sou · GOB377d2 · 2001-01-01 00:00:00 — För att nämnden noggrant skall kunna följa vården krävs det i de flesta fall att den även har kontakt med barn- och skol- hälsovård, förskola, skola och i förekommande fall även med barnpsy- kiatri m.fl. Jag föreslår också att 28 § socialtjänstlagen ändras så att det fram- går att socialnämnden på samma noggranna sätt skall följa vården av de barn som är placerade enligt socialtjänstlagen. För att uppföljningen av dessa barns vård skall bli lika noggrann som enligt LVU måste social- nämnden etablera ett så gott samarbete med vårdnadshavarna och den unge att det ger nämnden möjlighet att ta de kontakter som anses nöd- vändiga. De flesta, , av alla barn i samhällsvård är placerade enligt socialtjänstlagen. Ett barn som är placerat enligt den lagen kan ha lika stora problem som ett barn som är placerat enligt LVU. Skillna- den ligger i om föräldrarna och i förekommande fall den unge samtyckt till vården eller inte. Det finns därför starka skäl som talar för att alla barn i vården skall följas lika noga oavsett enligt vilken lag barnet är placerat. Bristerna i uppföljningen av barn är stora Uppföljningen av barn i samhällsvård har stora brister. Under har detta uppfattats som ett av de största proble- men inom vården. Det har framkommit genom olika undersökningar, t.ex. JO: Barn i familjehem (1985), revisorer: för barn och ungdom (1991/92). Det visas också i projekt, t.ex. och (1992), och genom forskning, som (1988), (1991), , (1990), (1996 a och b, 1998) m.fl. Nämnas skall också Resultatet av den sociala tillsynen 1998 som bygger på länsstyrelsernas erfarenheter samt Dartingtonprojekt som avslutades . Sist men inte minst har unga med egna erfarenheter av vård bekräftat den bristande uppföljningen. Många placeringar upphör oplanerat, genom s.k. sammanbrott. Det gäller för av placeringarna i familjehem som berör barn , vilket framgår av 1995:9, och för av tonårsplaceringarna, släktinghemmen undantagna (m.fl. i en kommande studie). Detta är allvarligt eftersom det innebär att vårdplanerna inte kan fullföljas. En stor nationell studie av tonårsplaceringar visar dessutom att runt hälften av de tonårsplaceringar som slutar med sammanbrott leder till Barn och unga i samhällsvård 121 att all vård upphör och den unge återvänder hem. Bara en tredjedel av de barn som flyttar hem efter ett sammanbrott kommer i vård igen (m.fl. i en kommande studie). Resultaten är svårtolkade. Ger upp sina vårdpla- ner för en stor grupp när placeringen havererar eller ändrar man plane- ringen radikalt, exempelvis till förmån för öppenvårdsinsatser? För att betona vikten av en noggrann tillsyn av familjehemsvården föreslog redan utredningen av LVU ( Ds S 1987:3) att en uttrycklig bestämmelse om hur tillsynen av vården skulle gå till skulle införas i LVU. Bestämmelsen innebar att socialnämnden genom besök av särskilt utsedda representanter skulle besöka familjehemmet eller på annat lämpligt sätt noga skulle följa vården. Förslaget tog sin utgångspunkt i 39 § socialtjänstförordningen (1981:750) som reglerar tillsynen av familjehemsvården. Utredningen leddes av dåvarande JO vilken som JO hade genomfört en undersökning av familjehemsvården . Undersökningen visade på allvarliga brister i socialnämndernas till- syn av familjehemsvården och utredningen motiverade sitt förslag uti- från dessa resultat. Bestämmelsen infördes inte i lagen. Jag måste tyvärr konstatera att de brister i tillsynen som Sverne pekade på till stora delar kvarstår än . Om socialtjäns- ten har begränsad kunskap om barn i samhällsvård finns det en allvarlig risk för att barnens behov inte blir tillgodosedda i vården. – att ge barnen ett bättre livsalternativ – riskerar att gå om intet. Tyvärr visar också forskningsresultat, (1996 a och b, 1998) att barn som varit i samhällsvård, som vuxna inte fått det så mycket bättre än barn i socialt utsatta familjer om man t.ex. ser till deras hälsa, utbildning och inkomster. Med begränsad kunskap