sou · GOB360d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Tulltaxenummer 22.07 i tulltaxan enligt den ej längre gällande tulltaxelagen omfattade vad som i tullsammanhang benämns som odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt av minst 80 volym- procent; etylalkohol och annan sprit, denaturerade, oavsett alkohol- halt. Tulltaxenummer 22.08 B. 1 eller B. 2 avsåg odenaturerad etylalkohol med en alkoholhalt av mindre än 80 volymprocent; sprit, likör och andra spritdrycker. Som exempel på teknisk sprit kan, förutom finsprit (sprit med en alkoholhalt på 95–96 volymprocent), nämnas absolut alkohol (sprit med en alkoholhalt överstigande 99,5 volymprocent). Vad beträffar begreppet alkoholhaltigt preparat förstås med detta enligt 1 § andra stycket LFT vara som innehåller mer än 1,8 viktprocent etylalkohol och som inte är hänförlig till tulltaxenummer 22.03–22.07 eller 22.08 B. 1 eller B. 2 och inte heller är sådant läkemedel som omfattas av läkemedelslagen (1992:859). Tulltaxenummer 22.03–22.06 omfattade olika slag av alkoholhaltiga drycker. Som exempel på alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring kan nämnas vissa färger, förtunningar, rengöringsmedel, Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 233 kosmetika och köldbärare för kylanläggningar. Vidare kan nämnas brännvätskor och bilvårdsmedel, såsom karburatorsprit och spolar- vätska, samt etanolhaltiga drivmedel. Bland de preparat som motsatsvis är avsedda för förtäring finns bl.a. vissa sammansatta alkoholhaltiga beredningar (som aromer) för framställning av exempelvis läskedrycker. Vidare kan nämnas alkoholhaltig lag med frukt i (som exempelvis produkten aprikoser i ), hallonsylt med och punschpraliner. Dessutom kan nämnas vissa kosttillskott. Enligt utredningens direktiv behöver definitionerna av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat ses över bl.a. med anledning av att begreppen definieras delvis med utgångspunkt i tulltaxan enligt den upphävda tulltaxelagen. Att överhuvudtaget ha en hänvisning till tulltaxebestämmelser kan enligt direktiven ifrågasättas, bl.a. eftersom en sådan koppling kan medföra att produkter som med hänsyn till exempelvis en låg missbruksrisk inte borde underkastas särskild kontroll ändå kan komma att omfattas av t.ex. krav på tillstånd. För det fall att det anses att en koppling till tulltaxebestämmelser bör finnas även fortsättningsvis bör, enligt direktiven, utgångspunkten vara den numera gällande tulltaxan. Denna tulltaxa, som brukar benämnas EG:s tulltaxa eller den gemensamma tulltaxan, finns i rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan. Som beskrivits närmare i avsnitt 4.2 var tulltaxelagen utarbetad på grundval av en internationell konvention rörande ett system för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering (, ). Även EG:s tulltaxa är utarbetad på grundval av denna konvention och dess nomenklatur (systematiska förteckning av varor). I EG:s tulltaxa har emellertid HS-nomenklaturens sexställiga varuklassificeringssystem byggts på och därigenom skapats den s.k. kombinerade nomenklaturen (KN) som skall användas för bl.a. statistiska ändamål. KN-numret består av HS-numret samt en sjunde och åttonde siffra. HS-numren, som är ca 5 000 till antalet, används av de flesta länder i världen. KN-numren används, förutom för statistikändamål, vid export till länder utanför EG. Det finns över 10 000 KN-nummer. Den kombinerade nomenklaturen omfattar dels HS-nomenklaturen och EG:s underuppdelningar, dels kompletterande anmärkningar och andra bestämmelser relaterade till nämnda underuppdelningar. 