sou · GOB320 · 2001-01-01 00:00:00 — Jag kommer ihåg att han lyss- nade på radio och hejade på . Mig hade han ett särskilt hat till. Mitt släktingar är ett folk som har skött sig hela livet. Så därför kan jag inte förstå hur dom kunde sätta mig på ett sådant ställe. 328 Bilaga 5 SOU 2000:20 Blev du slagen också? Ja, en gång rymde jag. Jag rymde för att jag var ledsen. Jag sörjde min mor. Så jag följde järnvägen. Men det var dumt för jag blev snart upptäckt och då blev jag slagen. Det var grymma metoder. När man kissade i sängen fick man äta salt och duscha i kallt vatten. Man flyttades hit och dit och fick aldrig någon kärlek utan bara hugg och slag. Det svårt att förstå att dom var sådana . De förstod ju inte att jag sörjde min mor. Det är klart att man inte blir snällare av stryk. Jag var kanske inte så lätt att handskas med alla gånger men jag har ju aldrig varit kriminell eller något sådant. Jag blev iväg skickad till sådana där konstiga ställen; , Sal- berga och allt vad dom nu heter! Det var hem för sinnesslösa eller vad fan dom nu kallar det Vad tror du är förklaringen till varför du placerades på dessa hem för s.k. sinnesslösa? Det var väl för att jag hade ett hemskt humör. Det erkänner jag. Men det är inte undra på, så som jag blev behandlad. Man fick aldrig någon kärlek. Det var kanske tur att du hade humör och inte fann dig i att bli behand- lad hur som helst? Jo, annars hade jag nog gått under. Sedan har jag ju alltid varit mu- sikintresserad och det varit till stor hjälp. För då kan man liksom stänga av världen och slippa se skiten. När blev du steriliserad? Jag kommer inte ihåg när det var. Men jag kan väl ha varit en 15- . Det var i alla fall när jag bodde i . Dom kom till hemmet pekade och sa "Du och du och du och du. Ni skall komma in här och skriva på ett papper". Jag visste inte vad det var fråga om. Sen tog dom oss till lasarettet i . Och blev jag rädd för dom kom med stora sprutor. Men då började det pratas i korridoren. Dom äldre killarna förstod bättre än jag. Dom sa till mig att vi skall sterili- seras. Hur gick operationen till? Blev du sövd? Jag fick en spruta och jag somnade. När jag vaknade upp då var jag arg. Ja, då ilsknade jag till ordentligt och sa "vad har ni lurat mig in på". "Du har ju skrivit på här", sa dom. Men dom förklarade aldrig vad det var för någonting. Dom sa bara att det är för att du skall bli fri. Det var en gårdare där. Han var plit och säkert nazist. Han sa att "den rasen som du är av, den skall inte föda några barn". Så sa han. Då började jag förstå vad som skulle hända mig. Men då var det för- sent. SOU 2000:20 Bilaga 5 329 Vad hände efter operationen? Blev du utskriven från hemmet? Det kallades för familjevård. Jag kom till en gammal bonde och fick slita utan att få betalt. Ändå var han elak den där gamla bonden. Jag blev så för- bannad så jag slog till bondjävel och gick därifrån. Det är naturligt. Jag var ju tvungen att reagera. Jag är ju en normal människa. Men vad fick det för konsekvenser? Ja, då åkte man in igen. Det var då jag åkte in på Källshagen. Det värsta stället av alla. Där fanns idioter! De kunde äta sin egen avför- ing, dom pratade röster och jag vet inte vad. Dom snaggade huvudet på en, och man fick särskilda kläder. Det luktade skit överallt. Ja, det var värre en koncentrationsläger. Man undrar varför dom inte avrättade oss med en gång. När dom ändå hade en avsky för oss. Då hade vi sluppit plågas. Det tar på en normal människa att se sådant. Man var ju inlåst också. Jag tänkte att nu kommer dom att psyka ner mig ordentligt. Men jag hade ett starkt psyke. Och klarade mig. Hur kom du ut därifrån? En äldre kamrat sa till mig att jag måste göra något kriminellt så jag kommer till fängelse i stället. För jag var normal. Det var en psyko- log där som sa "jag fattar inte vad du gör här ". Det slutade med att jag slog jag till en kille. Jag var liksom tvungen att göra något. Och kom jag ut. Då kom jag till ett fängelse. Och det var ju rena himmelriket. Hur