sou · GOB3110 · 2001-01-01 00:00:00 — Detta kommer bl.a. till uttryck i de egenskapskrav som ställs i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Syftet med en kvalitetsansvarig är att skapa garantier för att ett byggprojekt sker med tillräcklig kunskap och erfarenhet trots att det inte är förenat med någon myndighetskontroll. Med inrättandet av en kvali- tetsansvarig har uppgifter som tidigare låg på flyttats över till att utföras inom ramen för byggherrens egenkontroll.51 Att lägga ansvaret för kontrollen av att konsumentskyddet är tillgodo- sett på den kvalitetsansvarige ligger, menar vi, i linje med dennes nuva- rande huvuduppgift att biträda byggherren med erfarenhet och kompetens. Det är också väl förenligt med att denne särskilt skall se till att kontroll- plan enligt 9 kap. 9 § följs och att besiktningar och kontroller av annat slag sker. Den kvalitetsansvarige förutsätts komma in tidigt i byggprocessen, eventuellt redan på projekteringsstadiet.52 Det betyder att det förekommer, kanske särskilt i småhussammanhang, att det är den kvalitetsansvarige som tar initiativ till eller i vart fall medverkar vid utformningen av kontrollpla- nen. Under alla förhållanden har denne , vilket framgår av 9 1993/94:178 s. 63 s. 79 ff. och 125 kap. 13 § andra stycket PBL, ett uttryckligt ansvar för att kontrollplanen följs. Det ligger då nära till hands att utvidga den kvalitetsansvariges an- svar till att även omfatta ett ansvar för att kontrollera förekomsten av kon- sumentskyddet. Det bör därefter ligga inom ramen för tillsyn och kontroll att förvissa sig om att den kvalitetsansvarige har full- gjort sin skyldighet i detta avseende. Nästa fråga är när kontrollen skall ske. En kontroll redan under bygg- lovsstadiet ter sig inte ändamålsenlig eftersom det då är osä- kert om något byggande alls kommer att äga rum och det sällan finns nå- gon kvalitetsansvarig utsedd på det stadiet. Det tycks då vara en fördel att förlägga kontrollen längre fram under byggprocessen. Bygganmälan och byggsamrådet framstår då som ett lämpligare alternativ. Vid det laget är vanligtvis byggnadsarbetena nära förestående, den kvali- tetsansvarige skall vara utsedd och de avtal och försäkringar som skall finnas bör föreligga. I samband med att bygganmälan görs skall byggnads- nämnden, som tidigare nämnts, genast kalla till byggsamråd. Som vi har uppfattat hålls byggsamråd regelmässigt i småhussammanhang. Slutsatsen av det som sagts blir att vi föreslår att den kvalitetsansva- rige skall göra en kontroll av att kravet på konsumentskydd är tillgodosett. har därefter ett ansvar för att vid byggsamrådet se till att erforderliga kontroller har gjorts. Nästa fråga gäller vilken omfattning kontrollen av konsumentskyddet skall ha. Det är i det sammanhanget av vikt att det sker en anpassning till vem det är som skall utföra kontrollen. När det gäller den kvalitetsansvarige ligger det i sakens natur att det är en person med i första hand bygg- nadsteknisk kunskap och erfarenhet. Denne kan därför inte förutsättas ha möjlighet att göra några granskningar av juridisk natur av de lagreglerade krav som ställs på konsumentskyddet. Skyldigheten att kontrollera bör därför i möjligaste mån inskränkas till att konstatera vissa sakförhållan- den. I första hand bör kontrollen avse de krav på fullgörandeskydd som upp- ställs i lagen om byggfelsförsäkring, d.v.s. säkerhet och byggfelsförsäk- ring. Vi förutsätter att kontrollen kommer att underlättas genom företeende av t.ex. standardiserade försäkringsbevis. föreslog i sitt betänkande att det skulle ske en kontroll av att bevis om byggfelsförsäkring förelåg och att denna även skulle omfatta en kontroll av att försäkringen – framför allt med hänsyn till betalningen – verkligen var bindande för försäkringsgivaren.53 Syftet med den kontroll som vi föreslår är att klarlägga att ett erforder- ligt fullgörandeskydd föreligger i det enskilda fallet. Det bevis som skall företes skall då visa att fullgörandeskyddet