sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Även inom de nordiska folkstyrelserna organi- serar sig medborgare – i kraft av sina demokratiska fri- och rättigheter – i syfte att förgöra demokratin.6 Att många medborgare känner misstro och van- makt inför hur den politiska demokratin fungerar ger oss anledning att ställa problemet precis så allvarligt som det är: Den demokratiska kulturen delas inte av alla. Vi kan därför inte anta att de demokratiska värderingarna återskapas och sprids av sig själva. Ingen slutlig demokratisk triumf Det första huvudintrycket, att demokratin trium- ferat, måste alltså nyanseras. Vi bör dessutom precisera vilket slags demokrati det är som skördar sådana framgångar runtom i världen. I den stats- vetenskapliga debatten har man skilt mellan två slags demokrati: Å ena sidan röstningsdemokratier där visserligen flera politiska partier konkurrerar om väljarnas förtroende men där individens demo- kratiska rättigheter och deltagande i övrigt åsido- sätts. Å andra sidan medborgardemokratier som även garanterar medborgarna dessa rättigheter. fanns 117 stater, som formellt kunde definie- ras som demokratier eftersom de hade allmänna val. Men endast 76 av dem var medborgardemo- kratier. har dessutom inga nya medbor- gardemokratier tillkommit, trots att de formella röstningsdemokratierna stadigt blivit fler.7 Många människor har alltså fortfarande ett långt stycke kvar innan de erövrat sina politiska rättigheter. Bilden av demokratins tillstånd i världen är varken entydig eller alltigenom positiv. Vårt huvuduppdrag är att göra en politisk värdering av den rörelseriktning som utmärker den svenska folkstyrelsen. Ett sådant företag kräver två slags underlag. Först behövs kunskap om den svens- ka folkstyrelsens art. Hundratalet forskare med skolning i olika ämnen har i det syftet levererat sina bilder av den svenska verkligheten. Även andra har på olika sätt berikat vårt arbete med sina erfaren- heter, kunskaper och visioner, t.ex. journalister, enskilda medborgare och företrädare för myndig- heter, organisationer och politiska partier. Men vi behöver därutöver klargöra vad som är en inte bara acceptabel utan starkt önskvärd för- djupning av folkstyrelsen. Att ange var de svenska politiska partierna står utgör ett demokrativärde i sig. Ju tydligare ambitionerna kan uttryckas, desto bättre blir nämligen förutsättningarna för den offentliga debatten. En av svagheterna i den svens- ka demokratiutvecklingen är att det saknats princi- politiska ställningstaganden till de olika modeller och ideal som förekommer i debatten och i olika statsskick. Även en pragmatisk hållning vore betjänt av att helheten och strategin är fastlagda. När vi nu argumenterar för en alldeles bestämd offentlig demokratipolitik och föreslår några rikt- märken för att långsiktigt fördjupa den svenska folkstyrelsen, gör vi det också av ett annat skäl. Utvecklingen är inte ostyrbar. Det ligger i demo- kratins väsen att den inte är ödesbestämd eller ligger i någon annans händer. Därför har inte bara de enskilda åtgärderna utan också den övergripande politiska viljan betydelse för hur samhället kommer att utvecklas. En demokratisk stat lever för och genom sina med- borgare. Den äger ingen annan legitimitet än den som medborgarna ger den. Men ett styre som upp- hört att intressera sig för medborgarna, upphör också att intressera medborgarna. Om de väster- ländska demokratierna inte ska förvandlas till ur- ätna skal, till höljen kring något som inte mera finns, krävs det att de demokratiska grundvärderingarna sätts i fokus.8 Grundvalen för den demokratiska samhällsidén är, framför allt sedan upplysningstiden, av etiskt slag. Därför är det av största vikt att politiken klargör vilka värden den bygger på och främjar. Den tid då man trodde sig bedriva en moraliskt neutral och vetenskapligt förankrad politik är förbi.9 Vi har valt en annan argumentation än demo- kratiutredningar brukar göra. Många utredningar har betonat