sou · GOB329d2 · 2001-01-01 00:00:00 — 11 Konsumentfrågor i skolan Kunskaper är nödvändiga för att konsumenten skall kunna välja en konsumtion som tar hänsyn till de egna resurserna och pengar, till miljön och till andra aspekter. Rättigheter och skyldigheter, utbudet av varor och tjänster, spelregler på marknaden, konkurrensförhållanden, produkters säkerhet, instanser som konsumenten kan vända sig till för att få råd och hjälp och reklamens påverkanskraft är några exempel på områden som konsumenten bör känna till för att ha möjlighet att ori- entera sig på marknaden och ta tillvara sina intressen. Konsum- tionsmönster, attityder och värderingar grundläggs . Kunskaper om konsumentfrågor som ges redan i skolan bidrar till att barn och ungdomar blir kunniga och kritiska konsumenter, vilket lägger grunden till en stark konsumentroll i vuxenlivet. De senare årens samhällsutveckling har inneburit att det i många avseenden blivit mer komplicerat att vara konsument. Marknaden har genomgått stora förändringar, bl.a. till följd av ökad handel över grän- serna och privatisering och konkurrensutsättning av vissa tjänster, vilket medfört att det är svårare att överblicka utbudet. Detta ökar kra- ven på konsumenterna att kunna värdera och ta ställning till uppgifter och påståenden. Informationsteknikens utveckling hör också till den nya samhällsbilden. Behovet av grundläggande konsumentkunskaper har därmed ökat än mer. Enligt direktiven är relevant kunskap en förutsättning för att konsu- menterna skall kunna göra rationella val på marknaden, för att de skall kunna tillvarata sina rättigheter och i övrigt agera med styrka som kon- sumenter. Vi skall därför bl.a. analysera och lämna förslag om hur samhällets ansvar för konsumentutbildning bör utformas. De bästa möjligheterna att förmedla grundläggande kunskaper i konsumentfrågor till alla medborgare finns i ungdomsskolan. 290 Konsumentfrågor i skolan därför koncentrerat våra förslag när det gäller konsumentutbildning till insatser i och gymnasieskolan. I vissa delar bör dock våra förslag till åtgärder vara relevanta även för utbildningar som ligger utanför ungdomsutbildningen, t.ex. vuxenutbildningen och folkbild- ningen. Det svenska skolsystemet består av obligatoriska och frivilliga skol- former, i huvudsak , gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. En genomgripande översyn av skolan påbörjades . Den ledde till flera viktiga förändringar. Dessa innebar att det tidigare systemet med centralt utformade bestämmelser och detaljerade regler och anvis- ningar övergavs till förmån för en mål- och resultatorienterad styrning med färre regler och tydligare mål. I detta ligger att detaljbestämmelser från statsmakterna skall undvikas och att kommunernas och skolornas frihet skall vara så stor som möjligt. Reformeringen har därefter gått fram stegvis och fortsätter i och med att nya styr- dokument tas fram för samtliga skolformer. Staten har ett samlat övergripande ansvar för skolan och styr den genom att lägga fast s.k. riksgiltiga mål och riktlinjer. Inom de ramar som staten anger är det kommunerna som har ansvaret för att verksam- heten genomförs enligt dessa mål och riktlinjer. Kommunerna får själva avgöra hur verksamheten skall organiseras för att målen skall uppnås och skall svara för att skolan får de resurser och de förutsätt- ningar i övrigt som behövs. Kommunen skall fastställa en skolplan, som beskriver skolverksamhetens finansiering, organisation, utveckling och utvärdering. Med utgångspunkt från de riksgiltiga målen och rikt- linjerna samt med de förutsättningar som kommunen ger är det rektor och lärare i den enskilda skolan som bestämmer målen för undervis- ningen. Rektorn skall upprätta en lokal arbetsplan utifrån läroplanerna, de nationella målen och skolplanen. I den konkretiseras sådana frågor som inte har lagts fast i de nationella styrdokumenten, t.ex. undervis- ningens innehåll, organisation och arbetssätt. Alla som arbetar i skolan skall bidra till att