kan socialnämnden inte heller på ett omsorgsfullt sätt bedöma om vården skall fortgå eller upphöra. Det är här inte minst en fråga om rättssäkerhet för både de unga och deras för- äldrar. För att nämnden skall kunna fullgöra skyldigheten att se till att bar- nen får god vård krävs det att representanter för nämnden personligen besöker barnet och talar med det i enrum. En del av denna skyldighet följer redan av 39 § socialtjänstförordningen. Jag anser emellertid att detta är så grundläggande för uppföljningen av barn och unga i vården att det bör skrivas in i 13 § LVU och i 28 § socialtjänstlagen. Det har visat sig, bl.a. genom tillsyn, att socialnämn- dens kunskap om hur barnet har det kan bygga på enbart telefonsamtal med familjehemmet. Det är inte tillfredsställande. 122 Barn och unga i samhällsvård Ungdomar som själva har erfarenhet av vård har påfallande sam- stämmigt berättat att samtal ofta förts ovanför deras huvuden, dvs. endast med de vuxna i hemmet. Det är därför angeläget att representanter för nämnden genom per- sonliga besök och enskilda samtal med barnet noga följer dess utveck- ling. Placerade barn och unga skall följas noggrant För att uppföljningen skall bli så tillförlitlig som möjligt skall den omfatta barnets: Hälsa, dvs. hur barnets hälsotillstånd utvecklas och om barnet får den medicinska hjälp det kan behöva. Identitet, dvs. kunskap om sig själv och sitt ursprung. Relationer till föräldrar, syskon, familjehemsföräldrar och andra som står barnet nära. Vidare skall uppföljningen omfatta: Hur barnet utvecklas känslomässigt. Hur barnet gradvis lär sig att ta hand om sig själv. De områden som räknats upp har hämtats från det s.k. Dartingtonpro- jektet som genomfört i vissa delar av landet. Projektet bygger på ett omfattande arbete som genomförs i . Den bärande principen är att måste kunna visa att den vård som samhället erbjuder är bättre än den vård som barnet kan få i ursprungsfamiljen. uppdrag är att målinriktat planera och utvärdera vården och ge de insatser som behövs. Samhället, som har övertagit huvudansvaret, bör ha samma ambition för sina barn som föräldrar vanligtvis har. De uppräknade områdena tillhör alla sådant som föräldrar för det mesta anser är viktigt för deras barn. Internationell forskning visar att sällan uppmärksam- mar placerade barns hälsoproblem och att många av dessa problem inte åtgärdas. Att se till barnets fysiska hälsa är inte självklart för de profes- sionella. Däremot gör de flesta föräldrar det automatiskt, utan att tänka på att de gör det, skriver i en rapport om Dartington- projektet. Dessa resultat stöds i Årsrapport 97 från Statens institu- tionsstyrelse, där ungdomar som är inskrivna på särskilda ungdomshem Barn och unga i samhällsvård 123 själva har fått komma till tals. I rapporten ges en bild av många hälso- problem bland ungdomarna som t.ex. ryggont, dålig syn, allergi och astma m.m. En del, främst flickor, har kroniska problem. Jag vill också i sammanhanget åter understryka utbildningens bety- delse. Som jag tidigare nämnt visar forskning, (1998) och projekt, (2000) bl.a. nedslående resultat vad gäller omhändertagna barns utbildning. Den är generellt sett sämre än andra barns vilket innebär att dessa barn har sämre förutsättningar än andra när de skall skapa sig ett eget liv. En viktig del av uppföljningen är att medverka till att barnet har kontakt med föräldrar, syskon och andra närstående personer. En god kontakt mellan barnet och föräldrarna är ofta en förutsättning för att barnet skall kunna återvända hem. Ett tungt vägande skäl till att barnet behöver detta är att barn omplaceras, ibland . Ett sätt att ge barnen någon kontinuitet i livet är därför att de har regelbunden kontakt med sina föräldrar. Det är barnets behov som skall vara utgångspunkt när nämnden bedömer hur kontakten skall utformas. En sådan bedömning kan nämn- den endast göra om den har god kännedom om barnets utveckling och behov. Genom att på detta noggranna sätt kontrollera