sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Det finns dock fortfarande områden där män dominerar, till exempel inom partipolitiken, fackföreningsstyrelser, på höga pos- ter i näringslivet och på andra höga maktpositioner i samhället, till exempel inom den ekonomiska politiken. Men även dessa områden utvecklas mot en ökad jämlikhet. En fortsättning av denna ökade jämlikhet är i synnerhet viktig beträffande den eko- nomiska politiken, som har fått allt större betydelse. Den ekonomiska makten, som finns dels i det privata näringslivet, dels hos politi- ker inom ekonomiskt orienterade områden, är i huvudsak männens maktdomän. Utöver ojämlikheter mellan könen i form av reellt maktutövande handlar ojämlikheten mellan könen ofta om skillnader i möjlighet till ett själv- ständigt medborgarskap, vilket bland annat visar i sin studie. Vi anser mot bakgrund av detta att det fortsatta jämställdhetsarbetet måste fortgå för att kvinnor på alla nivåer i samhället ska kunna agera på lika villkor som männen. Den positiva trenden får inte leda till att man slår sig till ro. Den andra positiva tendensen är att skillna- derna mellan medborgare med olika utbildnings- nivå minskar. Visserligen finns fortfarande bety- dande skillnader mellan hög- och lågutbildades politiska engagemang, men de förändringar som skett pekar alla i riktning mot ett mer jämlikt deltagande. Mer oroande är i stället att skillnaderna mellan olika utbildningsnivåers sys- temtilltro och politiskt självförtroende är stora. Även i ett tredje avseende har vi anledning att se förhållandevis positivt på den senaste tidens ut- veckling. De motsättningar som finns mellan stad och land visar sig i våra studier inte ha någon nega- tiv effekt på demokratin. Boende på landsbygden är inte politiskt svagare än boende i städer. ser vi tecken på hur lokala initiativ har vuxit fram ur det demokratiska tomrum som följde av kommun- sammanslagningarna, medan det sociala kapitalet i storstadsområdena hotas. Ett fjärde framsteg är samebefolkningens ökade deltagande i det svenska samhället, framför allt tack vare inrättande. Som vi pekade på ovan återstår emellertid fortfarande en del problem att lösa: Exempelvis tycks inte in- rättande ha inneburit den ökning av samernas reella möjligheter till inflytande som samerna hade hoppats på. Majoritetssamhällets lyhördhet gente- mot samernas krav måste förbättras ytterligare. Tolerans, öppenhet och insikt om alla kulturers lika värde måste prägla samhällets relation med vår urbefolkning och andra etniska minoriteter. Utvecklingen är emellertid oroande i några av- seenden: Skillnaderna mellan olika åldersgruppers politiska engagemang kvarstår. Trots ökad utbild- ningsnivå deltar fortfarande unga i mindre ut- sträckning än medelålders. Beträffande gamla är situationen mer tvetydig. Pensionärer uppvisar en lägre grad av direkt politiskt deltagande, medan deras ideella engagemang faktiskt är större än vad det är för medelålders. Utöver att skillnaderna mellan olika ålders- grupper kvarstår, framför allt mellan ungdomar och medelålders, är vi bekymrade över att klass- klyftorna består. Inte minst gäller detta i fråga om systemtilltro och politiskt självförtroende, som ju är centrala förutsättningar för att deltaga och påverka. har dessutom skapat två förhållandevis nya konfliktlinjer, nämligen den mellan sysselsatta och arbetslösa samt mellan personer med utländsk bakgrund och den övriga befolkningen. Utöver de redan existerande klyftorna har alltså nya sprickbild- ningar öppnat sig. Två i sig heterogena samhälls- grupper, som inte har skilt sig i någon stör- re utsträckning gentemot den övriga befolkningen, är på väg att bli i det närmaste politiskt marginalis- erade. Personer med utländsk bakgrund, i synnerhet de med utomeuropeisk bakgrund, och arbetslösa, i synnerhet de långtidsarbetslösa, är 1990-talets sto- ra förlorare avseende politisk mobilisering. Dessa båda grupper har genomgående lägre delaktighet och deltagande än