skolans mål uppfylls, och de har stor frihet att i sam- arbete med eleverna organisera och lägga upp arbetet. Kommunens rätt att besluta omfattar t.ex. frågan om i vilken årskurs i undervisningen i ett visst ämne skall påbörjas. Staten och får inte föreskriva eller rekommendera vare sig metoder eller stoffurval. Detta behandlades bl.a. i Utbildningsut- skottets betänkande om läroplanen för gymnasieskolan (bet. Konsumentfrågor i skolan 291 1993/94:UbU2). Där framgår att frågor om undervisningens upplägg- ning, tidsplanering, inlärningsmetoder etc. skall enligt regeringens för- slag – som utskottet ställer sig bakom – inte regleras i läroplanen, och inte heller i andra centralt fastställda dokument, utan ankomma på lärarna och skolledarna såsom professionella. Liksom regeringen anser utskottet att den målstyrda skolan ger läraren möjlighet att anpassa sina metoder och sina preciseringar av stoffurval vid olika tillfällen till den inlärningssituation som eleverna befinner sig i. Skollagen samt läroplaner och kursplaner utgör de nationella styr- dokumenten – även kallade måldokument – för skolan. Det finns också regeringsförordningar för de olika skolformerna. I skollagen anger staten ramarna och grunderna för utbildningen och i förordningarna mer detaljerade bestämmelser. Skollagen anger över- gripande mål för utbildningen och riktlinjer för hur verksamheten i skolan skall vara utformad. I lagen finns bl.a. bestämmelser om vilka krav som ställs på kommunerna. Skollagen innehåller också en timplan för . Där anges den tid för lärarledd undervisning som varje elev har rätt till. Tiden anges för ett visst ämne eller en grupp av ämnen och är inte fördelad på årskurser. För gymnasieskolan finns dels en förteckning över de s.k. nationella programmen, dels uppgift om det totala antal garanterade timmar som skall erbjudas eleverna inom respektive program. Regeringen fastställer läroplaner för (Lpo 94) och för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). Läroplanerna förtydligar skollagens mål och skall tillsammans med skollagen styra verksamheten i skolan. Alla som arbetar i skolan är skyldiga att följa dem. Skolans uppgifter och de värden som skall ligga till grund för undervisningen bestäms i läroplanerna. Läroplanerna är indelade i ett antal huvudområden såsom normer och värden, elevernas ansvar och inflytande, kunskaper m.fl. För varje huvudområde anges mål och riktlinjer för arbetet. Målen består av dels mål att sträva mot, som beskriver inriktningen på skolans 292 Konsumentfrågor i skolan arbete, dels mål att uppnå, som beskriver vad eleverna minst skall ha uppnått när de lämnar skolan. Kursplanerna kompletterar läroplanen och anger målen för undervis- ningen i varje enskilt ämne. De kursplaner som gäller för beslutas av regeringen. De beskriver varje ämne, vad ämnet syftar till och hur det är uppbyggt. I planen anges dels de mål som undervis- ningen i ämnet skall sträva mot, dels de mål som skall ha uppnåtts av alla elever vid slut. De flesta elever fortsätter till gymnasieskolan. Av de elever som slutade gick vidare till gymnasie- skolan. I gymnasieskolan finns ett mål för varje program. Program- målen fastställs av regeringen. Från och med finns 17 olika nationella treåriga gymnasieprogram, som skall ge en bred basutbildning och behörighet att studera på universitet eller högskola. Alla program omfattar åtta kärnämnen – engelska, estetisk verksamhet, idrott och hälsa, matematik, naturkunskap, samhällskunskap, svenska och religionskunskap. Varje program får sin profil genom olika karak- tärsämnen. I gymnasieskolan skall varje ämne, liksom i , ha en kursplan. Den anger bl.a. syftet och målet med ämnet samt vilka kun- skaper alla elever skall uppnå. beslutar om kursplanerna. Från och med /2001 sker vissa förändringar av gymna- sieskolan. Nya programmål, inriktningar och kursplaner börjar gälla . Alla gymnasieprogram får en gemensam programstruktur och en omfattning på 2 500 poäng. Den nya strukturen skall göra det