sou · GOB332 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt förarbetena (prop. 1996/97:25 s. 113) måste det finnas någon form av beroendeförhål- lande som gör det svårt för släktingarna att leva åtskilda. Detta sägs vidare innebära att det måste krävas att de levt i samma hushåll före den härvarandes flyttning till och att ansökan om familjeåterföre- ning görs relativt snart efter det att den härvarande bosatt sig här. Lag- rummet är tillämpligt såväl på biologiska vuxna barn som adopterade vuxna. En ansökan om uppehållstillstånd av en vuxen adopterad, som inte tidi- gare har ingått i hushållsgemenskap med adoptivföräldrarna får prövas en- ligt 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL. Liksom beträffande underåriga adop- terade krävs för att uppehållstillstånd skall beviljas enligt denna punkt att den adopterade har särskild anknytning till . Det rådde efter lagändringen tveksamhet om vuxen- adoptioner rymdes inom punkt 4, särskilt med hänsyn till att bestämmelsens karaktär av undantagsbestämmelse understrukits i förarbetena. med hänvisning till punkt 4 överlämnat ett ärende om vuxenadoption till regeringen framhöll regeringen i beslut (reg.70-97) att uttalandena i prop. 1996/97:25 inte kan anses uttöm- mande och att andra tänkbara situationer för bestämmelsens tillämpning måste kunna beaktas. Regeringsbeslutet är intaget i bilaga 3. 60 Villkor för uppehållstillstånd 6Internationella förpliktelser och utländska förhållanden Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättighe- terna och de grundläggande friheterna (), SÖ 1952:35 m.fl., utgör svensk lag. I 2 kap. 23 § regerings- formen föreskrivs att lag eller föreskrift inte får meddelas i strid med Sveri- ges åtaganden enligt konventionen. Vid ratificeringen av Europakonventio- nen gick man igenom den svenska lagstiftningen för att förvissa sig om att denna stod i överensstämmelse med konventionen. har därefter löpande anpassat sin lagstiftning till konventionens regler i samband med nya lagförslag eller till följd av avgöranden från de europeiska konvention- sorganen. Inom ramen för Fri- och rättighetskommitténs utredning angåen- de inkorporering av gjordes en översiktlig genomgång av svensk lagstiftnings överensstämmelse med konventionens regler och praxis. Utredningen fann att svensk lagstiftning stod i överensstämmelse med (SOU 1993:40 del B s.126). 1993/94:117 anfördes att vid en översiktlig bedömning av det rådande rättsläget, svensk lagstiftning i allmänhet torde uppfylla konventionens krav. Konventionen innehåller inte något uttryckligt stadgande om rätten till familjeåterförening. Artikel 8 har emellertid av tolkats så att den också innefattar rätt till familjeåterförening. Artikel 8 har följande ordalydelse: 1Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. 2Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerhe- ten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra perso- ners fri- och rättigheter. 62 Internationella förpliktelser... Rätten till familjeåterförening är således inte ovillkorlig. Undantag får göras bl.a. med hänsyn till den allmänna säkerheten och landets ekonomis- ka välstånd. När statens beslut leder till att en familj splittras, och fråga uppkommer om rätten enligt artikel 8 till respekt för familjelivet kränkts, måste det bedömas om splittringen i familjen är proportionerlig och därmed kan anses nödvändig i ett demokratiskt samhälle. Vid denna bedömning är det statens intresse av en effektiv utlänningspolitik och av begränsningar i invandringen som bör avvägas mot de enskilda personernas intresse av att leva tillsammans i en familjegemenskap (, H, Mänskliga rättigheter i europeiskt perspektiv, 1997, s. 246). Såväl i fråga om avslag på en ansö- kan om uppehållstillstånd som i fråga om utvisning kan frågan uppkomma om beslutet innefattar brott mot respekten för privatlivet. har avgjort fall där beslutet medfört att sökanden kommit att skiljas från sin