sou · GOB3126d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Det är uppfattning att skolans under- visning bör syfta till såväl beteendeförändring och drogfria värde- ringar som kunskapsförmedling. Undervisningen bör således rymma såväl fakta om drogernas negativa konsekvenser som beteendeträning och argumentationsteknik i kombination med en öppen dialog om erfarenheter och värderingar. Vidare anser kommissionen att undervisningen om tobak, alkohol och narkotika i möjligaste mån bör planeras tillsammans med eleverna. Undervisningen skall vara åldersanpassad och konti- nuerlig och steg för steg bygga upp elevernas kunskap. Den bör ge möjlighet till reflektion och samtal om för eleven angelägna livs- frågor och utgå från elevernas egna frågor. Särskilt i de yngre åld- rarna bör undervisningen fokusera på sociala influenser och kompetenshöjande träning, att fatta beslut och stå emot grupp- tryck, snarare än faktaförmedling och information. Undervisning om tobak, alkohol och narkotika liksom om olika former av risk- beteende bör bygga på effektiv och utvärderad metodik. anser att kunskapen om vilken betydelse skolans pedagogiska arbete har för drogutvecklingen bland eleverna bör öka. Att utveckla nya metoder i skolarbetet som främjar elevinflytande och föräldramedverkan är viktiga inslag i skolans förebyggande arbete. Traditionellt har skolan främst arbetat med att genom infor- mation och kunskapsförmedling få eleverna att avstå från droger. Trots att forskningen inte kunnat visa att risk- och problem- beteende påverkas av faktainformation är fortfarande en över- vägande del av skolans ANT-undervisning av det traditionella slaget.8 Vad forskningen däremot har kunnat visa är att under- visning som höjer de ungas förmåga att stå emot sociala influenser och generellt ökar den sociala och emotionella förmågan har preventiva effekter när det gäller olika risk- och problembeteenden hos ungdomar. På flera håll i världen pågår arbetet med socialt och emotionellt lärande eller så kallad life-skills training som handlar om hur man genom pedagogiska undervisningsmetoder kan förbättra elevernas psykiska hälsa och deras förmåga till empati och samspel. Detta sätt att undervisa har också klart preventiva mål. Forskning har visat att i de grupper där sådana strukturerade undervisnings- program konsekvent använts har missbruk, rökning och annat utagerande beteende minskat. Det är viktigt att framhålla att det inte finns någon motsättning mellan ett socialpedagogiskt synsätt och kravet på kunskap i skolarbetet. Snarare visar forskningen att bland elever som fått sådan undervisning har kunskapsnivån även i andra ämnen höjts. Inte minst har de utsatta elevernas studieförmåga förbättrats. Detta i sig gör metoden intressant i ett förebyggande perspektiv eftersom studieframgång är en mycket viktig skyddsfaktor mot missbruk och en i övrigt destruktiv livsstil. I de grupper som har haft denna typ av undervisning har också konflikter och våldstendenser minskat genom en ökad trygghet i gruppen.9 vill också peka på vikten av att utveckla strategier och metoder för hur föräldrars inflytande i skolan kan stärkas. Undersökningar har visat att föräldrars medverkan i skolan har en positiv inverkan på elevernas studieresultat. anser att fler lokala drogvaneunder- sökningar bör genomföras som går att hänföra till den enskilda skolan. Likaså bör fler undersökningar genomföras där frågor om skoltrivsel och hemförhållanden kopplas till frågor om alkohol- och narkotikakonsumtion då sådana frågor har stor relevans för förståelsen av problemutveckling. 