234 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål Trots omfattningen av den kombinerade nomenklaturen har det ansetts nödvändigt att inarbeta vissa bestämmelser i en arbetstulltaxa för EG (TARIC). Numren i TARIC består av KN-numret med tillägg av en nionde och tionde siffra. Denna tioställiga kod, s.k. statistiskt nummer, används vid import till EG. TARIC består av över 20 000 nummer. EG:s tulltaxa består av 21 avdelningar uppdelade i 96 kapitel. Revideringar sker ständigt. Ändringar i HS-nomenklaturen sker i regel . Den senaste ändringen genomfördes , och innebar relativt omfattande förändringar. Nästa ändring kommer att träda i kraft . Den kombinerade nomenklaturen ges i regel ut i ny version . TARIC ändras i princip (inräknat även smärre ändringar). Att begreppen tulltaxenummer och KN-nummer ibland i andra än tullsammanhang ges en varierande innebörd, har tidigare nämnts. används begreppen synonymt. Lagen om alkoholskatt utgår från fyrställiga nummer vilka benämns KN-nummer. Med legaldefinitioner delvis kopplade till tulltaxenummer är det av grundläggande betydelse hur en vara skall klassificeras enligt tulltaxan, dvs. hur varans varunummer enligt tulltaxan skall bestämmas. Klassificering av varor har översiktligt behandlats i avsnitt 4.2.1, bl.a. vad gäller de olika frågor som vid klassificeringen kan komma att ställas på sin spets. Som där nämnts kan, såvitt gäller de varor som är ifråga, det stora problemet sägas röra denaturerad alkohol. Någon uttrycklig definition av begreppet denaturering finns inte på gemenskapsnivå. Begreppets innebörd varierar också mellan både olika EU-länder och olika tredje länder. Meningsskiljaktigheterna gäller bl.a. om denatureringsämnena, för att en vara skall kunna anses vara denaturerad, måste ha tillsatts genom en aktiv, medveten handling eller inte. En annan vid tulltaxeringen uppkommande fråga är när en produkt skall anses övergå från att vara denaturerad sprit till att bli en blandning (beredning), hänförlig till t.ex. tulltaxans kap. 38 rörande kemiska produkter. Den tull som tas ut för en vara hänförlig till tulltaxenummer 3814 är betydligt lägre än tullen för en vara hänförlig till tulltaxenummer 2207. Även i sistnämnda fråga har medlemsstaterna olika uppfattningar. Begreppet denaturering har som redovisats i bl.a. avsnitt 4.3 en stor betydelse vid tillämpningen av LFT. Någon uttrycklig definition av begreppet innehåller inte lagen. Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 235 och denatureringsföreskrifter (LVFS 1995:2) för teknisk sprit m.m. anges att med begreppet avses ett förfarande varigenom ett eller flera ämnen tillsätts den tekniska spriten i syfte att göra den otjänlig för förtäring. Definitionen överensstämmer med den definition som både och hade i sina föreskrifter på området. Som redovisats i avsnitt 4.2.1 anser även att förekommande denatureringsämne/-n, för att en vara skall vara denaturerad, skall vara tillsatta genom en aktiv, medveten handling. Detta innebär att en vara anses kunna innehålla denatureringsämnen utan att vara att betrakta såsom en denaturerad vara. I bl.a. avsnitt 6.2.2 har redogjorts för särregleringen på gemenskapsnivå vad gäller s.k. fullständigt denaturerad teknisk sprit, i alkoholskattelagstiftningen benämnd fullständigt denaturerad alkohol. Genom begreppet åsyftas att från skatteplikt undanta alkohol som blandats med speciellt utvalda tillsatser. Alkoholens egenskaper och användningsområde skiljer sig inte nödvändigtvis från alkohol som denaturerats med andra tillsatser. Definitionerna i den nya lagstiftningen Avgränsningen mellan framför allt teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat kommer att vara av central betydelse även i fortsättningen, särskilt med tanke på att utredningen föreslår att handeln med alkoholhaltiga preparat fortsättningsvis skall vara fri, alltså utan några krav på särskilda tillstånd eller godkännanden (se kapitel 12). För handeln med teknisk sprit föreslås gälla olika restriktioner, samt i flera avseenden krav på medgivande från beskattningsmyndigheten, dvs. , för att rätt till inköp skall föreligga. För det fall att en koppling till tullbestämmelserna bör finnas kvar, kan det enligt utredningen inte komma i fråga att låta en sådan koppling avse annat än den nya tullagstiftningen. Fråga är dock om lagstiftningen överhuvudtaget bör bygga på tullbestämmelserna, oavsett till vilket antal siffror i tulltaxan man i så fall skulle knyta an (fyrställiga tulltaxenummer, sexställiga HS- nummer eller åttställiga KN-nummer). En koppling till tulltaxebestämmelser har funnits i LFT ända från det att regelverket skapades. I förarbetena anfördes att syftet var att helt klargöra varuområdenas inbördes avgränsning (prop. 1961:122 s. 27). Det kan sägas att avgränsningen också i stort varit klar, men däremot inte alltid lyckad. 