befolkningen i övrigt. Vi ser dessvärre inga tendenser till att det mönstret kommer att ruckas. Detta kan på komma att betyda att vi får en be- tydande andel medborgare som är permanent utanför det politiska beslutsfattandet, och vars intressen sällan eller aldrig blir representerade. Från demokratisk synpunkt är en sådan utveckling mot- bjudande. Passivitet behöver emellertid inte nödvändigtvis vara ett tecken på att medborgarna upplever van- makt och utanförskap. Det kan även vara en signal om att man känner en relativ tillfredsställelse med hur det politiska systemet fungerar. Visserligen kla- gas det på politiker, men så länge saker och ting fungerar någorlunda väl fortsätter medborgarna att gå och rösta. I övrigt engagerar man sig emellertid för andra och mer intressanta saker än politik. I sin uppsats argumenterar för att detta gäller för den stora merparten av medborgarna. Men från mängden skiljer sig, enligt , bland annat just vissa grupper av invandrare och arbetslösa. Den passivitet som är utbredd bland dessa medborgare är främst ett uttryck för den vanmakt de känner. Upplevelser av politiskt och so- cialt utanförskap är vanliga och gentemot staten finns ofta ett utbrett klientilistiskt förhållningssätt. De upplever att ingen lyssnar och att ingen före- Studier vittnar om hur arbetslösa, som faktiskt tar initiativ och försöker påverka sin situa- tion, oroväckande sällan lyckas i sitt påverkansför- sök. Man vill men kan inte påverka. Skillnaderna mot en annan grupp medborgare är slående: Det gäller den relativt nya grupp passiva, som utgörs av unga, framgångsrika och resurs- starka, oftast män, med både god systemtilltro och gott politiskt självförtroende. Deras passivitet gentemot politiken har av allt att döma helt andra grunder än att de upplever vanmakt. vet vi för lite om dessa för att vi med säkerhet ska kunna slå fast orsakerna till varför de vänder politi- ken ryggen. En tänkbar anledning är att de anser att verklig makt och inflytande inte kan nås genom att engagera sig via de traditionella politiska kanalerna. Maktens korridorer har förflyttats bort från den representativa demokratins arenor. Jag tror att det finns ett dolt intresse för politiken i som inte kommer att komma fram om inte politiker ser till att ungdomar känner att deras åsikter verkligen betyder något, och att man verkligen tar deras kommentarer och förslag på allvar! Mot bakgrund av vad som har sagts vill vi ar- gumentera för att prioritera följande tre medborgar- gruppers deltagande, inflytande och delaktighet: ungdomar, (långtids-) arbetslösa och personer med utländsk bakgrund.122 Ingen möda får sparas när det gäller att finna nya former för att bejaka och för- stärka deras politiska engagemang samt fördjupa deras medborgarskap. Utanförskapet tar sig flera uttryck Vi kan aldrig ta demokratin för given. Den måste alltid återerövras. Budskapet känns vid det här laget igen, eftersom det ofta används av demo- kratins främsta förkämpar. Detta arbete bör främst riktas mot dagens barn och ungdomar. 1990-talets ungdomar har växt upp i ett sam- hälle som har präglats av åtstramningar och ned- skärningar i den offentliga sektorn. Ungdomarna har för detta fått betala ett högt pris bland annat i form av ökad arbetslöshet. Dels har de själva haft svårt att komma in på arbetsmarknaden, dels har sociala problem uppstått till följd av att föräldrar till barn och ungdomar har förlorat sina jobb. Detta bland mycket annat ligger till grund för det utan- förskap som många av dagens ungdomar känner. noterar vi att det finns särbestäm- melser för unga inom olika lagstiftningsområden som oavsiktligt leder till att ungdomar missgynnas och negativt särbehandlas. Det gäller t.ex. när sociala förmåner förses med särskilda villkor för yngre medborgare. I takt med denna utveckling minskar många ungdomars förtroende för de politiska partierna och den traditionella politiken, som de anser inte är till för dem. Många ungdomar väljer i stället att engagera