sou · GOB329d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Skolan bör bidra till att göra eleverna medvetna om den påverkan de utsätts för när det gäller livsstil, konsumtionsvanor, värderingar och attity- der. Enligt dokumentet bör konsumentfrågorna med olika perspektiv behandlas i ämnen som hemkunskap, modersmål, miljökunskap, sam- hällskunskap, bild och slöjd, naturvetenskap, matematik, teknik och mediakunskap. Att konsumentfrågor förekommer i olika ämnen ger möjlighet till breda teman och en progressiv utveckling över hela skol- tiden. 300 Konsumentfrågor i skolan Sex olika ämnesområden har valts ut i förslaget – personlig eko- nomi, konsumenternas rättigheter och ansvar, kommersiell påverkan, konsumtion, miljö och etik, mat samt säkerhet. Under varje sådant område ges förslag till innehåll i undervisningen. Målsättningen är att eleverna skall förvärva kunskaper så att de efter avslutad skolgång kan hushålla med resurser och hantera sin ekonomi, tillvarata sina rättigheter och känna till sitt rättsliga ansvar som kon- sumenter, hantera den kommersiella påverkan de utsätts för, bedöma den egna livsstilens och konsumtionens betydelse för mil- jön och för produktion/konsumtion i ett globalt perspektiv, välja och laga näringsriktig och från miljösynpunkt bra mat samt arbeta rationellt i hemmet, och bedöma olika produkters säkerhet och kvalitet samt tillgodogöra sig produktinformation. De nordiska konsumentministrarna antog 1996 en handlingsplan för konsumentundervisning . Basen för handlings- planen var det nordiska dokumentet med förslag till innehåll i konsu- mentundervisningen. Det yttersta målet för planen var att tillförsäkra nordiska ungdomar goda kunskaper i konsumentfrågor. Medel för att uppnå målen var bl.a. nordisk samverkan mellan konsumentorganen i projekt. Ett antal prioriterade områden och delmål anges i handlingsplanen. De prioriterade områdena var: Personlig ekonomi och konsumtion/miljö Lärarutbildning Samverkan konsumentorgan – skolväsende – ungdom m.fl. Påverkan på läromedelsförlagen Inflytande på den europeiska utvecklingen En utvärdering av den nordiska handlingsplanen skedde . I huvudsak konstaterade projektgruppen att det samnordiska arbetet –1999 främjat utvecklingen av konsumentundervisning nationellt i de nordiska länderna, och internationellt på främst europe- isk nivå. Arbetet har bl.a. inneburit stöd till lärarutbildningen, utveck- ling av Internet-användningen inom konsumentundervisningen och att ett europeiskt nätverk av konsumentutbildare kunnat vidmakthållas. Konsumentfrågor i skolan 301 Utbildningsområdet är i huvudsak en fråga för de enskilda medlems- länderna. (1993) gav dock EU en subsidiär kompetens i utbildningsfrågor, enligt artikel 149 i EG-fördraget (f.d. artikel 126). Av denna framgår att gemenskapen skall bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet genom att främja samar- betet mellan medlemsstaterna och genom att vid behov stödja och komplettera deras insatser, som gemenskapen fullt ut skall respektera medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll och utbildningssystemens organisation samt medlemsstaternas kulturella och språkliga mångfald. EU:s insatser på utbildningsområdet består bl.a. av att kommissio- nen ger stöd åt medlemsstaterna i deras ansträngningar att förbättra konsumentundervisningen i skolorna. Detta stöd sker t.ex. genom eko- nomisk och teknisk hjälp till pilotprojekt som syftar till att integrera konsumentundervisning i skolsystemen. En annan aktivitet är en årlig europeisk tävling för unga konsumenter, som pågått , och som leder till framställning av utbildnings- och informationsmaterial för unga av unga. Tävlingen har olika breda konsumtionsområden som teman. Konsumentundervisning togs upp av EG första gången i ett program för konsumentskydd och konsumentinformation. utfärdade rådet en resolution om konsumentundervisning, som bl.a. pekade ut områden som marknadskrafternas funktionssätt, hushållens ekonomi, konsumtion och