sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — Kost- naderna för utbildningsbidrag är svåra att uppskatta, men utgår man från en genomsnittlig ersättning på per individ och år blir kostnaderna för de båda läsåren. Utbildningskostnaderna för aspirantutbildningen de båda läsåren har uppskattats till . redovisar i rapporten ett antal problem och erfaren- heter från aspirantutbildningen. Rekryteringen till aspirantutbildningen fick inte det resultat som man hade hoppats på vid de flesta lärosätena. Lärosätenas erfarenheter kring rekryteringen kan sammanfattas i föl- jande punkter: ·otillräckliga förkunskaper hos studenterna (ej behöriga) ·oklar studiefinansiering för studenterna ledde till osäkerhet bland sökande ·för kort planeringstid åtminstone inför antagningen ·svårt att marknadsföra utbildningen och informera ·via lämpliga kanaler om utbildningen för att nå rätt målgrupper Den generella erfarenheten av rekryteringen var att tidiga avhopp huvudsakligen berodde på studenternas ekonomiska situation. Därutöver har alla lärosäten kunnat konstatera att förkunskaperna inte har uppfyllts vad gäller kraven på svenska och engelska. För att kunna anta studenter var många lärosäten tvungna att ge dispens från kravet på genomfört rikstest i svenska och/eller kravet på gymnasiekompetens i engelska. Behörighetsreglerna och dispenserna har, menar lärosätena, inte bara påverkat rekryteringen utan även hur studenterna senare har klarat sig på utbildningen. Praktiken har för studenterna varit en viktig orsak för att söka till aspirantutbildningen. Det är också det avsnitt på utbildningen som varit det mest arbetskrävande och problematiska. Det har vid samtliga läro- säten varit svårt och arbetskrävande att rekrytera företag och organisa- tioner och att matcha rätt studenter till rätt företag. På en del lärosäten började rekryteringsprocessen tidigt och med särskilt anställd personal. Resultatet har då varit bättre. Detta angreppssätt var mer lyckat, men mycket mer resurskrävande och tidskrävande. Förvänt- ningarna hos aspirantstudenterna var höga inför starten av utbildningen och besvikelsen var också stor bland de studenter som hade svårt att hitta en praktikplats eller praktik som kändes meningsfull. När praktik- platser inte fanns att tillgå tillkom andra lösningar. Kraven på att utbildningen skulle motsvara och ge 40 poäng under ett läsår och dessutom innehålla en praktikdel vållade bekymmer för en del av universiteten och högskolorna. En del lärosäten löste detta genom att kombinera praktiken med en uppsats vilket innebar ett sätt att lösa poängfrågan. Utbildningens innehåll och utformning har fått blandade reaktioner. Inslaget av svenska på utbildningen har generellt varit mycket uppskattat av studenterna, medan det inte alltid har upplevts som meningsfullt med de teoretiska avsnitten på utbildningen. Enligt uppföljning har utbildningen givit en bra komplettering till tidigare utbildning och ökade kunskaper som är nöd- vändiga för att arbeta inom tidigare yrkesområden. Detta tycks särskilt vara fallet för pedagoger, lärare och ekonomer. Vidare var en viktig positiv del i utbildningen att lära sig mer svenska, framför allt träning i svenska fokuserad på specifika ämnesområden. Utöver svenska språket har insikter och kunskaper i svenskt samhälle upplevts som en viktig del av utbildningen. Enligt uppföljning är det träningen i svenska och kunskaperna om svenskt samhälle och kultur som ansågs vara de viktigare delarna av utbildningen och i mindre utsträckning de teoretiska ämneskunskaperna. Att få befinna sig i högskolemiljön, att få tillbaka en identitet som akademiker har givit ökat självförtroende. Identiteten som akademiker innebar ökat självförtroende att våga söka sig ut på arbetsmarknaden igen och söka de arbeten man har utbildning för. Totalt uppgav av aspirantstudenterna att de efter utbild- ningen hade ett förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden eller hade ett eget företag och arbetade som konsult/frilans. Enligt