sou · GOB329d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Det är rimligt att anta att de individer som står i begrepp att bilda familj påverkas av det de kan observera i sin omgivning: de många skilsmässorna innebär att också jag löper en viss risk att hamna i samma situation. Den familjemedlem som förväntas fördela en stor del av sin tid till hemmet borde bli mindre benägen till detta ju större skilsmässorisken uppfattas vara. En lösning på detta problem vore att tillåta äganderätter i andra individers humankapital. A theory of the Allocation of Time. 75(1965). A theory of marriage: part 1. Journal of political economy 81(1973). A theory of marriage: part 2. Journal of political economy 81(1974). A Treatise on the Family. Bergstrom , and . On the private provision of public goods. Journal of public economics. 29(1986). , K och K-E Lommerud, 1995. 97(1995). A new approach to consumer theory. Journal of political economy (1966): p 132–157. De Svenska Hushållens Sparande och Förmögenhet 1975 – 1996. , Report 8. A Theory of the Consumption Function, : , 1957. The Role of Intergenerational Transfers and Lifecycle Saving in the Accumulation of Wealth, , 2:1988, pp 15–40. Kotlikoff,J.L. The Role of Intergenerational Transfers in Aggregate Capital Accumulation, , 89:1981, pp 706–732. Nya marknader – schematisk beskrivning om bl.a. regelverk och klagomöjligheter · KtjL – nej · kan inte pröva · KtjL –nej · KkL –nej förbrukning av ström. · KtjL – nej · KtjL – nej · KtjL – nej · KtjL – nej · KtjL – nej regler – ja/nej * · KtjL – nej regler – ja/nej * · KtjL – nej regler – ja/nej * (skadestånd m.m.) · KtjL – nej regler – ja/nej* · KtjL – nej regler – nej ** · KtjL – nej · KtjL – ja *De marknadsrättsliga reglerna bör vara tillämpliga i de fall då verksamheten utgör näringsverksamhet och det inte är fråga om myndighetsutövning. **Mot bakgrund av att allmän skolplikt gäller () och den offentligrättsliga regleringen som bland annat inte medger avgifter i någon större utsträckning för undervisning m.m. bör de marknadsrättsliga reglerna inte, i praktiken, bli tillämpliga. En delrapport från 2000 Genom beslut tillkallade regeringen en parla- mentarisk kommitté med uppgift att lämna förslag om hur den framtida konsumentpolitiken skall kunna ge människor förutsättningar att känna sig trygga som konsumenter och ha ett starkt inflytande över sin vardagssituation. Enligt direktiven skall kommittén analysera och vid behov lämna förslag om bl.a. hushållsekonomiska frågor och på det området skall kommittén lämna en delrapport om finansiella tjänster. Riksdagsledamoten () är ordförande i kommittén och riksdagsledamöterna (), (), (), () och (), f.d. riksdagsledamöterna () och (), samt marknadschefen () och studerande () är ledamöter i kommittén. Hovrättsassessorn , generaldirektören , avdelningschefen , hovrättsassessorn och departementsrådet är förordnade att som sakkunniga ingå i kommittén. Kommittén har antagit namnet 2000. I kommitténs arbete med finansiella tjänster deltar följande förord- nade experter. Vice ordföranden vid , vice vd , advokaten , generalsekreteraren i Konsumentråd , jur kand , verkställande direktören , chefsjuristen , bitr. avdelningschefen , generalsekreteraren i Konsumenter i Samverkan , konsumentsekreteraren , departementssekreteraren , bankjuristen , enhetschefen , departementssekreteraren , direktören , direktören , departements- sekreteraren och departementssekreteraren Chefen för biträder som expert kommitténs sekretariat. I sekretariatet ingår rådmannen (huvudsekreterare), jur kand och avdelningsdirektören . När det gäller kommitténs uppdrag med en delrapport om finansiella tjänster är det härmed slutfört. Rapporten skall närmast ses som just en delrapport – ett diskussionsunderlag – för bl.a. kommitténs fortsatta arbete på området finansiella tjänster. Vår avsikt är att i slut- betänkandet återkomma och där presentera våra slutliga ställnings- taganden. Närmare om vårt uppdrag Finansiella tjänster, begreppet - området Det nuvarande konsumentskyddet på området Allmänna och mera övergripande bestämmelser Marknadsföringslagen (1995:450) Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsument förhållanden (och 36 § avtalslagen) Prisinformationslagen (1991:601) Skuldsaneringslagen (1994:334) 3.1.2Myndigheternas föreskrifter, allmänna råd och allmänna råd om klagomålshantering avseende finansiella tjänster till konsumenter (FFFS 1996:25) allmänna råd om riktlinjer för hantering av etiska frågor hos institut som står under inspektionens tillsyn (FFFS 1998:22) Bankrörelselagen (1987:617) Lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet Lagen (1995:1571) om insättningsgaranti Närmare om insättningar och sparande m.m. Institut som står under tillsyn Lagen (1991:981) om värdepappersrörelse Lag (1990:1114) om värdepappersfonder Lagen (1999:158) om investerarskydd Valutaväxlingslagen (1996:1006) Lag (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska Konsumentkreditlagen (1992:830) Myndigheternas föreskrifter, allmänna råd och (Bankinspektionens) allmänna råd angående reklamationer i bankautomatverksamhet (FFFS allmänna råd om information för inlåningskonton m.m. (FFFS 1993:20) allmänna råd om ränteskillnads ersättning m.m. vid förtida lösen av konsumentkredit med bunden ränta för bostadsändamål (FFFS 1994:30) allmänna råd om krediter i konsument förhållanden (FFFS 1997:33) föreskrifter om handel och tjänster på värdepappersmarknaden (FFFS 1998:21) (FFFS 1997:11) riktlinjer för tillämpning av konsument kreditlagen (KOVFS 1992:4) Aktuella utredningar och lagstiftningsarbeten på (SOU 1998:159) delbetänkande, Reglering och tillsyn av banker och kreditmarknadsföretag (SOU 1998:160) Utredningen om elektroniska pengar, E-pengar - närings rättsliga frågor (1998:14) respektive civilrättsliga frågor (SOU 1998:122) Försäkringsrörelselagen (1982:713) Lagen (1989:508) om försäkringsmäklare Närmare om privata försäkringar Den nya allmänna pensionen Myndigheternas föreskrifter, allmänna råd och föreskrifter om information avseende skadeförsäkring (FFFS 1995:28) allmänna råd om privat sjukförsäkring som marknadsförs i (FFFS 1995:46) allmänna råd angående god försäkrings mäklarsed (FFFS 1995:52) föreskrifter och allmänna råd om information till livförsäkringstagare (1998:9) riktlinjer för information om vissa konsumentför-säkringar (KOVFS 1981:3) 3.3.5Aktuella utredningar och lagstiftningsarbeten på Ny försäkringsavtalslag (Ds 1993:39) Genetisk integritet vem har rätt att använda information från genetiska undersökningar (Ds 1996:13) betänkande Försäkrings mäklare, En lagöversyn av (SOU 1997:79). Konsumentpolitiken i EU och det nordiska samarbetet arbete med konsumentfrågor inom EU 5.1.3Närmare om konsumentarbetet i EU som rör området Aktörerna - myndigheter och andra organ på området Närmare om () Allmänna och mera övergripande rapporter , Hur använder konsumenterna finansiella Om sparande, lån, betaltänster och försäkringar , Finansiella tjänster i ett konsument perspektiv – en undersökning om betaltjänster, sparande, lån och försäkring (1998:16) , Marknadsföring av fonfder (1998:32) , Betaltjänster och kundrörlighet , Bankernas betaltjänster – avgifter och information (1999:3) , Ränteberäkning på insättningskonton i bank (1995/96:24) , Finansiella tjänster och avtalsvillkor (1995/96:36) , Försäkringsbolagen och de trafik skadade (1998:6) , Internet och försäkring (1998:7) Närmare om grupptalan vid Reklamationshantering i övrigt - de s.k. bransch- 7.4.2Något om utvecklingen beträffande domstolsförfarandet Om KO:s medverkan i vissa konsumenttvister Konsumentproblem - en lägesrapport med förslag till Något om utvecklingen och trender på området förslag - också en fråga om Särskilt om konto- och bankkort Den effektiva räntan och information om kreditkostnader Konsumenternas kunskaper om pensionssystemen Privatekonomi - ett nytt skolämne Närmare om tvistlösning utanför domstol Domstolsprövningen och KO:s talerätt riktlinjer för tillämpning