miljö, attityder till reklam och massmedier och användning av fritiden. Resolutionen rekommenderade införande av konsumentundervisning i grundskola och gymnasium med stöd av en serie åtgärder som föreslogs genomföras av medlemsländerna och på gemenskapsnivå. antog rådet en resolution om konsumentutbildning och information. Den lanserade begreppet livslångt lärande och vid- gade därmed konsumentutbildningen till att omfatta även vuxna. Genom Amsterdamfördraget (1997) infördes begreppet konsument- utbildning i EG-fördraget. I artikel 153 anges att gemenskapen skall bidra till att främja bl.a. konsumenternas rätt till information och utbildning. I handlingsplan har kommissionen fastställt vissa prioriterade verksamhetsområden. Under huvuduppgiften En starkare röst för konsumenterna i EU är ett av målen att få till stånd ett närmare samarbete med medlemsstaterna vad gäller konsumentutbildning. Kommissionen avser enligt handlings- planen att samarbeta med nationella, regionala och lokala myndigheter 302 Konsumentfrågor i skolan för att främja utbyte av bästa metoder vad gäller integrering av konsu- mentutbildningen i skolan. Samarbetet kommer särskilt att koncentre- ras på utarbetande av utbildningsmaterial, lärarutbildning och samar- bete mellan skolor och deras närområden, t.ex. lokala företag och företagsrepresentanter. Enligt kommissionen har tre medlemsstater, , och , vidtagit åtgärder för att främja kon- sumentutbildning på skolschemat. Kommissionen avser att stödja andra medlemsstater som är intresserade av en liknande ansats. Efter ett nordiskt finansierat seminarium 1993, med deltagare från 18 länder, bildades ett europeiskt kontaktnät – Network of Consumer Educators. Nätverkets medlemmar kommunicerar via tid- ningen NICE-Mail (News & Information about Consumer Education), som utkommer två/. har det hållits två konferenser, en i och en i . arbete med konsumentutbildning bygger i hög grad på de gemensamma nordiska dokumenten. Verket arbetar huvudsak- ligen på två sätt för att stödja konsumentundervisningen i skolan. Det ena är att producera böcker och annat studiematerial inom särskilda ämnesområden, det andra är fortbildning av lärare och medverkan i lärarutbildning. Prioriterade områden är hushållsekonomi, konsument- rätt, reklam och påverkan, hälsa och säkerhet samt miljö/konsumtion. När det gäller produktion av läromedel har området reklam och påverkan haft en framträdande roll, t.ex. böcker om kroppsfixering, könsschabloner, kosmetika, kläder och mode samt tobaksreklam. Av resursskäl har antalet läromedelstitlar minskat . bistår lärare, utbildare på lärarhögskolorna och lärarstuderande i konsumentfrågor, t.ex. genom att anordna seminarier och kurser eller medverka i olika kurser inom lärarutbildningen. Verket har ett kontinuerligt samarbete med vissa grundskollärarutbildningar, främst med de hushållsvetenskapliga institutionerna. deltar också i särskilda projekt tillsammans med enskilda skolor eller kommunala konsumentvägledare i syfte att ta fram exempel på hur konsumentfrågorna kan behandlas i undervisningen. Ytterligare en viktig del av insatserna på utbildningsområdet är deltagande i nätverk, både nationellt och internationellt, möten med centrala och lokala skolmyndigheter och annat påverkansarbete. Genom kontakter med personer inom skolvärlden, parlamentariska kommittéer, nätverk och andra påtryckningsgrupper kan verket få Konsumentfrågor i skolan 303 information om utvecklingen av kursplaner, förändring av lärarutbild- ning m.m., vilket ger underlag för åtgärder som syftar till att försöka tillgodose utrymmet för konsumentfrågor. personresurser på utbildningsområdet har mins- kat . 