undersökning visar aspirantutbildningen generellt relativt goda resultat i jämförelse med andra arbetsmarknads- utbildningar. En tredjedel av de studenter som gick på aspirant- utbildningen hade fått anställning i någon form efter utbildningen. En arbetsmarknadsåtgärd som invandrarpraktik brukar i genomsnitt leda till att av deltagarna får arbete i någon form på den reguljära arbetsmarknaden. kan resultaten av utbildningen indikera ett misslyckande om man ser till de mål och syften som låg till grund för utbildningen. En stor andel av studenterna hittade inte ett kvalificerat arbete efter utbildningen och av de studenter som hittade ett arbete var det till stor del arbeten som var av tillfällig karaktär. Så många som upp emot en tredjedel hade dock hittat någon form av arbete efter utbildningen upp efter utbildningen. En annan reflektion av är att arbetsgivare ofta är tveksamma inför invandrarakademikerna, vilket gör att förutsättningarna på arbetsmarknaden inte enbart skapas genom utbildning. Invandrarnas tidigare erfarenheter på arbetsmarknaden, som aspirantstudenterna har redogjort för, visar tydligt att det svåraste problemet är bristen på kontakter och att arbetsgivares attityder ofta upplevs som en barriär. En annan svårighet som aspirantstudenterna upplevt på arbetsmarknaden är bristande språkkunskaper. Ett av de viktigaste motiven att söka sig till aspirantutbildningen var behovet av undervisning i svenska. Studenter på aspirantutbildningen har framfört att de ofta behöver mer kvalificerad undervisning i svenska. Denna aspekt framförs även av universiteten och högskolorna som anordnade aspirantutbildningen. slutsats är att med alla dessa aspekter samman- tagna har aspirantutbildningen lyckats i den meningen att många av studenterna har ökat sitt självförtroende och sina förutsättningar för ett bättre utgångsläge. Kunskaperna och färdigheterna i svenska har förbättrats och utvecklats och studenterna har fått tillgång till ett kvalificerat språk, något som är nödvändigt inom de områden de ämnar söka arbeten i. I avsnittet 6.1 redovisar utredningens sina iakttagelser från studier av aspirantutbildningen vid och . 5Värdering och tillgodoräknande av utländska högskoleutbildningar 5.1Högskoleverkets verksamhet med värdering av utländska högskoleutbildningar värderar utländsk högre utbildning som är slutförd med examen. Huvudsyftet med värderingsverksamheten, som funnits , är att underlätta inträdet på den svenska arbetsmarknaden för personer med utländsk högre utbildning och att på så vis tillvarata värdefull kompetens. Verksamheten har vidare till uppgift att underlätta internationell rörlighet för studenter och akademiskt utbildade i övrigt. En värdering innebär att en utländsk högskoleutbildning jämförs med svensk högskoleutbildning. Värdering av utländsk utbildning har utvecklats från ekvivalering – med krav på närapå exakt överensstämmelse mellan utbildningarna – till erkännande, (mindre skillnader i innehåll), respektive acceptans av den utländska utbildningen, (mindre skillnader i innehåll och omfattning). Ett erkännande kan vara av olika slag. De bedömningar som görs av avser huvudsakligen erkännande av utbildningar för yrkesverksamhet som inte är reglerad i , s.k. de facto yrkesmässigt erkännande (t.ex. ingenjörs-, ekonom-, humaniora- utbildningar). Bedömningen är avsedd dels att vara en rekommendation för den som skall fatta beslut om anställning, dels att fungera som en vägledning och ett hjälpmedel för svenska universitet och högskolor som har att fatta beslut om tillgodoräknande av utbildning eller om antagning, s.k. akademiskt erkännande. Utbildning förberedande för yrke som är reglerat i bedöms av respektive sektorsmyndighet, t.ex. för läkare och sjuksköterskor och för veterinärer. Inom EU har generella direktiv fastställts avseende erkännande av behörighetsgivande utbildning och yrkeskompetens. I har informationsansvar för dessa direktiv, medan erkännandefrågorna handläggs av ansvarig behörig myndighet. I