är tillgodosett. Detta skall då innebära att ett bindande försäkringsavtal har träffats. I annat fall kan man naturligtvis inte veta om kravet på fullgörandeskydd är tillgodosett eller ej. I samband med denna kontroll ser vi det som naturligt att den kvali- tetsansvariges skyldigheter även utsträcks till att avse en granskning av avtalsskyddet. Med hänvisning till vad som sades om den kvali- tetsansvariges kompetens bör en sådan granskningsskyldighet inte vara alltför omfattande. Det får dock anses rimligt att kräva att den kvali- tetsansvarige skall förvissa sig om att en sådan grundläggande förutsätt- ning för avtalsskyddet som förekomsten av skriftliga avtal är uppfylld. Vi anser då att den kvalitetsansvarige skall undersöka om de krav som vi fö- reslår skall ställas på ett skriftligt avtal är uppfyllda. Han eller hon skall med andra ord undersöka om det finns skriftliga avtal för de arbeten som skall utföras och om dessa uppfyller de krav som ställs. Resultatet av den- na undersökning skall redovisas till i samband med byggsamrådet. Även i denna del bedömer vi att det kommer att utvecklas standardfor- mulär som ofta kommer att användas vid avtal av det nu aktuella slaget. Det kan noteras att det redan har tagits kontakter mellan å ena sidan Kon- sumentverket och å den andra företrädare för byggbranschen och försäk- ringsgivare i syfte att söka ta fram vissa standardformulär. Det är vår för- hoppning att man inom ramen för diskussioner mellan de berörda organi- sationerna även kan få fram standardiserade handlingar som upp- fyller de krav som vi föreslår skall gälla i fortsättningen. Följder av bristande iakttagande av lagen om byggfelsförsäkring Om byggnadsarbete inleds trots att de förutsättningar som krävs enligt PBL inte är för handen kan olika former av sanktioner inträda enligt reg- lerna i 10 kap. PBL. Till att börja med kan , med stöd av 10 kap. 3 § första stycket PBL, förbjuda att visst byggnads-, rivnings- eller markarbete eller viss åtgärd fortsätts. För detta krävs att det skall vara up- penbart att arbetet eller åtgärden strider mot PBL eller med stöd av PBL meddelad föreskrift eller beslut. 53 SOU 1997:177 s. 305 I samma lagrum ges också möjlighet att förbjuda att byggnadsarbetet fortsätter om byggherren bryter mot kontrollplanen i nå- got väsentligt avseende. Denna möjlighet infördes . Avsikten är främst att skall kunna ingripa mot byggprojekt som nämnden bedömer inte kommer att uppfylla egen- skapskraven och där det därför finns en risk för att byggherren kan komma att föreläggas att vidta rättelse eller rivning. Om har informerat byggherren om sådana förhållanden men denne trots det på- börjar arbetena har nämnden rätt att avbryta dessa.54 I bestämmelsens andra stycke ges möjlighet att för- bjuda fortsatt arbete även i andra fall. Det förutsätter att det är uppenbart att arbetet eller åtgärden i fråga äventyrar byggnadens hållfasthet eller innebär fara för människors liv eller hälsa. Förbud enligt 10 kap. 3 § PBL får förenas med vite. Vite föreläggs fas- tighetsägaren. Det finns i 10 kap. 21 § särskilda bestämmelser om vilken verkan det får i fråga om vissa typer av förelägganden eller förbud enligt 10 kap. PBL om en fastighet byter ägare. Huvudregeln är då att föreläg- gandet eller förbudet i stället blir gällande mot den nye ägaren. Är före- läggandet eller förbudet förenat med ett löpande vite enligt 4 § lagen (1985:206) om viten gäller även det mot den nye ägaren under förutsätt- ning att vitesföreläggandet har antecknats i fastighetsboken enligt 10 kap. 22 § PBL. Med löpande vite avses ett vitesföreläggande som bestäms till ett visst belopp för . Med ett sådant föreläggande höjs det sammanlagda vitesbeloppet successivt som den föreläg- gandet riktar sig mot inte efterkommer detta. I andra fall av vitesföreläg- ganden, s.k. enstaka vite, sker ingen sådan övergång om det objekt som föreläggandet avser byter ägare. Ett nytt vitesföreläggande får då i stället riktas mot den nye