8Undervisningen om tobak, alkohol och andra droger. Känslans intelligens – om att utveckla vår emotionella intelligens för ett tryggare och mänskligare samhälle. Det är rektors ansvar att skapa nödvändiga strukturer för ett framgångsrikt preventivt arbete och att skapa förutsättningar för och motivera lärare och elevvårdspersonal att utföra detta arbete. En viktig förutsättning är att det finns en medvetenhet om problemens existens och kunskap om hur de ser ut. En metod att uppnå detta är t.ex. att kontinuerligt genomföra lokala drogvane- undersökningar. Det är i ett preventionsperspektiv också viktigt att studera hur skolans arbetssätt och organisation påverkar barn och ungdomars tillvaro. Stress och brist på inflytande i skolan är ohälsofaktorer som måste ges större uppmärksamhet än . Elevers upplevelse av stress har ökat och allt fler ungdomar uppger i hälsoundersökningar att de ofta eller ganska ofta lider av huvud- värk, magont, sömnproblem eller känner sig håglösa och ned- stämda. Av de intervjuer med ungdomar som Narkotikakommis- sionen har genomfört framkommer att bl.a. betygshets, anonymitet och brist på inflytande i skolan upplevs som allvarliga stressfaktorer. Ungdomarna, i synnerhet flickorna, ser ett samband mellan dessa förhållanden och användandet av olika slags droger. En hälsofrämjande skolmiljö är av stor betydelse i det drogföre- byggande arbetet. En god skolmiljö kan också i viss mån kompen- sera en dålig uppväxtmiljö och sociala problem. Skolans verksamhet bör utvärderas regelbundet och elevernas skoltrivsel mätas. Det senare kan t.ex. ske genom enkäter i sam- band med drogvaneundersökningar eller genom intervjuer vid hälsokontroller. Besöken i skolhälsovården kan givetvis även användas till personlig rådgivning om drogproblematik och motiverande samtal. anser att barn och ungdomar i riskzon skall utgöra en prioriterad målgrupp för skolans förebyggande arbete. Lärare, sjuksköterskor, kuratorer och psykologer verk- samma i högstadiet och gymnasieskolan skall ha kompetens om ungdomar och missbruk. Skolan skall tidig uppmärksamma och ingripa vid skolk och mobbning. Det finns tydliga samband mellan drogmissbruk och dålig fram- gång i skolan, kriminalitet, dåligt självförtroende, bristande social kompetens och dåligt socialt nätverk. Program som syftar till att förebygga psykisk ohälsa kan också minska risken för missbruk. Skolan skall särskilt uppmärksamma elever med kamratproblem, inlärningssvårigheter eller övriga skolproblem och/eller familje- problem samt riskbeteende som t.ex. tidig alkoholdebut, åter- kommande berusningsdrickande eller misstänkt narkotikamiss- bruk. Skolan har ett stort ansvar att upptäcka de ungdomar som lever i gränslandet till att inleda ett missbruk. Man måste snabbt upp- märksamma och reagera på de signaler dessa ungdomar sänder ut liksom att snabbt agera när ett missbruk uppdagas. Lärare med kunskaper om tidiga tecken och med ambition att stödja elever som inte fungerar bra och en väl fungerande skolhälsovård och elevvård är bland de viktigaste förutsättningarna att upptäcka elever som har en destruktiv livsstil och för att identifiera och hjälpa barn i behov av särskilt stöd. Kommissionen ser det därför som mycket oroande att kunskap att identifiera och arbeta med barn och ungdomar i behov av sär- skilt stöd enligt saknas i de flesta skolor.10 Det är också viktigt att skolan garanteras tillräckliga resurser i form av personliga assistenter eller andra specialistresurser. vill också framhålla vikten av att det på varje skola finns ett särskilt elevvårdsteam som har till uppgift att tidigt upptäcka och ingripa vid skolk, mobbning, missbruk eller tecken på vantrivsel i skolan. En sådan grupp kan både bidra till att skolan på ett tidigt stadium uppmärksammar elever med behov av särskilt stöd och verka för en god skolmiljö. Den kan bestå av kurator, socialarbetare, psykolog, rektor, skolsköterska, studie- vägledare, lärare och specialpedagoger. Kamratstödjare kan för- stärka elevvården i skolan. De är viktigt att de som arbetar med dessa frågor har skolledningens fulla stöd och garanteras fort- bildning och andra nödvändiga resurser. Kommissionen anser också att det på varje skola skall finnas en konkret handlingsplan för det drogpreventiva arbetet som inne- håller riktlinjer för ANT-undervisningen, skolans allmänna regler avseende droger och information om vad som sker vid upptäckt av missbruk av något slag. I planen bör även ingå särskilda program mot skolk och mot mobbning, strategier för elev- och föräldra- samverkan samt kompetensutveckling för personalen. 