sou · GOB349d6 · 2001-01-01 00:00:00 — , ABF- ombudsman i , samtalsledare PER , organisationskonsult och lärare vid folkhögskola , , ungdomsrådet och är medlem i Ung Vänster , , är elevrådsordförande och sitter med i Har de politiska organisationerna någon livskraft in ? De stelnade formerna, bristen på kontakter, konspråket och de hotfulla lokalerna. Gubbarna i toppen. Dagens unga upplever att det nns många hinder i vägen för att de ska bli hörda, kunna påverka och delta i den demokratiska processen. Och inte bara de unga. När , i , samlar sex per- soner i för ett samtal om de politiska organisationernas framtid är alla överens: vi måste hitta nya former för att ta vara på människors kraft och vilja till förändring. – Demokratin börjar bli som monarkin – vi vårdar formerna noga men det är ingen makt förknippad med den längre, säger en av deltagarna, . Samtalet äger rum på , . Det är och har bjudit in till ett samtal om politikens grogrund och om de politiska organisationernas livskraft i det nya tusentalet. Har dessa organisationer någon kraft att överleva eller kommer det att bli en annan demokratisk arena? Inför samtalet uppmanar hon deltagarna att fundera över följande frågor: M I L L E N N I E K O M M I T T É N Varför nns det ca 40.000 förtroendevalda i , men ca 70.000 aktiva inom bygderörelsen? Hur kan en politisk organisation ta tillvara den kraft som nns bland människorna, de som vill förändra och förbättra livsvillkoren? Ska demokratin acceptera glappet mellan en politisk elit och vardags- människorna? Kan en stark demokrati leva på 60 procents röstdeltagande? Kan demokratin leva vidare utan de politiska organisationerna och I representeras ungdomarna i den lokala förvalt- ningen av ett ungdomsråd och det gamla polishuset fungerar som ung- domshuset Haffas. I samtalet deltar tre ungdomar som engagerat sig i politiken på olika sätt: , , sitter i och hoppas kunna påverka politiker på det sättet och vara en länk till beslutsfattarna för andra ungdomar; , , har gått med i och är också medlem i Ung Vänster; , , är elevrådsordförande och sitter med i . Dessutom deltar , kommunens ungdomskonsulent, och , förvaltningschef som har jobbat i kommunvärlden och också varit politiker; tidigare kommunalråd och ordförande i kommunstyrelsen och kommunfullmäktige i , där han inför valet var med om att starta det lokala Strängnäspartiet. Deltar gör också Per , organisationskonsult och lärare vid . Samtalet börjar med tankar kring det lokala och dess möjlig- heter att påverka politikerna. säger att hon gick med i rådet för att det lät som ett sätt att kunna påverka, men det är inte hennes upplevelse att politikerna verkligen lyssnar och tar till sig vad de unga säger. ses främst som ett forum för kontakt, det har ingen beslutanderätt. 1997 togs ett ungdomspolitiskt handlingsprogram i och då inrättades en kommitté för att se till att programmet efterlevs. Fyra representanter från sitter med, kommunalrådet är ordförande och olika mjuka nämnders ordföranden och tjänstemän deltar. Kommittén träffas och diskuterar ungdomsfrågor, t ex gängmotsättningar. – De första mötena var helt skandalösa, säger ungdomskonsulenten . Vi hade mötena i det na sammanträdesrummet i . Vårt kommunalråd satt längst fram med en klubba och ungdomarna från Ungdoms- rådet tordes inte öppna munnen under hela mötet, utom då de ck en fråga. Vi har haft mycket diskussioner om hur man ska få kommittén att fungera som en diskussionsgrupp. Vi beslöt att byta möteslokal och det blev en helt annan diskussion. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Färre deltar – hot mot demokratin säger att hon inte vet så mycket om politiska ungdomsförbund och om möjligheten att påverka den vägen. De esta i är inte engagerade i något partis ungdomsförbund – över huvud taget är det ovanligt att unga i är med i något parti. tror att det beror på att det uppfattas som tråkigt att engagera sig politiskt, påpekar att det nns en sorts uppgivenhet; det där sköter andra, man behöver inte bry sig. – Det här är allvarligt, tycker . Vår demokrati borde fungera mycket bättre än för den bygger på att människor engagerar sig. Det handlar om att vanligt folk är med och engagerar sig och bestämmer. Jag blir orolig när allt färre deltar. av svenska folket är med i ett politiskt parti. Det är få – och i praktiken äldre – som bestämmer det mesta, och då kan man bli orolig för demokratin. För mig är demokrati en rättighet att få vara med och bestämma, men också någon form av skyldighet att ta ansvar för samhällsutvecklingen. Per är orolig för att demokratins roll ska urholkas på samma sätt som en gång monarkins. –Folk vill inte sitta i styrelsen och binda upp sig, men gärna hjälpa till med något eller jobba med en fråga. Folk är politiskt intresserade, samhällsintresserade, men ganska ointresserade av de traditionella formerna i de politiska partierna, de uppfattas som tråkiga. stötte som ung på strukturtristessen i en organisation för djurens rätt: –Jag gick med i mot plågsamma djurförsök, men jag var och var inte vidare aktiv, för det var så himla tråkigt på mötena. Så ck jag höra om och att de höll på och jobbade med ett kafé i Folkets Hus, och det tyckte jag var häftigt. Så jag gick med och det var mer på ungdomarnas villkor, det var ingen klubba och ordförande, utan mer runda bordet. Där kunde jag engagera mig på mina egna villkor. tycker att den stora utmaningen är att göra om formerna för demokratin. – När vi bildade ett eget parti, Strängnäspartiet, kom många med som hade varit engagerade i andra partier, men känt sig stoppade av de äldre och av olika former av formalism. De såg det som en enklare kanal att få påverka. M I L L E N N I E K O M M I T T É N vill, men strukturerna, formerna, stoppar dem ofta. Det är enklare att gå in och jobba i Amnesty eller för då tar man ställning i en fråga. Tittar man på demokratin i en kommun så är det stort och svårt, man ska ta ett helhets- ansvar och se vad som är bäst för folk i kommunen. Man måste kanske tillbaka till det lilla perspektivet, det lokala. Om man brinner för en sak, vare sig det är djur eller gångvägar, varför kan man inte hitta det i sin politiska organisation? – Om man säger jag vill engagera mig, men jag vill inte sitta i en styrelse, hur ska då morgondagens politiker se ut? För någon måste slå med klubban, någon måste ta ett beslut för att det ska rulla på. Under vilka former ska det ske? Hur skulle du vilja ha det om du var politiker? –Inte lika stelt, utan mer åsikter och att det händer konkreta saker, säger som också vill att det ska talas mer om frågor som verkligen berör och engagerar. tycker att politikernas byråkratiska ordmassa ligger i vägen för dialog. –Man orkar inte bry sig om vad politikerna snackar om, eftersom de har ett språk för sig. Alla har ju inte MVG i ordkunskap, varken vuxna eller ungdomar. Fattar man ingenting av vad någon säger, så orkar man inte bry sig. Det är precis som om politikerna sätter på sig kostymen, fortsätter hon. De går in på scenen och spelar sin roll i en pjäs. Jag kan aldrig tänka mig att de använder sig av det politiska språket hemma, framför sin man eller hustru och sina barn! –Det säger också många vuxna. De kan sitta era år i fullmäktige innan de vågar gå upp och säga något för att man ska säga ordförande och ledamot och yrka eller andra speciella ord man ska använda i politikerspråket. Per tycker att politiker borde fråga mer. –Politiker kommer med färdiga svar, också inom partiet. Om jag som sossemedlem går på ett möte förväntas jag inte komma med idéer, utan det nns färdiga förslag som man förväntas säga ja till. Det enda man kan göra är att krångla lite, man kan inte bidra positivt. –Formellt är det ju demokrati i partier och organisationer, men i praktiken tycker folk inte att det är det, att det inte går att vara med och bestämma. LITET STÖD GER MAKT konstaterar att det inte behövs många som stöder dig för att du ska komma med i kommunstyrelsen på en liten ort, ett litet stöd ger faktiskt M I L L E N N I