sig i andra former, såsom till exempel enfrågerörelser. Detta engagemang måste samhället ta tillvara. Som vi visat finns en bristande förståelse från det etablerade samhället för det utomparlamentariska deltagandet och för direkt- aktioner, som ett flertal av de nyare sociala rörel- serna använder sig av. Men med bristande förståelse vinner den traditionella politiken inte tillbaka nå- got förtroende. Endast med en fungerande dialog mellan ungdomar i dessa grupper och de etablerade organen kan de senare återfå sitt förlorade förtroende. Underlåter den traditionella politiken att lyssna till dessa grupper riskerar dessutom ett viktigt engagemang att förbytas i ökad marginalisering, och ett redan existerande utanförskap till onåbar extremism. I de kulturer ungdomar utvecklar synliggörs dess- utom morgondagens konflikter, vilka är mot- sättningar som rör sig under ytan i samhället. Ung- domskulturen kan, som uttrycker det, därvidlag liknas vid en seismograf.123 Ungdomar utgör därför en alltför viktig resurs och bär på alltför unika kunskaper för att lämnas utanför. Ett konkret exempel på en konflikt som synlig- gjorts i ungdomskulturen är den växande rasismen och nynazismen. Dessa är dock i sig inga ung- domsproblem, utan speglar ett betydligt djupare problem: De växande klyftorna i samhället och en avtagande respekt för människors lika värde. Lik- väl har rasistiska och nynazistiska organisationer bland annat lockat till sig ungdomar, varav många känner sig åsidosatta och svikna av samhället. Mot detta, menar vi, måste staten ta krafttag, och här har skolan en viktig funktion att fylla. Upplysning om demokrati och dess alternativ bör ges till eleverna redan i tidig ålder. God kunskap om den plattform på vilken vårt samhälle är uppbyggt, liksom om dess förutsättningar, behövs för att försvara och stärka det svenska folkstyret. Utanförskap på arbetsmarknaden blir ett poli- tiskt utanförskap Ungdomar är nära kopplade till den andra av de tre medborgargrupperna, den heterogena gruppen arbetslösa och i synnerhet de långtidsarbetslösa, i och med att ungdomar som nämndes ovan har drabbats hårt av 1990-talets kraftigt ökade arbets- löshet. De negativa effekter som arbetslösheten för med sig för de drabbade individerna har i inte begränsat sig till att omfatta ekonomiska förluster och sociala problem, bland annat i form av en upplevd känsla av utanförskap från just arbetsmarknaden. Många långtidsarbetslösa drabbas även av ett poli- tiskt utanförskap, med ett försvagat politiskt själv- förtroende och där relationen till politiker och det politiska systemet i huvudsak präglas av misstro och vanmakt. De tror sig inte själva kunna påverka samhällsutvecklingen i någon större utsträckning och inte heller hyser de någon större tilltro till att de valda politikerna verkligen tar till sig det medbor- garna har att säga. Jag tror att politik måste förändras så att alla – oavsett härkomst – kan leva i vårt gemen- samma samhälle utan att känna sig diskriminerade eller privilegierade. Först då kommer soffliggarna att Först då kan vi säga att är ett demokratiskt Denna smittspridning är i högsta grad allvarlig och visar hur en försämrad situation på arbetsmark- naden dämpar det medborgerliga samhällsengage- manget, vilket bland annat visar i sin studie.124 Vi oroas, mot bakgrund av detta, över att de som ur en synvinkel har störst anledning att delta för att förändra sin situation i minst utsträckning gör det. Etnicitet är ett nytt klassmärke Utöver den kraftigt ökade arbetslösheten är vår tids mest dramatiska förändring i det svenska samhälls- klimatet det politiska utanförskap som har drabbat många personer med utländsk bakgrund. Etnicitet har kommit att bli ett nytt klass- märke. Därför är personer med utländsk bakgrund den tredje medborgargruppen som vi vill ägna särskild uppmärksamhet. Vi syftar då främst på personer med utom- europeisk bakgrund. Flera av våra studier indikerar att demokratiseringen måste inriktas på att i första