fick du kontakt med dina släktingar? Jag träffande en kille som tillhör det resande folksläktet. Han är vad vi kallar för . Han sa till mig "Har du någon bror? För du lik- nar så min systers man". "Nej, inte vad jag vet", svarade jag. Men hur den än var så skrev jag till pastorsexpeditionen i och då fick jag upplysningar om allting. Då var jag väl . Och se- dan åkte jag ner till och träffade dom allihop. Det blev en vändpunkt i livet. Det var som himlen öppnade sig för mig. Jag fick träffa min bror och min far och allihop. Då berättade jag för min far om allt som hänt. Jag berättade om ste- riliseringen också. Han blev så förbannad och sa att "det hade dom ingen rätt till att göra utan att fråga mig först". Hur tycker du att ditt liv har påverkats av steriliseringen? Jag har lidit av detta i hela mitt liv. För jag har träffat många flickor . Jag har alltid haft lätt att träffa jäntor. Men det har ald- rig fungerat riktigt som det ska. Det stoppar liksom upp i strängarna och gör ont. Det blir en ömhet när man har samlag. För det kommer inte ut som det ska. Så du har både lidit psykiskt och fysiskt av steriliseringen? 330 Bilaga 5 SOU 2000:20 Några psykiska problem har jag aldrig haft. Jag menar om det varit känslomässigt svårt. Ja, jag skämdes. Till och med när jag skulle opereras för hjärtat och dom såg ärret då skämdes jag . Men jag blev hatisk också. För dom tryckte ju ner mig. kunde man inte alls prata med folk från myndigheterna. Ingen brydde sig. Så detta har ofta kommit över mig. Särskilt när jag träffat flickor. För jag visste att jag inte kunde få barn. Då hände det allt att jag tog till spriten. Men det var värst när jag var gift. För då fick jag ju ljuga och säga att jag haft påssju- kan. Fast det kändes inte bra för mig, att sitta där och ljuga. Så jag fick berätta hur det var. Var du gift ? Men det tog slut när jag berättade att jag var steril. Det var en äkta kärlek jag förlorade då. Det var en tung börda att bära. Det var aldrig tal om att ni skulle adoptera barn? Nej, aldrig. Det blir ju aldrig det samma som att skaffa egna barn. Så jag tänkt att de skulle bara veta vad fan dom gjort. Det var ju inget fel på mig! Jag var ju inte sinnessjuk eller något annat. Dom dömde mig fel. Tror du att det hade något att göra med att du är tillhör det resande fol- ket? Är det en zigensk släkt? Dom kallade ju mig för tattare. Fast jag förstod ju inte då var det är för någonting. Men har jag släktforskat och vet att jag tillhör det resande folket. En del har ju vandrat och levt en kringflackande liv. Mina släktingar har inte levt så. Men det finns dom som varit tvung- na till det. De var utstötta helt enkelt. Det är så dumt att man får lida för den saken. Varför skall man bli betraktad som annorlunda människa? Jag kan ju inte välja vilket fruntimmer jag kommer ut ur. Men känner du dig annorlunda? Jo, det gör jag allt. Jag känner mer med utlänningarna än vad jag gör med svenskarna. Vi har det mer jämlikt och kommer bra överens. Jag tycker svenskar är så rasistiska. Jag känner mig precis som jag inte är svensk. Jag är en utböling, en parasit, en sinnessjuk. Fastän jag har jobbat och skött mig i hela mitt liv. Jag har ju läst mycket om hur det var . Dom ville ha bort tattare och handikappade. var ju fattigt och ville utrota dessa människor. Det har jag själv känt att det är på det viset. Det är detta jag är så förbannad på. Livsberättelse nr 6. bor på en ö utanför . Hon bor ensam i sin lägenhet. Hon har inga barn. är handikappad sedan födseln. Hon föddes utan fötter och med missbildade händer. 