E K O M M I T T É N Det visar sig också att , efter att ha varit med i Ung Vänster drygt blir erbjuden ordförandeposten för Ung Vänster i . Dessutom hade han skickats på kongress direkt efter att han gick med, men kunde där konstatera att det var svårt att påverka, att det väckte stor förvåning och inte var särskilt populärt om man ifrågasatte gamla mönster eller kom med egna idéer. –Jag blev politiskt engagerad för att jag ville ha förändring, men först ck jag inget riktigt gehör, så jag gick ur igen. Sedan bestämde jag mig för att försöka igen, och då gick det bättre. påstår de att jag är en drivande kraft och får saker att hända. Ska man göra något så ska man inte göra det , det är bättre att göra det , säger . är nyken på det nya partiet som startade –Du bildade ett eget parti för att få en förändring, och till en början kom säkert alla för att man upplevde att äntligen. Men hur blev det i längden, blev det förändring eller stelnade ni? –Vi vann valet och blev jättechockade själva, säger . Vi ställde upp 1991 och gjorde ett program och var ute och snackade om det, men hade väl räknat med att en eller två skulle komma in i kommunfullmäktige. Och så blev vi näst största parti på en gång. Jag blev kommunstyrelseordförande, från ingenstans. Jag hade inte hållit på med politik men kunde kommunen rätt bra eftersom jag jobbat i en kommun . Det var naturligtvis oerhört spännande, och tillsammans med socialdemokraterna hade vi majoritet, så det var verkligen att ta ansvar på en gång. Vår grej var att vi tyckte kommunen var en snackfabrik. Några få bestämmer något och så, eller , ska man övertyga andra ipartier, nämnd, kommunstyrelse och kommunfullmäktige innan det är klart. Därför var vår tanke att ha öppna samtal, att bara träffas och prata om viktiga frågor och ur det som sägs kunna ta ett snabbt beslut och se till att det verkligen blev av. Vi körde med handlingskraft och nytänkande. Vi höll på i två mandatperioder och lade sedan ned partiet, fortsätter . Det var meningen från början, eftersom det var tänkt som en provo- kation till äldre herrar med mycket makt. På många sätt gick det bra. Vi ck med en del yngre människor, mycket föräldrar mellan 25 och 40 – men det var svårt att få dem att stanna kvar i politiken. De tyckte att de satt i nämnder och kommunfullmäktige, men knappt hade något att säga till om därför att några få – ordförande och tjänstemännen och kanske någon liten majoritetsgrupp – M I L L E N N I E K O M M I T T É N hade beslutat allt. Dessutom måste man lära sig det här med propositioner och yrkanden och andra begrepp, och det tog så mycket tid. De från början så positiva och handlingskraftiga nya politikerna blev till slut uppätna av systemet, trots att de försökt ändra på det. Vi slutade för att vi sagt att vi skulle göra det, men också för att det var svårt att få folk att fort- sätta engagera sig. Man har inte mer än 5–över och så får man alla dessa papper i bruna kuvert och hinner inte gå ut och snacka med folk, utan sitter bara i möten med en massa andra politiker och tjänstemän med egna intressen. Hur ska vi xa det här ? Vi måste döda de här nuvarande strukturerna, konstaterar . –Men de här mötena, ger inte de något? Ni måste ju ha mötena av någon anledning, undrar . –Jo, det är klart, mötena handlar om en massa saker, säger . Det kan vara mer pengar till barn med särskilda behov eller besparingar så att det blir 35 ungar i varje klass ja, formella ärenden. Det blir mycket sammanträden, men det mesta är bestämt i förväg, och man får inte ut något av det. Politiker – olika sätt att vara citerar bok på kraften. Den som ska arbeta med byautveckling måste snabbt ta sig ur den handfallenhet som de etablerade politikerna visar. Vidare: Vi arbetar för utveckling och överlevnad tvärs över alla gränser, det skulle vi aldrig kunna om partiföreträdare och sektor- ansvariga ville vara med. –Det är skarpt sagt, ett budskap att nu måste ni göra något, säger . Folk vill inte vänta eller en period, men det politiska