ägaren. Bestämmelsen i 10 kap. 21 § PBL innehåller inte någon hänvisning till sådana förbud som meddelas med stöd av 10 kap. 3 § PBL. Sådana förbud gäller alltså inte mot en ny ägare till fastigheten. Inte heller viteförbuden förs vidare vid ett ägarbyte. En annan sanktionsmöjlighet i förevarande situationer är att byggnads- nämnden kan besluta att ta ut en särskild avgift. Reglerna om detta finns i 10 kap. 6 § PBL. Där anges att sådan avgift får tas ut vid överträdelse som innebär att arbete sker utan att det finns någon kvalitetsansvarig, att bygg- anmälan inte har skett i de fall som föreskrivs samt att arbete utförs i strid mot beslut. Avgiften får bestämmas till ett belopp . I ringa fall behöver den inte tas ut. Däremot är bestämmelserna om byggnadsavgift (10 kap. 4 § PBL) och tilläggsavgift (10 kap. 7 § PBL) inte tillämpliga i andra fall än sådana som 1993/94:178 s. 83 avser åtgärder som vidtas utan erforderligt bygglov, rivningslov eller - marklov. Dessa avgifter kan därför inte utgå om byggnadsarbete exempel- vis utförs utan att bygganmälan har skett, kontrollplan fastställts eller be- vis om byggfelsförsäkring har uppvisats. I dessa fall är det endast särskild avgift som kan komma i fråga. Det kan också nämnas att PBL även innehåller vissa andra sanktions- regler. Ett exempel är att kan besluta att en byggnad inte får tas i bruk om det brister i förutsättningarna att utfärda slutbevis (9 kap. 10 § PBL). Ett sådant användningsförbud får förenas med ett vites- föreläggande. Som framgått av föregående avsnitt består de sanktionsmöjligheter som finns när byggnadsarbete sker utan att bevis om byggfelsförsäkring har företetts för i att en särskild avgift kan utgå. Möjligen kan i vissa fall också förbjuda att vissa påbörjade byggnadsarbeten fortsätts. Det får dock anses tveksamt om den senare möjligheten står till buds vid den här typen av avvikelse. För att kravet på konsumentskydd skall vara verkningsfullt menar vi att det behövs någon form av sanktion när de krav som ställs inte uppfyllts. För att få någon egentlig effekt bör en sådan sanktion ges en utformning som har en avhållande verkan. Eftersom syftet med sanktionen är att bris- ten skall botas framstår ett förbud att fortsätta bygg- nadsarbetena tills bristen på konsumentskydd har avhjälpts som den mest verkningsfulla åtgärden. För att ytterligare understryka vikten av detta bör ett sådant förbud förenas med vite. Vi tror nämligen inte att det alternativ som annars ligger närmast till hands – en särskild avgift som sanktion för bristande iakttagande av kravet på konsumentskydd – skulle få den avsed- da effekten. Vi föreslår därför att skall få förbjuda fortsatta byggnadsarbeten samt förelägga byggherren att vid äventyr av vite förete bevis om att de krav på fullgörandeskydd som ställs i lagen om byggfels- försäkring är uppfyllt. Vad gäller storleken av vitesbeloppet får denna bestämmas enligt reg- lerna i 3 § lagen (1985:206) om viten. Mer allmänt kan man säga att vites- beloppet bör bestämmas så att det kan antas förmå adressaten att följa det föreläggande som det är förenat med.55 Ett problem som kan uppkomma med förelägganden av det aktuella slaget är om en fastighet byter ägare efter att ett sådant föreläggande har 1984/85:96 s. 26 f. Jfr , Viteslagstiftningen, 1989 s. 90 ff. Den problematiken har, som tidigare nämns, lösts genom att en särskild bestämmelse om ägarbyten finns i 10 kap. 21 § PBL. Vi menar att den bestämmelsen skall vara tillämplig även för förelägganden av det slag som diskuteras eftersom konsumentskyddet är kopplat till ett visst ob- jekt – den fastighet där byggnadsåtgärden skall företas – och inte till fas- tighetsägaren som person. Ansvar för utebliven eller bristfällig kontroll Med det ansvar som genom våra förslag läggs på den kvalitetsansvarige uppkommer också frågan om vilka följder som inträder om denne brister i sin kontrollskyldighet. En kvalitetsansvarig är inte att betrakta som en representant för bygg- nadsnämnden eller