom skälig tid och att domaren har rätt att bemöta varje anklagelse. 1Inom ramen för arbetet med att främja och trygga effektivitet och rättvisa i civilmål och brottmål har det beslutats att utforma en re- kommendation om domares oberoende, skicklighet och roll. 2I syften ingår att införa och skydda ett demokratiskt och politiskt system som kännetecknas av rättsstatsprincipen och att upprätta en stat som styrs av grundlagar liksom att främja och skydda mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. 3Rekommendationen om domares oberoende, skicklighet och roll erkänner och betonar den framträdande och viktiga roll som domarna spelar i genomförandet av dessa syften. Domarnas obero- ende är en av hörnpelarna i en rättsstat. Nödvändigheten att främja domarnas oberoende inskränker sig inte till enskilda domare utan kan ha följdverkningar genom hela domstolsväsendet. Staterna bör därför tänka på att, även om en viss åtgärd inte direkt berör en en- skild domare, så kan den ha följdverkningar på domarnas obero- ende. 4Texten till rekommendationsförslaget med förklarande bak- grundspromemoria har utformats av projektgruppen för effektivitet och rättvisa i civilmål. för rättsligt samarbete har granskat förslaget och promemorian varefter de har hänskjutits till ministerråd, som har antagit texten till rekommen- dationsförslaget och godkänt promemorian för publicering. 5Utöver medlemsstaters företrädare och EG-kommis- sionen har följande personer deltagit som observatörer i den pro- jektgrupp som har utformat texterna: , Heliga stolen, , , av domare i handelsdom- stolar samt . 6För att upprätta ett effektivt och rättvist rättsväsende måste man stärka domarnas ställning och befogenheter och tillse att deras skyl- digheter utövas på ett riktigt sätt. Vid utformningen av denna re- kommendation har författarna beaktat FN:s grundläggande principer för domstolsväsendets oberoende (1985) och förfarandet för effektiv tillämpning av dessa principer (1989). FN:s grundläggande principer skall betraktas som en grundläggande text för rekommendationen, som uttrycker den lägsta standard som är fullt förenlig med denna. Detta betyder å ena sidan att det inte har ansetts nödvändigt att behandla alla frågor som täcks av FN-principerna, vilka därför skall tillämpas. Å andra sidan betyder det att, där ett längre gående skydd för domarnas oberoende har ansetts vara möjligt inom ramen för de likasinnade medlemsstaterna i , så har detta kommit till uttryck i rekommendationen. har emellertid ansett det vara lämpligt att införa texten till nr 12 i rekommendationen oförändrad på grund av denna princips betydelse. (Se princip I punkt 3). 7Utgångspunkten för rekommendationen är tanken att domarnas be- fogenheter skall motsvara deras skyldigheter. Rekommendationen passar in bland de åtgärder som skall vidtas för att göra domstols- väsendet mera rättvist och effektivt. Domarnas oberoende är en av hörnpelarna i ett rättvist rättssystem. Domarna måste få tillräckliga maktmedel för att säkerställa sitt oberoende. Dessa maktmedel får dock inte bemyndiga dem att handla godtyckligt. Domarna har också vissa skyldigheter. Deras ansvar bestäms därför av för- hållandet mellan deras befogenheter och deras skyldigheter. 8För att värna om domarnas oberoende är det därför också av största vikt att ställa domarna under ett övervakningssystem som tryggar att deras rättigheter och skyldigheter respekteras. 9I rekommendationen uppmanas medlemsstaterna att vidta – eller i förekommande fall förstärka – sådana åtgärder som är nödvändiga för att främja domarnas roll och öka deras skicklighet och obero- ende. 10Rekommendationen innehåller sex principer som medlemsstaternas regeringar bör följa. Dessa principer gäller domarnas oberoende, domarnas auktoritet, ändamålsenliga arbetsförhållanden, domarnas rätt att bilda yrkessammanslutningar, domarnas ansvar samt följ- derna av domarnas underlåtenhet att utföra sina åligganden och av disciplinbrott. Även om rekommendationen anger principerna, har det ansetts nödvändigt att ge närmare detaljer till ledning för de länder som skall tillämpa den. Med tanke på medlemsstaternas skilda rättsliga traditioner vad gäller skydd för domare, syftar re- kommendationen inte till en fullständig harmonisering av lagarna i dessa frågor utan ger exempel och allmänna anvisningar, som visar i vilken riktning åtgärder bör vidtas. 