maski- neriet tar på sig. Kan man göra något åt det här tröga systemet? Vilken form ska vi ha för beslutsfattande i det nya århundradet? känner sig lite uppgiven. –Alla är medvetna om att vi måste ändra på allt det här och man försöker med öppna nämndsammanträden och folkomröstningar, men är det bara små förändringar i samma system. Det räcker inte, man måste börja om från början och göra det på andra sätt. Nya samtal, nya möten behövs, där ungdomar och andra kommer in och där man verkligen snackar, möts, vuxna och makthavare och ungdomar och andra. Skolan har en nyckelroll, tror . Jag är kritisk till skolans oförmåga att ta ansvar för demokratin och att lära eleverna ta ansvar för viktiga frågor. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Det är mycket snack och det nns elevråd och man pratar om lokala styrelser för skolan, men det är fortfarande för lite. Människor är kloka och vettiga, man måste våga lita på ungdomar i vissa frågor och föräldrar i andra. Där tycker jag att de beslutande är fruktansvärt fega. Om man engagerar sig i plugget och känner att man verkligen betyder något, då växer det här intresset och till slut blir man kanske intresserad av ett politiskt parti eller av att gå in i en kommun och engagera sig. VIKTIGT MED DIREKTA MÖTEN Demokrati är inte mötesteknik utan ett sätt att vara, menar . Den som inte tränas i det vardagliga lär sig inte det. Distansen tror hon är ett problem, att man inte möter sina politiker på stan. –Politikerna ska inte sitta på , de ska vara på torget, de ska vara där folket är, så man kan mötas. Om jag möter dig och vet att du är engagerad, då kan jag föra fram en sak. –Kommunpolitiker borde nnas på stan. Jag och två andra från Ung- domens Hus träffade på kommunalrådet på stan under julskyltningen och vibara hoppade på honom och började prata och fråga ut honom. ledde inte mötet på stan heller till något konkret, men kände att budskapet i alla fall gick fram: de unga protesterade mot att kom- munpraktikförmedlaren, som hade hand om alla arbetslösa i åldern 18–som skulle ha praktik, flyttades från . Direkta möten är viktiga, menar också Per , som ser strukturella hinder för en levande demokrati. – Alla politiker är så upptagna av att sitta i sammanträden med varandra, att man inte har tid att föra samtal. Det vore bättre med tydligare makt till varje nämnd, varje styrelse, ni bestämmer själva, fem personer som fattar alla beslut om det där. Det skulle ge dessa mycket makt, men skulle jag veta att man kan gå och prata med dem och att de bestämmer. De behöver inte diskutera med åtta andra maktkonstellationer så att man får känslan av att det inte är någon som fattar de där besluten. – Jag ser en fara i att vi är så duktiga på att spara, säger . Att vi lägger ihop nämnder så att det blir ännu färre politiker, färre och färre människor som jag kan möta och framföra min åsikt till. När man hade småkommuner fanns det er politiker. M I L L E N N I E K O M M I T T É N – Det är så lite visioner och mål man diskuterar, som hur kommunen ska utvecklas . Var är våra ideologier, våra visioner, det som verkligen intresserar folk? undrar och efterlyser nya mötesplatser och samtalsformer. Är politikens trögrörliga beslutsmaskineri ett arv från industrisamhället? Det tror Per . – Arbetarrörelsen har byggt , varit den dominerande kraften. Arbetarrörelsen är byggd som en fabrik , det nns förmän och basar och chefer och hierarki. Det är en stor organisation på papperet, och precis som man delade upp mellan kolonialmakterna genom att dra streck på kartan så har man delat upp så att här är parti- distrikt, där är kommun, och så ska det nnas en sosseförening i och så ska det nnas en där och en där och en där och så har man en jätteapparat som är helt fast och x och färdig. Sedan gäller det att fylla den med folk. Och kan man bli ordförande , för det nns så lite folk. Samtalet går in på politiker som personer. , som de unga uppfattade som en pamp medan han var nansminister, hade framträtt i morgon-TV