sou · GOB3105d2 · 2001-01-01 00:00:00 — 6Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott 6.1Brottsförebyggande rådets uppdrag m.m. fick regeringens uppdrag att inleda en försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare. I uppdraget ingick även att följa och samordna de projekt som omfattades av försöksverksamheten samt att utvärdera den. I uppdraget angavs att regeringen ansåg att det var angeläget att den medlingsverksamhet som redan finns fortsätter att utvecklas och att medlingsverksamheten utvidgas. Vidare ansågs det angeläget att de erfarenheter som redan finns tas till vara. Syftet med försöksverk- samheten skulle enligt regeringen vara – förutom att stimulera att medlingsverksamheten utvecklas och utvidgas – att skapa underlag för att kunna ta ställning till frågan om medlingens roll i rättssystemet. Enligt regeringsuppdraget skulle i samråd med arbete och utredningen, med utgångspunkt från de medlingsprojekt som då fanns, bestämma vilka typer av medlingsprojekt som borde omfattas av försöksverksamheten. För att få ett så brett underlag som möjligt ansåg regeringen att försöksverksamheten skulle omfatta flera typer av medlingsprojekt. Enligt regeringen borde verksamheten omfatta projekt som bedrivs inom , polisen och brottsofferjourerna, men den kunde även omfatta projekt som bedrivs inom ramen för någon annan verksamhet. Vidare borde försöksverksamheten omfatta projekt där medling äger rum såväl före som efter lagföring. En förutsättning för att projekten skulle kunna omfattas var att de kunde bedrivas inom ramen för gällande lagstiftning. Vidare i uppdraget angavs att försöksverksamheten i första hand borde vara inriktad på unga lagöverträdare, företrädesvis åldersgruppen 15–. Den borde också främst omfatta sådana fall där det finns en 120 Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott målsägande som har lidit skada av brottet och där mötet mellan gärningsman och målsägande är det väsentliga. I första hand borde medling enligt regeringen komma i fråga vid erkända brott som inte var av alltför allvarligt slag. Vidare skulle försöksverksamheten endast omfatta medling där såväl gärningsman som brottsoffer deltar frivilligt. Det betonades att det är särskilt viktigt att varken gärningsman eller brottsoffer genom något slag av påtryckningar förmås att delta. Det var också enligt regeringen viktigt att medlingsverksamheten bedrevs på ett sätt som gör att både gärningsmannens och brottsoffrets integritet respekteras. Enligt uppdraget skulle försöksverksamheten påbörjas och pågå . skulle Brottsföre- byggande rådet fungera som samordnare och stöd för de projekt som omfattades av försöksverksamheten. Vidare skulle rådet enligt uppdraget verka för att kontakter etablerades såväl mellan de olika projekten som mellan de myndigheter och organisationer som berördes av försöksverksamheten. arbete fick genom tilläggs- direktiv (dir. 1998:31) i uppdrag att i samråd med och utredningen välja ut de projekt som skulle omfattas av försöksverksamheten samt fördela ekonomiskt stöd (sammantaget ) till dessa. Vidare angavs i tilläggsdirektiven att kommittén skulle sprida kunskap om de typer av projekt som försöksverksamheten skulle omfatta samt verka för att nya projekt initierades runt om i landet efter modell av de olika projekttyperna. övertog kommitténs arbetsuppgifter. I samband därmed fick i uppdrag att avsluta kommitténs del av medlingsuppdraget. I det följande ges en kortfattad beskrivning av försöksverksamheten. har i sina rapporter Medling vid brott. Rapport från en försöksverksamhet 1999:12 och Medling vid brott. Slutrapport från en försöksverksamhet BRÅ- rapport 2000:8 närmare beskrivit försöksverksamheten. De resultat som framkommit genom rapporterna redovisas i kapitel 7. Försöksverksamheten inleddes och omfattade 32 medlingsprojekt (se bilaga 2) runt om i landet. Av dessa hade 30 tilldelats medel från kommittén. Cirka tio projekt hade vid starten redan en pågående medlingsverksamhet, medan cirka 20 projekt hade sökt medel för att starta en sådan verksamhet. Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott 121 försöksverksamheten bygger främst på de medlingsprotokoll som de olika projekten kontinuerligt skickat in till avseende alla ärenden där det har varit projektets avsikt att genomföra en medling. Den stora majoriteten av de projekt som har ingått i försöksverk- samheten drivs i regi. Ett projekt är organiserat inom polisen och två drivs av ideella föreningar. (Ett projekt som drevs som ideell förening lades ned .) De kommunalt drivna projekten är i de flesta fall inordnade direkt under individ- och familjeomsorg, vanligen inom den enhetens specialiserade ungdomsarbete. Vissa projekt sköts av en eller flera socialsekreterare som parallellt med medlingsarbetet även arbetar med andra uppgifter inom . Några projekt är helt fristående från övrig verksamhet inom kommunen eller och arbetar endast med medling, ibland dock kombinerat med liknande andra arbetsuppgifter. Medlingsprojekten har samarbetat med olika myndigheter och organisationer. Samtliga projekt har samarbetat med polisen. Vidare har nästan alla projekt samarbetat med eller haft som huvudman. Ungefär hälften av projekten har haft ett samarbete med kyrkan eller något annat religiöst samfund. I tre fall har samarbete skett med privata företag. I några fall har projekten samarbetat med kommunala trafikbolag, köpmannaföreningar, frivården eller skolor. Några projekt har haft ett samarbete med den lokala brottsofferjouren på orten. Antalet genomförda medlingar under försöksåret (tidsperioden fr.o.m. t.o.m. ) som Brottsföre- byggande rådet har undersökt uppgår till 414. Efter försöksåret fram /2000 genomfördes ytterligare 123 medlingar i projek- ten. Av de 414 medlingar som genomfördes under försöksåret skedde i fyra av projekten, nämligen i / , , och . Några projekt genom- förde inte några medlingar under försöksåret. Dessa har emellertid börjat medla efter försöksårets utgång. Det är inte i alla ärenden som lämnas över till medlingsprojekten som en medling har kunnat genomföras. I av de inkomna ärendena under försöksåret har medling av olika orsaker inte kommit till stånd. Orsakerna till detta varierar, men den vanligaste orsaken är att brottsoffret av något skäl avböjt att medverka. I sju fall har brottsoffret uppgett att han eller hon inte vill delta på grund av rädsla för gärningsmannen. Det är vanligare att projekt som medlar i något mer allvarliga brott får en större andel medlingar som inte kommer till stånd, eftersom ärendena då är mer känsliga. 122 Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott våldsbrott var det av ärendena som inte ledde till ett direkt medlingsmöte på grund av att brottsoffret inte ville delta. Rutinerna för hur ärenden skall överföras till medlingsverksamheten varierar mellan de olika projekten. Polisen är den instans som har överlämnat klart flest ärenden till medling. I de fall medling har genomförts har ärendet överlämnats till medling av polisen i av fallen. Relativt vanligt har också varit att () eller polisen och i samråd () lämnat över ärenden till medling. Gärningsmännen var i åldersgruppen 15–i av de genomförda medlingarna. Den genomsnittliga åldern på gärnings- männen var . av medlingarna genomfördes med en gärningsman . Vad gäller gärningsmännens vårdnadshavares medverkan var närvarande vid medlingen i de fall gärningsmannen var . När gärningsmannen var medverkade vårdnads- havarna vid av medlingarna. De vanligaste brotten där medling skett under försöksverksamheten har varit snatteri (), skadegörelse () och stöld (). Medling har även skett vid vålds- och hotbrott som misshandel (), olaga hot () och rån (). I av fallen har brottet riktat sig mot ett företag eller en organisation. Vid övriga brott har brottsoffren varit privatpersoner. Vålds- och hotbrotten har dock i de flesta fall riktats mot privatperso- ner. De våldsbrott som har riktats mot företag har uteslutande varit rån. När det gäller i vilket skede av