den svenska demokratins starka nyt- toorientering; folkstyrelsen är ett bra sätt att säkra bra välfärdsleveranser. Vår demokratiteori utgår inte från att demokratin skulle vara så mycket ef- fektivare än andra samhällsskick. Vi väljer istället att lägga en moralisk grund för vårt demokratiska Som redan framgått betonar den moralen medborgarskapets ömsesidighet utifrån en alldeles speciell människosyn. Varje människa är lika mycket värd och hennes värdighet får inte kränkas: Den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. (Regeringsfor- men 1:2) Denna moraliska hållning är dock inte endast en abstrakt idé. Den bör inte bara prägla förhållandena medborgare emellan utan också relationerna mellan makthavare och medborgare. Den förpliktar att omsättas i handling. Varje medborgare förbinder sig att visa tolerans och respekt, särskilt gentemot de människor som man av olika anledningar inte är överens med. Grundvärderingen ger skäl för empati och solidaritet, för ett engagemang och ansvar som sträcker sig utöver egenintresse, familjeband, kön, etnicitet, religion etc. På denna grund byggs den mellanmänskliga tillit, som i sin tur är en förutsätt- ning för att konflikter ska kunna lösas på fredlig väg och under bevarat förtroende. Om denna grund inte fortsätter att diskuteras, kritiseras och vårdas, riskerar den att erodera. Vad som sedan ytterst gör att en moraluppfattning uppfattas som moraliskt riktig och värd att följa kan det råda delade me- ningar om i ett pluralistiskt samhälle. Man kan t.ex. se moralen som ett socialt kontrakt; som en natur- lig ordning i människans tillvaro, som bygger på mänskliga behov och sociala krav. Man kan se den som ett kontrakt grundat i en vidare övertygelse och tro, t.ex. en ideologi, livsåskådning eller religion el- ler som kombination av dessa och andra synsätt. Moralen bildas och lever sitt liv i de sociala sam- manhang som formar ett samhälle. Givetvis är hemmet och familjen, skolan och folkrörelser av största betydelse. Genom språk, bilder, former, musik etc. skapas en estetik som håller värdena levande.10 En demokratisk stat är alltså beroende av att det finns ett värdevitalt samhälle med levande och medvetandegjorda moraluppfattningar hos enskilda och grupper samt att de moraluppfatt- ningar som där finns ger grund och stöd för de demokratiska värdena. Det är då viktigt och legitimt att staten dels främjar sådant som stöder demokratin, dels klart bekämpar sådant som strider mot demokratin. Börja i skolan. Ungdomar, redan i , bör få noggrann under- visning om de mänskliga rättigheter- na. Om alla barn fick lära sig läsa och förstå att alla människor är lika då tror jag vi har etablerat första försvarslinjen mot rasism och mot nynazisterna. Vi menar att demokratins människosyn vilar på en oavvislig tilltro till varje medborgares kapacitet att lära sig av sina erfarenheter, skaffa sig kunskap och bilda sig en uppfattning. Ingen medborgare kan ur- säkta sin fientlighet till demokratin med en hänvis- ning till vare sig arv eller miljö. Demokratin är en individuell viljeakt, en bekännelse till ett människo- värde. Därför lönar det sig inte att förbjuda män- niskor att vara anti-demokrater. Att isolera dem från demokratiska sammanhang är heller inte ändamåls- enligt. Det är genom argument och handlingar som medborgare och demokratins olika institutioner kan utbreda demokratins värden och hållningar. En trovärdig demokrati är beroende av att det finns en värdegrund i samhället som gör demokratin möjlig. Ett politiskt beslut kan visserligen ge efter- tryck åt vissa inslag i moralen, t.ex. hävda männi- skovärdet när det är hotat. I andra fall kan ett beslut fattat i demokratisk ordning emellertid innebära att människovärdet offras till förmån för andra vär- den. Det är därför som inte alla beslut fattade i formell demokratisk ordning också är moraliskt le- gitima. Hur man definierar demokrati visar vilken vikt man fäster vid olika värden. Om man exempelvis menar att