sou · GOB34 · 2001-01-01 00:00:00 — inhämtas med stöd av förordning 17/62 och i det andra fallet med stöd av förordning 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer. Enligt 4 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgift angående planläggning eller annan förberedelse för inspektion, revision eller annan granskning, som myndighet har att företa, om det kan antas att syftet med granskningsverksamheten motverkas om uppgiften röjs. Enligt 14 kap.5 § sekretesslagen gäller som huvudregel att den som är part i ett ärende hos har rätt att ta del av handlingar och annat material i ärendet. Bestämmelser om sekretesslagens tillämpning i förhållande till utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer återfinns i 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen. Utgångspunkten är att uppgifter för vilka sekretess gäller enligt sekretesslagen inte får röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, annat än om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning. Uppgifter får emellertid lämnas ut om de i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen. I bedömningen skall beaktas även det intresse som sekretessen skall skydda. Bestämmelsen gäller till skydd inte enbart för svenska fysiska och juridiska personer utan även för utländska fysiska personer och företag. Det bör noteras att bestämmelsen inte medför någon skyldighet att lämna ut uppgifter utan endast reglerar i vilka fall uppgifter får lämna ut. De bestämmelser om sekretess i domstol som kan bli aktuella i mål eller ärenden som rör tillämpningen av konkurrenslagen finns i 8 kap.17 § sekretesslagen. Enligt huvudregeln gäller sekretess hos domstol i mål eller ärende i domstolens rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om m yndighets eller enskilds affärs- eller driftsförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. Bestämmelsen innebär att uppgifterna omfattas av sekretess endast när behovet av sekretess väger tungt. redovisade att företag i flera fall underlåtit att överklaga beslut av av rädsla för att uppgifter som omfattats av sekretess hos skulle bli 9Kammarrättens i dom i mål nr 5823-1996 respektive dom i mål 1891-1995. 10Regner m.fl. 1:12 f. offentliga i domstol i samband med ett överklagande. Utredningen föreslog därför att sekretesslagen skulle ändras, så att förutsättningarna för sekretess i överklagade konkurrensärenden blev desamma som hos . Förslaget ledde till en ändring av 8 kap.17 § sekretesslagen. gäller sålunda sekretess för enskilds affärs- eller driftförhållanden i mål eller ärenden enligt 13 § tredje stycket, 23 § andra stycket, 60 och 63 §§ KL, om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. 3.8Nationell behörighet att tillämpa EG- rätten I avsnitt 2.8 har diskuterats vilket utrymme EG-rätten ger nationella myndigheter att tillämpa . Här skall motsvarande frågor behandlas ur den nationella rättens synvinkel. I lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler finns enligt 1 § bestämmelser om tillämpningen av de konkurrensregler och regler om statsstöd som till följd av anslutning till Europeiska unionen gäller här i landet. I 2 § sägs att regeringen bestämmer vilken svensk myndighet som skall vara behörig vid tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrensregler. Regeringen har bestämt att skall vara den behöriga myndigheten, se 3 § andra stycket förordningen (1996:353) med instruktion för K onkurrensverket. Lagtextens ordalydelse ger intrycket att har fått en allmän behörighet att tillämpa EG:s konkurrensrätt. Av lagens förarbeten (prop. 1994/95:48 s. 9 f.) framgår emellertid att det inte har varit lagstiftarens avsikt. Regleringen tar sikte på det bistånd som svenska myndigheter skall lämna kommissionen vid undersökningar enligt tillämpningsförordningarna, se 3–5 §§ i lagen. Den direkta tillämpningen av EG-rättens materiella konkurrensregler är inte åsyftad. Svensk rätt ger således inte eller någon annan svensk myndighet en generell behörighet att tillämpa EG:s kon- kurrensrätt. Någon kompetenskonflikt med kommissionen kan alltså inte uppkomma. Saken kommer att ställa sig annorlunda, om utredningens uppdrag ger avsett resultat. Uppdraget går ut just på att