hand omfatta unga och arbetslösa personer med utomeuropeisk bakgrund.125 Det är dessa som har drabbats hårdast av 1990-talets höga arbetslöshets- nivå. Det finns inom denna heterogena grupp etniska grupper där inte ens en fjärdedel av dem i arbetsför ålder (20–) har ett arbete. Det gäller till exempel människor födda i och . Denna utveckling har gett en extrem segrege- ring, framför allt i storstäderna, där det finns stads- delar i vilka en stor majoritet av hushållen söker socialbidrag. Den genomsnittliga disponibla in- komsten per hushåll i dessa stadsdelar är mycket lägre än andra stadsdelar. Exempelvis finns i och områden med, som uttrycker det, extremt låga inkomster,126 där per- soner med utländsk bakgrund utgör av befolkningen. Som ett ytterligare exempel kan nämnas att barnfamiljer i () i genomsnitt hade lägre disponibel inkomst än vad genomsnittsinkomsten var för . Detta tillsammans gör att vi numera tvingas tala om ghettoisering som en svensk realitet och om ett återinträde av fattigdom i det svenska samhället.127 Den svåra situation på arbetsmarknaden som har mött personer med utländsk bakgrund har haft en hämmande effekt på integrationsprocessen. Till- gången till arbete är en central del av integrationen. Hur integration i sin tur påverkar det politiska del- tagandet visar Soininen och i sin studie: Integration är av avgörande betydelse för det poli- tiska självförtroendet samt för det deltagande som direkt riktar sig mot det svenska politiska systemet. Man kan emellertid, utifrån deras studie, heller inte utesluta att kulturell orientering till viss del kan för- klara att det är personer av samma nationella ursprung som tenderar att avstå från att deltaga. Huvudförklaringen tycks ändå vara integra- tion. Och integration tar tid. Det visar också de tidiga svenska efterkrigserfarenheterna av arbets- kraftsinvandring. Trots att dåtidens invandrare snabbt fick arbete tog integrationsprocessen . Mot denna bakgrund oroas vi över den onda spiralen av hög arbetslöshet och politiskt utanför- skap, som ofta drabbar personer med utländsk bakgrund. Långtidsarbetslösheten är ett förhållan- devis nytt fenomen som har försvårat ytterligare för personer av utländsk härkomst, som har kom- mit till . Hur får då integration ta? Av studie om ungdomar i multietniska bostadsområdet i framgår att utanförska- pet och icke-tillhörigheten i det svenska samhället är lika utbredd hos dem som är födda i (man är svensk men ändå inte)128 som hos dem som flyttat hit.129 För dessa ungdomar, som till och med är födda i , hur mycket är integration som förklaring värd för dem? Ett samhälle med etniskt påtvingade gränser, där personer av visst ursprung och viss hudfärg ten- derar förpassas till andra klassens medborgare, måste i stället rannsaka sig självt. För att integration är nyckeln som kan låsa upp dörren för personer med utländsk bakgrund, får det svenska samhället dock inte svära sig fritt från skuld genom att enbart hävda att integration tar tid. Vi håller därför med Invandrarpolitiska kom- mittén om att det även krävs en förändring av vär- deringar gentemot personer med utländsk bak- grund. Detta gäller inte minst i arbetslivet, där i syn- nerhet personer med utomeuropeisk bakgrund ofta diskrimineras.130 I anställningssituationer där det inte finns någon meritmässig skillnad mellan två sökande strävar man alltför ofta efter att anstäl- la personer som passar in, det vill säga personer som i hög grad har en liknande bakgrund och lik- nande föreställningar som övriga anställda, i stället för att värdesätta en mångfald av erfarenheter, idéer och synsätt. Att sträva efter sådan likformighet är varken människovärdigt eller ett effektivt tillvara- tagande av samhällets resurser. Vi har dessutom alltför länge underlåtit att aktivt ta strid mot diskrimineringen. Genom att förbli passiva har vi i stället indirekt legitimerat den. Det svenska samhället måste därför börja se personer med utländsk bakgrund som just resurser, som