effektiviteten är central, kan andra värden som människors lika värde få mindre vikt, och omvänt. En viss generell moralisk grund för en demokrati kan ändå avgränsas. Ett sätt att göra det är att beskriva demokratins fiender och alternativ, t.ex. oligarki, där ett fåtal har makten; meritokrati, där de välutbildade har makten; aristokrati, där ett fåtal privilegierade har makten; monarki, där en person ärver makten, t.ex. en kung eller en tyrann; teokrati, där genom sitt prästerskap ska ha makten; plutokrati, där de rika har makten; patri- arki, där männen har makten etc.11 Vi väljer alltså en moralisk utgångspunkt till försvar för demokratin. Den har sin grund i en övertygelse om att alla människor har lika värde. Till skillnad från varje annan idé om samhällets organisation accepterar och utgår demokratin från att vi är olika och ska så få vara. Vi ska inte behöva göras om. Hanterade demokratiskt – öppet och fredligt – kan våra olikheter och motsättningar innebära framsteg och ömsesidig gemenskap. Därför är allt som strider mot detta automatiskt demokratins fiende, t.ex. nazistiska rörelser där människor som betraktas som svaga är mindre värda än dem som betraktas som starkare; rasistis- ka rörelser som värderar människor lägre därför att de påstås tillhöra en viss ras eller vissa kommunis- tiska rörelser som gjort människor till instrument för andra syften. Därför vill vi hävda att varje människa har lika värde: varje människa har samma värde som alla andra, ett unikt värde: varje människa är oersättlig som person, ett egenvärde: ingen är någonsin enbart ett medel för något annat eller någon annan. Synen på människovärdet kan bottna t.ex. i huma- nistisk övertygelse, religiös tro (, judisk, islamsk) eller ideologisk övertygelse. Men vad än synsätten bottnar i kan de leva sida vid sida i ett samhälle och stärka själva grundhållningen. Av detta följer många moraliska konsekvenser, t.ex. jämlikhet, respekt för den enskilde och dennes integritet. Vidare kan rättviseprinciper, solidaritetsprin- ciper m.fl. centrala moraliska principer härledas ur eller sidoställas med grundvärdet. skyddas genom en som absolut förpliktande tolkad moralisk norm (regel för handlandet): Handla all- tid så att människovärdet skyddas och främjas! Demokratin påbjuder alltså vissa normer som gäller handlandet mot andra. Utan dem kan inte folkstyrelsen fungera stabilt eller . Den öm- sesidigheten gäller också förhållandet mellan stat och den enskilde: Respektera och upprätthåll samhällets moraliska ordning precis som Du för- väntar Dig att samhället ska respektera och upp- rätthålla Din egen autonomi.12 Det viktigaste ordet i demokratin stavas varken jag eller du utan vi – ömsesidigt beroende av varandra och förpliktade att lösa våra konflikter fredligt, demo- kratiskt. Principer om rättvisa och solidaritet visar att ett annat moraliskt värde kan ses som en konse- kvens av eller komplettering till människovärdet, nämligen den sociala gemenskapen: Du bör alltid handla så att den sociala gemenskapens bästa skyd- das och främjas. Med medborgardygder avses vanligen förvärvade (eller möjligen också medfödda) karaktärsegen- skaper som medborgarna kan odla och träna, t.ex. mod, rättrådighet och kärlek. Demokratin kräver av sina medborgare att klart inse och hävda dessa grundläggande värden. Hur de praktiskt tillämpas kan och bör diskuteras. Den regelstyrde fanatikern driver sina principer på bekostnad av grund- läggande värden, medan den pragmatiske kompro- missaren till slut förlorar den klara moraliska blicken. Att ingen människa är moraliskt fullkom- lig komplicerar onekligen saken. Därför måste vi reflektera över hur ideal och verklighet hänger samman. De medborgardygder som formar vad vi kallar medborgaranda är kritisk rationalism, laglydighet och solidaritet.13 Det ligger inbäddat i medborgar- identiteten att ta ett medansvar för att levandegöra dem genom att skapa och förstärka de demokra- tiska institutionerna. I den kritiska