236 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål Som beskrivits ovan är EG:s tulltaxa en levande materia, som ständigt genomgår förändringar av olika grad. Som framgått råder ibland mellan olika länder, oavsett om fråga är om EU-länder eller andra länder, olika uppfattningar om hur en vara bör klassificeras. Även sett endast i förhållande till kan olika uppfattningar förekomma, t.ex. mellan olika myndigheter. Det är alltså inte okomplicerat att ha en formell koppling till tulltaxebestämmelser. Kopplingen i LFT till tullbestämmelser har i sig enligt i allt väsentligt fungerat tillfredsställande. Den tydliga gränsdragningen har haft fördelar. Från sida finns dock inte några större farhågor för att det skulle medföra problem på att slopa den formella kopplingen till tull- bestämmelserna. Om kopplingen skulle slopas skulle det heller inte medföra några problem i arbete. Enligt utredningens mening finns anledning att befara att ett bibehållande av den formella kopplingen till tulltaxenummer vid definition av teknisk sprit respektive alkoholhaltiga preparat kan ge upphov till flera tillämpningsproblem, dels p.g.a. de olika ändringar som ständigt sker i tulltaxan, dels p.g.a. att tulltaxan inte i sig är helt entydig. Risken finns också att man med en sådan koppling definierar in varor som inte innebär några missbruksrisker respektive definierar ut varor som man av sådana skäl vill kunna kontrollera. Utredningen anser därför övervägande skäl tala för att teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat i nu aktuellt sammanhang definieras själv- ständigt, utifrån ett alkoholpolitiskt perspektiv. Vad gäller den tekniska spriten innebär förändringen, förutom att definitionen blir mer lättläst, bl.a. att en vätska till skillnad från kan betraktas som teknisk sprit även om den enligt tullreglerna skulle vara hänförlig till annat än tulltaxenumren beträffande odenaturerad eller denaturerad etylalkohol. Vid definitionen av teknisk sprit, se 1 kap. 2 § andra stycket i lagförslaget, bör enligt utredningen såsom utgås från ordet sprit i den strikta, snäva betydelse begreppet har enligt 1 kap. 2 § första stycket alkohollagen. Vad gäller definitionen av sprit, föreslår utredningen i betänkandet SOU 2000:59 bl.a. ett tillägg (i första stycket), varigenom en vätska som innehåller alkohol som uppkommit enbart genom jäsning inte anses som sprit. Härigenom undantas från definitionen av sprit framför allt s.k. mäsk, vilken definieras som en jäst vätska som innehåller mer än 2,25 volymprocent alkohol och som inte är vin, fruktvin (nytt, i nämnda betänkande föreslaget begrepp), starköl eller öl. Några andra sakliga förändringar innebär inte den ändrade lydelsen av 1 kap. 2 § första stycket. Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 237 Sprit i form av spritdrycker, alltså sprit som är avsedd att drickas, skall även fortsättningsvis falla utanför regleringen beträffande teknisk sprit. För bl.a. spritdrycker för tekniska m.fl. ändamål finns bestäm- melser i 4 kap. 4 § alkohollagen. Någon särskild lägsta gräns för vad som kan betraktas som just teknisk sprit finns inte heller fortsättningsvis. En annan sak är att teknisk sprit ofta håller en så hög alkoholhalt som omkring 95–99 volymprocent etylalkohol just för att kunna användas för rengöring, i tillverkningsprocesser, vid experiment o.d. Någon anledning att i definitionen av teknisk sprit ange andra användningsområden än vad som gäller har inte framkommit. Med teknisk sprit menas alltså i den nya lagstiftningen sprit som uteslutande är avsedd att användas