möjligt att öppna programmen mot varandra och att öka valfriheten inom programmens ram. Kärnämnena blir desamma som och deras omfattning blir sammanlagt 750 poäng. har till uppgift att aktivt verka för att de nationella målen och riktlinjerna för skolan uppnås. För att få kunskap om verksam- heterna och bidra till utveckling arbetar med uppföljning, utvärdering, utveckling, forskning och tillsyn. utbildningsinspektörer granskar kvaliteten i skolorna. De undersöker vilka möjligheter och svårigheter skolorna har att upp- Konsumentfrågor i skolan 293 fylla de nationella målen och lämnar förslag till förändringar. Inspek- törerna rapporterar till regeringen. En viktig uppgift för är att på nationell nivå bidra till utvecklingen inom skolan. I detta ligger att utarbeta och utveckla mål- och styrdokument, t.ex. programmål, kursplaner och betygskriterier. ger stöd till skolan bl.a. genom att ta fram informations- och referensmaterial, anordna seminarier och konferenser, stödja nät- verk samt verka för nya former av fortbildning och kompetensutveck- ling. Till tillsynsuppgifter hör att kontrollera att offentliga och enskilda huvudmän för skolan uppfyller de nationella krav som ställs i främst skollagen och läroplanerna. Inom det offentliga skol- väsendet sker tillsynen inom några prioriterade områden – tillgången till utbildning, alla elevers möjlighet att nå kunskapsmålen och rätt till stöd, arbetet mot kränkande behandling, elevers och föräldrars infly- tande samt huvudmannens ansvar för sin egenkontroll av verksam- heten. har en central förvaltning i och elva lokal- kontor runt om i landet. Läroplanen för är kortfattad och allmänt hållen beträf- fande målen för elevernas kunskaper. Konsumentfrågor nämns i läro- planen uttryckligen endast under rubriken : Rektorn har ansvaret för skolans resultat och har därvid, inom givna ramar, ett sär- skilt ansvar för att ämnesövergripande kunskapsområden integreras i undervisningen i olika ämnen. Sådana kunskapsområden är exempelvis miljö, trafik, jämställdhet, konsumentfrågor, sex och samlevnad samt riskerna med tobak, alkohol och andra droger. I regeringens proposition (1992/93:220) om läroplanen för grund- skolan skrev regeringen att skulle stödja de ämnesövergri- pande områdena med kommentar- och referensmaterial. Det var, enligt regeringen, viktigt att dessa frågor inte kom att behandlas isolerade, utan integrerades i undervisningen i olika ämnen. Huvuddelen av konsumentfrågorna i återfinns i ämnet hemkunskap. Enligt timplanen skall varje elev totalt garanteras 6 665 timmars undervisning i . Av dessa skall hemkunskap, som är det minsta ämnet, omfatta . 294 Konsumentfrågor i skolan Enligt den nya kursplan som skall tillämpas från syftar utbildningen i hemkunskap till att ge kunskaper för livet i hem och familj samt förståelse för det värde dessa kunskaper har för männi- ska, samhälle och natur. Utbildningen skall ge erfarenheter av social gemenskap, mat och måltider, boende och konsumentekonomi. Syftet är att ge erfarenheter och förståelse av de dagliga handlingarnas och vanornas betydelse för ekonomi, miljö, hälsa och välbefinnande. Utbildningen i hemkunskap skall också ge kunskaper för och erfaren- heter av att fatta beslut i de valsituationer som uppstår i ett hushåll. Ämnet syftar till att utveckla förmågan att ur ett hushållsperspektiv värdera och hantera det ökade flödet av information och reklam. Skolan skall med sin undervisning i hemkunskap bl.a. sträva efter att eleven lär sig planera sin ekonomi utifrån egna och hushållets resur- ser, granska och värdera information och reklam samt agera i enlighet med övervägda beslut. I hemkunskap fokuseras verksamheterna i hushållet, vilka omfattar social gemenskap, mat och måltider, boende och konsumentekonomi. Genom att utföra olika uppgifter i hemkunskap skall eleven få erfaren- heter av verksamheter i hushållet och förtrogenhet med olika förutsätt- ningar för dessa, såsom information, ekonomiska resurser och arbets- delning. Enligt