rationalismen ingår en vilja att sätta sig in i olika frågor, ifrågasätta, engagera sig, ta ansvar, ta initiativ och försöka förstå också hur andra resonerar. Vad som avses är en strävan efter bildning som ömsesidig process där olika kun- skaper och värden möts och tillsammans lägger en moralisk grund för argument och ställningstagan- den. Laglydigheten innebär naturligtvis skyldighe- ten att följa lagar, t.ex. betala skatt. Laglydigheten kan ibland komma i konflikt med en annan dygd, solidariteten, som innefattar en oegennyttig håll- ning till medmänniskor samt att behandla män- niskor rättvist och att se till samhälls- och natur- värden oberoende av egennytta. Medborgardygderna bildar basen för en nöd- vändig, återkommande erövring av demokratin och en möjlig, nyanserat övervägande s.k. delibera- tiv demokrati. Då kan olika intressen mötas. Då kan gemensamma överenskommelser och priori- teringar komma till stånd och ständigt omprövas genom samtal och argumentation. Demokratins minsta beståndsdel är alltså med- borgarens opåtvingade övertygelse om att demo- kratin är det bästa (eller i varje fall det minst dåliga) sättet att organisera en gemensam problemlösning. I Regeringsformens anda menar vi att denna idé inte bara ska utmärka den offentliga maktut- övningen. Varje del av samhällslivet bör präglas av demokratins ideal: Det allmänna skall verka för att demokratins idéer blir vägledande inom sam- hällets alla områden (Regeringsformen 1:2) All maktutövning bör vila på demokratins grund Demokratiseringen av den offentliga makten är i stor utsträckning beroende av i vilken grad även hemmen, skolorna, arbetsplatserna och organisa- tionerna präglas av demokratiska idéer och arbets- sätt, med samtal där olika argument möts och överenskommelser träffas. All maktutövning bör alltså vila på demokratins grund. Medborgarandan utvecklas inte enbart eller ens främst genom den representativa demokratins strukturer. Medbor- garna måste ges autonomi för att var för sig och i olika slag av gemensam självförvaltning i största möjliga utsträckning själva ordna sina liv. Den offentliga maktutövningen får inte klä av medborg- arna denna vilja att ha kontroll över och ta ansvar för sina liv. Oavsiktligt kan detta dessvärre bli följden om stat och kommun övertar, inlemmar eller alltför okänsligt försöker styra verksamheter som medborgare själva initierar eller organiserar. Man kan aldrig befria människan från hennes självansvar. Varje människa måste känna ansvar för fler än sig själv. I princip måste därför varje tecken på att medborgare själva vill ta ansvar hälsas positivt. Varje tecken på att den offentliga makten önskar kontrollera det civila samhället måste be- dömas kritiskt. Demokratin gör halt vid företagens port. Ingen demokratisk process om en företags- ledning väljer att flytta eller sälja sitt företag t.ex. så som hände i vår lilla by där ortens dominerande företag med 700 anställ- da flyttade till . Vi som bor här fick inte delta i något demokratiskt beslut, ej heller de anställda. Vilka bör styra, vad bör de styra och hur bör de styra? Det är några av de centrala frågor som demo- kratidebatten handlar om. Svaren utformas olika i olika demokratiteorier.14 Nya teorier skapas som en reaktion på de gamla. I praktiken kombineras olika delar från olika teorier med varandra. För att göra skillnaderna mellan dem tydliga ska vi ändå i all korthet renodla dem. Den elitistiska demokratiteorin tar avstånd från varje försök att moralisera kring demokratin. An- tagandet om att det skulle finnas ett allmänt bästa eller någon genuin folkvilja förkastas som orealis- tisk. Demokratin är ett institutionellt arrangemang för att fatta politiska beslut. Det sker genom att olika kandidater konkurrerar om folkets röster i val för att få deras förtroende att utöva politisk makt i deras ställe. Genom att medborgarna kan välja mellan olika eliter skapas en mekanism för sam- tycke. Men tillräckligt många måste rösta och val- proceduren