make eller maka, sambo eller sina barn. I förevarande sammanhang kan följande två fall anses vara av särskilt intresse. Redogörelserna är hämtade från anförda bok av (s. 247 f.). I fallet mot var det fråga om en turkisk medborgare, , som bott i . Även hustru hade kommit till och fått stanna där. Makarna hade emellertid kvar en son i Turki- et. Alltsedan sonen var hade de försökt få uppehållstillstånd för honom i . Detta vägrades av de schweiziska myndigheterna. Frågan var om myndigheterna härigenom bröt mot sina skyldigheter enligt artikel 8. ansåg att så inte var fallet. Domstolen pekade på att själv, genom att bege sig till , hade förorsakat separatio- nen från sonen och att det visserligen skulle vara svårt men inte omöjligt för makarna att återvända till för att där återförenas med sonen. Domstolen erinrade också om att sonen alltid bott i och därför hade vuxit upp i detta lands kulturella och språkliga miljö. Domstolen fann såle- des att genom att vägra sonen uppehållstillstånd inte hade brutit mot sina förpliktelser enligt artikel 8. I fallet Ahmut mot gällde det en marockansk medbor- gare som var bosatt i . En minderårig son hade stannat kvar i . önskade fadern att sonen skulle bosätta sig hos honom i . Detta vägrades av de nederländska myndigheter- na. fann, på ungefär samma grunder som i ovanstående fall, att denna vägran inte stred mot artikel 8. Vid ett möte mellan EG:s invandrarministrar antogs en resolution angående harmonisering av ländernas nationella politik beträffande familje- återförening (SN 2828/93 WGI 1497 REV 1). Resolutionen behandlar an- höriga till utländska personer som är medborgare i länder utanför gemen- skaperna men permanent bosatta i ett medlemsland. Den är inte tillämplig på flyktingar, vilkas anhöriga ofta ges en mer generös bedömning. Normalt berättigade till återförening är make/maka och barn till den som är bosatt i medlemslandet under förutsättning att man avser att leva tillsammans. Ett enskilt medlemsland kan kräva att den utländska personen skall ha vistats i landet innan familjeåterförening får ske. Åldersgränsen för barn som är berättigade till familjeåterförening kan ligga . Barnen skall dessutom vara ogifta och hemmavarande. Adoptivbarn kan vägras familjeåterförening om man kan anta att adoptionen tillkommit i syfte att kringgå invandringsbestämmelserna. Ett medlemsland har möjlig- het att bevilja andra familjemedlemmar än makar och barn uppehållstill- stånd om man bedömer att det finns starka skäl för detta. En efterföljande familjemedlems rätt att stanna i landet kan villkoras av att de krav som ställdes för inresa är fortsatt uppfyllda. Inom en rimlig tid skall dock famil- jemedlemmen kunna få tillstånd för bosättning oberoende av den först an- lände. Medlemsländerna har rätt att ställa krav på att bostad är ordnad och att försörjning är tryggad så att inte familjeåterföreningen innebär en börda för samhället. 6.1.3Kommissionens förslag till beträffande direktiv om familjeåterförening antog Europeiska gemenskapernas kommission ett förslag till direktiv till om rätt till familjeåterförening. Se- dan Amsterdamfördraget trädde i kraft är det nämligen möjligt inom ramen för Europeiska gemenskapen att besluta om åtgärder avseende tredjelandsmedborgares inresa och bosättning i medlemsstaterna. Det särskilda syftet med förslaget till direktiv är att etablera en rätt till familjeåterförening som kan utövas enligt kriterier som är gemensamma för alla medlemsstater. Härigenom kommer tredjelandsmedborgare att åtnjuta i stort sett samma villkor för familjeåterförening oberoende av i vilken medlemsstat de har fått rätt att bosätta sig. Att fastställa gemensamma kriterier ger dessutom möjlighet att begränsa riskerna för att en tredje- landsmedborgare väljer att bosätta sig i en viss medlemsstat endast därför att villkoren är mera fördelaktiga där. 64 Internationella förpliktelser... Med sökande i direktivet avses en medborgare i tredje