rättsprocessen som medlingen har skett synes de praktiska förutsättningarna ha varit styrande snarare än någon teori om en medling är mest effektiv. Det avgörande för om det finns tid för ett medlingsmöte före den rättsliga prövningen är en kombination av hur snabbt ett ärende överförs till medlingsverksamheten och reglerna om korta handläggningstider för ungdomsmål. Av de cirka 100 ärenden där det framgår om ärendet på något sätt har behandlats i rättsprocessen har åtalsunderlåtelse meddelats i 40 fall. I cirka två tredjedelar av dessa fall har medlingen skett innan åklagaren prövat åtalsfrågan. I 51 fall prövades ärendet i domstol och i dessa har medling skett före domstolsprövningen i cirka hälften av ärendena. I 140 fall har gärningsmannen varit under , varför det inte har varit aktuellt med någon rättslig prövning. I övriga medlingsprotokoll har det inte funnits uppgifter om när i tiden medlingen har skett i förhållande till prövningen av åtalsfrågan eller domstolsprövningen. Protokollen ger vidare endast knapphändiga besked om och i så fall i vilken SOU 2000:105 Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott 123 utsträckning det har tagits hänsyn till medlingen vid den rättsliga prövningen. Lekmannamedlare har medlat i av de genomförda medlingarna inom försöksverksamheten. De har medlat i alla typer av ärenden, men ärenden som avser egendomsbrott mot företag dominerar. Andelen medlingar som har utförts av lekmän har ökat under försöksverksamhetens gång. I vissa projekt har uteslutande lekmän fungerat som medlare. Det vanligaste har dock varit att alla medlingar har hanterats av en socionom eller någon annan anställd vid projektet. Det finns också projekt där både professionella och lekmän fungerat som medlare. I dessa projekt har det varit vanligt att lekmännen medlar i enklare ärenden och de anställda hanterar de allvarligare fallen. Det är ett vanligt syfte med medling att gärningsmannen skall gottgöra brottsoffret genom att delta i medlingssamtalet, be om ursäkt och om möjligt kompensera brottsoffret materiellt. Vid cirka en tredjedel av de genomförda medlingarna slöts någon form av avtal mellan gärningsmannen och brottsoffret. Två tredjedelar av avtalen gällde någon form av ekonomisk uppgörelse där gärningsmannen antingen direkt betalat till brottsoffret eller arbetat av skulden. I de fall brottsoffret är en privatperson har det varit vanligare att gärnings- mannen betalar till brottsoffret. Är däremot brottsoffret ett företag eller organisation är det vanligare att avtalet innebär att gärningsmannen skall utföra någon form av arbete. Den resterande tredjedelen av avtalen reglerade gärningsmannens fortsatta beteende. Sådana avtal är vanligare när brottsoffret är en privatperson än en juridisk person. 7Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten Som har nämnts fick regeringens uppdrag att inleda en försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare. I uppdraget ingick även att följa och samordna de projekt som omfattas av försöksverksamheten samt att utvärdera denna. Försöksverksamheten har beskrivits i det föregående kapitlet Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott. har redovisat resultaten från försöksverk- samheten i fyra rapporter. I den första rapporten vid brott. Rapport från en försöksverksamhet 1999:12 behandla- des framför allt organisationen av de olika projekten i försöksverk- samheten. Den andra rapporten vid brott. Gärningsmännen berättar 1999:14 byggde framför allt på intervjuer som hade genomförts med 22 gärningsmän som deltagit i medling. Ytterligare en rapport behandlar brottsoffers upplevelser av medling, Medling vid brott. Det främsta underlaget för rapporten är en intervjuundersökning med 20 brottsoffer som har deltagit i medling. (Denna rapport har inte getts ut i tryckt form, men finns tillgänglig på , .) Slutligen finns slutrapporten, Medling vid brott. Slutrapport från en försöksverksamhet 2000:8, där medlingar genomförda fr.o.m. t.o.m. har utvärderats. I det följande redovisas vad som framkommit genom de olika rapporterna. 