hur barn och unga har det, utövar nämnden det vårdansvar som nämnden tagit på sig. Nämn- den kan därmed också omsorgsfullt överväga och pröva om och när vården skall upphöra. Därmed iakttas barnets och föräldrarnas rätts- säkerhetsintressen. I detta sammanhang vill jag även betona vikten av att ge familjehem- men verksamt stöd. Det är inte ovanligt att familjehem endast får ett besök . I dessa fall kan man ifrågasätta om ger familjehemmen tillräckligt stöd. Att ta emot andras barn i sitt hem, att vara familjehem, är en be- rikande men krävande uppgift. Familjehemmen behöver stöd och hjälp både genom samtal med representanter för nämnden och genom hand- ledning av personer som inte har ansvar för själva placeringen utan enbart skall stödja familjehemsföräldrarna i en uppgift som ofta väcker starka känslor. Familjehemmens uppgift är inte bara att vårda ett barn eller en ungdom utan också att medverka till att underlätta kontakterna med föräldrar och andra närstående personer. 124 Barn och unga i samhällsvård Övervägande av vård enligt LVU och socialtjänstlagen samt prövning enligt LVU Vårdas barnet med stöd av 2 § LVU eller enligt socialtjänstlagen skall socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. Vårdas den unge med stöd av 3 § LVU, skall socialnämnden för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vården med stöd av lagen skall upphöra. Denna fråga skall därefter prövas fortlöpande från senaste prövning. När socialnämnden har följt vården på det noggranna sätt som jag föreslår finns ett tillförlitligt underlag inför nämndens övervägande av om vården fortfarande behövs. Likaså finns ett tillförlitligt underlag inför nämndens prövning av om vården kan upphöra. Med hänsyn till vad som sagts om vikten av nämndens uppföljningsansvar, anser jag att underlaget både inför övervägande och prövning skriftligen bör redo- visas för nämnden. 7.2Barn har rätt till en familj för livet 1.En ny paragraf, 13 b §, införs som innebär att socialnämnden efter att den unge varit placerad i samma familjehem skall göra en särskild prövning av hur vården skall utformas i fram- tiden. Syftet med denna prövning är att i så stor utsträckning som möjligt ge barn och unga kontinuitet i relationer och en familj för livet. 2.Socialnämnden skall särskilt bedöma om det finns skäl att ansöka om att vårdnaden skall flyttas över till familjehemsföräldrarna. att det är uppenbart bäst för den unge, i enlighet med 6 kap. 8 § , att vårdnaden flyttas över skall nämnden ta initiativ till en vårdnadsöverflyttning. Om det är möjligt skall det ske med föräldrarnas samtycke. Saknas sådant samtycke skall socialnämnden ändå ansöka om vårdnadsöver- flyttning. Efter att vårdnaden flyttats över till familjehemsför- äldrarna behövs inte längre vården enligt LVU. 3.Om vårdnadsöverflyttning inte är en framkomlig väg för att trygga den unges placering i familjehemmet kan socialnämnden fatta beslut om att den unge skall stanna i hemmet tills vidare. Efter att socialnämnden har fattat ett sådant beslut skall vården Barn och unga i samhällsvård 125 enligt lagen inte längre övervägas respektive prövas var sjätte månad. skall dock fortfarande noga följa vården i enlighet med 13 §. Uppföljningen skall utgöra en garanti för att den unge har det bra. 4.Till följd av de föreslagna ändringarna under 1–3 införs med samma motiveringar motsvarande i en ny 28 a § socialtjänstlagen (1980:620). 