värderingsutlåtanden anges resultatet av en jäm- förelse mellan den utländska utbildningen och svensk högskoleutbildning beträffande nivå, omfattning och huvudsakligt innehåll samt, i tillämpliga fall, syfte med utbildningen, dvs. i vilken utsträckning den förbereder för forskarstudier och/eller viss yrkesverksamhet i utbildningslandet. Utlåtandet innehåller bedömning, som normalt anges i poäng på svensk högskolenivå inom ramen för relevant svenskt utbildningsprogram eller område. Värderingen av utländska utbildningar är avgiftsfri. Handlägg- ningstiden för ett ärende varierar, men ligger i genomsnitt på cirka fyra Sedan värderingsverksamheten inrättades har värderingar gjorts av tiotusentals ansökningar gällande utbildningar från ett hundratal länder. Uppgifter från avgjorda ärenden överförs till en intern databas. Databasen byggs successivt ut och omfattar ca 15 000 bedömningar. bedömer att cirka 2500 ansökningar kommer att handläggas varav 300–400 berör examina från utländska lärare. har täta kontakter med universitet och högskolor för utbyte av information. Tillgodoräknandefrågor avgörs av lärosätena. På begäran lämnar information i hithörande frågor, som kan utgöra underlag för besluten om akademiskt erkännande. Verk- samheten med värdering av utländsk högskoleutbildning förutsätter en samlad kompetens och kunskap, såväl generell som specifik, täckande alla utbildningssektorer. Vidare krävs en samlad kunskaps- och erfa- renhetsbank avseende dels det svenska högskolesystemet, dels de olika ländernas skol- och högskolesystem, historia, kultur m.m. Varje land har en huvudansvarig handläggare och varje ärende avgörs efter samråd med två kollegor. Egna, liksom internationella kollegors, erfarenheter av värdering av utländsk högskoleutbildning ger vid handen att det tar innan man kan arbeta helt självständigt med mindre komplicerade utredningar rörande värdering av utbildningar från ett visst land. Man lär sig metodiken genom att – ofta under handledning av en erfaren handläggare – värdera utbildningar tillhörande ett eller ett par länders utbildningssystem. Kunskaperna från detta utredningsarbete kan sedan tillämpas vid värdering av utbildningar från andra länder. Sammanfattningsvis kan sägas att det för verksamheten krävs inte endast generellt goda kunskaper om de utländska utbildningssystemen utan även gedigna kunskaper om såväl nuvarande som tidigare utbild- ningsväsende i . En samlad kompetens och kunskap, såväl generell som specifik, täckande alla utbildningssektorer förutsätts också. Vidare krävs övergripande kunskaper om den svenska arbetsmarknaden liksom erfarenhet av och intresse för internationella frågor och invandrarfrågor. Som tidigare redovisats ovan har RRV granskat verksamheten med bedömning, värdering och prövning av utländska examina. Ett delupp- drag i granskningen bestod i att särskilt ta ställning till ekvivalerings- verksamheten vid dåvarande UHÄ. RRV:s slutsats var att verksam- heten fungerade väl och skulle fortsätta. Det fanns av flera skäl ett behov av en samlad kompetens centralt kring dessa frågor. Ett problem som särskilt gäller flyktingar är att flera av dem saknar dokument vid ankomsten till och därför inte kan styrka tidigare utbildning och examina. Detta problem gäller naturligtvis i såväl värderingar som vid universitets och högskolors tillgodoräknande. bild har bekräftats av det underlag och synpunkter som denna utredning nåtts av. verksamhet med värdering av utländska examina har ett gott renommé i landet och är ett betydelsefullt nationellt stöd för universitet och högskolor i deras arbete med tillgodoräknande av utländsk utbildning. Det är viktigt att Högskole verket kan fortsätta att utveckla det stöd som behövs i tillgodoräknandeprocessen vid universitet och högskolor. 