land som är lagli- gen bosatt på en medlemsstats territorium, oberoende av skälen för att han eller hon fått bosätta sig där. Enligt förslagets artikel 5 skall medlemsstaterna tillåta inresa och bosätt- ning för ·sökandens make/maka eller sökandens ogifta partner, om denna har en varaktig relation med sökanden och lagstiftningen i den berörda med- lemsstaten likställer ogifta par med gifta par, ·minderåriga barn till sökanden och dennes make/maka eller ogifta part- ner, inbegripet barn som adopterats i enlighet med ett beslut som fattats av den berörda medlemsstatens behöriga myndighet eller ett beslut som erkänts av denna myndighet, ·minderåriga barn inbegripet barn som har adopterats av sökanden eller dennes make/maka eller ogifta partner, om en av de två har vårdnad om och försörjningsansvar för barnet; om vårdnaden är delad krävs den andra förälderns medgivande, ·släktingar i uppstigande led till sökanden eller till dennes make/maka eller ogifta partner, om de är beroende av dem för sin försörjning och inte har något annat familjemässigt stöd i ursprungslandet, ·myndiga barn till sökanden eller dennes make/maka eller ogifta partner, om de är ogifta och om de av hälsoskäl objektivt sett inte kan försörja sig själva. Minderåriga barn får inte ha uppnått legal myndighetsålder i den berörda medlemsstaten och får inte vara gifta. Enligt kommentaren till artikel 5 skall någon särbehandling inte ske av barn som är födda utom äktenskapet, i tidigare äktenskap eller som är ad- opterade. Enligt förslaget till direktiv kan medlemsstaterna begära att sökanden bevisar att han eller hon kan försörja sin familj. Bedömningskriterierna är dock strikt definierade för att rätten till familjeåterförening inte skall under- grävas. ratificerade FN:s konvention om barnets rättigheter () (SÖ 1990:20) utan förbehåll (prop. 1989/90:107, bet. 1989/90 SoU:28, rskr. 1989/90:350). Enligt regeringens bedömning krävde ratificeringen ingen lagstiftningsåtgärd. En granskning av konventionsbe- stämmelserna hade, enligt föredragande statsrådet, lett till slutsatsen "att svensk rätt och praxis till sin allmänna syftning står i god överensstämmelse med dessa bestämmelser." 1989/90:107 s. 28). Konventionen trädde för del i kraft . I enlighet med konventionen granskar en kommitté för barnets rättighe- ter de framsteg som staterna gjort för att förverkliga sina skyldigheter enligt konventionen. Staterna åtar sig att lämna rapporter till kommittén. I ingress sägs att familjen är den grundläggande enheten i samhället och den naturliga miljön för alla dess medlemmar och särskilt viktig för barnens utveckling och välfärd. Barnets behov av och rätt till sina föräldrar är också en röd tråd i sakartiklar. Konventionen sätter barnets behov framför föräldrarnas. Det enskilda bar- net skall, enligt artikel 3, sättas i främsta rummet. I alla beslut som rör barn skall således barnets bästa beaktas. ger tydliga anvis- ningar om i vilka frågor barnets bästa skall vara utslagsgivande. Däremot ges ingen direkt vägledning för hur tungt barnets bästa skall väga i beslut som i första hand rör föräldrarna men som också drabbar barnet eller i situationer där samhällsintressen skulle stå emot det enskilda barnets bästa. överlämnar till staterna att i dessa situationer göra av- vägningen. I artikel 21 behandlar konventionen de frågor som rör adoptivbarns sär- skilda behov och intressen. I artikeln framhålls att barnets bästa skall vara styrande vid alla överväganden som rör adoption. Konventionsstaten skall säkerställa att adoption endast får ske efter beslut av behörig myndighet och efter samtycke av berörda föräldrar, anhöriga eller deras ställföreträ- dare. Härigenom garanteras att ett beslut om adoption fattas utifrån tillför- litliga uppgifter och dessutom enligt de regler som gäller i landet. Samma krav skall ställas vid internationella adoptioner som vid inhemsk adoption. Konventionsstaten skall vidta alla lämpliga åtgärder