10 Undervisningen om tobak, alkohol och andra droger. vara uttryckta i tydliga och lätt utvärderingsbara målsättningar som följs upp och utvärderas återkommande och revideras vid behov. bör kunna bistå med råd och riktlinjer vid upprät- tandet av sådana planer, men ansvaret för att de upprättas och efterlevs bör ligga på kommunen eller den lokala skolledningen. bedömning: Det viktigaste opinions- skapande arbetet är att narkotikafrågan ges politisk prioritet såväl lokalt som nationellt. För att stoppa utvecklingen av mer tillåtande attityder till droger bland ungdomar krävs att narkotikafrågan ges politisk prioritet lokalt och nationellt och att den allmänna opinionen och lokalsam- hällets resurser mobiliseras. För att skapa en stark opinion mot droger bland ungdomar krävs framför allt att ungdomarna själva, i betydligt högre grad än , engageras i och får inflytande över det narkotikapreventiva arbetet samt att de i dialog med vuxna ges möjlighet att diskutera narkotikapolitiska frågor. Kommissionen ser med oro på den vanligt förekommande in- ställningen bland unga att narkotikamissbruk är en individuell an- gelägenhet så länge man inte skadar någon annan och anser att det måste vara en av det förebyggande arbetets viktigaste uppgifter att försöka påverka denna inställning. Vi tror inte att detta kan ske genom mer information, men däremot genom en förbättrad kom- munikation samt genom att koppla diskussioner om droger till den gemensamma värdegrund som samhället vilar på och som bl.a. om- fattar respekt för människans egenvärde och integritet, individens frihet, livets okränkbarhet, omsorgen om dem som har det svårt och det personliga ansvaret. Dessa grundläggande värden finns bl.a. inskrivna i skolans läroplan och skall vara styrande för skolans undervisning och verksamhet. Det är också på denna grund det förebyggande arbetet måste bygga. Det yttersta syftet med förebyggande insatser är att de skall leda till att så många individer som möjligt tar avstånd från droger, att de som har en positiv attityd till droger förändrar sin inställning och att de som prövat eller använder droger förändrar sitt beteende. För att uppnå dessa målsättningar krävs olika metoder. Ett vanligt problem inom det förebyggande arbetet är att de insatser som görs ofta förväntas verka på alla dessa nivåer , fast metoden som används bara kan nå resultat i något av dessa avseenden. Grundläggande är därför att analysera om information är det bästa medlet för att nå det uppsatta syftet. När det gäller intresset av att pröva droger är exempelvis faktorer som självbild, grupp- tryck, behovet av gränsöverskridanden och att söka starka upplevelser lika viktiga som brist på information.11 har haft i uppdrag att utforma strategier för särskilt riktade informationsinsatser och för opinionsbildning samt lämna förslag till samhällets stöd för detta. Kommissionen har gjort en genomgång av olika former av infor- mation och dess verkningar (PM nr 7 och nr 12) och belyst hur ungdomar förhåller sig till sådana insatser (PM nr 4). Utifrån detta material och den forskning som finns på området drar vi följande slutsatser om hur information om droger bör utformas och vad den bör innehålla. I all undervisning och information om droger är det viktigt att utgå från ungdomarnas egen verklighet så att problem- ställningarna uppfattas som relevanta. Undervisning om droger skall betona socialt och emotionellt lärande och omfatta övning i att tillämpa kunskaper och fatta beslut. Budskapet från alla inblandade parter (skola, familj, när- samhälle) skall vara konsekvent. Det är viktigt att förstärka budskapet att en stor majoritet av alla ungdomar aldrig har använt narkotika. Information om droger skall börja tidigt och vara kontinuer- ligt återkommande . Insatserna skall vara målgruppsanpassade. Viktiga målgrupper är barn och unga i riskzon samt åldersgruppen . 