11.4.4Den kommunala konsumentverksamhetens stöd till skolan Den kommunala konsumentverksamheten har en viktig roll när det gäller att stimulera konsumentutbildningen i skolan. Konsumentväg- ledarnas kontakter med skolan, både med , gymnasieskolan och andra skolformer, sker med enskilda lärare, med en viss skola eller med skolförvaltningen i kommunen. Konsumentvägledarna tar t.ex. emot studiebesök från skolklasser och studiegrupper, deltar i lektioner och studiedagar samt presenterar läromedel. Kontakter med lärarut- bildningen förekommer också. Många kommuner saknar dock konsu- mentvägledare, eller har en konsumentverksamhet där resurserna inte räcker till för att bedriva utåtriktad verksamhet av detta slag. Enligt statistik hade 175 kommuner någon form av samar- bete med skolan . 65 kommuner uppgav att de hade samver- kat med skolförvaltningen. Enligt arbetar många vägledare med att försöka påverka skolan att ta upp konsumentfrågor i större utsträckning. För konsumentvägledarkåren som helhet har dock insat- serna minskat, vilket har samband med att det utåtriktade och förebyg- gande arbetets andel av kommunernas verksamhet har blivit mindre. Konsumentvägledarnas erfarenhet av det skolinriktade arbetet är att den avgörande faktorn för huruvida konsumentområdet tas upp i undervisningen eller inte är den enskilda lärarens intresse. 304 Konsumentfrågor i skolan 11.5.1Konsumentfrågornas roll i skolan Kommitténs bedömning: Konsumentundervisningen i skolan har en alltför svag ställning och behöver därför stärkas. En målsättning för konsumentpolitiken är bl.a. att konsumenterna genom information och utbildning skall känna till sina rättigheter och skyldigheter, kunna göra kloka val och hävda sina intressen. På mark- naden förutsätts konsumenten vara en stark part i förhållande till näringsliv och offentliga aktörer. En stark konsument har förmåga att utnyttja sin tid och sin ekonomi på ett effektivt sätt, att förstå mark- nadsföringens möjligheter att påverka köpval och attityder, att välja en konsumtion som tar hänsyn till miljö- och energiaspekter, att ta etiska hänsyn och att påverka marknaden genom sina val. Det finns skäl att tro att konsumentrollen kommer att bli än mer komplicerad. En allt hårdare konkurrens om konsumenternas val kan t.ex. komma att föra med sig en ännu effektivare och mer påträngande marknadsföring, komplicerade avtalskonstruktioner och ett svåröverskådligt utbud. För- utom de kunskaper som krävs för att individen skall kunna ta tillvara sin roll som konsument och part på marknaden behövs också kunskap om de färdigheter som är nödvändiga i vardagslivet, t.ex. att planera sin ekonomi och sköta ett hushåll. För att kunna bli en kunnig, medveten och stark konsument krävs det att grundläggande kunskaper i konsumentfrågor förmedlas redan under skolåren. Konsumentundervisning i skolan är enligt vår bedöm- ning inte bara viktig, utan sannolikt en avgörande beståndsdel i för- verkligandet av de konsumentpolitiska målen. Kunskaperna är nödvän- diga både för elevens egen konsumentroll och som en förberedelse för vuxenlivet. Det är under skolåren som de bästa förutsättningarna att förmedla en grundläggande konsumentutbildning finns. Konsument- frågorna bör därför ha en stark ställning i skolan. Av de undersökningar som tidigare refererats har det framgått att konsumentfrågorna har en otydlig roll i skolan och att den gränsöver- skridande karaktären ofta medför att området inte prioriteras i under- visningen. En studie angående överskuldsättning och skuldsanering har pekat på att det finns en omedvetenhet både i samhället och bland skuldsatta hushåll om betydelsen av hushållsekonomisk planering och budgetering. Studien, liksom andra undersökningar, visade att skolans ansvar för undervisning i hushållsekonomiska frågor inte är helt tydlig och att ämnesområdet inte prioriteras. Konsumentfrågor i skolan 305 av gymnasieelevers kunskaper om konsumentfrågor har visat att ele- verna har bristfälliga kunskaper inom vissa områden. Dessa undersök- ningar visar också att en stor majoritet av eleverna anser att skolans undervisning i konsumentfrågor är otillräcklig. En undersökning som genomförts i visar att ökad konsumentundervisning direkt höjer kunskapsnivån hos eleverna (institutt for forbruksforskning, rapport nr 8-1998). Vi bedömer