sou · GOB343 · 2001-01-01 00:00:00 — Om man i stället tar hänsyn till exponeringen och jämför män och kvinnor med samma körer- farenhet har kvinnor i genomsnitt färre olyckor per körd kilometer än män. Generellt sett har kvinnor både ett bättre beteende och bättre attityder från säkerhetssynpunkt vilket kan förklara kvinnornas lägre olycksrisk. Kvinnor har generellt ett defensivare körsätt och är mer positiva till viktiga trafiksäkerhetsfrämjande åtgärder. Exempelvis ansåg 1998 av kvinnorna och av männen att det är rimligt att sänka hastighetsgränser för att öka trafik- säkerheten. Det finns studier som tyder på att kvinnorna börjar närma sig männen både i beteende och attityder kring trafiksäker- het, men är skillnaderna stora. Sammantaget borde förslag som syftar till att förbättra säker- heten i större utsträckning tillgodose kvinnornas önskemål. 9.6Övriga konsekvenser som utredningen har beaktat Den dimensionering och det arbetssätt som utredningen föreslår för Vägtrafikinspektionen innebär måttliga effekter på sysselsätt- ningen och den offentliga servicen i de olika delarna av landet. Vägtransportsystemet är ett system för att tillgodose enskilda individers transportbehov. Transportbehov har vi alla unga som gamla, friska som sjuka, toppidrottsmän som funktionshindrade. Alla skall kunna färdas säkert. Konsekvenserna av utredningsför- slaget är att de som har de sämsta förutsättningarna sätter Konsekvenser av utredningens förslag 141 gränserna för systemets utformning och funktion, vilket är positiv för dessa kategorier. Utredningens förslag bedöms varken ha någon betydelse för invandrares integration i det svenska samhället eller för den per- sonliga integriteten. De förslag som utredningen presenterar kan jag i väsentliga delar ställa mig bakom dock med i huvudsak två invändningar. Med denna promemoria vill jag beskriva min avvikande mening från utredningens förslag. Enligt min åsikt borde den föreslagna vägtrafikinspektionen 1.ha ett mandat att meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för tillämpningen av den föreslagna lagen om ansvar för säkerheten i vägtrafiken samt tillhörande förordning. 2.och ha ett mandat att meddela de förelägganden jämte vite som behövs i enskilda fall för att lagen eller de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterföljas. Motiveringarna för mitt ställningstagande är följande. 1.Det förhållande att vägtrafikinspektionen enbart skall kunna meddela föreskrifter rörande kvalitetssystem, uppgiftslämnande och olycksutredningar anser jag inrymma en överdriven försiktighet och en onödig inskränkning i inspektionens befogenheter som väsentligt kringskär vägtrafikinspektionen i dess arbete. Som jag ser det medför det föreslagna en extra byråkrati om inspektionen varje gång skall behöva göra framställning till Regeringen med begäran om föreskrift i fråga som ligger utanför sakområde kvalitetssystem respektive utredning av olyckor. Stadgandena i verksförordningen (1995:1322) ger enligt min åsikt en tillfredsställande garanti för att: föreskrifterna utfärdas endast om dessa verkligen behövs dvs. om dessa utgör den mest ändamålsenliga åtgärden, kostnadsmässiga och andra konsekvenser av föreskrifterna utreds och dokumenteras, de som berörs av föreskrifterna ges tillfälle att yttra sig om föreskrifterna och konsekvensutredningen föreskrifter och konsekvensutredning inges till Ekonomi- styrningsverket för yttrande samt i de fall berörda har invändningar/motsätter sig utgivandet, att myndigheten då, med åberopande av framtagna utred- ningar, har möjlighet att hos Regeringens begära ett medgi- vande om att ge ut föreskriften. 2.Förekomsten av ett sanktionsinstrument hos en myndighet ger utan tvekan en tydlighet åt myndighetens roll. Ett överin- seendeansvar för inspektionen. En annan fördel är att en sanktionsbefogenhet i de flesta fall är kopplad till en möjlighet för part som berörs av beslutet att begära överprövning varför ett beslut om föreläggande måste vara noga genomtänkt och ha en bärande motivering. Utredningen har övervägt frågan om sanktionsinstrument och då kommit fram till att risken är stor för att en vägtrafik- inspektion som har ett sanktionsmandat skall gripa in och peka ut specifika åtgärder och med andra ord ikläda sig rollen av systemutformare. Enligt min uppfattning är detta fel ty det är den verksam- hetsvision, den verksamhetsnivå, det agerandesätt, som väg- trafikinspektionen väljer, som är avgörande för profilen/rollen hos myndigheten och inte de uttrycksmedel såsom skrivelser, statstik, rekommendationer eller