11 Rekommendationen begränsas inte till vissa rättsliga områden. Den gäller både yrkesdomare och lekmannadomare, utom för de senare frågan om ersättning samt vissa andra frågor såsom krav på lämplig juridisk utbildning m.m. Den täcker civilrättsliga, straffrättsliga och även förvaltningsrättsliga och statsrättsliga mål och ärenden. Re- kommendationen åsyftar personer som utövar dömande funktioner snarare än personer som i vissa länder utövar dömande funktioner, men inte kallas domare, fast de åtnjuter samma oberoende som domare i utövningen av sina funktioner. Exempelvis har vissa länder system i vilka sakkunniga utövar en domares funktion i ärenden som fordrar högt specialiserad sakkunskap, såsom auditörer eller sakkunniga i markundersökningar. Sakkunniga som utövar dömande funktioner kan inte jämföras med lekmannadomare, eftersom de ofta tillsätts på grund av sin specialkunskap. Flera av rekommendationerna skulle också kunna tillämpas på sådana personer. För enkelhetens skull har det emellertid ansetts lämpligt att använda termen domare för alla personer som utövar en domares funktioner. Hur som helst är det den nationella lagstiftningens, särskilt grundlagens, sak att avgöra vem som för rekommendationens syften skall anses vara domare. Rekommendationen skall inte inverka på system som är avsedda för att befria domstolarna från obetydliga mål såsom mindre förseelser eller förvaltningsmål (exempelvis s.k. ordonnances pénales i eller Ordnungswidrigkeiten i ). har tvärtom tidigare uppmuntrat införandet av sådana system. Princip I Allmänna principer för domarnas oberoende 12 Stödet för domarnas oberoende uttrycks i den första principen, vilken uppfordrar till vidtagande av alla nödvändiga åtgärder för att respektera, skydda och främja domarnas oberoende. Begreppet domarnas oberoende begränsas inte till enskilda domare, utan gäller domstolsväsendet i sin helhet. 13 Domarnas oberoende bör garanteras i enlighet med bestämmelserna i konventionen och principerna i grundlagen (se punkt 2 a i denna princip). Detta krav innebär att domarnas oberoende måste garante- ras på något sätt i ländernas egen lagstiftning. lands rättssystem kan denna garanti ha formen av en skriven eller oskriven grundlag, ett fördrag eller en konvention som inkorporerats i ett lands rättssystem eller rentav skrivna eller oskrivna principer på högre nivå såsom allmänna rättsprinciper. 14 När åtgärder vidtas för att tillämpa denna princip, bör skilda aspek- ter beaktas med tanke på ländernas olika rättstraditioner. I lagen bör införas principer för hur och när domares beslut får överklagas vid domstolar som är oberoende i judiciell mening. Regeringen eller förvaltningen får naturligtvis inte ompröva domstolsavgöranden utanför denna rättsliga ram. Likaledes bör tiden för domares förord- nande och deras ersättning vara garanterade i lag. Beträffande domares ämbetstid innehåller rekommendationen uttryckliga regler om när det bör få vara tillåtet att tillfälligt avstänga domare eller att entlediga dem definitivt (se princip VI). Det finns vidare en särskild rekommendation (se princip III.1 c) om domarnas ersättning. Dom- stolarna bör också kunna besluta om sin egen behörighet som den anges i lagen, och förvaltningen eller regeringen bör inte få kunna fatta beslut som omintetgör en domares beslut, med undantag för mycket speciella fall såsom amnesti, nåd, straffnedsättning och lik- nande. Sådana undantag förekommer i alla demokratiska system och berättigas av övergripande humanitära principer. 15 Domarnas oberoende sammanhänger först och främst med bibe- hållandet av maktdelningen (se punkt 2 b i denna princip). De styrande och lagstiftande statsmakternas organ är skyldiga att gå i god för domarnas oberoende. Vissa åtgärder av dessa organ kan direkt eller indirekt inverka på eller ändra utövandet av dömande makt. Därför måste regeringens och organ avhålla sig från att vidta sådana åtgärder som kan undergräva domarnas obero- ende. Inte heller bör påtryckningsgrupper och andra intressegrupper tillåtas att undergräva detta oberoende. 16 Det är av vital betydelse att domarnas oberoende garanteras när de utväljs och under deras yrkeskarriär (se punkt 2 c i denna princip) och att ingen diskriminering förekommer.2 Alla beslut som rör domarnas yrkeskarriär bör grundas på objektiva kriterier och, även om varje medlemsstat har sitt eget sätt för rekrytering, val eller ut- nämning, så måste urvalet av kandidater till domstolsväsendet och domarnas karriär grundas på meriter. Det är särskilt viktigt att, när beslut att tillsätta domare fattas av organ som inte är oberoende av regeringen eller förvaltningen eller beslut fattas exempelvis av par- lamentet eller statschefen, dessa beslut grundas endast på objektiva kriterier. Alla beslut som påverkar en domares karriär bör grundas på objektiva kriterier. Det är inte endast för utnämningen till domare som en domares oberoende måste hävdas, utan under hela hans karriär. Så kan exempelvis ett beslut att utnämna en domare till en annan ställ- ning i själva verket vara en maskerad sanktion mot en obekväm domare. Ett sådant beslut är naturligtvis inte förenligt med rekommen- dationen. För att hantera sådana situationer har vissa länder, såsom , antagit ett system som gör åtskillnad mellan en domares karriär och hans eller hennes uppgifter. Rekommendationen syftar till att föreslå normer som bör respekte- ras i alla medlemsstater (punkt 2 c första stycket), normer som skall trygga att beslut fattas utan omotiverat inflytande från regeringsmakten eller förvaltningen. Även om rekommendationen