5.2Tillgodoräknande av utländsk högskole- utbildning vid universitet och högskolor I högskoleförordningen (1993:100) finns regler om tillgodoräknande av högre utbildning. Det är universitet och högskolor som fattar beslut om detta var för sig. Statsmakterna har uttalat sig om att bestämmelserna bör tillämpas generöst för att bl.a. främja rörlighet bland studenter. Som framgått av redovisningen av värderingsverksamhet är bedömning av utländsk högskoleutbildning mycket komplex och ställer höga krav på kompetens och resurser. Detta gäller givetvis i samma utsträckning för tillgodoräknande vid universitet och högskolor. Ett problem är att betyg och examina inte sällan är flera decennier gamla och baserade i helt andra utbildningssystem som inte alltid är jämförbara med dagens i . Detta gäller förvisso även äldre svenska betyg och examina. Regeringen gav 1998 i uppdrag att följa upp hur bestämmelserna om tillgodoräknande av kurser i högskoleförordningen tillämpades (Tillgodoräknande av kurs, 1998:32 R). Utredningen visar att vid många högskolor förekommer betydande formella brister vid tillämpningen av högskoleförordningens bestämmelser om tillgodo- räknande av kurs. Det finns skillnader vid bedömningen om tillgodo- räknande mellan olika slag av utbildningar. Vidare fann Högskole verket att tillämpningen av bestämmelserna om tillgodoräknande inte alltid präglas av den generositet som regering och riksdag förutsatt. De formella bristerna kan, enligt , bero på att hög- skolornas beslut om tillgodoräknande fattas på för låg nivå i förvalt- ningen där kännedom om gällande förvaltningsrättsliga regler är otill- räcklig. Även skillnaderna i bedömning och bristen på generositet kan delvis bero på att besluten fattas på för låg nivå i förvaltningen. Skill- naderna i bedömningen och bristen på generositet kan dessutom hänga samman med att det inte alltid finns tillräcklig förståelse på högskolorna för den ökade variationen i utbildningen inom och en ökad internationalisering. finns det en viss motsättning mellan å ena sidan ökad profilering och variation i utbildningsutbudet och internationaliseringen av utbildningen och å andra sidan generöst tillgodoräknande. Inom flera lärosäten pågår det arbete med att åtminstone till viss del överbrygga denna motsättning. slutsatser var att gällande bestämmelser ger utrymme för en generös tolkning. Varken åtgärder i form av ändringar i högskoleförordningens bestämmelser om tillgodoräknande eller i form av föreskriftsrätt för i frågor om tillgodoräknande är således påkallade. Sådana ändringar är enligt mindre lämpliga också med hänsyn till högskolornas ansvar för kvaliteten i utbildningen och dessas frihet att organisera studier och bestämma om innehållet. I stället bör högskolornas arbete med tillgodoräknande granskas, följas upp och stödjas genom tillsyn och genom verkets uppföljning och utvärdering av kvalitetsfrågor. Inom ramen för dessa verksamheter kan verket granska hur högskolorna tillämpar bestämmelser om tillgodoräknande ur rättssäkerhetssynpunkt och följa upp om tillämpningen ger studenterna förbättrade möjligheter att röra sig över gränser och mellan högskolor inom landet. I frågor om tillgodoräknande av utländsk högre utbildning är berett att medverka genom att göra NARIC-databasen sökbar på ett bättre sätt än och genom att fortsätta sitt stöd genom verksamheten med värdering. Enligt högskoleförordningen får en högskolas beslut om tillgodo- räknande av kurs överklagas till (). Beslut av nämnden får inte överklagas. Utifrån nämndens beslut kan en praxis växa fram kring tillgodoräknande av kurs. Av framgår att antalet ärenden om till- godoräknande som anmälts och avgjorts av ÖNH var mycket få. –1997 avgjordes mellan 15–20 ärenden som rörde tillgodoräknande medan det totala antalet avgöranden uppgick till cirka 1 200 . Av framgår att det finns problem vad gäller tillgodoräknande av kurser. Detta har även framgått av de intervjuer som utredningen har genomfört. Det finns ett behov av att ytterligare belysa och kartlägga tillämpningen av regelverket för till- godoräknande av utländsk högskoleutbildning. Det har dock inte varit möjligt att genomföra en sådan undersökning inom utredningen med de förutsättningar