7.2.1Särskild prövning när barnet varit placerat Jag föreslår att socialnämnden skall göra en särskild prövning av hur barnets framtida boende skall utformas när barnet varit placerat . Det gäller barn som är placerade både enligt LVU och socialtjänst- lagen. Syftet med denna prövning är att i så stor utsträckning som möj- ligt ge barn och unga kontinuitet i relationer och en familj för livet. Det bästa sätt på vilket barnet kan få en familj för livet är att barnet återförenas med sin ursprungsfamilj. skall därför barnet är placerat, arbeta aktivt för att göra detta möjligt. Om det inte visar sig möjligt att återförena barnet med ursprungs- familjen skall socialnämnden ha lagstöd för att kunna planera hur bar- nets framtid skall utformas. En grundtanke i är att varje barn bör få möjlighet att växa upp i ett bra hem. Om det inte är möjligt i barnets familj bör barnet erbjudas ett alternativ som är så hemlikt som möjligt. Samhället har ett ansvar för att barn som inte får sina behov tillgodosedda i sin egen familj får möjlighet att flytta till en annan familj. Tyvärr visar det sig att samhällets ingripande inte alltid leder till att barnet får en familj. Tvärtom bidrar samhället till att barn inte bara förlorar sin ursprungsfamilj utan också till att de står ensamma när de lämnar vården. Om det vittnar forskning, som t.ex. (1996 a) och många ungdomar med erfarenhet av vård. Grundtanken i både LVU och socialtjänstlagen är att barn som pla- ceras utanför hemmet skall återförenas med sina föräldrar efter . De flesta barn och unga som placeras återvänder också hem – ofta i vården. Det finns emellertid många barn som varit placerade . hade nästan 3 000 varit placerade . En del av dessa barn växer upp i sina familjehem. Så har bilden sett ut . Vi har således en lagstiftning vars intentioner inte står i överensstämmelse med den verklighet som många barn lever i. 126 Barn och unga i samhällsvård Det är mycket otillfredsställande att samhället tillämpat och fortfarande tillämpar vissa principer för planering för varaktighet s.k. permanency planning, men inte tydligt ger uttryck för det i lagstift- ningen. I realiteten betyder det att det finns en plan, om än dold, som socialnämnden inte kan underrätta barnet och andra berörda om. Det visar brist på respekt för barnet och är därmed inte i samklang med . Det är också stötande ur rättssäkerhetssynpunkt. Planering för varaktighet i , och I har principer för varaktighet s.k. permanency planning varit en del av barnavårdspolicyn. Den definition av permanency planning som det internationellt ofta hänvisas till är den av Maluccio: principer som syftar till att trygga placeringen hos en familj, ursprungsfamiljen eller en familj som ersätter ursprungsfamiljen och som erbjuder kontinuitet i relationen till vårdande och fostrande föräld- rar eller andra vuxna vårdare samt möjligheten att upprätta relationer för livet. I har myntat begreppet att barn har rätt till en familj för livet. Från början ansåg man i att varaktigheten främst skulle åstad- kommas genom adoption. I följde man den tankegången. I båda länderna har fokus ändrats. I genom The Adoption and Safe Family ACT, 1997 och i genom The Children Act, 1989. betonas både stödet till familjer för att undvika att barn behöver placeras och barnets återförening med ursprungsfamiljen när barnet är placerat. I båda länderna finns dock möjlighet till adoption mot föräld- rarnas vilja kvar. I genomförs fortfarande många adoptioner både med och utan föräldrarnas samtycke och i finns starka krafter som pläderar för en ökning av adoption av barn i alla åldrar. I finns det en bestämmelse om att när ett barn varit placerat skall en planering göras för barnets framtida boende. Underlaget skall underställas fylkesnämnden (§ 4-15 Barnevernloven). I finns det liksom i , en möjlighet att adoptera bort ett barn utan föräldrarnas samtycke. Förutsättningen är dock att föräld- rarna först har fråntagits vårdnaden. genomfördes mellan 20 och 30 sådana adoptioner enligt muntlig uppgift från Barne- og Familiedepartementet i . I finns ingen statistik om dessa adoptioner men uppgifter tyder på att det rör sig om mycket få fall . Barn och unga i samhällsvård 127 7.2.2Det finns barn som växer upp i familjehem Trots att den svenska lagstiftningens intentioner är att barn skall återförenas med sina föräldrar finns det, som jag inledningsvis redogör för, barn som inte återvänder hem. Det gäller barn som är placerade enligt såväl socialtjänstlagen som LVU. Det förefaller som om det finns en tidsgräns efter vilken