kursplanen skall eleverna i slutet av det femte skolåret bl.a. vid genomförandet av olika uppgifter i hushållet kunna jämföra priser och uppfatta skillnader mellan information och reklam. I slutet av det nionde skolåret skall eleverna t.ex. ha kunskaper om resurshushållning för att kunna välja och använda metoder, redskap och teknisk utrustning för matlagning, rengöring och tvätt i hushållet. Vidare skall eleverna känna till sina rättigheter som konsument och kunna värdera olika slags information vid utförandet av verksamheter i hushållet. Konsumentrelaterade frågor och vardagskunskaper omnämns även i kursplanerna för vissa andra ämnen i , t.ex. kemi, geografi, samhällskunskap, teknik, matematik och bild. Enligt finns det många tillfällen för intresserade lärare att, förutom i hemkunskapen, ta upp konsumentfrågor i under- visningen. I vilken utsträckning detta sker är dock okänt. Läromedel från beställs, enligt uppgift från verket, huvudsak- ligen för ämnet hemkunskap i årskurs åtta och nio. Konsumentfrågor i skolan 295 Kursplanerna för gymnasieskolans kärnämnen, dvs. de ämnen som alla elever läser, innehåller konsumentrelaterade frågor i ytterst begränsad omfattning. I vissa program ingår dock konsumentfrågor på ett naturligt sätt, t.ex. i Handels- och administrationsprogrammet (marknadsföring, kon- sumenträttigheter), i Samhällsvetenskapliga programmet (t.ex. konsu- mentinflytande) och Medieprogrammet (t.ex. reklam). Av Konsument- verkets försäljning av läromedel att döma tas konsumentfrågorna främst upp av lärarna på Samhällsvetenskapliga programmet. I läroplanen för nämns konsumentfrågor under rubri- ken Rektors ansvar. Motsvarande ansvar saknas i läroplanen för gym- nasieskolan. Elevernas möjligheter att lära sig konsumentkunskap på gymnasiet beror således på vilket program de väljer, men också i än högre grad än i på de enskilda lärarnas engagemang, prioriteringar och egna kunskaper. 11.4.1Undersökningar om konsumentkunskap i skolan I rapporten i (, rapport /96:49) redovisades 1996 en enkätundersökning om undervis- ningen i hushållsekonomi i skolan. Undersökningen riktades till ett slumpmässigt urval av lärare i hela landet i årskurs 7–9 med undervisning i hemkunskap och/eller samhällskunskap. av lärarna svarade att de behandlade hushållsekonomi i sin undervisning. Hushållsekonomins andel av undervisningen varie- rade mellan olika kategorier av lärare. Närmare hälften av hemkun- skapslärarna uppgav att hushållsekonomi upptog en ganska stor del av deras undervisning. En mycket liten andel () av lärarna, främst i hemkunskap, svarade att hushållsekonomi upptog en stor del av undervisningen. av samhällskunskapslärarna uppgav att hushållsekonomi bara var en liten del av deras undervisning. I de flesta fall hade lärarna en försiktigt positiv uppfattning om ele- vernas intresse för hushållsekonomi. Vissa lärare i hemkunskap påpe- kade dock t.ex. att eleverna inte uppskattade konsument- och hushållsekonomi i hemkunskapen eftersom de såg hemkunskap som ett praktiskt ämne. 296 Konsumentfrågor i skolan Majoriteten av lärarna i hemkunskap uppgav att de saknade till- räckliga resurser för arbetet med hushållsekonomi. Undersökningen gav många svar på varför lärarna valde att arbeta med hushållsekonomi, men också varför de valde att inte göra det. Ett starkt motiv för att arbeta med området var att hushållsekonomiska frå- gor ansågs ha stor betydelse för samhället. Ett annat, men mindre starkt, motiv var att kursplanen föreskrev hushållsekonomi. Cirka hälften av lärarna instämde delvis i påståendet Jag är särskilt intresse- rad av hushållsekonomi. Sammantaget utgjorde dock hushållsekonomi inte någon stor del av undervisningen. Det påpekades t.ex. att ämnet fått en klart minskad plats i samhällskunskapen genom den nya läro- planen. Ingen lärare hade skrivit att hushållsekonomi borde få en större plats i undervisningen. Det fanns enligt lärarna en mängd hinder för att hushållsekonomin skulle få utrymme i undervisningen. För