av konsument kredit lagen (1992:830) m.m. (KOVFS 1992:3) Att ge hushållen goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt är ett centralt konsumentpolitiskt mål. Finansiella tjänster som t.ex. banktjänster, sparande, krediter, betalningsförmedling, försäkringar m.m. påverkar i hög grad hushållens ekonomi. Mot bakgrund av de förändringar som har skett såväl på marknaden som i välfärdssystemen har det blivit allt viktigare att bevaka de finansiella tjänsterna från ett konsumentperspektiv. har utbudet av finansiella tjänster från utländska företag på den svenska marknaden ökat, vilket medför en delvis ny situation för konsumenten. Internationaliseringen av marknadsföringen och förverkligandet av den inre marknaden inom EU gör det också än mer angeläget att ge konsumenterna kunskap om inhemska och utländska finansiella tjänster, för att göra det möjligt att aktivt och medvetet välja mellan dem. I våra direktiv anges att viktiga konsumentpolitiska områden och arbetsformer behöver analyseras i syfte att uppnå en så effektiv konsumentpolitik som möjligt. Vårt uppdrag är att lämna förslag om hur den framtida konsumentpolitiken skall utformas för att kunna ge människor förutsättningar att känna sig trygga som konsumenter och ha ett starkt inflytande över sin vardag. Vi skall analysera och vid behov lämna förslag om bl.a. hushållsekonomiska frågor och då särskilt inom området finansiella tjänster. har utvecklingen på det finansiella området varit snabb och intensiv. inleddes en avreglering av kreditmarknaden som därefter successivt genomförts. Därmed upphörde den sista begränsningen när det gäller bankernas kreditgivning. i det närmaste fördubblades utlåningen i banker och finansbolag. I vissa fall ledde den omfattande utlåningen till att konsumenter fick problem och hamnade i s.k. skuldfällor. Av tradition har den svenska bankmarknaden dominerats av ett fåtal aktörer. I takt med den ökade internationaliseringen har marknaderna för finansiella tjänster kommit successivt att avregleras, vilket har öppnat möjligheter för ökad konkurrens mellan såväl svenska som utländska institut. Ett nytt inslag som innebär ytterligare ett steg mot ökad konkurrens är att detaljhandeln i allt större utsträckning har kommit att erbjuda sina kunder att ha pengar på s.k. räntebärande kundmedelskonton. Även inom försäkringsområdet har avregleringar, rationaliserings- åtgärder och införandet av ny teknik medfört förändringar; t.ex. återfinns numera bank och försäkring allt oftare inom samma koncern. Konkurrensen har ökat och detta bl.a. beroende på nya försäkrings- produkter både inom liv- och sakområdet. Den utveckling som har skett innebär förbättringar för den enskilde, bl.a. genom ökat utbud och större valfrihet, men också att det blivit svårare för den enskilde att välja rätt ur det stora utbudet. Också det nya pensionssystemet som kommer att innebära att man själv kan bestämma vem som skall förvalta pengarna kommer att ställa större krav på information till - och aktivitet av - den enskilde. Finansiella tjänster, begreppet - området Med begreppet finansiella tjänster avses främst sådana tjänster som tillhandahålls av de finansiella instituten, t.ex. banker, kreditmarknads- bolag och försäkringsbolag och också t.ex. detaljhandelns och bensinbranschens erbjudanden om kontokorttjänster Området kan ringas in att omfatta främst följande tjänster. ·Insättningar och sparande: inlåningskonton, fonder, obligationer och andra värdepapper, pensionssparande ·Betaltjänster: gireringar, kontokort, elektroniska plånböcker, checkar ·Krediter: kreditköp, blanco- och borgenslån, boendekrediter ·Försäkringar: skade- och personförsäkringar, inklusive pensions- försäkringar Det nuvarande konsumentskyddet på området Det är viktigt att allmänheten känner förtroende för de verksamheter som bedrivs på området. Ett intresse som styr och beaktas vid regleringar och lagstiftning är konsumentskyddet. ligger att enskilda konsumenter inte vilseleds eller utnyttjas på ett