11 Jarlbro, G. Hälsokommunikation – en introduktion. Hänsyn skall alltid tas till lokala förhållanden. Det skall emellertid framhållas att information aldrig kan ses som en isolerad företeelse. Dess viktigaste funktion är, enligt kommis- sionen, att utgöra basen i samhällets kunskapsuppbyggnad och ge stöd för den politik samhället driver. Det är kommissionens uppfattning att drogmissbruk rimligen bör betraktas som ett folkhälsoproblem och att narkotika- prevention tillsammans med annat drogförebyggande arbete är ett viktigt inslag i det generella folkhälsoarbetet. Detta grundläggande synsätt motsäger dock inte uppfattningen att det är angeläget att narkotikafrågan lyfts fram som en enskild fråga i det förebyggande arbetet. Bred information om riskerna med att använda narkotika och om den svenska narkotikapolitiken bör ges till alla ungdomar. Där- utöver bör riktad information ges till olika kategorier av ungdomar. Även föräldrar och andra vuxna bör få kunskap om narkotika och dess verkningar samt information om drogläget i kommunen. En viktig del av sådana insatser är att det finns realistiska möjligheter att anvisa dem som berörs av informationen vägar till vård, behandling eller annat stöd. Information måste också kombineras med stöd för att ha effekt på socialt utsatta ungdomar och deras familjer. En förutsättning för att ungdomar skall ta till sig information är att budskapet uppfattas som trovärdigt. Information om droger måste därför vara adekvat och aktuell. Den skall bygga på forskning och innehålla så många kända fakta om som möjligt. Riskerna skall varken överdrivas eller bagatelliseras. Det finns en klar och tydlig insikt om att skräckpropaganda och andra förenklade budskap inte fyller någon funktion. Detta får dock inte leda till en underlåtenhet att tala om de risker som är förenade med narkotikamissbruk. Det är kommissionens intryck att ungdomar ofta saknar kunskap om drogers effekt och farlighet. Undersökningar visar att det finns ett samband mellan uppfattningen om en drogs farlighet och benägenheten att testa.12 Många ungdomar ser inga risker med vad de själva beskriver som ett måttligt och kontrollerat användande av droger. Ett skäl till detta kan vara att de saknar kunskap om de medicinska konsekven- 12 , O'Malley P M, Bachman J G. Monitoring the Future national survey results on drug use, 1975-1999. Volume I: Secondary school student. serna av ett sådant användande. Det är därför angeläget att all kun- skap som faktiskt finns om droger och dess effekter förmedlas till ungdomarna. Det kanske inte förmår ändra vanorna hos dem som regelbundet använder narkotika, men om kunskapen om de fak- tiska riskerna ökar är det, enligt kommissionen, troligt att detta kan avhålla fler från att testa av nyfikenhet. I information om narkotika till ungdom och allmänhet bör också riskerna för akuta skador lyftas fram. Det gäller t.ex. riskerna för indirekta skador såsom våld och olycksrisker. I sammanhanget bör särskilt riskerna vid kombinationer mellan alkohol och andra preparat betonas. Det är enligt kommissionen framför allt viktigt att se över informationen om cannabis. I flera länder betraktas cannabis som en lätt och relativt harmlös drog och detta synsätt förefaller ha fått fäste bland många ungdomar även i . Det gäller även bland dem som själva inte använder droger. Det är viktigt att farorna med detta preparat uppmärksammas på ett sådant sätt att ungdomarna tar informationen till sig. Information skall även belysa de sociala, juridiska och politiska konsekvenserna av missbruk. Ungdomar vill diskutera droger i ett vidare sammanhang som även rymmer sådant som rusets funktion, längtan efter upplevelser och ungas levnadsvillkor. Det har i olika sammanhang betonats att den nya tonårskulturen är individualis- tisk, snarare än kollektivistisk. Det innebär att det inte är tillräck- ligt att endast se till sådant som grupptryck i arbetet med drog- prevention, utan också till preparatens