hemkun- skapslärarna rörde det sig t.ex. om tid, konkurrensen med maten och det praktiska arbetet. För samhällskunskapslärarna bestod hindren av konkurrens med många andra frågor, områdets ringa betydelse och lärarnas eget intresse. Författarna till rapporten påpekade att förändringen av läroplaner och kursplaner förändrat situationen för hushållsekonomin. I den tidi- gare läroplanen för kom ämnesområdet fram tydligt, men det hade blivit mindre tydligt i den nya läroplanen. I den nya planen lämnades större utrymme åt den enskilda läraren att i samarbete med eleverna finna de bästa arbetssätten och arbetsområdena. Resultaten överensstämde väl med en tidigare undersökning, Kun- skap för vardagslivet (, rapport /96:10). I den intervjuades ett antal klass-, samhällskunskaps- och hushållslärare om hushållsekonomi och konsumentkunskap i skolan. Undersökningen visade att dessa områden inte prioriterades. För hemkunskapsämnet gällde att hushållsekonomin måste passas in i det praktiska arbetet, och då valde lärarna att koncentrera sig på matfrågor. I samhällskunskap prioriterades de strukturella frågorna. Ämnet var också utsatt för stark påverkan från många håll. En del samhällskunskapslärare behandlade privatekonomi utifrån budgetberäkningar. Hushållsekonomi ansågs som viktigt, men lärarna hade svårt att se vad de egentligen skulle arbeta med inom området, hur det skulle bearbetas och hur man skulle värdera sin insats. Skolans undervisning i hushållsekonomi togs upp även i studien (, universi- tet, 1995). Studien var en del av ett projekt för att beskriva effekter av skuldsanering och byggde bl.a. på intervjuer med personer som avtalat om frivillig skuldsanering. Enligt författaren märktes en omedvetenhet om betydelsen av hushållsekonomisk planering och budgetering bland Konsumentfrågor i skolan 297 de undersökta hushållen och i samhället. Bland de intervjuade kom synpunkter fram som jag lärde mig inget i skolan om detta och jag deltog inte i ekonomisk planering hemma. Författaren hänvisade till den nämnda undersökningen Kunskap för vardagslivet, som visade att skolans undervisning i hushållsekonomi inte är helt tydlig, eftersom den hör hemma i flera olika ämnen. Hon påpekade vidare att det råder en kraftigt ökande stoffträngsel i skolan som riskerar att leda till att lärare gärna faller tillbaka på vad de uppfattar som respektive skolämnes grundläggande delar. Detta innebär att man inte prioriterar delar som kan falla under något eller några andra ämnen på grund av ämnesområdets övergripande karaktär. Författaren menade att skolans undervisning i hushållsekonomi borde diskuteras och utvecklas. gjordes en undersökning bland lärare och elever i nionde årskursen i skolor i (, rapport /96:7). Lärarna fick svara på frågor om vad de ansåg om konsumentfrågor i skolan. De flesta undervisade i flera ämnen, och i stort sett alla skolämnen var representerade. Nästan samtliga ansåg att det är skolans ansvar att ge kunskap i konsumentfrågor. De flesta () tyckte att konsumentfrågor bör tas upp redan på låg- och mellanstadiet. Som lämpliga ämnen nämndes reklam, ekonomi och miljöfrågor. En fjärdedel ansåg att man bör vänta med att ta upp vissa konsumentfrågor till gymnasieskolan, t.ex. lagstiftning och olika typer av köp såsom kontokort och avbetalning. Konsumentfrågor fanns i arbetsplanen för skolan enligt av de tillfrågade lärarna. I dessa fall fanns frågorna i ämnena hemkun- skap och samhällskunskap, men även i svenska och bild. Många visste inte om konsumentfrågor fanns i arbetsplanen. I samma undersökning studerades elevernas konsumentkunskaper inom olika områden (konsumenträtt, privatekonomi och konsumtion/miljö). I genomsnitt hade eleverna rätt på av 17 ställda kunskapsfrågor. Resul- tatet ansågs vara acceptabelt. Kunskaperna om konsumtion/miljö var dock bristfälliga. Miljöperspektivet i läroplanen med utgångspunkt i ämnet hemkun- skap undersöktes i ett forskningsprojekt 1997 (, rapport 1997:28). Ett antal hushållslärare och lärare i hemkunskap, vilka deltagit i en fortbildningskurs med miljöinriktning, deltog i stu- dien. Undersökningen visade att miljöperspektivet i läroplanen bear- betades på ett konkret sätt i hemkunskapen. Miljöfrågorna i hemkun- skapen hade ett konsumentperspektiv, där val och inköp av varor till hushållet var det centrala. En intensiv verksamhet pågick i många skolor, men studien visade att arbetet skulle kunna utvecklas. Lärarna i hemkunskap upplevde s.k. stoffträngsel och tidspress. 