för tekniskt, industriellt, medicinskt eller därmed jämförligt ändamål. Vid gränsdragningen mellan teknisk sprit och alkoholhaltigt preparat kan allmänt sägas att ju mer tillsatser eller annars främmande ämnen som sprit-varan innehåller, desto mindre får varan karaktär av sprit och desto mer karaktär av en annan, tillskapad vara; en produkt. Detta gäller oavsett om de främmande ämnena består av denaturerings- ämnen eller färgämnen eller andra ämnen. Allmänt kan beaktas den i avsnitt 4.2.1 redovisade bedömningsgrunden vid tullklassificeringen vad beträffar största tillåtna mängder denatureringsmedel för att en vara skall kunna anses som etylalkohol. En alkoholvara som innehåller denatureringsmedel, eller vad gäller denaturerings- ämnet isopropanol , kan vid tullklassificeringen i allmänhet inte anses som teknisk sprit (denaturerad eller odenaturerad beroende på om ämnet/-na tillsatts genom en aktiv, med- veten handling eller ej; se nedan beträffande begreppet denaturering). I stället blir med detta synsätt varan (blandningen) att anse som en annan, ny vara. Denna praxis kan tjäna till viss vägledning även vad gäller gränsdragningen mellan teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat. Direkt och avgörande betydelse för gränsdragningen mellan teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat har däremot definitionen av begreppet alkoholhaltigt preparat. Vad gäller alkoholhaltiga preparat har utredningen stannat för en definition varigenom krävs att det rör sig om en produkt som färdigställts för slutlig användning (beträffande alkoholhalten, se nedan). Det skall alltså vara fråga om en vara som faller under det enligt utredningens mening snävare begreppet produkt, alltså en tillverkad eller färdigställd vara. (Det kan anmärkas att även i vissa beskattningsbestämmelser utgås från ordet produkt; se beträffande 20 § lagen om alkoholskatt nedan). I uttrycket att produkten skall vara färdigställd för slutlig användning ligger bl.a. att produkten skall 238 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål vara avsedd att användas direkt, alltså utan vidare bearbetning eller förädling, för visst, åsyftat slutligt ändamål. Produkter som är avsedda att utgöra råvara vid yrkesmässig framställning av andra produkter faller utanför begreppet. Om inte varans ingredienser visar att det rör sig om ett alkoholhaltigt preparat och inte om teknisk sprit får bl.a. förpacknings- storleken betydelse. En förpackning innehållande så mycket som flera liter av t.ex. aromer/essenser måste antas vara avsedd att användas vid yrkesmässig tillverkning av en annan vara. Den faller därmed inte under begreppet alkoholhaltigt preparat, utan är i stället att betrakta som teknisk sprit (och skall därmed följa de strängare reglerna för handel med sådan sprit). Skulle aromen/essensen (med samma beståndsdelar) däremot vara förpackad i t.ex. en 50 ml-flaska, avsedd för försäljning i dagligvaruhandeln till konsumenter, bör bedömningen kunna bli en annan. Yttre betingelser som förpackningens storlek och utseende, etiketter och bruksanvisningar etc. får alltså också beaktas när fråga uppkommer om en viss vara är att anse som alkoholhaltigt preparat eller som teknisk sprit. Vad särskilt gäller sådana etanolhaltiga drivmedel som innehåller en mycket hög koncentration sprit (se kapitel 5), kan sådana enligt utredningens mening inte anses utgöra alkoholhaltiga preparat förrän de i färdigblandat skick tillhandahålls konsumenter genom t.ex. en bensinpump. Fram till dess bör sådana drivmedel alltså underkastas den kontroll som gäller för teknisk sprit. Detta bör självklart gälla i det fall teknisk sprit köps in oblandad för att senare kompletteras med olika tillsatser före användning eller försäljning. Enligt utredningens mening bör dock detsamma gälla även om drivmedlen köps in färdigblandade, detta med hänsyn till behovet av att kunna kontrollera sådana ofta mycket stora leveranser, t.ex. med tankbil, av högkoncentrerad – och skattebefriad – sprit. Det