1948 gjorde hon en abort. har inga minnesbilder av att någonsin ha blivit tillfrågad eller upplyst om sterili- sering. Hon är emellertid övertygad om att ett ingrepp gjordes i samband med aborten. har blivit intervjuad om sitt liv. In- tervjun ägde rum i hennes bostad. Vill du berätta lite grann om din bakgrund? Jag är född i . När min mamma f ödde mig så fick hon en chock. Jag är första barnet och är född handikappad. Jag har inga ben och inga riktiga händer. När jag var blev jag bortlämnad till Eugeniahemmet i . Jag såg knappt mina föräldrar efter det. De besökte mig sällan. Jag var inte accepterad. Du tror att det berodde på att ditt handikapp? Ja, det man såg på hemmet också. Det var många barn som aldrig fick besök. När jag var liten var mitt handikapp svårare än vad det är . går jag med proteser och jag har opererat hakan så jag har lättare att tala. Hur länge var du på hemmet? Jag var där till jag var , sedan flyttade jag till där jag fick utbildning. Jag lärde mig konfektion och arbetade på . Men snart flyttade jag till en egen lägenhet i ett kvinno- hus på . Det var ett hus för ensamstående kvinnor. Jag möblerade den med möbler från . Men det var fint, och gediget. Hade du vänner som du träffade ibland? Ja, träffade kompisar från både hemmet och från min arbetsplats. Det var bra kompisar. Jag har alltid haft lätt för att få vänner. Hur det än vad så träffade man ju en karl då och då också. Man är ju inte mer än människa. Det är lätt hänt när man kommer ifrån ett kärlekslöst hem och längtar efter kärlek. Så jag blev med barn. Det var en tillfällig förbindelse. Det var ingen karl som jag hade kontakt med sedan. Så jag tänkte "hur sjutton skall jag klara av ett barn". Jag hade ju ingen familj eller någon som kunde stötta mig. Jag var då. Jag minns att jag tog kontakt med kuratorn på jobbet. Och det första hon sa vad "det blir abort". Jag tror att det var på grund av mitt handi- kapp. var vi handikappade inte värda ett dugg. 332 Bilaga 5 SOU 2000:20 Men du var myndig och kunde bestämma själv? Ja visst, jag hade ingen förmyndare. Men det fanns inte så mycket till val. Jag gick till där jag fick träffa en psykolog. Jag blev kallad dit. Fast jag minns inte så mycket av det samtalet mer än att hennes frågor var dumma på något sätt. Precis som om det var fel på min intelligens. Hon hade nog den inställningen att jag inte var riktigt friskt. Det var inte helt ovanligt att vi handikappade blev be- traktade som mindre vetande. Minns du om frågan om sterilisering kom upp ? Har du något minne av att du skrev under något papper? Jag kommer inte riktigt ihåg det. Men jag är säker på att ingen fråga- de mig om jag ville bli steriliserad. Jag själv var ju bara inställd på att göra abort. Det var i samband med själva operationen på Sab- batsbergs sjukhus, strax före tror jag, som jag hörde någon nämna ordet sterilisering. Det var ingen som sa något till mig efter operatio- nen heller. Jag kommer ihåg att det kom en doktorn efteråt men att han inte sa något. Hur visste du att du blivit steriliserad? Jag har känt det på mig . Annars skulle jag ha blivit med barn. Jag har aldrig använt skydd. Har du varit kontakt med sjukhuset som utförde steriliseringen eller har låtit undersökt saken hos en gynekolog? Nej, men jag kan inte tänka mig något annat. Jag hade en del förhål- landen redan före jag träffade min man, fast det inte var särskilt många. Tänkte du på att du kanske var steril och inte kunde få barn? Eller var det något som aktualiserade först när du träffade din blivande man? Jag tänkte inte på det alls. Det bara var så. Jag gifte mig , fyllda. Det är en lagom ålder att gifta sig. Fast det var inget lyckligt äktenskap. Jag berättade redan när vi träffades att jag inte kunde få barn. Jag tror han tyckte det var en fördel. Han ville bara ha samlag. Det blev för mycket helt enkelt. Han ville bara ha mig till det. Barn sa han aldrig något om. Men du bar på känslan att du inte kunde få några barn? Ja, det fanns med . Även om jag aldrig fick några besked från så visste jag själv att det var så. Frågade din man varför du inte kunde få barn? Kunde ni prata om så- dant? Ja, vissa saker kunde vi prata om. Men han frågade aldrig något om det. Han var bara intresserad av att ha en kvinna att avreagera sig på utan att det blev barn. Jag tror det. Vi köpte en liten kåk utanför stan. Men det var bara han som hade bilen. Och var det så att jag inte låg SOU 2000:20 Bilaga 5 333 