298 Konsumentfrågor i skolan vet framgick inte tydligt i skolans planeringsdokument, vilket borde förbättras. har undersökt vilka kunskaper gymnasieelever har om konsumentfrågor. Den senast rapporterade undersökningen gjordes i samarbete med nio kommuner (, rapport 1999:8). Eleverna fick besvara en enkät med frågor om bl.a. konsumenträtt, hushållsekonomi och konsum- tion/miljö. Medelvärdet för eleverna var rätta svar, vilket motsvarar 15 rätt av 27 möjliga. Enligt är det svårt att säga något om nivån på resultaten, eftersom det inte finns några andra undersökningar som mäter konsumentkunskaperna. Däremot kunde det konstateras att kunskaperna var bristfälliga på vissa områ- den, särskilt inom konsumenträtt och hushållsekonomi. Konsument- rättsfrågor som fler än hälften av eleverna svarade fel på gällde ånger- veckan, vart man vänder sig vid reklamationer eller med klagomål på felaktig marknadsföring samt garantier. När det gällde hushållsekono- miska frågor var bl.a. kännedomen om mat- och bilkostnader dålig. Skolan var den viktigaste kunskapskällan i konsumentkunskap för flickorna, medan massmedia var viktigast för pojkarna (andra alternativ var föräldrar, ingenstans och kompisar). Totalt sett svarade 41 pro- cent att de lärt sig mest om konsumentfrågor genom skolan. Det fanns skillnader mellan elever på teoretiska respektive yrkesförberedande program – fler elever på de teoretiska programmen uppgav skolan som kunskapskälla. I den kommun som hade den högsta andelen rätta svar, , hade av eleverna angett att de hade fått sina konsumentkunskaper via skolan. En stor majoritet av eleverna tyckte att de inte fick tillräckligt med konsumentkunskap i skolan. Liknande undersökningar har genomförts i sammanlagt 37 kommuner. Resultaten har legat kring rätta svar i samtliga undersökningar. Konsumentfrågor i skolan 299 Nordiskt konsumentsamarbete om skolfrågor, under Nordiska Minister- rådet, har förekommit . Den nordiska synen är att kon- sumentundervisningen bör vara integrerad i flera skolämnen och att den bör betona områden som hushållens ekonomi, reklam och mark- nadsföring, samt konsumtion och miljö. Undervisningen bör utveckla självständigt tänkande, kritisk medvetenhet och handlingsberedskap i konsumentrollen. Förslag till innehåll i konsumentundervisningen presenterades ett förslag till innehåll i konsumentundervis- ningen i den obligatoriska skolan och på gymnasienivå, Konsumentundervisning i . Syftet var att stärka de nationella konsumentorganens samverkan med skolan och ge underlag för lärar- nas arbete i skolan, för fortbildning av lärare och utveckling av lärome- del. Ett annat syfte var att kunna använda förslagen internationellt, i första hand i det europeiska samarbetet. I en något reviderad version, som presenterades 1999, har utveck- lingen av datoranvändning och Internet markerats på flera sätt. Frågor om livsstil och etik har lagts till. Dokumentet preciserar vad konsumentorganen anser att eleverna bör kunna när de lämnar ungdomsskolan. Den nordiska definitionen av konsumentundervisningens mål och innehåll är följande: Målet med konsumentundervisningen i skolan är att utbilda självständiga, medvetna och kunniga konsumenter. Den skall ge eleverna kunskap och insikt i att vara konsument i ett komplicerat och sammansatt samhälle genom att ge grundläggande kunskap på områden som konsumenträtt, per- sonlig ekonomi och samhällsekonomi, reklam och påverkan, konsumtion och miljö, globala resurser, boende, kläder, pris och kvalitet, kost och hälsa.