som givits för uppdraget. Som ett led att stödja universitet och högskolor i arbetet med till- godoräknande har initierat ett nätverk för handläggare som arbetar med dessa frågor. har en konferens anordnats som redovisat olika utredningar, diskuterat frågeställningar samt fungerat kontaktskapande inom området. har fort- satt dessa aktiviteter . konstaterade i rapporten att det inom flera lärosäten pågår ett arbete att utveckla tillämpningen av tillgodoräknande. Som ett led i det arbetet tillsatte () en arbetsgrupp för att lämna förslag till generella riktlinjer för tillgodoräknande av utländsk högskoleutbildning och förslag till god sed i arbetet med erkännande/tillgodoräknande av utländsk utbildning () . Rapporten remitterades till samtliga universitet och högskolor . Remissopinionen var genomgående positiv och såg rapportens rekommendationer som ett gott stöd för det fortsatta arbetet med tillgodoräknande. SUHF avser att även fortsättningsvis följa utvecklingen av behovet av stöd för tillgodoräknandet. I utredningen har framkommit att tillgodoräknandet av högre utbild- ning är en mycket komplicerad process. och högskolor ställer det höga krav på kompetens och resurser ute hos institutioner och hos centrala funktioner att hantera de ärenden som kommer in. Det är slutligen en enskild tjänsteman som ska göra en bedömning av den utländska utbildningen där förordningens regler, befintligt kursutbud, kunskaper och underlag om utländska utbildningar och om individen skall vägas samman. Det är inte ovanligt att samma utländska kurser kan bedömas olika vid olika lärosäten. Ett sätt för att främja en enhetligare och effektivare bedömnings- process är det samarbete som och initierat som syftar till att sprida kunskap och erfarenheter och att skapa nätverk mellan de tjänstemän som arbetar med dessa frågor. Om fler ärenden prövas i ÖNH kan en praxis för tillgodoräknande växa fram. Utred- ningen har erfarit att ett mer formaliserat samarbete och kontaktnät /2000 har etablerats mellan handläggare av tillgodo- räknandefrågor vid universitet och högskolor och enligt de ambitioner som funnits. De personer med utländsk högskoleutbildning som invandrat till är väldigt olika och skälen till varför de kommit till varierar. Detta påverkar även deras förutsättningar för att komma in på arbetsmarknaden och vilket behov av kompletterande utbildning och stöd de har. Förutsättningarna för personerna att komma in på arbets- marknaden varierar betydligt. Den grupp som kommer till som flyktingar har ofta en svårare utgångspunkt och saknar inte sällan såväl resurser som kontaktnät i . Dessutom kan de vara kluvna i sitt förhållningssätt dvs. hur mycket de vill satsa på att vara kvar i . Detta ställer höga krav på stöd och utbildning från samhällets sida. En annan grupp består av personer som gifter sig med en svensk medbor- gare och därmed oftast snabbt får stöd och nätverk genom sin svenska partner. Hos denna grupp är behoven av annat slag. Ytterligare en grupp består av personer som söker sig till för att arbeta och bosätta sig här vilket också innebär särskilda behov. En fjärde grupp består av nordiska medborgare där gynnsammare förutsättningar gäller både i fråga om den kulturella gemenskapen och genom de överens- kommelser som finns mellan de nordiska länderna. Högskolan har en viktig roll att erbjuda olika former av komplette- rande utbildning och undervisning i svenska för dessa grupper. Denna typ av utbildningar har funnits i högskolan , dock i olika former och omfattning. En rad insatser har gjorts både inom högskolan och inom arbetsmarknadsverket . Insatsernas inriktning har i stort sett varit likartad, undervisning i svenska, praktik, undervisning om det svenska samhället och dess kultur. Omfattningen har varierat utifrån resurser och arbetsmarknadens konjunkturer. Nedan redovisas utredningens iakttagelser kring olika insatser som gjorts inom högskolan: Aspirantutbildningen, olika projektlagda kompletterings- utbildningar/ arbetsmarknadsutbildningar, svenskundervisning och kompletteringsutbildningar till reglerade yrken. Enligt regleringsbrevet för bör universitet och högskolor uppmärksamma att studenter med invandrarbakgrund kan behöva särskilt stöd och skall vid behov anordna stödundervisning i svenska. Vidare skall universitet och högskolor vid behov erbjuda särskild teoretisk och praktisk utbildning för arbetssökande personer med utländsk högskoleutbildning s.k. aspirantutbildning enligt förordningen (1995:889) om en särskild teoretisk och praktisk utbildning vid universitet och högskolor. Bedömning av behovet och omfattningen av stödundervisning i svenska och aspirantutbildning skall göras av hög- skolan. Såvitt utredningen har erfarit erbjuds aspirantutbildningen endast vid ett fåtal högskolor trots att behovet av utbildningen torde vara stort runt om i landet. Utredningen har tidigare redovisat en uppföljning gjord av av aspirantutbildningen (kapitel 4). Nedan görs en beskrivning av erfarenheter och iakttagelser från aspirantutbildningen vid och . Vid planerades ursprungligen för en antagning av 600 personer till aspirantutbildningen. Närmare 1 400 personer kom att ansöka av vilka 436 antogs till aspirantutbildningen. Omfattningen var relativt stor för en utbildning som i stort sett var ny och som inte prövats tidigare. En så pass omfattande utbildning förutsätter tid och resurser för att kunna genomföras tillfredsställande, men detta fanns ej initialt . Planeringstiden var mycket kort och trots stöd av arbetsmarknadsmyndigheterna fanns inte tillräckliga resurser för att ta emot alla sökande. 272 studenter påbörjade slutligen utbildningen, av vilka de flesta hade fått dispens från behörighetsreglerna. Medelåldern bland studenterna var . Utbildningen lades upp i fem olika inriktningar: teknik, ekonomi, miljö, lärande och vård. Inom utbildningen fanns ingen direkt svensk- undervisning, utan denna integrerades i den ordinarie undervisningen. De som var i stort behov av svenskundervisning fick gå en preparand- utbildning en termin före aspirantutbildningen. Stor vikt lades vid att utforma kurserna så att studenterna fick skriva mycket, använda datorer och ha heldagsstudier på plats. Detta för att träna färdigheter i svenska språket och för att utveckla en social samhörighet. En viktig erfarenhet var behovet av att inledningsvis kartlägga/ inventera kunskaper och kompetens hos de antagna och utifrån detta lägga upp individuella handlingsprogram. Detta skedde i ett projekt tillsammans med i (). placerade de sökande i tre olika grupper. –direkt anställningsbara (behövde ingen ytterligare utbildning), –kortare behov av anpassning (kandidat för aspirantutbildning) och –behov av längre satsningar (inledningsvis inte högskolans ansvar). I urvalet bedömdes såväl studentens kompetens och förutsättningar som prognosen på arbetsmarknaden. Det bedömdes som viktigt att inte inge falska förhoppningar för framtiden för studenterna. En sådan prövning kunde motiveras av att de studerande uppbar utbildningsbidrag som beslutas av länsarbetsnämnden och som har att beakta sådana hänsyn. Det bedömdes som viktigt därför att ingen, vare sig den studerande eller samhället, tjänar på att studier återigen vara arbetslös. Eftersom utbildningen var ny innebar det initiala utvecklings- kostnader. Utbildningen var lärar- och personalintensiv, krävde spe- cialisering av kurser och särskilda administrativa resurser; sammantaget betydande kostnader som inte täcktes av de resurser som ställdes till förfogande. Vid erhöll den ansvariga institutionen en ersättning om per student vilket inte täckte kostnaderna fullt ut. Över 60 institutioner var inblandade som utbild- ningsanordnare. Kurserna var skräddarsydda inom dessa institutioner. Entusiasmen att delta från andra institutioner var begränsad. För att få till stånd kurser erfordrades garanterade belopp till institutionerna oavsett de prestationer som studenterna genomförde. Detta medförde ytterligare ökning av kostnaderna för en redan dyr utbildning.