införa en sådan nationell behörighet att tillämpa . Av framställningen i avsnitt 2.8 framgår verkningarna enligt EG- rätten av olika slag av beslut som kommissionen fattar. EG-rätten är en del av den svenska rättsordningen. Vad som sägs där blir alltså en sammanfattning även av svensk rätt. Om det införs en behörighet för svenska konkurrensmyndigheter att tillämpa EG-rätten, uppkommer frågan vilka rättsverkningarna blir av beslut som fattas med stöd av den behörigheten. Blir besluten bindande för kommissionen eller för myndigheter i andra medlemsstater? När det gäller förhållandet till kommissionen kan konstateras att enligt artikel 9.3 i förordning 17/62 myndigheterna i medlemsstaterna är behöriga att tillämpa artikel 81.1 och 82 så länge kommissionen inte har inlett ett förfarande enligt artikel 2, 3 eller 6. När kommissionen har inlett ett förfarande är den däremot exklusivt behörig. Någon motsvarande begränsning i kommissionens behörighet i förhållande till nationella konkurrensmyndigheter finns inte. Innebörden av EG-rätten – och därmed också av svensk rätt – torde således vara att ett förfarande på nationell nivå – liksom ett beslut av en nationell konkurrensmyndighet – inte hindrar att kommissionen inleder ett förfarande och fattar beslut angående samma konkurrensskadliga företeelse som det nationella förfarandet eller beslutet gäller. Även om kommissionen inte är bunden av ett beslut av en nationell konkurrensmyndighet, kan beslutet ändå få betydelse när sanktioner skall bestämmas. har nämligen i målet uttalat att tidigare utdömda sanktioner skall beaktas när nya sanktioner döms ut. torde inte ha något rättsligt grundat anspråk på att ett beslut av en svensk konkurrensmyndighet skall respekteras i andra medlemsstater. Det har hävdats, bl.a. av det tyska Bundeskartellamt, 12 att ett nationellt avgörande med tillämpning av skulle vara giltigt i övriga medlemsstater. Innehållet i artikel 10 i EG- fördraget skulle möjligen kunna stödja den åsikten. Enligt utredningens uppfattning är emellertid en sådan tolkning osäker. Man kan inte räkna med att ett beslut av blir gällande i andra medlemsstater, oavsett om verket har tillämpat den svenska konkurrenslagen eller EG-rätten. 11REG 1969, s.1. 12Decentralised Application of law – Current practice and Future – Discussion Paper prepared for the meeting of the on Competition on 8 and 9 October 1998 in . Konkurrensskadeavgifter och viten beslutas av domstol. Besluten verkställs enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. Utdömda viten som förelagts av kan enligt 4 § första stycket 2 jämfört med 1 och 3 §§ lagen (1963:193) om samarbete med , , och ang. verkställighet av straff m.m. verkställas i , , eller . Däremot torde verkställighet inte kunna ske med stöd av Brysselkonventionen eller , jämför avsnittt 2.9. Av 32 § KL framgår att får besluta om kvarstad för konkurrensskadeavgift. Bestämmelserna i 15 kap. om kvarstad för fordran är tillämpliga. kan enligt bestämmelserna i 53 § KL begära handräckning av kronofogdemyndigheten i för att genomföra en undersökning. Vid handräckningsförfarandet är bestämmelserna i 16 kap.10–12 §§ uts ökningsbalken tillämpliga. 3.10Samverkan med andra nationella konkurrensmyndigheter har inte ingått några bindande internationella överenskommelser om samarbete eller samverkan på konkurrensområdet med andra stater. rekommendation om notifikation, information, konsultation och medling kan emellertid komma att tillämpas. Den omständigheten att inte är bundet av någon internationell överenskommelse hindrar inte att det förekommer samverkan och samarbete på informell nivå. Det förekommer också regelmässigt utbyte av erfarenheter mellan konkurrensmyndigheterna i de nordiska länderna. En arbetsgrupp med representanter för de nordiska konkurrens- myndigheterna presenterade en rapport, i vilken redovisades behovet av och förutsättningarna för ett utvidgat samarbete mellan dessa myndigheter. Arbetsgruppen föreslår i första hand att riktlinjer för samarbetet mellan konkurrensmyndigheterna tas fram. I rapporten konstateras vidare att det är angeläget det införs möjligheter för de nordiska konkurrensmyndigheterna att utväxla sekretessbelagda uppgifter. Arbetsgruppen