föreslår ett idealsystem för utnämning av domare, erkänns att några av medlemsstater har anta- git andra system (jfr punkt 2 c andra stycket) som ofta involverar rege- ringen, parlamentet eller statschefen. Rekommendationen föreslår ingen ändring av dessa system, som har funnits eller år- hundraden och i praktiken fungerar väl. Men även i länder där domarna formellt tillsätts av regeringen, bör det finnas ett system där förfarandet för utnämning av domare är klart och tydligt och i praktiken självstän- digt. I vissa stater tillgodoses detta antingen genom särskilda oberoende och behöriga organ, som är rådgivande till regeringen, parlamentet eller statschefen, vilkas råd i praktiken följs, eller genom att en möjlighet att överklaga står den berörda personen till buds. I andra länder har man valt system som innefattar omfattande samråd med domstolsväsendet, även om de formella besluten fattas av en medlem av regeringen. Det har inte ansetts riktigt och lämpligt att i rekommendationens text uttryckligen behandla system där utnämningar görs av presidenten eller parlamentet, fastän kommittén ansåg att de allmänna tillsättningsprinciperna borde tillämpas även på sådana system. En viktig aspekt för att tillgodose att de lämpligaste personerna ut- nämns till domare är advokatutbildningen. Yrkesdomare måste ha lämplig juridisk utbildning. Dessutom bidrar utbildningen till domstols- väsendets oberoende. Om domarna har tillfredsställande teoretiska och praktiska kunskaper och färdigheter, betyder det att de kan handla mer oberoende gentemot förvaltningen och att de, om de så skulle önska, kan ändra sin yrkesinriktning som jurist utan att för den skull behöva fortsätta som domare. 17 En domare bör kunna fatta sina beslut oberoende (se punkt 2 d i denna princip). Domare bör ha obegränsad frihet att opartiskt av- göra mål efter sitt eget samvete och sin egen tolkning av fakta och i överensstämmelse med gällande lag. Syftet med denna bestämmelse är att trygga att inga påtryckningar i någon form eller från något håll förmår domaren att fälla en dom i en riktning som önskas av en part, förvaltningen, regeringen eller någon annan. Försök att muta domare bör straffas enligt . I vissa länder är domarna exempelvis skyldiga att avge rapport om försenade mål till dom- stolspresidenten eller till offentliga myndigheter. Denna rapporte- ringsskyldighet, som är nödvändig för att effektivt hushålla med knappa resurser i domstolarna och för planeringsändamål, är natur- ligtvis förenlig med begreppet oberoende domare. Eftersom denna rapporteringsskyldighet emellertid skulle kunna utnyttjas för att ut- öva inflytande över domarna, bör dessa inte vara skyldiga att rapportera om målens innehåll för att motivera sina beslut. 18 Det finns olika möjliga sätt att fördela mål: genom lottning, fördel- ning i bokstavsordning efter domarnas namn, fördelning mellan domstolens olika avdelningar i en i förväg bestämd ordningsföljd (s.k. automatisk fördelning) eller fördelning mellan domarna enligt beslut av domstolspresidenten (se punkt 2 e i denna princip). Det viktiga är inte så mycket fördelningssystemet utan den omständighet att själva fördelningen inte skall påverkas utifrån eller gynna någon av parterna. I vissa länder betraktas ett beslut av domstolspresiden- ten som godtagbart. Lämpliga regler för utbyte av domare skulle kunna ges inom ramen för reglerna för fördelning av mål. Detta skulle trygga att, om en domare inte kan handlägga ett mål, något som kan förekomma ganska ofta exempelvis vid sjukdom eller ledighet, målet ändå handläggs på ett riktigt sätt. På så sätt skulle extraordinära beslut (se punkt 2 f i denna princip) bara behövas i ett begränsat antal mål. Reglerna för utbyte av domare bör ta hänsyn till deras frånvaroperioder. 19 Det kan ändå i vissa fall vara nödvändigt att skilja en domare från ett visst mål. Därför, och i samma syfte att värna om domstols- väsendet oberoende, bör i lag bestämmas att en domare inte skall kunna skiljas från ett mål av det behöriga organet utan giltig anled- ning (se punkt 2 f i denna princip). Syftet är att undvika att en domare fråntas ett mål av den verkställande makten av den anled- ningen att det troliga beslutet inte skulle motsvara låt oss säga rege- ringens eller förvaltningens förväntningar. 20 Ett mål får endast fråntas en domare av giltig anledning efter beslut av det behöriga organet. Begreppet giltig anledning täcker alla anledningar till fråntagande som inte påverkar domarnas oberoende. Effektivitetsskäl kan också vara giltig anledning. När en domare exempelvis har en försening i sina mål på grund av sjukdom, är det möjligt att mål överförs från honom till andra domare. Det kan likaledes visa sig vara nödvändigt att frånta en domare ett mål om domaren har tilldelats ett tidskrävande ärende som skulle kunna hindra honom från att handlägga andra mål som han redan har till- delats. Det kan visa sig bli nödvändigt att i lag fastställa vad som är giltiga anledningar.