126 Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 7.2Medling vid brott. Rapport från en försöksverksamhet. I rapporten, som redovisades , angavs att det förlopp som en medlingsverksamhet genomgår från idé till fungerande verksamhet kan delas in i sex faser; idéfasen, förankringsfasen, organisationsfasen, genomförandefasen, verksamhetsfasen och upprätthållandefasen. Enligt rapporten är viljan och engagemanget från en eller helst ett par personer, som är beredda att omsätta idé till praktik och själva agera medlare, en viktig förutsättning för att verksamheten skall komma i gång. När försöksverksamheten startade hade en handfull projekt kommit så långt som till verksamhetsfasen och några befann sig i genomförandefasen, dvs. de hade börjat att genomföra medlingar. Flertalet av projekten hade dock gått från idéfasen eller förankringsfasen till organisationsfasen, dvs. de hade gått från en idé till att ha en organisation med de flesta förutsättningarna klara för att kunna bedriva en löpande medlingsverksamhet. Ett fåtal av dessa projekt hade börjat att medla, vilket innebar att ungefär hälften av projekten i försöksverksamheten hade börjat genomföra medlingar. Sammantaget hade cirka 170 medlingar genomförts av försöksverksamheten. I rapporten konstaterades att majoriteten av de genomförda medlingarna utgjordes av snatteriärenden, där brottsoffret var ett företag och gärningsmannen inte sällan under . av medlingarna hade gällt våldsbrott, främst misshandel. Enligt rapporten borde man sätta sig in i ortens kriminalstatistik för att kunna avgöra vilket underlag som finns för att verksamheten skall kunna hållas på en meningsfull nivå. Vidare borde man formulera syftet och målsättningen med verksamheten på grundval av erfarenheter från andra projekt, utvärderingar av dessa och forskning på området. Det sades vidare att syften och målsättningar är nödvändiga för att kunna driva en tydlig och välgrundad verksamhet. Det möjliggör även utvärdering av arbetet, vilket kan ligga till grund för förändringar av verksamheten och dessutom är värdefullt för erfarenhetsutbyte mellan projekt. Utvärderingar krävs också som underlag för politiska eller organisatoriska beslut. Medlingsverksamheten i har enligt rapporten utvecklats spontant och utan reglering, vilket har inneburit att den har organiserats på olika sätt. De flesta projekt inom försöksverksamheten är emellertid organiserade inom kommunernas socialtjänst och sker antingen parallellt med övrig verksamhet eller fristående från denna. Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 127 projekt har bedrivits av polisen eller av en ideell förening. Den stora variationen mellan projekten utgörs av med vilka andra myndigheter och organisationer projekten samarbetar samt på vilket sätt samarbetet sker. Den enskilt viktigaste faktor som enligt rapporten avgör om en medlingsverksamhet skall kunna fungera fortlöpande är om ärenden i tillräcklig utsträckning hänvisas till projektet, vilket i sin tur beror på hur samarbetet med andra myndigheter fungerar. Enligt rapporten är ett väl utbyggt samarbete med polisen en förutsättning för en fungerande medlingsverksamhet. Vidare beror tillströmningen av medlingsärenden även på lokala förhållanden och enskilda tjänstemäns inställning. Finns det inte någon formaliserad överföring av ärenden till medling, varierar tillströmningen och mellan olika kommuner. 7.3Medling vid brott. Syftet med denna rapport, som redovisades , var att undersöka de effekter som medling kan ha på unga lagöverträdare. Studien behandlar gärningsmännens upplevelser av och uppfattning om medling, deras insikter i brottets konsekvenser för brottsoffret samt frågorna om gärningsmännen anser att de deltog frivilligt och om de anser att de blev respektfullt behandlade. 