att konsumentfrågorna har en mycket svag ställning i skolan och anser därför att konsumentundervisningen behöver stärkas. Detta gäller särskilt gymnasieskolan. De dåliga förutsättning- arna för konsumentundervisning på gymnasiet är en allvarlig brist, eftersom det är under dessa skolår som elevernas behov av kunska- perna, och därmed också deras förmåga att ta till sig dem, är som störst. Våra förslag är inriktade på att ge konsumentundervisningen i skolan ett ökat utrymme, att förtydliga kursplanerna när det gäller konsument- frågor och att förstärka och stöd till skolan och lärarna. Det är också angeläget att konsumentfrågornas roll stärks i vux- enutbildningen, t.ex. i den kommunala vuxenutbildningen. Våra förslag om ett utökat utrymme för ämnesområdet och om tydligare kursplaner bör därför beaktas även i denna skolform. Andra former av vuxenut- bildning sker bl.a. via folkbildningen och folkhögskolorna och i viss mån också genom t.ex. Utbildningsradion. En utökad och kvalificerad produktion av läromedel och annat utbildningsmaterial bör enligt vår uppfattning kunna vara till gagn såväl för den kommunala vuxenutbild- ningen som för olika slag av privata eller frivilliga utbildningsorgani- sationer. Kommitténs förslag: Hemkunskap bör vara det centrala ämnet för konsumentfrågorna i . Kursplanen för ämnet bör komp- letteras med uppgifter och mål med tydlig inriktning på konsument- frågor. Antalet garanterade undervisningstimmar bör utökas och namnet bör ändras till hem- och konsumentkunskap. I gymnasieskolan bör konsumentkunskap införas som ett nytt obligatoriskt skolämne. Ett viktigt inslag i ämnet bör vara undervis- ning i privatekonomi. De konsumentrelaterade frågor som har anknytning till andra ämnen bör såväl i som i gymnasieskolan behandlas inom ramen för dessa ämnen och utgöra ett komplement till det sär- skilda konsumentämnet. 306 Konsumentfrågor i skolan Det gällande synsättet är att konsumentfrågorna är ett ämnesövergri- pande område som kan tas upp i en rad ämnen. Även det nordiska kon- sumentsamarbetet är inriktat på att konsumentkunskap kan och bör tas upp i många olika ämnen. Detta är ett naturligt synsätt, eftersom kon- sumentkunskap är ett generellt begrepp som spänner över många kun- skapsområden, både i samhällslivet och i den ämnesindelning som finns i skolan. Möjligheterna att konsumentfrågorna får ett brett och allsidigt genomslag i skolundervisningen är därför, åtminstone i teorin, stora. finns det en risk att ett ämnesområde som är så utspritt som konsumentkunskapen mer eller mindre tappas bort. Vår bedömning, bl.a. mot bakgrund av de undersökningar som tidigare redovisats, är att det sistnämnda ofta är fallet. Skälen för detta är flera. Det första är just att konsumentkunskap inte är ett eget ämne. Konsumentfrågorna finns inte heller tydligt utpekade i skolans läroplaner och kursplaner. Det är över huvud taget svårt att finna begreppet konsument i dessa dokument. Avsaknaden av tydligt utpekade konsumentfrågor i kursplanerna är bl.a. en konsekvens av beslut om en målstyrd skola med avsevärt mindre statlig detaljstyrning. Detta har t.ex. inneburit att området hushållsekonomi fått ett mindre utrymme i de nuvarande stat- liga styrdokumenten än vad som var fallet tidigare. Dessutom sker en utveckling mot en allt mindre detaljeringsgrad i kursplanerna, vilket kan medföra att de olika delarna i ett ämnesövergripande kunskapsom- råde riskerar att bli ännu mindre framträdande. Som vi tidigare konstaterat har konsumentundervisningen i skolan en alltför otydlig roll. Vi föreslår därför att konsumentkunskap får en tydligt utpekad hemvist i ett bestämt skolämne, såväl i som på gymnasiet. Dock bör de konsumentrelaterade frågor som åter- finns i andra ämnen även behandlas inom ramen för dessa ämnen och utgöra ett komplement till det särskilda konsumentämnet. I den gällande läroplanen för anges att det är rektors ansvar att övergripande kunskapsområden, såsom konsumentfrågor, integreras i undervisningen i