bör emellertid observeras att den skattemässiga behandlingen blir olika beroende på om drivmedlen köps in färdigblandade eller ej (se 20 § första stycket i lagen om alkoholskatt). förhandsmedgivande måste därför grundas på en särskild regel när det gäller färdigblandade drivmedel (se 2 a kap. 8 §). Utredningen erinrar härvid om att marknaden för etanolhaltiga drivmedel f.n. är ganska begränsad. Hur utvecklingen kommer att bli är osäkert. Skulle användningen av etanolhaltiga drivmedel komma att öka i mera betydande grad finns anledning att på nytt se över formerna för kontroll av denna marknad. Vad nu sagts gäller inte om drivmedlen till alldeles övervägande del består av andra ingredienser, såsom bensin eller diesel. Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 239 redan p.g.a. sitt innehåll att anses som alkoholhaltiga preparat (jfr ovan). Den definition av begreppet alkoholhaltigt preparat som utredningen nu föreslår är som framgått ovan förhållandevis snäv. Vissa varor som anses utgöra alkoholhaltiga preparat kommer att i stället bli att betrakta som teknisk sprit. Utredningens förslag till ny EU-anpassad lagstiftning, med som utgångspunkt fri handel med alkoholhaltiga preparat (se vidare avsnitt 12.2), medför dock att andra överväganden än tidigare måste göras vid avgränsningen mellan vad som är teknisk sprit och vad som är alkoholhaltigt preparat. Kontrollen av handeln med teknisk sprit får inte undergrävas av en alltför vidsträckt tolkning av begreppet alkoholhaltigt preparat. Teknisk sprit, odenaturerad eller denaturerad, kan alltså aldrig anses som ett alkoholhaltigt preparat. Vidare bör den avgränsningen göras att som alkoholhaltigt preparat inte räknas – förutom teknisk sprit – alkoholdrycker och läkemedel (se vidare kapitel 12). Beträffande den nedre gränsen för när en vara skall kunna anses som ett alkoholhaltigt preparat har utredningen övervägt olika alternativ, bl.a. att göra åtskillnad mellan produkter som utgör vätskor respektive inte utgör vätskor, med olika nedre gränser för kategorierna. Utredningen har dock, framför allt med beaktande av de svårigheter som en sådan gränsdragning kan medföra, stannat för att ha endast en, gemensam nedre gräns för alla former av preparat. Härvid har utredningen valt att utgå från den gräns som gäller , dvs. 1,8 viktprocent motsvarande ca 2,25 volymprocent etylalkohol (beträffande omräkningen se avsnitt 1.3). Denna gräns har främst valts för att den sammanfaller med den undre gränsen för sprit och för alkoholdrycker i alkohollagen. Dessutom motsvarar denna alkoholhalt den lägsta alkoholhalt varvid alkoholskatt tas ut enligt lagen om alkoholskatt. Alkoholhalten bör dock enligt utredningen anges i volymprocent, för överensstämmelse med de gränser som alkohollagen i övrigt uppställer. Genom denna förhållandevis låga gräns fångas även upp preparat som knappast utgör någon fara från missbrukssynpunkt. Som exempel kan nämnas diskmedel, rengöringsmedel och liknande produkter. Genom utredningens förslag (se kapitel 12) om en i princip fri handel med alkoholhaltiga preparat, utan krav på förhandsprövning e.d., medför detta dock knappast några olägenheter. med dess centrala expertfunktion bör kunna meddela allmänna råd med närmare beskrivning av de olika varianter av teknisk sprit – respektive alkoholhaltiga preparat – som förekommer på marknaden. Avslutningsvis vill utredningen ta upp begreppet denaturering, vilket som framgått har stor betydelse. Enligt utredningen bör den nya 240 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål lagstiftningen inrymma en definition av begreppet (se 1 kap. 7 b § lagförslaget). Vid bestämmandet av denna finns anledning att utgå från den i verkställighets- och denatureringsföreskrifter (LVFS 1995:2) förekommande definitionen. Att det nu i alkohollagen slås fast att denatureringsämnena skall ha tillsatts genom en medveten, aktiv handling stämmer överens med bl.a. bestämmelserna inom område. En vara – teknisk sprit eller alkoholhaltigt preparat – kan alltså vara att betrakta som odenaturerad även om den rent faktiskt innehåller vissa denatureringsämnen. 