barnen blir kvar i vården. Den gränsen tycks gå vid för de lite äldre barnen och vid för de allra minsta enligt rapporten , 1995:8. Till ungefär samma resultat kommer den sta- tistiska undersökning (2000) som genomförts för utredningens räkning och som närmare redogörs för i statistikavsnittet. Barn som blir kvar i vården domineras av dem som placerats i tidig eller mycket tidig ålder. De allra flesta av de barn som växer upp i sam- hällsvård har placerats första gången när de var mellan noll och . Av de barn som placeras före tonåren kommer ungefär var tredje att bli kvar i vården . Att barn under sin uppväxt pendlar mellan sin familj och samhälls- vård har uppfattats som ett stort och för samhällsvården karaktäristiskt problem. Av den statistiska undersökningen framgår att detta problem är mycket begränsat i alla fall vad antalet barn beträffar. Det rör sig om mycket få barn särskilt om man med jojo-barn menar de barn som återkommer i vård på grund av föräldrarnas bristande omsorg. Det innebär emellertid inte att den svåra, och av uppbrott präglade, uppväxt som varje enskilt jojo-barn har skall underskattas. Det kan tänkas att en del av de barn som blir kvar i vården skulle ha kunnat återvända hem om de och deras föräldrar fått mer stöd av socialnämnden. Föräldrarnas förhållanden förvärras ofta efter det att barnet omhändertagits och de behöver därför mycket stöd för att kunna återta sin föräldraroll. Det kan också tänkas att det nya synsätt och den metodutveckling som skett inom familjehemsvården paradoxalt nog innebär att en del barn inte återvänder hem. betonas de biologiska föräldrarnas betydelse för barnen på ett helt annat sätt tidigare. Socialnämnderna rekryterar knappast familjehem som inte är beredda att samarbeta med barnets föräldrar och låta dem vara en del av barnens liv även om de inte bor tillsammans. Barnen behöver inte välja mellan sina föräldrar och familjehemsföräldrar utan får möjlighet att tycka om och ha kon- takt med båda sina föräldrapar. Att detta gagnar barnen har visat i flera studier. Barn kan mycket väl leva med två familjer om familjerna samarbetar kring barnen. Ur föräldrarnas perspektiv innebär det att de inte helt förlorar sin föräldraroll. 128 Barn och unga i samhällsvård vara föräldrar även om de inte har den dagliga omsorgen om barnen. Det kan enligt min mening innebära att föräldrarna anser att barnen inte skall ryckas upp från sin invanda miljö utan att det bästa är att de bor kvar. Under har det förebyggande sociala arbetet utvecklats betydligt. När en placering ändå blir nödvändig är förhållan- dena för barnet mycket allvarliga. Man kan därför inte utesluta att det i en del fall är så att barnen inte kan återvända hem inom överskådlig tid, kanske aldrig. Som tidigare nämnts tillbringar närmare hälften av de barn som placeras när de är en stor del av sin uppväxt i samhällsvård. Det är inte många barn som växer upp i samhällsvård. Av den sta- tistik som tagits fram för utredningens räkning framgår att det rör sig om ca 175 av dem som är födda ett visst år eller 2 per 1 000. Även om de inte är många måste deras situation uppmärksammas. I dessa fall finns det möjlighet att trygga barnets framtid genom att flytta över vårdnaden till familjehemsföräldrarna. Denna möjlighet har använts sparsamt trots att föredragande statsrådet i förarbetena till LVU (prop. 1989/90:28) sade att socialnämnden i högre utsträckning borde aktualisera frågan om vårdnadsöverflyttning. 