olika ämnen. Ansvaret för ämnesområdet bör enligt vår mening inte bara åvila rektor. Vårt förslag att tydligare koncentrera området till ett visst ämne och att konsumentfrågorna skall synas tydligare i kursplanerna innebär att ansvaret för området bör vila också på skolans huvudmän, vilket bör leda till att konsumentkunskap t.ex. tas upp i kommunernas skolplaner. Med hänsyn till att konsument- frågorna även bör behålla sin karaktär av ämnesövergripande område kan det dock vara en fördel att de även anges särskilt under rektors ansvarsområde. I linje med detta bör läroplanen för gymnasieskolan kompletteras med ett rektorsansvar för konsumentfrågorna som mot- svarar det som anges i läroplan. Konsumentfrågor i skolan 307 I återfinns redan flera konsumentfrågor i ämnet hemkun- skap. Det är därför naturligt att välja hemkunskapen som utgångspunkt för ett centralt ämne för konsumentutbildning i . Konsu- mentverkets försäljningsstatistik visar att det främst är lärare i hemkun- skap i årskurs åtta och nio som köper verkets läromedel. Regeringen har i en proposition (prop. 1999/2000:68) föreslagit att ämnet hemkunskap i skall få benämningen hem- och konsumentkunskap. Vi välkomnar förslaget till namnändring, som ger förutsättningar för en tydlig inriktning på konsumentfrågor i undervisningen. Den nya kursplan som börjar gälla från innehål- ler vissa moment av konsumentfrågor, i huvudsak i linje med den tidi- gare kursplanen. Ämnet är dock starkt fokuserat på hushållets verk- samheter med tyngdpunkt på måltider, boende och social gemenskap. Den koncentration av konsumentfrågorna till ämnet som vi föreslår innebär att ämnet bör omfatta konsumentfrågor även i ett bredare per- spektiv, t.ex. frågor som rör konsumentens ställning och roll på mark- naden. Detta kräver förändringar av beskrivningen av ämnet och av de mål som eleverna skall uppnå. Vi föreslår att kursplanen i ämnet hem- och konsumentkunskap kompletteras i denna riktning. En förändring av kursplanen bör självfallet ske enligt de förutsätt- ningar som gäller för den målstyrda skolan, bl.a. att en långtgående detaljeringsgrad av kursplanerna skall undvikas. Ett viktigt område som bör inrymmas i undervisningen och åter- speglas i kursplanen är t.ex. privatekonomi. Undervisningen i privat- ekonomi bör ha som mål att eleven skall kunna planera sin egen eko- nomi och göra en budget, delta i familjens planering av sin ekonomi utifrån tillgängliga resurser, kunna jämföra priser och bedöma pris och kvalitet, känna till betaltjänster, sparande, lån, försäkringar m.m. och vilka aktörer som finns på den finansiella marknaden. Ett annat viktigt område rör konsumenternas rättigheter och skyldigheter, dvs. kunskap om hur avtal blir till, hur tvister kan lösas, vilka instanser konsumenten kan vända sig till i olika frågor samt vilka regler som gäller för märk- ning av olika produkter. Andra viktiga frågor rör miljö- och energi- aspekter på konsumtionen samt säkerhet, t.ex. säkerhetsmärkning, hantering av farliga ämnen, barnsäkerhet i hemmet och användning av säkerhetsutrustning. Likaså hör kännedom om etiska frågor som har samband med köp av varor och tjänster till de områden som vi anser bör tas upp inom ramen för hem- och konsumentkunskapen. Hemkunskapen är det minsta ämnet, med totalt endast under hela . Vi föreslår att ämnet får ett 308 Konsumentfrågor i skolan utökat antal garanterade undervisningstimmar. För att säkerställa att de konsumentfrågor vi hänvisat till ovan kan tas upp i rimlig omfattning, utan att inkräkta på de områden som ingår i ämnet, bedömer vi att det bör omfatta minst . Även med denna fördubbling av timtiden kommer ämnet att höra till de minsta på elevens schema. I gymnasiet saknas en naturlig och central plats för konsumentfrågorna. är det under gymnasieåren som ungdomar alltmer utvecklar en egen konsumtion. Ungdomar disponerar ofta själva studiebidrag och har egna arbetsinkomster från extraarbeten, vilket medför att de i stor utsträckning gör egna inköp