någon annan myndighet utan skall ses som en friståen- de, av byggherren anlitad uppdragstagare. Det har framhållits redan tidiga- re när vi talade om att den kvalitetsansvarige ingår som en del i byggher- rens egenkontroll. Av det följer att något särskilt myndighetsansvar inte inträder om den kvalitetsansvarige brister i sina åligganden. Den möjlighet som i stället står till buds är att den som lider skada till följd av den kvali- tetsansvariges felaktiga handlande eller underlåtenhet kan vara berättigad till ersättning i form av skadestånd enligt allmänna regler. Man kan därför förmoda att de ansvarsförsäkringar som tecknas av besikt- ningsmän och kvalitetsansvariga i deras verksamhet kommer att utökas så att de även täcker det ytterligare ansvar som läggs på de kvalitetsansva- riga. Om på något sätt begår fel i samband med byggsam- rådet eller beslutet om kontrollplan uppstår frågan om vilket ansvar kom- munen har för detta. Man kan t.ex. tänka sig att har underlåtit att förvissa sig om att den kvalitetsansvarige har kontrollerat konsumentskyddet. Frågan om kommunens ansvar för skada som uppkommer till följd av felaktig myndighetsutövning regleras i 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). Det torde till att börja med stå klart att uppgifterna att utöva tillsyn och kontroll i fråga om konsumentskyddskraven sker inom ramen för kommunens myndighetsutövning. Kontrollen är en förutsättning för att ett beslut om kontrollplan skall kunna fattas och att byggnadsarbetena skall få påbörjas. Under dessa förhållanden är bestämmelsen i skade- ståndslagen tillämplig. Vi ser ingen anledning till särskild reglering i detta avseende vad beträffar konsumentskyddet. Skadestånd på grund av felak- tig myndighetsutövning vid kontroll av byggfelsförsäkring etc. bör därför prövas enligt den angivna regeln i skadeståndslagen. Samma sak gäller, enligt vår uppfattning, i fråga om skadeståndsansvar enligt 3 kap. 3 § skadeståndslagen för felaktiga råd och upplysningar som lämnar. Denna bestämmelse trädde i kraft . Visserligen kan det, med hänsyn till regelns utformning, antas bli mycket sällsynt med ett sådant skadeståndsansvar men möjligheten kan inte uteslutas.56 När det gäller den närmare utformningen av de nya uppgifterna för kvali- tetsansvariga och, i viss mån, byggnadsnämnderna har en viktig roll att spela. Som vi har talat om tidigare i detta avsnitt innebär det ansvar som vi nu föreslår skall bäras av den kvalitetsansvarige en ny och delvis annorlunda uppgift i förhållande till de uppgifter som denne har . För att detta skall fungera på avsett vis är det viktigt att det ges en bra och tydlig information om innebörden av de kontroller som den kvali- tetsansvarige nu skall utföra. har då ett särskilt ansvar för att informera om innebörden av konsumentskyddet och hur de kontroller som den kvalitetsansvarige skall göra bör genomföras. Det är också av stor vikt att byggnadsnämnderna får kunskap om det nya kontrollsystemet och görs medvetna om de konsumentskyddsaspekter som ligger till grund för detta. Vi kan även se ett behov av information och vägledning när det gäller de krav som skall ställas på den som skall komma i fråga för ett uppdrag som kvalitetsansvarig. Med införandet av en skyldighet att tillvarata konsu- mentintressen uppkommer nya krav på de som skall verka som kvali- tetsansvariga. Det blir en uppgift för och t.ex. de organ som ar- betar med certifiering av bl.a. kvalitetsansvariga att säkerställa att dessa nya krav på kvalifikationer får ett genomslag. 