otillbörligt sätt liksom att de skall kunna fatta rationella beslut. I har en rad reformer genomförts för att stärka konsumenternas ställning. Det nuvarande konsumentskyddet på området finansiella tjänster - i första hand lagstiftning och av myndigheterna utfärdade föreskrifter, allmänna råd och riktlinjer - samt de utredningar och lagstiftningsarbeten som är aktuella, beskrivs i den här rapporten relativt utförligt under avsnitt 3. Under avsnitt 4 - 5 redogörs för de nationella konsumentpolitiska målen och de i EU samt det nordiska samarbetet på området. I avsnitt 6 - 7 beskrivs aktörerna - myndigheter och andra organ - samt det reklamations- och tvistlösningsförfarande som finns på området. Konsumentproblem - en lägesrapport med förslag till förändringar I våra direktiv framhålls att har ett gott grundläggande konsumentskydd och att det hos oss finns en konsumentskyddande lagstiftning inom området finansiella tjänster. Särskilt på områdena för en del sparformer och betaltjänster skall vi enligt direktiven analysera om det konsumenträttsliga skyddet, inte minst vad gäller informations- krav, är tillräckligt och i förekommande fall föreslå hur det kan förbättras. Vidare har vi i uppdrag att beakta den ökade handeln över gränserna och att överväga en eventuell permanentning av KO:s talerätt. Den genomgång vi har gjort av det konsumentskydd som finns på området finansiella tjänster visar enligt vår mening att det grund- läggande skyddet är gott. Såväl lagstiftningen som de övriga instrument - föreskrifter, allmänna råd och riktlinjer samt reklamationshantering och tvistlösning - som finns för efterlevnad och övervakning av marknaden uppfyller i stort de krav som kan ställas. Till detta kommer att regeringen och berörda myndigheter fortsätter att aktivt verka för ett bättre konsumentskydd genom det arbetet som sker här hemma och det som bedrivs i EU samt i det nordiska samarbetet. Vi har också - från ett konsumentperspektiv - närmare undersökt hur konsumentskyddet uppfattas och fungerar i praktiken. När det gäller förhållandena och utvecklingen på marknaderna för finansiella tjänster har vi från ett sådant perspektiv funnit i huvudsak de frågor och problem som beskrivs i avsnitt 8 vara aktuella och av intresse. Avsnittet skall i första hand ses som en lägesbeskrivning och ett diskussionsunderlag för det fortsatta arbetet och vi kommer i slutbetänkandet att återkomma för att där ta ställning till de frågor som Lägesrapporten behandlar förutom ett avsnitt om utveckling och trender, följande områden. förslag - också en fråga om konsumentskydd (Reglering och tillsyn av banker och kredit- marknadsföretag 1998:160) har i ett makroperspektiv analyserat behovet av ändrade rörelseregler inom bankområdet men någon närmare kartläggning eller värdering av vilka konsekvenser den föreslagna förändringen och regleringen får för konsumenterna har inte gjorts. Vi har därför studerat förslaget och funnit anledning att rekommendera följande. ·Banklagskommitténs förslag om att släppa inlåningen fri bör inte genomföras. För det fall förslaget ändå genomförs anser vi att bestämmelserna om insättningsgaranti och eventuellt andra viktiga skyddsregler bör gälla alla som bedriver inlåningsverksamhet. Utvecklingen för hushållens sparande går allt mer från traditionellt banksparande till fondsparande och en mer riskfylld värdepappers- handel, såsom optioner och aktier. En bidragande orsak till den utvecklingen är ostridigt den numera historiskt sett låga räntenivån på banksparandet men också den aktiva marknadsföring som sker från banker och värdepappersinstitut. Många kunder saknar erforderliga kunskaper om systemet, vilka risker det nya sparandet för med sig och hur man gör riskbedömningar och i många fall är det t.o.m. är så att den enskilde är helt ovetande om att det finns risker. Till marknaden för det nya sparandet kommer nya grupper av fond- och aktiesparare som inte sällan har bristfälliga kunskaper om hur hanteringen går till och vilka risker