med honom så fick jag inte följa med i bilen in till stan. För att kom- ma ifrån honom fick jag rymma. I samma veva som jag gick ifrån min man så dog min far så jag var tvungen att åka till . När jag var hos min mor så ringde hans bror och talade om att han tagit livet av sig. Tog han livet av sig för att du lämnat honom? Ja, fast problemen hade börjat tidigare. när jag operera- de bort livmodern. Men när det kom till kritan så hade läkaren tagit bort äggstockarna också. Han ville ju älska med mig efter operationen. Jag bad honom vänta men det gjorde han inte. Han skällde och hade sig. Sedan fick han reda på vad jag gjort och då blev han impotent. Jag var ingen riktigt kvinna längre, sa han. Jag tänkte "om jag stannar här då blir jag psykiskt sjuk". Så jag läm- nade honom. Sedan började jag att leva ett något så när normalt liv. Jag tycker jag har utvecklats så mycket . Hur ser ditt liv ut ? Jag har många vänner, både gamla och nya. Jag är med i en förening för ensamma människor som bildades för lite . Jag är faktiskt ordförande i den. Vi har det trevligt. Vi går ut och äter och vi dansar. Det är folk från många olika socknar runt omkring. Och så är jag med i handikappidrotten och spelar boc- cia. Vi reser en del ut i landet. Det är också trevligt. Hur ser du tillbaka på det faktum att du utsattes för sterilisering? Man tycker att man har saknat något. Det kan hända att mitt liv hade varit annorlunda om jag inte utsatts för sterilisering. Jag tänker att man kanske hade haft ett barn. Ett barn som jag skulle haft kontakt med. Jag tycker dom tankarna har ökat . För jag har ju ingen släkt. Jag är ju helt ensam. Livsberättelse nr 7. bor i en medelstor stad i . Han har flyttat till egen lägenhet efter att ha separerat från sitt tredje äktenskap. Han har inga barn. Steriliseringen utfördes i samband med utskrivning från anstalt. funderar mycket på varför han hamnade på anstalt som barn. Han har tagit fram många handlingar och dokument från . Men det är sällan som får tillfälle att tala om sina upplevelser och funderingar. En gång har berättat sin hi- storia. Det var för en lokaltidning strax efter att steriliseringdebatten ta- git fart. Denna intervju ägde rum hemma hos . Du har tagit fram många handlingar. Är det sådant som rör din barndom och tiden för steriliseringen? Jag har samlat alla papper från . Jag skrivit och beställt ko- pior på allting. Och jag hittar så mycket fel i dessa papper. När jag läser i dom så kan jag bara inte förstå hur jag blev behandlad. Vad är det som jag var anklagad för? Jag var ju bara ett litet barn ! Vad var det som hände när du var liten och som du blir så upprörd över? Det började med att min mor var dövstum. Men min far var inte döv- stum, även om det står så i mina papper. Han var polis i . Jag är född i fast vi flyttade där ifrån efter skilsmässan. Vi flyttade till mormor i . Men min syster och min bror kom aldrig med till för dom adopterades bort till danska familjer. Flyttade ni till hem till din mormor? Min mormor bodde på medan mor och jag bodde på . Jag växte upp med min mor, hon försörjde mig och gjorde allt vad hon kunde. Men hon jobbade skift och kunde vara borta mycket från hemmet. Jag hade en moster i närheten, moster , hon var hörande och hon fick en dotter som hette . fick jag gå till mormor för att äta mat. när mor hade gått till jobbet och ibland sent på kvällarna innan mor kommit hem. Jag var bara och saknade tillsyn. En pojke i den åldern måste man ju titta till! Det var ingen som såg till att jag skötte skolan. Det var ingen som sa något om detta till mig. Hur kommunicerade du med din mamma? Det hade jag lärt mig. Men det var just det som var så svårt med dessa olika världar. En värld ihop med mor och en med dom hörande. Mor ville jag skulle översätta åt henne. var ju inte så kunnigt i dövstummaspråket så hon kunde tolka allting till sin fördel. Och hacka ner på mor. Jag skulle då börja i skolan i . Du vet hur barn är. Barn kan vara väldigt grymma. 