och investeringar. De förbereder sig också för en kommande studietid och ett arbetsliv med eget boende och för familjeliv. Frågor om konsumtion, ekonomi, lån och krediter, försäk- ringar m.m. känns därför vardagsnära och intressanta för eleverna. Det innebär också att det finns goda förutsättningar för att ta in kunskaper på området. Det nya pensionssystemet medför att den enskilde tidigt i arbetslivet bör ta ställning till frågor om sparande. Även om dessa frå- gor sannolikt inte känns vardagsnära för en gymnasieelev är det viktigt att grundläggande kunskaper på området förmedlas redan i gymnasiet. Den nuvarande ämnesindelningen i gymnasieskolan innebär att olika aspekter av konsumentfrågor ingår i vissa program. Däremot sak- nas tydliga konsumentfrågor inom de kärnämnen som alla gymnasie- elever läser. Undersökningar av gymnasieelevernas konsument- kunskaper som genomför visar att eleverna på de teoretiska programmen har bättre resultat än de som går på yrkesin- riktade program. I den senaste undersökningen hade eleverna på teori- programmen rätt på ett antal kunskapsfrågor, medan ele- verna på de yrkesinriktade programmen hade rätt. Vi föreslår att konsumentutbildning ges ett tydligt utrymme i gym- nasieskolan. Eftersom konsumentfrågor rör grundläggande kunskaper för vardagslivet, som alla har behov av, anser vi att det är angeläget att det ingår bland de ämnen som är obligatoriska för alla elever. Vi anser därför att ett särskilt ämne i konsumentkunskap bör införas i gymnasieskolan. Det bör i huvudsak ha motsvarande innehåll som vi föreslagit för konsumentkunskapen i , och således fokuse- ras på bl.a. konsumenträtt, miljö och konsumtion och konsumentsäker- het. De mål som ställs upp för elevernas kunskaper och beskrivningen av ämnet bör naturligtvis anpassas till de behov och förutsättningar som gäller för gymnasieelever. En kursplan för ämnet bör enligt vår mening vara så konkret och tydlig som möjligt vad avser innehållet i Konsumentfrågor i skolan 309 ämnet, men i övrigt utformas i enlighet med den ansvarsfördelning mellan staten och kommunerna som beslutat, vilket bl.a. innebär att en detaljerad styrning från staten skall undvikas. Det är viktigt att ämnet konsumentkunskap innehåller ett särskilt avsnitt, eller block, om privatekonomi. I vår delrapport tjänster från ett konsumentperspektiv (bilaga 6) presenterade vi ett förslag om att göra privatekonomi till ett nytt skolämne. Delrapporten har remissbehandlats, och förslaget om ett privatekonomiskt skolämne har välkomnats av så gott som alla instan- ser, såväl näringslivet som myndigheter och organisationer. Bakgrunden till förslaget var bl.a. rapporter från och , där det framgår att konsumenter i många fall har bristande kunskaper i frågor som rör området finansiella tjänster och att de anser sig vara dåligt informerade. Flera utredningar visar att skolelever behöver få bättre kunskaper om finansiella frågor. gjordes en undersökning bland gymna- sieelever i , och om förståelsen av försäkringsord. Åtta av tio elever förstod inte innebörden av värde- säkrad pensionsförsäkring, och ingen förstod vad respitmånad betydde, vilket inte är förvånande. Att så många som hälften trodde att uttrycket premien är betydde att försäkringsbolaget utlovade ett pris eller en belöning och att nästan ingen kunde förklara ordet karens kan dock anses vara mer bekymmersamt. En liknande undersökning genomfördes på bankområdet. Resultaten liknade försäkringsundersökningen. Det visade sig bl.a. att begreppet riskspridning inte förstods av cirka två tredjedelar av gruppen. En annan vanlig missuppfattning var att kreditprövning inne- bär en kredit på prov. Undersökningar av i samband med införandet av det nya pensionssystemet har bl.a. visat att unga människor (16–) har mycket begränsade kunskaper om pensionsfrågor. Utbudet och mångfalden av produkter inom den finansiella sektorn har ökat. Utvecklingen för med sig större krav på konsumenternas för- måga att tillgodogöra sig information.