som finns med sådana former av sparande. Även om informationen från instituten är omfattande och seriös har det visat sig att informationsproblemet är stort. ·För att underlätta för nya och mer oerfarna konsumenter att tillgodgöra sig fördelarna av de mer avancerade och allt mer komplexa finansiella produkterna och erbjudandena skulle t.ex. i samarbete med kunna ges ett särskilt uppdrag att verka för en kvalitetshöjning av informationen kring riskerna med sparande och placeringar. ·Konsumenter behöver ofta hjälp med att omvandla den allt mer omfattande finansiella informationen till effektiv kunskap. Vi anser en möjlig väg vara att låta t.ex. svara för att ett riskklassificeringssystem utarbetas som innebär att olika former av sparande och placeringar värderas och indelas i olika riskklasser. Det är i första hand på det område där bankerna erbjuder allmänheten olika betaltjänster som internationaliseringen, den snabba teknik- utvecklingen och avregleringen på marknaden har inneburit de största förändringarna. Det är främst utvecklingen inom telefon- och Internettekniken som bidragit till att antalet transaktioner direkt i kassa minskar medan utnyttjandet av kort-, giro- samt telefon- och Internetbanktjänster ökar. ökar kostnaderna för personlig betjäning i kassa genom höjda avgifter. Ett samordnat skydd m.m. På området betaltjänster har vi funnit att problematiken mycket rör sådana frågor som handlar om information. Vidare har vi uppmärksammats på behovet av ett samordnat skydd på området betaltjänster. ·Förslaget om en svensk betaltjänstlag har ännu inte genomförts. Från flera håll har framförts den uppfattningen att förslaget fortfarande bör vara aktuellt och således genomföras. Det finns därför enligt vår mening anledning att uppmärksamma Betaltjänst- utredningens förslag (Betaltjänster, SOU 1995:69). I det sammanhanget kan även frågan om betalningsansvar vid förlust av kontokort behandlas. Det finns en stor osäkerhet också i fråga om det nya betalningsmedel som elektroniska pengar utgör. Med e-pengar menas digitala värdeenheter som används som allmänna betalningsinstrument. Det är närmast fråga om elektroniska registreringar av medel som kan användas för betalningar utan att finnas på ett individualiserat konto. Sådana frågor som förhållandet mellan betalare och betalnings- mottagare och mellan utgivare och användare är närmast en fråga om konsumentskydd.. Behovet av skydd för konsumenter vid betalning med e-pengar bedömer vi vara angeläget och vi utgår från att problemet får en lösning utifrån det EG-direktiv som finns på området och vad som föreslås i de två betänkandena om e-pengar (E-pengar - näringsrättsliga frågor, SOU 1998:14 och E-pengar - civilrättsliga frågor, SOU 1998:122) som bereds inom . Det har visat sig att många känner osäkerhet vid betalningar till utlandet. Problemet torde genom den nya lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ha fått sin lösning. Vi anser emellertid att det är viktigt ·att det informationskrav som finns i lagen verkligen efterlevs och att banker och andra institut som förmedlar betalningar noga försäkrar sig om att informationen verkligen når kunden; det kan inte anses vara tillfyllest att det t.ex. i en banklokal finns informationsmaterial som det är upp till kunden att uppmärksamma och tillgodogöra sig innehållet i. Enligt vår mening torde problem och osäkerhet kvarstå när det gäller betalningar till länder som inte tillhör gemenskapen. Det är därför angeläget ·att de förmedlande instituten i den mån det finns förutsättningar, inte gör någon skillnad för betalningar till länder utanför gemenskapen. Det har visat sig att många konsumenter inte känner till vad olika finansiella tjänster kostar. Detta kan vara en orsak till att konsumenter i stor utsträckning fortsätter att använda sig av tjänster som är dyra, i stället för att byta till billigare. Det är i detta hänseende främst konsumenter med låga inkomster som är okunniga om kostnaderna för betaltjänster och de