22 gärningsmän har intervjuats. Dessa har delats in i två grupper; en där gärningsmännen vid medlingsmötet har mött en person som har företrätt en affärsverksamhet som har drabbats av brott och en där gärningsmännen vid medlingsmötet har mött en privatperson som utsatts för brott. Enligt rapporten visar resultaten att en klar majoritet av ungdomarna uppfattade sitt deltagande i medlingen som frivilligt. Vid medling där brottsoffret var en privatperson ansåg samtliga ungdomar att de hade deltagit frivilligt. Dessa ungdomar uppfattade inte heller medlingen som ett straff. Av de ungdomar som mött en företrädare för en affärsverksamhet som utsatts för brott var hälften osäkra på om medlingen var någon form av straff. Särskilt de yngre deltagarna var även osäkra på om medlingen var frivillig. Enligt rapporten har liknande resultat framkommit också i tidigare studier. Av rapporten framgår vidare att de gärningsmän som mött en privatperson vid medlingen angav som skäl för sitt deltagande att de kände skuldkänslor gentemot brottsoffret. De ungdomar som mött en affärsföreträdare hade snarare skuldkänslor för själva brottet. Flertalet av gärningsmännen var nervösa inför mötet med brottsoffret. 128 Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten känslan försvann för dem som mötte en privatperson för att övergå till ett utbyte mellan parterna på ett personligt plan. Enligt rapporten uppfattade majoriteten av ungdomarna medlaren som rättvis och neutral. Helhetsintrycket från båda grupperna av gärningsmän är enligt rapporten att de tyckte att deras integritet hade respekterats, att de hade blivit lyssnade till och att båda parter hade getts utrymme att prata. Medlingarna med privatpersoner verkar enligt rapporten ha varit mer innehållsrika och gärningsmännen förefaller ha varit mer aktiva i dessa fall. Det framgår dock att ungdomarna i ett par fall var kritiska till hur de hade blivit behandlade under medlingen; de ansåg att de hade blivit misstrodda och att de inte hade getts tillfälle att uttrycka sig. I rapporten sägs att det torde vara mycket viktigt att gärningsmännen ges möjlighet att uttrycka sig för att uppfatta händel- sen som utagerad och för att kunna säga förlåt på ett tillfredsställande sätt. Av rapporten framgår vidare att resultatet av medlingarna oftast innebar en icke-materiell gottgörelse för brottet, dvs. att gärnings- mannen bad brottsoffret om ursäkt. Vid medlingar med privatpersoner talade man även om hur parterna skulle förhålla sig till varandra . När det gäller gärningsmän som begått brott mot en affärsverksamhet förekom konkret gottgörelse i form av avgifter, arbete m.m. Att de medlingar som gällde privatpersoner inte behandlade den praktiska gottgörelsen vid medlingen berodde främst på att flertalet av fallen behandlades i domstol. I rapporten anges att en återanpassning av gärningsmännen antas bygga på deras insikt i brottets konsekvenser. Med insikt menas här att den intellektuella förståelsen är känslomässigt förankrad. Gärningsmännen har enligt rapporten ombetts att beskriva vilka konsekvenser de trodde att brottet hade fått för offret. Majoriteten av ungdomarna som hade begått brott mot en affärsverksamhet kunde redogöra för en rad konsekvenser. Cirka hälften av dem som hade snattat eller stulit uppgav att de inte hade tänkt på konsekvenserna av sina handlingar före brottet, men att de hade fått nya kunskaper genom medlingen och/eller gottgörelsen. De gärningsmän som hade mött privatpersoner hade enligt rapporten fått en mer djupgående insikt i konsekvenserna i och med medlingen. När det gällde biltillgrepp insåg de att brottet innebar att bilägaren hade fått praktiska besvär och påverkats känslomässigt. Beträffande våldsbrott hade de t.ex. kommit till insikt om att brottsoffret hade blivit rädd i samband med brottet. Enligt rapporten är förutsättningarna för denna typ av insikter större vid medling där brottsoffret är en privatperson. Gärningsmän som har mött en privatperson har vidare enligt rapporten efter medlingen haft en mindre konfliktfylld inställning till offret. För gärningsmän som mött Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten 129 en affärsföreträdare har däremot de personliga relationerna förändrats endast marginellt. Slutsatserna av undersökningen är att gärningsmän som vid medlingen mött en företrädare för affärsverksamhet i högre grad upplever medlingen som ofrivillig och som ett straff än de ungdomar som mött en privatperson. Vidare tycks de förstnämnda inte få samma insikt i brottets konsekvenser. Det anges också att åldern på flera av de gärningsmän som begått brott mot affärsverksamhet och deltagit i medling var yngre än vad regeringen avsåg att försöksverksamheten skulle omfatta. Enligt rapporten kan det generellt ifrågasättas om medling är en adekvat åtgärd vid så lindriga brott som t.ex. snatteri av en läsk. Medling vid allvarligare brott, med en högre grad av konflikt- nivå mellan parterna, tycks i högre utsträckning påverka ungdomarna. Emellertid ställer dessa medlingar högre krav på förberedelserna inför medlingen och i synnerhet på medlarens kunskaper i brottsoffer- problematik. 7.4Medling vid brott. I rapporten, som publicerades , redovisas två studier, en intervju- och en enkätundersökning, som skall belysa vilken effekt medling har på brottsoffer. Intervjuundersökningen består av intervjuer med 20 privatpersoner som har utsatts för brott och medverkat vid medling. Den andra undersökningen, enkätundersökningen, bygger på 27 enkätsvar från företrädare för företag eller organisationer som har drabbats av brott och deltagit i medlingsverksamhet. Enligt rapporten kan de resultat som redovisas i rapporten inte generaliseras till alla brottsoffer som har deltagit i medlingsverksamheten eftersom urvalen är selektiva och rapporten gör inte heller anspråk på representativitet. Enligt rapporten kan medling anses vara värdefull för brottsoffret på flera sätt. Bland annat kan några av de känslomässiga behov som har uppstått till följd av brottet tillfredsställas, t.ex. genom att få svar på frågor så att inte felaktiga bilder av det inträffade eller gärningsmannen målas upp. Vidare upplever brottsoffer ibland att de genom brottet har förlorat sitt självbestämmande. I rapporten anges att brottsoffer genom att delta i medling kan få visa att vad gärningsmannen har gjort är fel, vilket kan bidra till att brottsoffret återfår kontrollen över sin egen situation. Även delaktigheten i samhällets arbete med att förebygga brott kan vara ett skäl för brottsoffer att delta i medling. Det anges också att brottsoffret genom medlingen kan få kompensation för eventuellt lidande eller erhålla någon annan form av gottgörelse som parterna kommer överens om. 130 Brottsförebyggande rådets utvärdering av försöksverksamheten Resultaten av de båda undersökningarna visar enligt rapporten att de brottsoffer som utsatts för brott som de upplevt som allvarliga ville delta i medlingen för sin egen skull, medan de som drabbats av vad de ansåg som ett lindrigare brott deltog mer för gärningsmannens skull. Detta beror förmodligen på att det finns ett större behov hos brottsoffer som har utsatts för grova brott att på olika sätt bearbeta händelsen och därmed få ett känslomässigt avslut på händelsen. Vidare anges att för de brottsoffer som representerade företag var skälet till att de deltog i medlingen att de ville förhindra att gärningsmannen skulle begå fler brott och de oroades över hur brotten påverkar företaget ekonomiskt. Andra skäl till att de medverkade var att de ville reda ut situationen, få se gärningsmannen och gå vidare. Enligt rapporten kände sig de privatpersoner som medverkade mycket delaktiga i medlingen och ansåg att de fick stort utrymme att framföra egna åsikter. Vidare hade de också en mycket positiv inställning till medlaren och beskrev denne med ord som professionell, seriös och mycket bra. Liknande beskrivningar av medlaren har även framförts av de brottsoffer som representerar företag. Det anges att privatpersonerna uppgett att mötet med gärningsmannen inte varit traumatiskt eller påfrestande samt att de upplevde ett övertag och en säkerhet vid medlingen.