11.2Allmänna regler om handel med teknisk sprit Som redovisats i kapitel 9 ligger bakom den nya lagstiftningen om tekniska alkoholprodukter sådana folkhälsoaspekter som omfattas av artikel 30 i EG-fördraget, och som alltså kan motivera avsteg från den inom EU gällande principen om varors fria rörlighet. Den nya lagstiftningen bör, för att kunna förhindra att den tekniska spriten förtärs, liksom LFT exklusivt reglera rätten att till landet föra in, inom landet sälja och köpa och från landet föra ut teknisk sprit. Särskilda överväganden måste dock göras beträffande teknisk sprit som faller under begreppet fullständigt denaturerad teknisk sprit. Beträffande detta slag av sprit har medlemsländerna – som redogjorts för i avsnitt 6.2.2 – kommit överens om avvikande beskattnings- och förfaranderegler. Denna inom EU särbehandlade och i princip godkända tekniska sprit kan sägas vara än mer än vad gäller annan teknisk sprit tänkt för fri rörlighet. Ledsagardokument skall dock användas vid transport av fullständigt denaturerad teknisk sprit till eller via ett annat . Spriten skall, enligt vad man kommit överens om på gemenskapsnivå, vara skattebefriad i alla om den innehåller något medlemslands för fullständig denaturering godkända denatureringsämnen. Möjligheterna att i utöva kontroll över detta slag av sprit är betydligt mindre än möjligheterna att utöva kontroll över annan, alltså skattepliktig (obeskattad eller beskattad) teknisk sprit. Vad gäller möjligheterna att försvaga eller denaturerings- ämnena i fullständigt denaturerad sprit är tanken att detta i princip inte skall kunna ske. Genom att incitamentet att vidta sådana åtgärder är olika stort i medlemsländerna, med hänsyn till ländernas olika skattesatser, kan dock sägas vara ofrånkomligt att styrkan på ländernas godkända denatureringsämnen varierar. Oavsett detta kvarstår faktumet Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 241 att medlemsländerna har förbundit sig att acceptera varandras denatureringsämnen i det avseende som är i fråga. Ett medlemsland som finner att något annat medlemslands godkända denaturerings- ämnen är otillräckliga för att hindra missbruk, och därmed önskar få till stånd en ändring, har möjlighet att anmäla detta till Europeiska kommissionen för vidare hantering (se artikel 27 punkten 5 i rådets direktiv /83/EEG av om harmonisering av strukturerna för punktskatter på alkohol och alkoholdrycker). Utredningen anser att det vid tillskapandet av en ny lagstiftning inte från sida bör uppställas några generella begränsningar för införsel, försäljning och inköp inom landet av fullständigt denaturerad teknisk sprit (se 2 a kap. 1 § andra stycket). Att härvid göra åtskillnad så att fri handel gäller endast vad beträffar fullständigt denaturerad sprit från annat , ser utredningen inte som aktuellt, bl.a. med tanke på att svensk nationell lagstiftning genom 7 § lagen om alkoholskatt medger skattebefrielse även för varor från tredje land. Enligt utredningen bör, trots att några särskilda begränsningar inte uppställs för handeln m.m. med fullständigt denaturerad sprit, dock finnas möjlighet för regeringen eller att vid behov utfärda föreskrifter som kan omfatta även sådan teknisk sprit. Föreskriftsrätten har därför inte inskränkts till att avse endast odenaturerad eller ofullständigt denaturerad teknisk sprit. Till skillnad från kommer den fullständigt denaturerade spriten alltså att som utgångspunkt kunna köpas fritt av alla, exempelvis skolor och näringsidkare/företag men även privatpersoner. Vad beträffar allmänna regler om handel med teknisk sprit kan anföras följande. gäller, enligt och genom praxis, att all hantering av såväl teknisk sprit som alkoholhaltiga preparat ej avsedda för förtäring, i princip skall avse denaturerade produkter. har i sin verksamhet eftersträvat att dena- tureringen dessutom skall vara så kraftig och ändamålsenlig som möjligt.