använder på grund härav ofta det dyraste sättet att betala räkningar. Det finns grupper av konsumenter som inte vet hur de skall sköta sina bankärenden på enklaste och billigaste sätt och de uppfattar den information om betaltjänster som ges som alltför krånglig och omfångsrik. Yngre personer, arbetslösa och låginkomsttagare anses ha särskilt svårt att anpassa sig till de nya och billiga tjänsterna på marknaden. Vi menar därför att ·det är viktigt att finansinstitutens information om priser och avgifter för olika produkter och tjänster förbättras. Ett grundläggande krav måste vara att priset för en viss tjänst dels anges i allt marknadsföringsmaterial, dels alltid anges i samband med en beställning i kassa, vid kontakt med telefonbanken, vid tjänster via Internet etc. Prisinformationslagen (1991:601) bör enligt vår mening vara utgångspunkten för en förbättrad prisinformation om de finansiella tjänsterna. Enligt lagen skall prisuppgift alltid lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda varor eller tjänster. Frågor som aktualiserats och som bör övervägas är ·om inte prisinformationslagen (1991:601) behöver kompletteras eller anpassas så att det tydligt framgår att den även omfattar finansiella tjänster. ·att ge rätt att utfärda närmare föreskrifter om hur prisinformationen på området bör utformas. Det är angeläget att marknadsöversikter och liknande tas fram för att ge konsumenterna en möjlighet att jämföra utbud, avgifter, räntor m.m. hos olika finansinstitut. I det sammanhanget bör också diskuteras en central databas för bl.a. information och kostnadsjämförelser på hela det finansiella området. En verksamhet som inte sällan för med sig problem för konsumenterna är den som vissa kreditinstitut bedriver med snabbt beviljade lån med mycket höga räntor, t.ex. s.k. telefonlån och kontokrediter vid köp av varor. Det har t.ex. visat sig att av de personer som är föremål för skuldsanering har skulder som hänför sig till sådana lån. kan t.ex. ansökan om sådana lån göras via Internet eller telefon, men lånehandlingarna skickas hem med post för underskrift innan lånet beviljas. Tekniken gör det redan nu möjligt att låne- handlingar signeras elektroniskt via Internet. Kommer sådana tillväga- gångssätt att accepteras i stället för egenhändigt gjorda namnteckningar kommer kundens betänketid mellan låneansökan och beviljande av krediten i det närmaste att helt försvinna. För de flesta konsumenter torde det inte innebära några problem. Det finns emellertid en risk att en del konsumenter kommer att öka sin skuldsättning genom oöverlagda krediter. Ett annat problem har visat sig vara den kreditgivning som sker när man i samband med köp av en kapitalvara i butik på plats erbjuds och beviljas en kredit som inte bara motsvarar varans pris utan är högre; man tar en kredit som man kanske inte hade tänkt sig från början. Krediten kan dessutom - allteftersom man amorterar - utnyttjas och tas i anspråk för nya köp. Detta leder till att konsumenten får en form av oönskad kredit som leder till ytterligare skuldsättning. Systemet innebär att man kan fortsätta på samma kredit vid andra köpetillfällen utan att närmare undersöka om billigare kredit går att erhålla på annat håll. ·Det är enligt vår mening angeläget att myndigheterna noga följer utvecklingen beträffande dessa former av kreditgivning och, om det visar sig nödvändigt, närmare utreder dessa frågor. Konsumentkreditlagen innehåller ingen närmare bestämmelse om krav på kreditprövning. I begreppet god kreditgivningssed (5 §) ligger emellertid ett krav på att kreditprövning skall ske. Enligt förarbetena anses nämligen en kreditgivare som avstår från varje form av kreditprövning i de flesta fall bryta mot god kreditgivningssed. Dessutom finns i t.ex. bankrörelselagen (1987:617) och lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet bestämmelser om kreditprövning. Frågor som aktualiserats och som bör övervägas är bl.a. ·ett uttryckligt krav på kreditprövning i konsumentkreditlagen.