i syfte att förhindra obehörig för någon som medverkar vid en adoption. En internatio- nell adoption skall, om barnet inte kan få en tillfredsställande vård i hemla n- det, kunna övervägas som en alternativ form av omvårdnad. En konven- tionsstat skall sträva efter att placering av barn i ett annat land sker genom behörig myndighet eller organisation. Även artikel 20 berör till viss del adoptioner. Häri anges att ett barn skall ha rätt till särskilt skydd och bistånd från statens sida om barnet av olika skäl har skilts från det egna hemmet, antingen för en längre eller kor- tare tid. Det kan då vara fråga om situationer där barnets hemförhållanden är sådana att barnet – för sitt eget bästa – inte kan kvarstanna i sin famil- jemiljö. Adoption nämns i artikeln som en alternativ lösning i en sådan situ- ation. tillkallades en parlamentarisk kommitté, , med uppgift att göra en bred översyn av svensk lagstiftning och praxis i förhål- lande till . 66 Internationella förpliktelser... bästa i främsta rummet (SOU 1997:116) lades det fram en lång rad förslag på olika områden. Med utgångspunkt i förslag utarbetade regeringen den proposition som låg till grund för beslut om att anta en strategi för att förverkliga (prop. 1997/98:182, bet. 1998/99:SoU6, rskr. 1998/99:171). I ett delbetänkande om och utlänningslagen (SOU 1996:115 s. 51) angav att den principiella utgångspunkten bör vara att utlänningslagen och därtill hörande författningar är ett område där barnets bästa måste vägas samman med samhällets intresse av att reglera invandringen och att barnets bästa därför inte ensamt kan vara ut- slagsgivande på detta område. betonades att det också är ett starkt samhälls-intresse att utlänningslagen tillämpas på ett humant sätt och att samhället genom har ett humanitärt och moraliskt intresse av att så långt som möjligt beakta barnets bästa. Som en följd av arbete infördes med verkan från en portalparagraf i utlänningslagens 1 kap. 1 § (prop. 1996/97:25, bet. 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80). Innebörden härav är att barnets hälsa, utveckling och bästa i övrigt särskilt skall beaktas. Regeringen anförde i prop. 1996/97:25 s. 248 att en portalbestämmelse om barnets bästa i utlä n- ningslagen får en stark och meningsfull innebörd, utan att barnets bästa generellt tar över samhällsintresset att reglera invandringen. Konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptio- ner som antogs på Konferensen för internationell privaträtt i () bygger, liksom på principen om barnets bästa. Angående konventionens närmare innehåll, se avsnitt 3.3.1. Tanken med konventionen är att ett system med samarbete kring inter- nationella adoptioner skall införas mellan de stater som ansluter sig till kon- ventionen. Detta skall förhindra handel med barn. Konventionen skall också garantera att de adoptioner som genomförs enligt konventionens bestäm- melser erkänns i alla konventionsländer. I förordet anges att vid utarbetan- det av konventionen hänsyn har tagits till de principer som finns upptagna i internationella instrument, i synnerhet . I avsnittet redogörs för möjligheterna till uppehållstillstånd för adopterade i , och samt i och . Uppgift- erna har hämtats från ansvarigt departement i respektive land. De finländska adoptionsbestämmelserna finns i Adoptionslagen. Adoption fastställs genom beslut av domstol. En förutsättning för adoption av underårig är att adoptionen prövas vara till barnets bästa och att det utretts att barnet kommer att få god vård och fostran. Adoption av en myndig person kan ske, om denne vårdats och fostrats av adoptanten och adoption tidigare inte kunnat ske eller synnerliga skäl för adoption föreligger. Bestämmelser om hävning av adoption saknas, men adoptionen upphör om adoptivbarn och adoptivförälder ingår äktenskap med varandra. Det innebär dock inte att de rättsliga förhållandena till de biologiska föräldrarna återställs. I fråga om icke-nordiska