och suttit avslappnad, utan slips och verkat så trevlig och mänsklig. –Vilken förändring! Varför är inte politikerna vanligt- vis sådana som de egentligen är? Där satt inte han med partiet i grå kostym och slips. –Det verkar som om det nns en massa onödiga – oskrivna – regler inom det här med politik, säger , och undrar vem som satt upp reglerna. –Den äldre generationen. Traditioner, svarar . –Folk har det i bakhuvudet, säger . Man tror att det ska vara så, det är ingen som riktigt tycker det heller, det bara blir ändå. Och följer man inte det mönstret, kan det slå tillbaka mot en själv. –När gick och dansade på för att möta ung- domarna, då gjorde media det till att gick på knarkparty och allt möjligt. Men jag tycker det hon gjorde var okej, säger . –Det var säkert till hennes fördel, menar . Att gå ner på vanligt folks nivå och möta väljarna. Jag tror politikerna vinner på det, att lämna det här stelbenta. M I L L E N N I E K O M M I T T É N BILDEN AV EN POLITIKER Även om man vet att bilden av politiker som mäktiga och skrämmande sitter i våra huvuden, kan det vara svårt att frigöra sig från den. –Ofta sätter man själv upp en bild av att politiker är farliga, det här med deras makt och så, säger . Jag var ganska ung, , då jag ck mitt jobb i kommunen och skulle driva mitt projekt som hade med delaktighet och inytande för unga i skolvärlden att göra. Då var jag så rädd vid varenda möte med politikerna att jag darrade som ett asplöv, jag hade sådan respekt för dem. Men har jag lärt mig att de är människor. Jag tror att de bemötte mig på ett bra sätt, ingen var otrevlig på något vis, men det var ändå svårt. Per tror att det är de sällsynta kontakterna som bäddar för pro- jektioner. –De esta människor ser politiker bara i tidningen och de ser dem bara utöva makt och lär sig att det är de som bestämmer allt. Om man så sällan får träffa dem blir det väldigt underligt, man har en massa konstig respekt och man förstår inte att det är vanligt folk. konstaterar att man inte behöver ha någon särskild respekt för just politiker; respekten ska vara densamma för alla, uteliggare som politiker, men invänder att man ändå är mer nervös inför mötet med en politiker. har egen erfarenhet av hur klyftan kan uppstå. –Jag ska väl inte försvara politiker, men går det till så att man till slut får taggarna utåt av att försvara sig mot allt och alla. Alla de som inte är politiker är ju på en hela tiden, framför allt massmedia. Man får stå till svars. Att ifrågasätta är en del av demokratin Är det slut på uppkäftigheten från den unga generationen? efterlyser mer bråk. – När man blir vuxen stelnar man i formerna, man har jobbat i en nämnd eller i partiet och fastnat i formen. Det har funnits en bra motkraft i samhället, den unga generationen. var det kårhusockupationen och FNL-rörelsen, ett otroligt ifrågasättande av hela samhället. Det fanns en massa sunt i det även om vi också var naiva och använde överord. Varje generation har varit en viktig revoltör mot den gamla och därför har man fått en förnyelse i samhället. Det jag är orolig för nu är att ungdomar i bråkar all- deles för lite. Det är för lite uppkäftighet, för lite krav på inytande. Man går i plugget och så rullar det på Vad beror det här på? M I L L E N N I E K O M M I T T É N – Om man jämför med ser man en stor skillnad, påpekar . Då var allt på väg uppåt, och det måste ha varit väldigt roligt att engagera sig, för då måste man ha fått gehör för allting. Men hur är det att engagera sig som ung när man får nej, nej, nej ? Man kan tycka att det borde stärka en, men jag tror att om man får nej och hela dras med arbetslöshet och ekonomiska problem så blir man ganska likgiltig, man orkar inte. Många av den unga generationen tar demokratin för given, fortsätter . Den har funnits för oss. Jämför med ungdomarna i som håller på att få demokrati, det är en enorm kraft! Här i har fyrtiotalisterna tagit hand om demokratin, och förstår vi inte att vi som växer upp måste ta över det arbetet. Den nazism som