funktion för olika individer och för deras val att handla enligt eller mot de ideal som råder i samhället respektive i gruppen.13 anser vidare att ungdomars förmåga att analysera och förhålla sig till olika slags information måste stärkas. Internationalisering och en snabbt framväxande informations- teknologi kan tillsammans med musik-, mode- och nöjesindustrin underlätta spridandet av drogförhärligande budskap. Narkotika utgör en del av ungas verklighet och får ungdomar inte pålitlig in- formation exempelvis i skolan så har de inget att ställa emot de budskap av mer tillåtande karaktär som de möter på t.ex. Internet och andra omvärldsarenor. Att, som i vissa sammanhang ibland föreslås, förbjuda drogför- härligande budskap låter sig enligt kommissionens mening inte 13 , , Tops D. Att komma för sent : om prevention, ungdomskultur och droger. för alkohol- och drogforskning (NAD), NAD-publikation nr 34. Förutom de juridiska och praktiska liksom yttrande- och tryckfrihetsmässiga aspekter som kan läggas på en sådan lösning tror kommissionen inte att det är genom ett sådant förbud som man förmår fler ungdomar att ta avstånd från narkotika. I stället är det genom ett väl fungerande förebyggande arbete liksom genom konkret och korrekt information till ungdomar som en sådan mer tillåtande attityd till narkotika kan motverkas. Metoderna måste vara att ge ungdomar redskap att tolka all slags information, att lära dem källgranska och kritiskt värdera. Det krävs emellertid också att motargumentationen befinner sig på samma arenor och i samma miljöer som de som framför en mer liberal åsikt. Ett exempel på detta är websiten Drugsmart14 på Internet där ungdomar kan diskutera narkotikafrågor med varandra och med experter. 4.4.1Upptäcka, rådgiva, stötta Det finns två grundprinciper i arbetet med ungdomar som har på- börjat ett missbruk: tidig upptäckt och tydlig reaktion. En tidig upptäckt minskar risken för individuella skador och för att miss- bruket skall spridas i ungdomsgruppen. För att kunna nå de ungdomar som har börjat experimentera med droger måste det finnas ett fungerande skyddsnät omkring ungdomar i skola och lokalsamhälle och ett strukturerat samarbete mellan socialtjänst, polis, skola fritidsverksamhet och frivillig- organisationer. har emellertid funnit att det på många håll inom saknas strukturerade metoder att arbeta med dessa ungdomar och att det också ofta saknas ett övergripande och mer strukturerat samarbete mellan socialtjänst och polis. Narkotikamissbruket är mest utbrett i åldersgruppen . kan vi konstatera att det saknas effektiva metoder att nå och arbeta med denna åldersgrupp både vad gäller förebyggande arbete och tidiga insatser. Svårigheterna består bl.a. i att identifiera de personer som har påbörjat ett missbruk, motivera dem att upp- höra med detta och, i de fall det behövs, också utforma en lämplig insats. Att avbryta ungdomars experimenterande med droger är alltså ett arbete i flera steg. För det första krävs kompetens att fånga upp signaler. För det andra krävs en utbyggd rådgivningsverksamhet och för det tredje krävs olika former av behandlingsalternativ. Ett viktigt inslag i kampen mot det sporadiska missbruket är att försöka upprätta förtroendefulla relationer och skapa utrymme för en dialog om vilken roll drogen spelar i ungdomarnas liv. Sådana samtal är en viktig källa till kunskap om hur det förebyggande arbetet kan bedrivas men kan också vara det första steget för att motivera en individ att ändra sin livsstil. Personer med ett lågfrekvent missbruk av droger upplever ofta inga problem med detta och om de upplever problem sätter de ofta dessa inte i samband med drogerna. Viljan att förneka problem kan vara mycket stark. Följaktligen söker de inte självmant hjälp för sitt missbruk, men de kan söka vård av andra skäl. Det är därför viktigt att det hos personalen på ungdomsmottagningar, inom elev- och studenthälsan, företagshälsovården och primärvården, men också inom mödra- och barnhälsovården finns kunskap