inte har tillvaratagits i den utsträckning som de själva och ett demokratiskt samhälle förtjänar. Det krävs kraftansträngningar för att bekämpa det utanförskap som många personer med utländsk bakgrund brottas med . Vi måste aktivt verka för att inkludera dessa medborgare på alla sam- hällsområden; i arbetslivet, i politiken och i före- ningslivet. Invandrarfrågan får nämligen inte enbart ses som eländespolitik som utförs av social- tjänsten. De politiska partierna måste i stället lyfta upp det etniska perspektivet på samma sätt som man gjort med könsperspektivet. För detta krävs emellertid vilja. Det svenska samhället måste möjliggöra för personer med utländsk bakgrund att utöva ett själv- ständigt medborgarskap. Först när det uppfattas som reellt möjligt kan man förvänta sig att medbor- garna tar det initiativ som krävs för att utöva det. Fram till dess består eller ökar utanförskapet. Den obesvarade frågan är hur långt det måste gå innan vi reagerar. Ett medborgarskap med verkliga möjligheter till inflytande Ett stärkt medborgarskap, i form av ett ökat del- tagande måste följas av reella möjligheter till infly- tande. I flera avseenden är också den svenska folk- styrelsens utveckling mycket positiv. Med flera mått mätt ökar den politiska jämlikheten. Men som vi visat i tidigare kapitel pekar flera tecken på att den verkliga makten numera i viss ut- sträckning finns bortom den representativa demo- kratins korridorer. Det måste vara en central upp- gift för den representativa demokratin att kräva makten tillbaka. Det krävs också en lyhördhet och förståelse från beslutsfattare, samt en vilja att ta till sig medborgarnas idéer, synsätt och arbetssätt. Utan möjligheter till verkligt inflytande kommer medborgarnas engagemang inte bli något annat än meningslöst. Arbetet att utbreda den politiska jämlikheten får inte upphöra. Utifrån bitvis mycket goda erfarenheter av att fördjupa folkstyrelsen för olika medborgar- grupper måste demokratiseringen fortsätta. Delvis nya konfliktlinjer gör att medborgare upplever poli- tiskt utanförskap. Målet är alltfort att vi ska vara politiska jämlikar. Massmedia, politiker, olika myndigheter och institutioner som är ansvariga för samhället, argumenterar, analyserar och skriver om invandrarna när de begår brott, när det finns rasmotsättningar eller när de har politiska kampanjer, men när det gäller någon konkret åtgärd för att ta itu med invandrarnas problem lyser de med sin frånvaro, det är därför som vi måste göra en insats i den politiska sfären i . 1998, som mäter andelen medborgare som arbetat i aktionsgrupp. SOU 1990:44, s. 195 1999, som även de är av denna Se t.ex. Micheletti 1996 och 1969 Det korporativistiska systemet förklaras mer utförligt i Se dom i , som refereras i Micheletti 1996 och SOU 1990:44 1999 och Micheletti 1996 För närmare information om det minskade samarbetet mellan stat och organisationsväsendet se kapitlet 1999 och SOU 1990:44 Se även följande kapitel Undersökningen försöker kartlägga medborgarnas informella insatser inom och utanför föreningslivet samt insatser i det egna hemmet för någon som är sjuk etc. Se även et al. 1998, som kommer fram till samma 1999; 1999; 1993; Wendt Wendt 1996; 1999 För en närmare analys om lobbning och opinionsbildning inom organisationslivet, se kapitlet om lobbning 1999; della Porta, Kriesi & Rucht 1999 Se t.ex. 1995 och Wijkström 1999 http.www.ipu.org/wmn-e/word. 1999, s. 451 Se t.ex. Wijkström 1999 Se även et al. Se även SOU 1996:181 1998; 1998. 1999–12–04 ger till skillnad från et al. resultat beträffande ungdomars politiska självförtroende. Rent tekniskt är det möjligt att spåra de ansvariga, men det är en fråga om resurser, kunskap och internationellt samarbete. Med klasser avses, då inte annat anges, tjänstemän, företagare, arbetare respektive lantbrukare. 