336 Bilaga 5 SOU 2000:20 Dom kallade mig för döven och allt möjligt annat. Men jag försökte jag försvara mig och mor i den mån jag kunde. Då fick jag höra det att jag var jävligt, och att jag var vanartad, och allt det där. Dom skyllde på allt dom kunde hitta på. Så det blev inte mycket med skol- gång, för dom andra barnen var på mig . Vad det därför som du blev omhändertagen av myndigheterna? Det var min moster som ville det. Hon beskyllde mig för att allt möjligt. Hon sa att jag skulle ha skämtat om min mors lyte, och hon beskyllde mig för att ha tagit upp töser i lägenheten. Jag var ock- så anklagad för att ha stulit men det hade jag aldrig gjort. Så när mor kom hem från arbetet så hängde det en lapp på dörren att jag blivit omhändertagen. hade skrivit under. Mor visste inte om någonting. Så blev jag inskickad till Forsarnes skyddshem. Det låg i i . Där fick man gå upp för att lära sig mjölka kor. Jag blev tvingad till det. var det frukost, sedan gick man i skolan fram till middag och sedan ut i jordbruket igen. Jag var ju inte intresserad av det jädra jordbruket. Jag hade ju andra ambitio- ner och intressen. Jag ville syssla med elektronik. Jag kunde inte före- ställa mig att jag skulle bli bonddräng och komma i sådan dålig da- ger. Där var jag och jag fick lida mycket ont. Det var grabbar ända upp t ill vuxen ålder. Och dom kunde trampa på en. Sedan hade vi en föreståndare som var hemsk. En gång sa han att vi fick plocka nedfallna äpplen. Det fanns nämligen en stor fruktträd- gård. Så det gjorde vi. Jag skulle aldrig ha våga plocka annan frukt än den som låg på marken. Ändå blev jag anklagad för att ha tagit äpplen från trädet. Det var föreståndarens son som haffade mig när jag hade frukt under skjortan. Han klappade till mig så jag åkte in i taggtråden och skar upp örat. Sedan tog han mig i kalufsen och drog mig upp till huset. Där väntade föreståndare och hans fru. Dom sa "gå nu ut igen och plocka åtta björkris". Jag gjorde som dom sa utan att tänka på vad dom skulle använda det till. När jag kom tillbaka fick jag lägga mig på ett bord och föreståndarens fru höll i mina ben, och föreståndaren höll i armarna. Sedan slog föreståndarens son. Han slog ändå uppe ifrån nacken och ända ner t ill fothälarna. De blödde något så förgrymmat. Sedan slängde dom ut mig på trappan. En kam- rat såg när jag kom krypande på grusgången och hjälpte mig in. Men därinne tog vaktmästaren tag i mig och drog mig in i ett isoleringsrum där jag låg i . Min kamrat kom och tvättade bort blodet på mig. Men i såren fanns det flisor från björkriset. Sedan bröt ju kriget ut. Och fick vi flytta för hemmet skulle bli något för militären eller så var det för flyktingar. Då kom jag till ett SOU 2000:20 Bilaga 5 337 ställe som hette Gräskärr det ligger utanför . Det var sam- ma sak där med ladugårds- och jordbruksarbete. Men även det hem- met behövdes visst för militären eller vad det nu var, så vi fick flytta igen. Då kom vi till Margretelund i . Men redan innan flyt- ten från Forsarne så tänkte jag "varför har dom mig här? Jag har ju inte gjort något, jag har ju inte stulit eller mördat." Ändå blev man behandlad på det viset! Frågade du varför du var omhändertagen? Jag frågade ofta. Men man fick aldrig något riktigt svar. Jag hade ju lärt mig att se upp t ill dom äldre. Föreståndarens och dom andra vuxnas ord var ju lag i mina öron. Min egen vilja försvann. All själv- känsla tog dom ifrån mig. Nåväl, jag kom till Margaretelund och där var samma sak igen. Upp tidigt och mjölka kor och sköta hästar och gjorde allt som hör jord- bruket till. Men så en sommar så hörde jag att ungdomarna pratade om något. Det började med , tror jag. Det handlade om steriliseringar och allt det där. Ja, det är så tragiskt när man tänker på det. Det var så att jag blev inkallad till föreståndaren och han säger till mig "Jo du, jag har skaffat dig en plats hos en bonde om du vill. Dom behöver en hjälp där på gården", sa han. "Jo, jag är beredd", svarade jag. "Jo du, då behöver du skriva på ett papper