föreläggande, som Inspektio- nen väljer att använda. Som också framgår av utredningen tillämpar de flesta övriga inspektioner ett väsentligen processbaserat arbetssätt och det är problem-, metod-, processpörsmål som ligger till grund för eventuella förelägganden. Detaljregleringar hör till en för- gången tid. Ansvaret för en säker vägtrafik En särskild utredare tillkallas med uppgift att göra en bred översyn av samhällets och näringslivets ansvar för en säker vägtrafik. Utredaren skall, med utgångspunkt i nollvisionen, analysera brister i nuvarande lagstiftning avseende systemutformarnas (de som ansvarar för vägtransportsystemets utformning och funktion) ansvar för ett säkert vägtransportsystem. Utredaren skall kartlägga vilka bestämmelser om produkters och tjänsters säkerhet som gäller inom andra transportslag och i arbetslivet. Utifrån denna kunskap skall utredaren föreslå lämpliga regler för vägtransport- systemet. Utredaren skall lämna förslag till nya eller ändrade bestämmelser, sanktioner och kontrollsystem som utredningen ger upphov till. Utredaren skall även utreda inrättandet av en för väg- trafiken fristående vägtrafikinspektion och lämna förslag till hur en sådan inspektion bör organiseras samt vilka uppgifter och befo- genheter den skall ha och hur den skall finansieras. beslutade att det långsiktiga målet för tra- fiksäkerheten skall vara att ingen skall dödas eller skadas allvarligt till följd av trafikolyckor inom vägtransportsystemet (nollvisionen) samt att vägtransportsystemets utformning och funktion skall anpassas till de krav som följer av detta (prop. 1996/97:137, bet. 1997/98:TU4, rskr. 1997/98:11). Regeringen konstaterar i proposition 1996/97:137 att systemut- formarna inte har någon lika uttalad och långtgående skyldighet att vidta åtgärder till förekommande av olyckor och personskador som vägtrafikanten har enligt vägtrafikkungörelsen (1972:603). I proposition 1996/97:137 förordar regeringen ett delat ansvar mellan systemutformare och trafikanterna. Enligt regeringen bör systemutformarna ha det yttersta ansvaret för att vägtransport- systemets utformning och funktion anpassas till de krav som följer av nollvisionen. Den nya inriktningen för trafiksäkerhetsarbetet innebär bl.a. att de s.k. systemutformarna, däribland offentliga och privata organi- sationer som ansvarar för utformning och drift av vägar, fordon och transporttjänster, fordonstillverkare samt yrkestrafikens orga- nisationer, bör vidta ytterligare åtgärder i den mån detta krävs för att motverka att människor dödas eller skadas allvarligt i vägtra- fiken. Människans fysiska förutsättningar att tåla yttre våld vid trafikolyckor skall härvid vara normgivande. I den transportpolitiska propositionen (prop. 1997/98:56) anger regeringen som etappmål att antalet personer som dödas i vägtra- fikolyckor bör ha minskat med räknat års nivå. beslutade att nollvisionen ligger fast och gav regeringen tillkänna att regeringen borde låta utreda inrättandet av en för vägtrafiken fristående vägtrafikinspektion (bet. 1998/99:TU9, rskr. 1998/99:197). finns flera bestämmelser som på olika sätt reglerar systemutformarnas ansvar för frågor som rör trafiksäkerheten inom vägtransportsystemet. Hit hör bestämmelser och kontroll- system som rör fordons utrustning och beskaffenhet, arbetsmiljön vid yrkesmässiga transporter och utformningen och lokaliseringen av bebyggelse längs vägar. Vidare finns det bestämmelser inom andra juridiska områden där lagstiftaren ger uttryck för ett synsätt som bör kunna tillämpas även vid överväganden som rör ansvar, kontroll och sanktioner avseende vägtransportsystemets säkerhet. Exempel på detta är arbetarskyddslagstiftningen och produkt- säkerhetslagstiftningen. Trots att det finns flera bestämmelser som på olika sätt reglerar systemutformarnas ansvar är dessa bestämmelser diffusa och oklara. Det finns därför ett behov av en bred översyn av samhällets och näringslivets ansvar för trafiksäkerheten. Vägtrafiken är det transportslag där flest personer omkommer och skadas. Vägtrafiken har också den största mängden yrkes- mässig trafik och flest yrkestrafikutövare. Det är därför naturligt att vägtrafiken, i likhet med andra områden och transportgrenar, omges av en effektiv, tydlig och enhetlig lagstiftning för att säkra trafikanternas rätt till en säker vägtrafik. Lagstiftningen bör därför klargöra systemutformarnas ansvar, vilken eller vilka instanser som bör kontrollera efterlevnaden av en sådan lagstiftning samt vilka sanktioner som bör kunna utdömas vid överträdelser av lagen. En eventuell lagstiftning