måste vara korrekt. Vad som däremot sker mellan valen är av mindre vikt. Ansvarsut- krävandet vid valtillfället är centralt. Stabiliteten är ett viktigt värde i en elitdemo- krati. Om alltför många, okunniga medborgare medverkar i valen, äventyras den. Apatin fungerar som ett slags filter, som sållar bort dem som inte är så insatta. I den populistiska demokratiläran antas helt frankt att inga beslut bör genomföras utan majori- tetsstöd – men också att flertalets stöd alltid bör genomföras. Allmänintresset blir lika med flertalets intresse. Minoriteternas anspråk tillgodoses genom vissa grundläggande fri- och rättigheter och med argumentet att om majoriteten får avgöra, får man fler nöjda än missnöjda. Men demokratins syfte är kanske snarare att skydda allas vitala intressen än att tillgodose flertalets. Raka motsatsen gäller i den libertära eller ny- liberala demokratin. Där hävdas att det finns ett slags kontrakt mellan individer kring en gemen- skap som har till uppgift att skydda deras naturliga rättigheter. Staten ska göra så litet som möjligt – utöver att sörja för lag och ordning. Individerna kan bilda olika gemenskaper – socialistiska, kapita- listiska, kristna eller vad det nu kan gälla. Den po- litiska dagordningen minimeras till sådant alla kan samtycka till. Privatsfären är helgad. Individens rättigheter är vidsträckta. På samma sätt som cen- suren kränker yttranderätten, innebär en ekono- misk fördelningspolitik ett ingrepp i rätten att göra vad man vill med sin egendom. Teorins föresprå- kare godtar att den givna fördelningen är ett resultat av fria val; vi har rätt till det vi har. Att individer har olika förutsättningar ser de inte som något större problem. Men om allas vitala intressen ska skyddas och moraliskt slumpmässiga faktorer inte ska få på- verka bör jämlikhet råda, menar anhängare till den liberala demokratin. Jämlikhet kan bara godtas om alla får samma chans och skillnaderna främst gyn- nar de sämst ställda. Därför måste vi låta de fattiga få del i de rikas framgångar. Vårt värde beror inte på de identiteter eller livsplaner vi väljer utan på vår förmåga att själva avgöra vad ett gott liv är. Över- enskommelser sluts mellan människor som visser- ligen lever samman men saknar en gemensam vi- sion om hur det goda livet ser ut. Medan det tycks förespegla både libertarismens och liberalismens försvarare i demokratidebatten att vi kan betraktas som isolerade från varandra, utgår det kommunitära demokratiteoretiska idealet från att vi ingår i en gemenskap. Våra mål bestäms i hög grad av den gemenskap vi tillhör. Alla bör därför integreras i gemenskapens värden, praktiker och traditioner. Där kan vi avgöra hur vår gemen- samma framtid ska utformas. Teorin har kritiserats bl. a. för att låta en slags nostalgisk dröm få ta plats på bekostnad av en förståelse av motsättningar, in- tressekonflikter och maktkamp. I den deltagande demokratins teori betonas att människan inte bara är en individ utan också en social varelse. Om hon ska kunna utveckla sin potential, behöver hon leva i gemenskap med andra i en anda av jämlikhet, tillit och gemensamma intressen. Där bör man garanteras deltagande i den gemensamma politiska praktiken för att tolka och omtolka vad som är rätt och gott. ska bli kraftfulla, påkallas ett aktivt medborgerligt engagemang. Att delta i de gemensamma besluten är snarare en plikt än en rättighet. Helst ska alla delta direkt. En långtgående decentralisering förespråkas. Och om inte medborgarna uppskattar politiskt del- tagande eller bryr sig om politiken, beror det på att de saknar verkliga möjligheter att påverka, att de delegerat bort sin makt. Man antar att medborgarna är suveräna att utforma sin dagordning men har in- gen lösning på problemet att de som deltar mest också är de som har mest att hämta för egen del. Olikheterna står däremot i centrum i teorin om mångkulturell demokrati. Jämlikhet är inte nog. Om allas intressen ska främjas, måste de förtryckta och marginaliserade