1998 och 1999 a Soininen & 1999 b Klassbegreppet har i Svallfors undersökning tre huvud- grupper: arbetare, tjänstemän och företagare. alltså i hans undersökning inte en egen klass. Observera att vi utifrån valundersökningarna kan dra slutsatser om den historiska utvecklingen. Detta resultat, att skillnaderna minskar mellan de olika aktuella undersökningar olika resultat beträffande det utbildningskategorierna men inte mellan klasserna, kan enligt Se t.ex. Svallfors 1999. undersökningen inte förklaras med att det finns en allt svagare Det bör förtydligas att de tre grupperna inte är rangordnade koppling mellan utbildningsnivå och klasstillhörighet. efter någon prioritetsordning. De nämns i stället i den ordning sådan tendens går ej att skönja. de tas upp i kapitlet. 1999, s. 291 1999, 1999, Bennulf och 1999, Soininen och 1999 b 1999, sid. 273 Se t.ex. 1999 som diskuterar ghettoisering och fattigdom som svensk företeelse. Bland annat citeras , och boende i i , som menar att Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) har egentligen är ett reservat, liksom är i framfört kritik mot definition. menar att definitionen bl.a. åsidosätter andra etniska faktorer, 1999, s. 265 såsom språk och trosbekännelse. Den innebär i stället en kategorisering av personer i endast två grupper, varvid den Det är svårt att vetenskapligt bevisa att diskriminering före- styrande faktorn är om man är född i eller ej. kommer på arbetsmarknaden. Docent , som under (2000–01–21) studerat den svenska arbetsmarknaden, är emeller- tid en av dem som menar att många svenska företag utesluter vissa medborgargrupper (se 1996–02–04). har i medierna också uppmärksammats hur arbetsgivare sorterar bort ansökningshandlingar med främ- mande namn (se t.ex. 1994–12–28, Skånska Soininen & 1999 b 1990–11–14, , H, Att byta identitet, 3, 1996). Det stämmer väl i linje med och 1999 s. 42 vad som framgår i en uppsats i en av våra forskarvolymer, skriven av , där en tonåring i invandrartäta Kulturell orientering har mätts med hjälp av 15 attitydfrågor säger: Hip hop är vår kultur, de fattigas om stat, grupper och individer. Musik är det enda vi kan göra för att få det bra. Soininen & 1999 b spelar ingen roll hur bra betyg du har, heter du Soininen & 1999 b får du inga jobb, men med rappen kan vi komma fram (1999, s. 279). Den politiska demokratin har alltsedan antiken varit ett ideal för många samhällsbyggen. Detta ideal har ofta vilat på en värdegrund där politisk jämlikhet, delaktighet och öppenhet utgjort cent- rala hörnstenar. Demokratin har alltid fungerat som en kritisk teori i förhållande till det existerande samhället. Skillnader mellan ideal och verklighet har ofta kunnat påvisas. Samhällen präglas av olika politiska kulturer, förändringar och skiftande maktförhållanden. Folkviljans förverkligande har därför haft många uttryck under historiens gång. Den representativa demokratin växte fram i vårt land i ett nära samspel med folkrörelser och masspartier. Det var också med demokratin som instrument som de stora sociala reformerna genomfördes. har det dock blivit uppenbart att den mogna industristaten inte utgör historiens slut utan att nya samhällsförändringar äger rum på ett sätt som knappast kunde förutses vid den representativa demokratins genombrott. I rapporter har detta förändringsperspektiv varit framträdande. En vik- tig slutsats är att de utförda analyserna inte kan utgöra slutpunkten för studiet av den svenska folk- styrelsen. Utredningens uppfattning är att den svenska demokratiforskningen i detta skede måste ges tillräckliga resurser för att gå vidare utifrån detta underlag. Det är även viktigt att ta fram en mer policyorienterad kunskap som särskilt tar sikte på demokratifrämjande insatser. Drygt ett hundra forskare inom samhällsveten- skap och humaniora har i sina bidrag till utred- ningen belyst olika aspekter av den svenska folk- styrelsen. Erfarenheten visar att ett brett anlagt perspektiv på demokratifrågorna varit utom- ordentligt värdefullt. Traditionellt har demokrati- forskningen i hög grad varit statsvetarnas domän – och deras position där torde också fortsättningsvis vara stark.