1997/98:105 s. 32 ff. har i rättsfallet NJA 1999 s. 291 prövat frågan om en kommuns skadeståndsansvar för att en stadsplanearkitekt till spekulanter på en fastighet underlåtit att lämna information om vissa för kommu- nen kända byggnadsplaner. Denna underlåtenhet ansågs inte utgöra fel eller för- summelse vid myndighetsutövning men HD nämnde i det sammanhanget den sena- re införda regeln om det allmännas skadeståndsansvar för felaktiga upplysningar och råd. 6.5Fullgörandeskyddet vid andra avtalstyper än småhusentreprenader 6.5.1Fullgörandeskyddet vid köp av fast egendom Vi föreslår att något särskilt fullgörandeskydd inte skall införas när en näringsidkare säljer en fastighet till en konsument. i kapitel 6 har vi redovisat våra tankar och förslag kring hur ett fullgörandeskydd för konsumenter skall se ut i samband med ny-, om- och tillbyggnader av småhus. Den fråga som inställer sig är om det finns behov av ett motsvarande skydd vid fastighetsöverlåtelser från näringsid- kare till konsument. Med den utformning som vi har föreslagit kommer kravet på byggfels- försäkring och säkerhet att omfatta alla småhus som faller inom ramen för kravet på bygganmälan enligt 9 kap. 2 § första stycket 1 och 3–5 PBL. Det innebär, som vi har sagt, att huvuddelen av ny-, om- och tillbygg- nadsarbeten omfattas av försäkringskravet. Det medför i sin tur, vad be- träffar överlåtelser av fastigheter från näringsidkare till konsument, att det kommer att finnas ett bra försäkringsskydd för den konsument som förvär- var en fastighet där någon av de nämnda byggnadsåtgärderna har vidtagits. Som vi har sagt tidigare bedömer vi att de allra flesta av dessa överlå- telser avser fastigheter med nyproducerade småhus. Det finns då goda skäl för att utgå ifrån att den konsument som förvärvar en sådan fastighet från en näringsidkare också får ett bra fullgörandeskydd i form av en byggfels- försäkring, eventuellt med tillhörande säkerhet. Något behov av ett särskilt försäkringsskydd i samband med denna typ av förvärv anser vi därför inte finns. En tänkbar och inte sällan förekommande situation är när en konsu- ment köper en tomt av en näringsidkare med villkor att näringsidkaren skall få i uppdrag att bygga ett småhus där. Med våra förslag i denna del ges konsumenten inget särskilt skydd för fastighetsförvärvet, utöver de bestämmelser i som föreslås vara tvingande. Däremot blir bestämmel- serna i lagen om byggfelsförsäkring och de särskilda reglerna om avtals- skydd enligt KTjL gällande för byggentreprenaden om konsumenten låter uppföra ett småhus på fastigheten. Vi tycker att konsumenten på detta sätt ges ett fullgott skydd. Något behov av ytterligare skyddsåtgärder för detta ändamål kan vi därför inte se. 6.5.2Fullgörandeskyddet vid köp av husbyggsats Vi föreslår att lagen om byggfelsförsäkring skall kompletteras med ett krav på att säkerhet skall ställas för näringsidkarens fullgörande av sitt åtagande att leverera en husbyggsats till en konsument. När det gäller köp av husbyggsatser har frågan om det civilrättsliga avtals- skyddet behandlats i avsnitt 4.4. Fullgörandeskyddet i samband med sådana avtal är knutet till reglerna om statlig bostadsbyggnadssubvention. Det innebär att det skall finnas en betryggande garanti för fullgörandet av näringsidkarens åtagande att leverera husmaterial. På samma sätt skall det finnas ett tioårigt skydd för åtgärdande av fel och skador på levererat material. I det senare avseendet överensstämmer detta också med utformningen av lagen om byggfelsförsäkring. Lagens huvudtanke är att ge ett skydd för de boende. Felbegreppet är därför utformat efter objektiva kriterier och inte relaterat till kontraktsrättsliga bedömningar. Det relaterar till bedöm- ningar av den konstruktion, det utförande eller det material som kommit till användning vid byggnadsåtgärden.57 Detta synsätt återspeglar även de förhållanden som gäller vid småhus- garantier. GAR-BO:s produktionsgaranti omfattar även fullgörandet av materialleveranser och bolagets ansvarsutfästelse gäller även vid material- fel. Motsvarande gäller för Bostadsgaranti i anslutning till de entreprenad- avtal som garanteras. (Som nämnts i avsnitt 5.9.2 ställer Bostadsgaranti bara ut garantier för totalentreprenader. Det är därför inte möjligt att teck- na en produktionsgaranti hos bolaget för ett separat leveransavtal). Bygg- nadsgaranti tillhandahåller som regel inte säkerheter som en- bart omfattar leveransavtal. Vår uppfattning är att fullgörandeskyddet vid köp av husbyggsatser bör vara av samma omfattning som vid småhusentreprenader. Vad byggfels- försäkringen beträffar tillgodoses det kravet . Vi har i fråga om småhusentreprenader i avsnitt 6.3 föreslagit ett särskilt färdigställande- skydd. Ett motsvarande skydd bör finnas som ger konsumenten en säker- het för att den näringsidkare som har åtagit sig att leverera en husbyggsats fullgör sitt åtagande. 