nns i tror är ett resultat av att vi tar demokratin för given – den yngre generationen känner inte till konse- kvenserna av diktatur eftersom vi har levt i fred så . Men det nns annat samhällsengagemang än det politiska, påminner . – Av de 3 850 utvecklingsgrupper som nns är många ungdomsgrupper med ett samhällsengagemang. Man går alltså inte in i en politisk organisation, utan organiserar sig för att utveckla sin närhet. Då kan jag fundera på om det är mitt nära som är viktigt för mig och jag inte bryr mig om resten. Har det blivit så? Och vad innebär det nya sättet att jobba, att sitta hemma och var uppkopplad, att jag kan vara anställd i , men sitter i mitt lilla bostadsområde i – blir jag då mer lojal mot , medan min kraft ligger i mitt område? Jag är beroende av vad som händer i för att mitt jobb är där, medan inte berör mig så mycket och EU är helt ointressant. Någon måste ju också ha helhetssynen. Blir det förändringar som en följd av att vi fått nya strukturer, nya arbetssätt? Och blir då revolten en helt annan? STELBENT ELLER ÖPPEN FÖR FÖRÄNDRING Per tror att demokrati kan uppstå i en annan skepnad, efter partiernas död. M I L L E N N I E K O M M I T T É N – Om ungdomar inte vill gå in i de politiska partierna, så är det kanske inte så mycket att vara ledsen för. Då får väl partierna dö, det vore konstigt om inte de skulle dö . Demokrati och politiska partier behöver inte vara samma sak, åtminstone inte som de ser ut just . Man kan se en organisation som en stol eller som en cykel, det är två helt olika principer, men de fungerar bägge två. Stolen, den stillastående principen, fungerar bra när den står still, den fungerar inte i rörelse. Med cykeln är det tvärtom, den fungerar tack vare rörelsen, jag har precis lika bra balans på en cykel som på en stol om jag kör tillräckligt fort. Då kan man säga att de etablerade partierna är stolar, de är statiska, men framtidens partier kanske kommer att vara cyklar, organisationer som snabbt förändras, uppstår och läggs ner. Förändringen från stolar till cyklar har redan börjat, tror han. – Vi börjar ha lite personval, vi kryssar, det öppnar ju för lite nytt. Lokala partier har blivit vanligare. Rätt som det är startar ni ett litet Haffas-parti i med fyra punkter på programmet, och så kommer ni in i fullmäktige. För det är inte svårt. Man kan fråga sig om det är bra eller dåligt. På sätt och vis är det bra, för det öppnar för att man kan gå in och slåss, men det nns ett annat problem och det är det här med ideologi, vad vi vill med samhället. Om partiet bara uppstår för att slåss för att vi ska ha skolan där eller starta en ung- domsgård eller ha mer av någonting – sakfrågor – så blir det väldigt kortsiktigt. Hur för vi en diskussion om vilket samhälle vi vill ha? Det var ju partiernas roll, fast de inte gör det . Vi måste ha något slags form för en långsiktig diskussion. Per berättar om , legendarisk rektor på och framstående losof, och en av hans intressanta tankar: arbetarrörelsen kämpar för saker och det gör att man stelnar; man står på stället och slåss. Det är större att kämpa till någonting, anser , alltså så att den egna positionen för- ändras som en del i kampen. Man kan jämföra med bilden av en stol eller en cykel. En stolorganisation kämpar för, och står själv stilla. En cykelorganisation kämpar till. Ideologier och skillnad på folk – Om ingen engagerar sig i partierna är det tydligen inte så många som har de här ideologierna längre. Då är det väl bättre att nytänkarna, som ungdoms- organisationerna, går på frågorna direkt, utan partierna, tycker och ingen protesterar. Men å andra sidan, tillägger hon, någon borde ändå driva frågor. Och det måste vara någon som motsvarar politikerna, med ambitioner för att saker ska bli bättre. M I L L E N N I E K O M M I T T É N För är ideologierna passé och döda. –Ni talar om olika ideologier, men för mig syns de inte. Om jag ordnade en studiecirkel skulle jag inte bry mig om vilket studieförbund jag väljer, det är ingen skillnad.