grupperna av medborgare till- försäkras en positiv, kollektiv identitet. Staten ska inte negligera utan bekräfta medborgarnas olik- heter. Det är rättvisa, inte lika behandling som måste till. Medborgarskapet kan behöva differen- tieras. Etniska, kulturella eller religiösa minoriteter kan ges särskilda rättigheter. Man får bära vilken huvudbonad man vill och slakta djuren på det sätt som ens heliga skrifter föreskriver. Staten kan ge de marginaliserade grupperna särrättigheter, legalt erkännande och särskilt offentligt stöd för deras kultur och språk. Frågan är bara vem som ska betraktas som särskilt förtryckt. Den här teorin har också kritiserats för att inte erkänna barnets rättig- het att kunna ta ställning t.ex. till andra livsformer än de föräldrarna representerar. I den deliberativa demokratiteorin, slutligen, betonas argumentationens och samtalets funda- mentala betydelse för demokratin. Endast sådan maktutövning kan skapa förtroende som sam- spelar med övertygelser som uppstått i fria samtal medborgare emellan. Demokratin ger ett ramverk för fri diskussion mellan jämlikar. Politik kopplas till diskussion. Demokratin är därför i behov av offentliga arenor där opinioner kan bildas, debat- teras och ifrågasättas. I dessa diskussioner under- ordnas mina egna intressen det gemensamma bästa. I en fri och öppen diskussion prövas förslagen. Men vad som sedan händer med förslagen och be- sluten analyseras dock inte närmare inom den deli- berativa demokratiteorin. Var och en av demokratiteorierna har någon viktig poäng: Det är dock en deltagardemokrati med deliberativa kvaliteter som vi kommer att argumentera för i det följande. Detta utesluter inte att det finns värden i andra teorier som är viktiga, t.ex. i den mångkultu- rella demokratiteorin. Vi ser ju dessa s.k. utomparlamentariska demonstra- tioner. Väljare som protesterar mot brist på daghem, äldrevård, pensioner etc. Kanske kommer det ut en politiker från kommun- huset och i bästa fall säger några vänliga ord. Dessa protester är ett tecken på att det saknas en formellt riktig kanal att gå. Folkstyrelsen i internationell belysning Den svenska demokratimodellen är endast ett av flera alternativa sätt att organisera en demokratisk stat. För att få perspektiv på den svenska demo- kratimodellen kan det vara nödvändigt att belysa några andra länders demokratimodeller. En utgångspunkt för att skilja mellan olika demokratiska stater är att ta fasta på olika författ- ningspolitiska huvudalternativ och relationerna mellan maktorganen. utgör exempelvis en skarp kontrast till . Både representations- modell och relationerna mellan maktorganen skiljer sig. Två andra länder som utgör varandras motpoler i dessa avseenden är och . Beroende på vilken typ av representation ett land väljer tenderar makten att antingen spridas till flera politiska partier eller koncentreras till ett parti. Proportionella val sprider ofta makten medan majoritetvalsmetoden i regel ger maktkoncentra- tion. Beroende på hur man förhåller sig till rela- tionen mellan maktorganen får man olika grader av maktansamling och maktuppdelning.15 Demokratimodeller handlar således bland annat om hur makten fördelas och balanseras i en stat. I vilken grad valsystemets utformning inverkar på fördelningen av makten i ett land är en omtvistad fråga. Dock går det att finna relativt starka statis- tiska samband mellan majoritetsvalmetoden och tvåpartisystemet samt mellan den proportionella valmetoden och flerpartisystemet. Kännetecknande för den svenska proportionella valmetoden är att makten ofta fördelas på olika partigrupperingar.16 Fördelen med denna valmetod är att röstfördel- ningen stämmer relativt väl med mandatfördel- ningen i parlamentet. En nackdel är dock att rege- ringen kan riskera förlora i handlingskraft, efter- som ett parti sällan får egen majoritet utan måste söka stöd hos andra partier.17 Motsatsen till den proportionella valmetoden, majoritetsvalmetoden, återfinns i både och .