här", sa han. "Ett slags utflyttningspapper". "Jaha" sa jag, "det kan jag väl göra". Jag skrev på och så var det bra med det. kom Valde- mar och sa "Vet du, vi skall in på lasarettet jag och du". Jag frågade vad vi skall göra där. "Jo, vi skall göra ett litet ingrepp", sa han. "Det skall visst inte vara så farligt". "Men vad gäller det", frågade jag. "Jag vet inte" sa han. Då tog jag i hågen och gick in till direktö- ren. Jag knackade på i hans villa och fick komma in. Då säger han så här "Jaha, du har skrivit på ett papper att du skall steriliseras". "Nej, det var det väl inte sagt" sa jag. "Jag skulle ju få komma ut". "Ja, det är förutsättningen för att du skall få komma ut", sa han. Jag hade ju skrivit på men var jag var ju inte myndig. Hur gammal var du? Vid denna tiden var man inte myndig förrän vid . Men då visade sig att direktören hade skickat ett papper till min mor. Så min mor skickade ett brev till där hon skriver att hon inte hade gått med på sterilisering. Hon hade skrivit ett tydligt nej och skickat tillbaka det. Hon skulle aldrig ha gått med på det. Hur vet du det? Jo, det vet jag för att jag och mor pratade om detta . Men hjälpte hennes brev? Nej, det gjorde det inte för jag blev steriliserad ändå. När och var utfördes steriliseringen? Det har jag papper på. Jag minns inte hur vi kom dit. Om direktören tog oss dit eller om vi gick. Jag kan inte komma ihåg det för att jag var så förtvivlad så det slog liksom black- out. Jag ville inte. Ingen av oss ville. Var det någon av er som protesterade? Vågade man det? Nej, det var det inte tal om. Vi var ju tvungna. Direktörens ord var lag. Och även om man hade sagt "jag vill inte", så skulle direktören kunna säga att "du har skrivit på och måste du". Det var inte fråga om vad vi tyckte. Direktören kom med sådana hotelser. Han sa "om du inte går med på detta här så kan du räkna med att få gå här tills du blir upp till en tjugo, ". Dom orden kommer jag ihåg. Det var jävligt. Jag tänkte "skall jag gå här till jag blir så gam- mal"? Vad hände när du kom fram till sjukhuset? Man blev lagd i en säng. Blev du sövd eller fick du lokalbedövning? Jag tror det var ryggmärgsbedövning. Man fick böja sig ner och så stack dom en spruta i ryggraden. Jag tror det var så. Fick du ligga inne på sjukhuset? Nej, inte särskilt. Jag låg i en sal med några andra gubbar. Jag minns att jag låg under täcket. Jag var så blyg och jag skämdes. Jag ville inte visa mig för dom andra. När jag kom tillbaka ifrån sjukhuset så grät jag naturligtvis. Dom hade ju skurit upp en. Så kom jag ju iväg t ill bonden och började job- ba. Och det var inte roligtUsch! Är det svårt för dig att prata om detta? Ja, jag blev så misshandlad. Var det bonden som misshandlade dig? Ja, och inte bara där, utan överallt. Men jag skall fortsätta att berätta: Jag slutade hos bonden . Sedan flyttade jag hem till mamma som bodde i . Jag började jobba på SKF, och så gjorde vi upp att jag skulle betala henne för uppehället. Men så fick hon en karl på äldre dar. Han var snäll och trevlig och det gladde jag mig åt också. Och sedan träffade jag en flicka. Jag var ju musiker då. Ja, jag ser att du har många instrument här i lägenheten. Jag spelar fem instrument. Musiken har varit mitt liv. Jag har varit med i många olika dansband och orkestrar i . Jag har spelat med , och . Är du självlärd? Jag har aldrig haft en lärare. Det började med att en av pojkarna på hemmet fick en mandolin av sina föräldrar och den fick jag låna. Det tog inte så kunde jag också spela. SOU 2000:20 Bilaga 5 339 Så du träffade en flicka. Flyttade du ifrån din mamma då? Ja, då flyttade jag hemifrån. Jag och tösa. Hon hette och var från . Vi var så unga, vi var eller däromkring. Jag hade ett bra arbete. Jag jobbade på kassaskåpsfabrik som lackerare. Och vi flyttade ihop. Vi fick en liten enrummare. Jag talade om för henne att jag inte kunde få några barn. Men hon var optimistisk och det var jag också. Jag var naiv och trodde att det måste väl vara bluff det där.