7.2.3Vårdnadsöverflyttning – en möjlighet som tvekar inför För att stärka barnets rättsliga ställning skapades genom ändringar i 6 kap. större möjligheter att genomföra vårdnadsöverflyttningar. En förälder som utövar vårdnaden om ett barn på ett sådant sätt att det medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling kan fråntas vårdnaden om barnet på grund av sin olämplighet som vårdnadshavare. Det framgår av 6 kap. 7 § . I 6 kap. 8 § föreskrivs att vårdnaden i vissa skall kunna flyttas till familjehemsföräldrar hos vilka ett barn rotat sig om det är uppenbart bäst för barnet. Frågan om hur ett barns behov av ny vårdnadshavare skall tillgodo- ses när barnets ursprungliga vårdnadshavare avlider regleras i 6 kap. 9 § . Lagstiftaren har också tänkt på de fall då vårdnadshavaren i prakti- ken inte kan utöva vårdnaden. I förarbetena till gällande rätt påpekar föredraganden att det förhållande att någon är förhindrad Barn och unga i samhällsvård 129 att delta i vårdnaden i vissa fall torde kunna anses utgöra grov försum- melse vid vårdnadens utövande och på det sättet åberopas som grund för att vederbörande skall fråntas vårdnaden (prop. 1975/76:170 s. 181). Ny undersökning bekräftar tvekan att initiera vårdnadsöverflyttning Kunskapen om hur många vårdnadsöverflyttningar som genomförs är knapphändig. Likaså finns det liten kunskap om vad en vård- nadsöverflyttning innebär för de barn som berörs. Utredningen har där- för gett i uppdrag att genomföra en undersökning om vårdnadsöverflyttningar. Undersökningen har flera delar. Den bygger dels på en totalundersökning av antalet prövningar om vårdnadsöver- flyttningar åren 1997–1999, dels på att ett 50-tal kommuner deltagit i en vinjettundersökning. Slutligen har tio barn, som är unga vuxna och som fått nya vårdnadshavare, och deras familjehemsföräldrar intervjuats om sina erfarenheter av vårdnadsöverflyttningen. Materialet om tio barn är litet och tillåter inte generaliseringar. Huvudresultaten är följande: Antalet vårdnadsöverflyttningar 1997–1999 är lika få som förra gången utredde frågan 1990–1994. snitt har närmare 50 ärenden om vårdnadsöverflyttningar enligt 6 kap. 7 eller 8 § prövats . Det kan jämföras med att 2 700 barn var placerade i familje- hem . De allra flesta vårdnadsöverflyttningar görs med stöd av 6 kap. 8 § , det vill säga därför att barnet efter långvarig placering rotat sig i familjehemmet. Överflyttningar med stöd av 6 kap. 7 § , på grund av att de biologiska föräldrarna är olämpliga, är mycket ovanliga och inskränker sig till drygt fyra fall . Den genomsnittliga vårdnadsöverflyttningen görs i familjehemmet och barnets genomsnittliga ålder är vid det tillfället . De flesta vårdnadsöverflyttningarna görs med de biologiska för- äldrarnas samtycke och så många som av ansökningarna bifalls i tingsrätten. 130 Barn och unga i samhällsvård Vinjettstudien där socialförvaltningarna fick bedöma tre fiktiva fall visar att förvaltningarna inte vill ansöka om vårdnadsöverflyttning utan de biologiska föräldrarnas samtycke. Ett av fallen avsåg en lång placering med utdragna konflikter med den biologiska för- äldern, vilket gjorde barnet otryggt. Hälften av de svarande förvalt- ningarna skulle i detta fall inte ansöka om vårdnadsöverflyttning just på grund av konflikten. Det framgår inte av svaren om de und- viker en vårdnadsöverflyttning på grund av omtanke om barnet eller om de hindras utifrån en rädsla för att tingsrätten skall avslå ansökan. Uppföljande telefonintervjuer i 14 fall där ansökan om vårdnads- överflyttning lämnats in utan de biologiska föräldrarnas samtycke, visar att resultatet varit gott. Samtycke har ofta givits senare i pro- cessen. Flera av de intervjuade handläggarna förordar att man skall vara mindre rädd att ansöka om vårdnadsöverflyttningar i de fall konflikter finns. Trots att de utvidgade möjligheterna till vårdnadsöverflyttning enligt 6 kap. 8 § har funnits påpekar många av de svarande i vinjettstudien att de saknar kunskap och erfarenhet av att arbeta med vårdnadsöverflyttningar. Tio personer i åldern 18–vilkas familjehemsföräldrar blivit vårdnadshavare har intervjuats. Den största gruppen om sju barn märkte knappast att ett beslut om vårdnadsöverflyttning fattats. De uppfattade familjehemmet som sitt riktiga hem redan före beslutet. För den andra gruppen om två barn innebar vårdnadsöverflyttningen att de blev tryggare då rädslan att tvingas flytta upphörde. För båda dessa grupper känns det som att familjehemmet är en familj för livet.