adoptioner som skett utomlands gäller att de utan särskild åtgärd är gällande i , om vardera adoptanten hade hemvist eller var medborgare i den stat där beslutet meddelades eller för adoptionen hade hemvist i en stat där adoptionen är giltig. Om adoptanten är bosatt i och den som skall adopteras är underårig och bosatt utomlands eller om adoptanten är bosatt utomlands och den som skall adopteras är underårig eller bosatt i , är adoptionen giltig om adoptionsärenden före adoptionen lämnat sitt tillstånd. I annat fall krävs för erkännande fastställelse av hov- rätt. En utlänning under som på laglig väg har adopterats av en i Fin- land bosatt finsk medborgare eller medborgare i ett annat nordiskt land eller en utlänning som har fått uppehållstillstånd på grund av flyktingskap eller behov av skydd, får uppehållstillstånd i som familjemedlem med stöd av 18 c § 1 mom. (537/1999) utlänningslagen. Förutsättningen för be- viljande av uppehållstillstånd är att det inte finns några på allmän ordning eller säkerhet grundade skäl, eller andra vägande skäl, som talar mot bevil- jandet av uppehållstillstånd. Beviljande av uppehållstillstånd avgörs med beaktande av alla omständigheter i sin helhet som framgår av ärendet. Vid helhetsbedömningen skall också beaktas möjligheten för en person (adoptanten) som redan lagligen är bosatt i att återvända till sitt hemland eller till ett tredje land för att återförena sig med familjen, om fa- 68 Internationella förpliktelser... miljebanden i sin helhet kan anses vara koncentrerade dit. Frågan om up- pehållstillstånd blir inaktuell när barnet får finskt medborgarskap. Är adoptanten en utlänning med uppehållstillstånd av permanent karak- tär eller med permanent uppehållstillstånd, kan adoptivbarnet med stöd av 18 c § 2 mom. få uppehållstillstånd i om, utöver vad som bestämts i 18 c § 1 mom., hans eller hennes försörjning är tryggad. En utlänning som på laglig väg adopterats av i bosatta adoptanter kan få för övriga anhöriga avsett uppehållstillstånd i med stöd av 18 c 3 mom. Enligt nämnda lagrum kan en anhörig beviljas uppe- hållstillstånd, om det är oskäligt att vägra uppehållstillstånd. Så kan vara fallet när personerna i fråga i ämnar fortsätta leva i en sådan fast familjegemenskap som de har levt i eller sökanden är fullständigt beroende av den person som är bosatt i . Därtill förutsätts att det inte finns några på allmän ordning eller säkerhet grundade skäl eller andra vägande skäl som talar mot beviljandet av uppehållstillstånd. Begreppet anhörig har inte definierats i utlänningslagen. Däremot inne- håller utlänningslagen en definition på familjemedlem (18 b §). Med famil- jemedlem avses: ·make/maka till en i bosatt person, ·ogifta barn vars vårdnadshavare är en i bosatt per- son, ·vårdnadshavare till ett i bosatt underårigt barn, eller ·sambo, om samborna har levt tillsammans eller om de har ett gemensamt barn. Det pågår ingen debatt i om beviljande av uppehållstillstånd vid adoption. kommer att inleda arbetet med en helhetsreform av utlänningslagen. Många frågor kommer att uppkomma i samband härmed. Det finns ingen statistik över hur många vuxna utlänningar som adopte- ras i eller utomlands av i bosatta personer. Det kan antas att sådana fall är mycket sällsynta i . Enligt tillgänglig statistik behandlades vid finsk domstol 14 an- sökningar om adoption av utlänningar i åldern 12–(13 bifölls, en för- föll). Enligt för internationella adoptionsärenden i kom mellan åren 1985–1998 159 adoptivbarn som var till . I finns bestämmelser om adoption i Adoptionslag. Beslut om att tillåta adoption fattas av efter utred- ning av sociala myndigheter. Rättsverkan av ett adoptionsbeslut är att adoptanten och dennes släkt inträder i stället för barnets biologiska föräldrar och övriga släktingar. En adoption kan hävas efter beslut av . I lagen finns en möjlighet intagen att genom konventioner tillåta adoption i av utländska medborgare och därvid föreskriva