om hur man kan uppmärksamma även subtila signaler om droganvändande. Flera undersökningar visar att relativt små insatser riktade till personer med riskbeteende kan få goda resultat. Inom sjukvården kan det t.ex. räcka att en läkare talar med högkonsumenter av alkohol om deras alkoholvanor för att detta skall leda till en mins- kad konsumtion. Det är troligt att detsamma gäller narkotika- missbruk. bedömer dock att det rent generellt saknas kunskap om metoder att upptäcka ett missbruk som ännu inte har blivit problematiskt. En viktig resurs i arbetet med unga i riskzon eller som har på- börjat ett missbruk som enligt kommissionens mening inte utnyttjas fullt ut är organisations- och föreningslivet samt arbets- livet. Ett skäl kan vara att det saknas möjlighet till praktisk pedagogisk utbildning för den arbetsgivare, förening eller kanske privatperson som är villig att ta hand om en ung person i behov av stöd. För att kunna utnyttja den stora potential som finns i lokalsamhället att arbeta med utsatta ungdomar måste den profes- sionella kompetensen i lokalsamhället öka, vilket bl.a. kan ske genom utökade möjligheter till utbildning. Frågor om kompetens- utveckling behandlas i kapitel 7. Ungdomar som vill sluta att använda droger behöver ofta mycket kompetent stöd för att lyckas med detta. sig i ett mellanläge där insatser i öppenvården inte räcker till men där en institutionsplacering är långt ifrån aktuell. För dessa ung- domar kan vård på hemmaplan i s.k. mellanvårdsprojekt vara den bästa lösningen. På alltför många håll saknas möjligheten till sådana vårdalternativ. Kommissionen anser att det måste utvecklas fler alternativ till institutionsvården och att mellanvårdsverksamheten generellt behöver förstärkas. anser att det i varje kommun bör finnas särskilda program för ungdomar som påbörjat ett missbruk eller har så omfattande social problematik att de varken klarar skolan eller att få ett arbete. Det är viktigt att föräldrar involveras i behandlingsarbetet. Också föräldrar vars barn har fastnat i missbruk behöver ett omfattande stöd. Detta brister på de flesta håll. Anhöriga känner sig ofta både maktlösa och utlämnade och upplever att de inte får stöd av myndigheterna. vittnar ofta om hur svårt det kan vara att komma i kontakt med föräldrar vars barn misstänks för missbruk. Kommissionen anser att föräldrar eller andra anhöriga som misstänker missbruk eller är oroade över någon familjemedlems livsstil bör ha möjlighet att anonymt kunna få professionellt stöd och hjälp. Frivilligorganisationerna fyller i detta avseende en mycket viktig funktion men når långt ifrån alla som är i behov av råd och stöd. Det är viktigt att utvecklar rutiner för hur kon- takten med anhöriga skall se ut och att det inom finns resurser att arbeta med hela familjen. I ökar antalet familjecentraler, dvs. enheter där man samlokaliserar och samordnar individ- och familjeomsorg, öppen förskola samt mödra- och barn- hälsovård. Förhoppningen är att familjecentralerna skall kunna förebygga psykiska och sociala problem genom kontakter mellan föräldrar sinsemellan och med olika kategorier professionella samt genom möjligheten att därmed erbjuda tidiga insatser utifrån bred kompetens.15 Enligt bedömning bör familjecentralerna även kunna utnyttjas för stöd till missbrukande ungdomar och deras föräldrar eller i vart fall fungera som sluss till andra stödformer. Bättre hälsa för barn och ungdom – en strategi för de sämst ställda. Kommissionen vill betona att det viktigaste uppsökande arbetet är att ha en bra verksamhet som är känd och har förtroende hos såväl missbrukarna som hos ungdomarna i kommunen. Det uppsökande arbetet bland de etablerade missbrukarna behandlas nedan. När det gäller ungdomarna kan bl.a. genom olika samverkansgrupper med alla de instanser i kommunen som arbetar med ungdomar skapa förutsättningar att underlätta tidig upptäckt av riskbeteenden, öka anmälnings- benägenheten till och göra socialsekreterare för- trogna med ungdomars vardagsmiljöer.