bör tydliggöra systemutformarnas skyldigheter att på ett planlagt sätt tillämpa bästa möjliga teknik och ordna bl.a. infrastruktur, fordon och transporter så att männi- skors tolerans mot yttre våld vid trafikolyckor inte överskrids vid normalt användande av systemet. har som ovan angetts som sin mening gett till känna att regeringen bör låta utreda inrättandet av en för vägtrafiken fri- stående vägtrafikinspektion - med uppgift att nå, och dela med sig av, en ökad kunskap om trafikolyckornas orsaker (bet. 1998/99:TU9, rskr. 1998/99:197). Det är regeringens mening att efterlevnaden av den lagstiftning som tydliggör systemutformarnas ansvar måste kontrolleras av ett fristående organ, en s.k. vägtra- fikinspektion. Utredaren skall göra en bred översyn av samhällets och närings- livets ansvar för en säker vägtrafik. Utredaren skall, med utgångs- punkt i nollvisionen, analysera brister i nuvarande lagstiftning avseende systemutformarnas (de som ansvarar för vägtransport- systemets utformning och funktion) ansvar för ett säkert vägtrans- portsystem. Utredaren skall kartlägga vilka bestämmelser om pro- dukters och tjänsters säkerhet som gäller inom andra transportslag och i yrkeslivet. Utredaren skall också beakta de bestämmelser om produkters och tjänsters säkerhet som finns inom andra juridiska områden, såsom arbetarskyddslagstiftningen och produktsäkerhetslag- stiftningen och överväga hur dessa går att applicera på vägtrans- portsystemet. Utredaren skall lämna förslag till nya eller ändrade bestämmelser, sanktioner och kontrollsystem som utredningen ger upphov till. Det är viktigt att påpeka att syftet med översynen inte är att undersöka och förändra möjligheten för sakägare att i enskilda fall kunna driva civilrättsliga processer gentemot t.ex. väghållare, for- donstillverkare eller åkerier. I sådana fall anser regeringen att dagens regler är tillräckliga. Utredningen bör i stället fokusera på hur system kan skapas för att få en snabb och ständig förbättring av vägtransportsystemet som leder till ett säkrare vägtransport- system. I översynen ingår inte heller att se över gällande tra- fikregler och sanktionssystem för vägtrafikanter. Utredaren skall även utreda inrättandet av en för vägtrafiken fristående vägtrafikinspektion och lämna förslag till hur en sådan inspektion bör organiseras samt vilka uppgifter och befogenheter den skall ha och hur den skall finansieras. Erfarenheter av arbetet i övriga i landet verksamma inspektioner med tillsynsuppgifter vad gäller säkerhet skall härvid beaktas. Utredningen skall utreda inspektionens roll vad gäller beslut om hastigheter enligt gällande trafikförordning. Utredningen skall vidare beakta de eventuella särskilda omständigheter som kan gälla för arbetet med säkerhet inom vägrafikområdet i samråd med , Vägver- ket, företrädare för kommuner och landsting, AB Svensk Bilprov- ning, frivilligorganisationerna och större transportföretag samt bilindustrin. Utredaren skall också undersöka inspektionens möj- ligheter att arbeta med påverkansmetoder såsom konsumentupp- lysning, teknisk upphandling, aktiv mediabearbetning och utvärde- ringar för att åstadkomma ansvarstagande av systemutformarna. Det står utredaren fritt att utöver vad som angivits även ta upp andra närliggande frågor i den utsträckning detta bedöms nöd- vändigt för att tillmötesgå kravet på en bred översyn av samhällets och näringslivets ansvar för en säker vägtrafik. Utredaren skall samråda med , trafikverken, , , företrädare för kommuner och landsting. Utredarens förslag skall vara i överensstämmelse med för statsstöd och konkurrens. Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete . Frågan om en för vägtrafiken fristående vägtrafikinspektion kan, om utredaren bedömer det lämpligt; särredovisas i ett delbe- tänkande . Reservationer och särskilda yttranden 145 Utredningen lyfter fram vikten av ett system för kvalitets- /säkerhetsstyrning. På skilda nivåer och områden kan det finns åtskilliga synpunkter på behov, prioritering, åtgärdsområde etc. för ett sådant kvalitetssystem och därav framkomna behov av åtgärder vilket kan medföra att aktiviteter skjuts . Min uppfattning är att förekomsten av ett sanktionsinstru- ment har en klar inverkan på den tidsrymd inom vilken åtgärder vidtas. Detta får dock på intet sätt tolkas som om ett sank- tionsinstrument är det som skall användas i första hand. Man skall alltid utgå från ett resonemang med den berörde eller de berörda för att den/de som äger problemet skall kunna ta hand om detta och med skäligt rådrum kunna presentera en lös- ning.