att det får ske en- dast under vissa ej närmare angivna villkor. Det finns också en möjlighet för justitieministern att förordna dels att isländska medborgare inte får ad- opteras utomlands annat än i de stater och på de villkor som skall anges i en förordning, dels att isländska medborgare får adoptera barn i dessa sta- ter. För erkännande av ett utländskt adoptionsbeslut, där anknytningen till adoptionslandet inte är uppfylld genom hemvist eller medborgarskap, krävs tillstånd av administrativ myndighet. En ny adoptionslag kommer att träda i kraft . Denna lag är tillämplig på adoption av barn och även på äldre såvida inte annat är föreskrivet. Det har endast hänt att barn från utlandet har adopterats av isländska personer. I dessa fall har det rört sig om styv- barnsadoption. Barnet har då kommit till tillsammans med sin moder och fått uppehållstillstånd tillsammans med henne. Adoption av styvbarn kan ske först sedan föräldern och styvföräldern bott tillsammans och varit gifta med varandra . I regleras frågor om adoption i lov om adopsjon. Beslut om att tillåta adoption fattas i av Barne- og familiedepar- tementet. Statens ungdoms- og adopsjonskontor (SUAK) har efter delega- tion från departementet behörighet att besluta om adoption både när det gäller norska barn och utländska barn. En i bosatt adoptionssökande får inte adoptera utomlands utan förhandssamtycke. SUAK lämnar sådant samtycke i samband med att förmedlingssättet prövas. Härvid värderas också den sökandes lämplighet. En utredning görs av kommunen där sö- kanden är bosatt och denna utredning ligger till grund för prövningen. När sökanden har fått förhandssamtycke gäller den utländska adoptionen i Nor- ge. Den allmänna förutsättningen för adoption är barnets bästa. Vidare krävs att adoptanten har uppfostrat eller avser att uppfostra barnet eller att det annars finns särskilda skäl. Genom adoptionen får adoptivbarnet samma rättsliga ställning som om det varit adoptantens eget barn, som banden till de biologiska släktingarna upphör. 70 Internationella förpliktelser... Adoptionsbeslut som meddelas i en främmande stat gäller utan vidare prövning i , om adoptanten eller adoptanterna vid tiden för adoptionen var bosatta eller medborgare i adoptionsstaten eller om de var bosatta i en annan stat där adoptionen är gällande. För erkännande av en utländsk adoption av underårigt barn bosatt i krävs tillstånd från departementet. Familjemedlemmarna till norska och nordiska medborgare bosatta i Nor- ge eller till utlänning som har uppehållstillstånd i har efter ansö-kan rätt till uppehållstillstånd om försörjningen för denna person är säkrad. Med familjemedlemmar avses äkta makar, sambor, ogifta barn och föräldrar. Det finns en särskild bestämmelse om adopterade barn i udle n- dingsforskriften. Sådant barn har rätt till uppehållstillstånd när adoptivföräld- rarna räknas som bosatta i . Samtycke till adoptionen skall ha getts av SUAK innan barnet reser in i . Enligt udlendingsloven kan en utlänning med särskild anknytning till Nor- ge ges arbets- och uppehållstillstånd. Enligt udlendingsforskriften gäller detta bl.a. ogifta barn som när föräldrarna erhöll uppehållstill- stånd uppfyllde villkoren men som av ett eller annat skäl inte följde med till eller barn som utgör sista länken i hemlandet. Det finns inte någon övre åldersgräns i dessa fall men enligt en fast praxis skall det föreligga speciella skäl för att en person skall medges uppehållstillstånd. Med barn avses i detta sammanhang även adoptivbarn. Enligt udlendingsforskriften kan uppehållstillstånd vidare medges vid familjeåterförening om starka mänskliga hänsyn talar för det. Det kan här- vid tänkas att en vuxen adopterad på denna grund medges uppehållstillstånd i på grund av anknytning till en i bosatt adoptivförälder även om de andra villkoren i udlendingsforskriften inte är uppfyllda. I medges endast adoption av barn . Det före- kommer således inte adoption av vuxna.