57 Huvuddragen rörande byggfelsförsäkringens omfattning behandlades endast översiktligt i förarbetena till lagen om byggfelsförsäkring. I stället hänvisade de- partementschefen till de uttalanden som hade gjorts vid tillkomsten av lagen om byggnadsgaranti . Se prop 1992/93:121 s. 30 jämfört med prop. 1990/91:189 s. 23 ff. och 33 f. 6.5.3Fullgörandeskyddet vid köp av byggnad på annans mark Vi föreslår att något särskilt fullgörandeskydd inte skall införas när en näringsidkare säljer en byggnad på annans mark till en konsument. De civilrättsliga reglerna för köp av byggnad på annans mark överens- stämmer i allt väsentligt med de som gäller för köp av fast egendom ge- nom att det i KöpL hänvisas till regleringen i JB. Vad beträffar fullgörandeskyddet för denna avtalstyp menar vi att det även i den delen finns anledning att se på vilka ställningstaganden som gjorts när det gäller fastighetsköpen. Vi hänvisar därför till de resonemang som förts i avsnitt 6.5.1 och föreslår inte heller några särskilda regler för fullgörandeskyddet ifråga om köp av byggnad på annans mark. 6.6Lagen om byggfelsförsäkring – övriga frågor Enligt våra ursprungliga direktiv skall vi ta till vara och analysera de över- väganden som gjorde. Vi skall också ta ställning till behovet av ytterligare förändringar i lagen om byggfelsförsäkring med hänvisning till konsumentskyddet vid småhusentreprenader. I detta avsnitt behandlar vi frågor angående lagen om byggfelsförsäk- ring som inte har berörts men som togs upp av Byggkvalitets- utredningen. Vi inskränker oss till frågan om näringsidkarbegreppet i la- gen om byggfelsförsäkring. I övrigt inskränker vi oss till frågor som enbart har anknytning till småhus och som inte rör tolkning av gällande regler, då vi menar att detta inte ingår i vårt uppdrag. I vårt uppdrag ingår att se över de tillämpningsproblem som kan ha funnits när det gäller tillämpligheten av lagen om byggfelsförsäkring. Ett problem som särskilt har framhållits är att näringsidkarbegreppet i lagens 1 § har vållat oklarhet angående vem som varit skyldig att teckna försäkring. Med hänvisning till de ändringar som vi har föreslagit i lagen om byggfelsför- säkring menar vi att detta problem är aktuellt. Det saknas där- för skäl att närmare behandla de tillämpningsproblem som kan ha före- kommit tidigare i detta avseende. Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) skall kommittéer och utre- dare i vissa avseenden redovisa de ekonomiska konsekvenserna av de för- slag som lämnas. Det gäller för det fall förslagen påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting företag eller andra enskil- da. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, skall dessa redovisas. I vissa fall skall även förslag till finansiering lämnas. I de ursprungliga utredningsdirektiven (1998:80), se bilaga 1, sägs ock- så att de förslag utredaren lämnar inte får leda till generellt ökade bygg- kostnader. Våra förslag kan delas upp i två delar. För det första föreslår vi föränd- ringar i reglerna om konsumenters civilrättsliga skydd i samband med av- tal om småhusbyggande av olika slag. För det andra föreslår vi ett obliga- toriskt försäkringsskydd i samband med byggåtgärder som avser småhus. Vad gäller de ekonomiska konsekvenserna av våra förslag så är det i förhållande till kommunerna, företag och enskilda som vi bedömer att så- dana kan inträda. Vi skall nu – med utgångspunkt i förslagens två huvud- delar – beskriva i vilka avseenden vi menar att sådana konsekvenser kan förväntas inträda.