föreslår därför att nödvändiga lagändringar genomförs i respektive länders och att ett samarbetsavtal ingås mellan de nordiska länderna. har haft regler om kontroll av företagsförvärv. De nuvarande reglerna återfinns i 34–44 §§ KL. K onkurrenslagsutredningen redovisade i sitt betänkande Konkurrenslagens regler om företagskoncentration (SOU 1998:98) erfarenheter av och synpunkter på konkurrenslagens regler om kontroll av företagsförvärv. Utredningen redovisade ett antal slutsatser, bl.a. att en konkurrensrättslig reglering av kontroll av företagskoncentrationer alltjämt behövs och att de svenska kontrollreglerna bör utformas med gemenskapsrättens motsvarande bestämmelser som förebild. Utredningen lämnade förslag på ett antal ändringar i konkurrenslagens regler om företagsförvärv, bl.a. att prövningen borde utvidgas till att omfatta företagskoncentrationer. Regeringen har i propositionen Regler om företagskoncentration (prop. 1998/99:144) föreslagit regler som b ygger på utredningens förslag. Frågan om kontroll på nationell nivå av koncentrationer enligt definitionen i EG:s förordning 4064/89 om kontroll av företags- koncentrationer behandlas i avsnitt 2.11. Regler om skadestånd finns i 33 § KL. De innebär att andra företag eller avtalsparter har rätt till skadestånd från ett företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbuden i 6 eller 19 § KL. Andra stycket innehåller en preskriptionsbestämmelse, som innebär att rätten till skadestånd faller bort, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Av tredje stycket framgår att alltid är behörig att pröva frågor som rör skadestånd enligt 33 § KL. 4Konkurrensrätten i övriga EES- länder har åtta av EU:s medlemsstater givit sina nationella konkurrensmyndigheter behörighet att tillämpa förbudsbestämmelserna i artikel 81 och 82 i EG-fördraget. Omfattningen i dessa stater i fråga om tillämpningen av dessa bestämmelser varierar emellertid; i vissa stater har artikel 81 eller 82 inte tillämpats direkt medan andra stater har tillämpat dessa bestämmelser i ett antal fall. Som framgår av den fortsatta redovisningen har ett flertal av EU:s medlemsstater numera nationella konkurrenslagstiftningar som i stor utsträckning har EG-rätten som förebild. Frågan om utformningen och tillämpningen av de olika nationella konkurrenslagstiftningarna i EU:s medlemsstater kan få ökad betydelse för svenskt vidkommande om ges behörighet att tillämpa direkt. Verket kommer i sådant fall sannolikt att i ökad utsträckning samarbeta med andra nationella konkurrensmyndigheter. Ett sådant samarbete kommer troligtvis att ske i betydligt större utsträckning om kommissionens förslag om decentraliserad tillämpning av artikel 81 och 82 och nätverkssamarbete mellan olika nationella myndigheter genomförs, jämför avsnitt 5.3. För att få en samlad bild av utformningen och tillämpningen av de olika konkurrenslagstiftningarna i EU:s medlemsstater har utredningen bl.a. varit i kontakt med flertalet nationella konkurrensmyndigheter i EU. 116 Konkurrensrätten i övriga EES-länder Den nuvarande belgiska konkurrenslagen trädde i kraft och bygger på men innehåller vissa olikheter, t.ex. att små och medelstora företag omfattas av särskilda regler. Landet har tre konkurrensmyndigheter, en med uppgift att svara för utredningar, en med befogenhet att fatta beslut i ärenden och en med en rådgivande funktion. Lagen innehåller en bestämmelse (artikel 8) som innebär att förfaranden som omfattas av undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget inte behöver anmälas till den belgiska konkurrensmyndigheten. Det finns inga särskilda bestämmelser som rör samarbete mellan de nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen. Artikel 53 i den belgiska konkurrenslagen lyder (fritt översatt från franska): När de belgiska myndigheterna behöver, vid tillämpning av artikel 88 i fördraget om upprättande av den europeiska ekonomiska gemenskapen, uttala sig om tillåtligheten av avtal eller missbruk av dominerande ställning inom den gemensamma marknaden, meddelas beslut av de myndigheter som nämns i denna lag i enlighet med artikel 85.1 och 86 i fördraget, i enlighet med de procedurer och de sanktioner som anges i denna lag. Genom bestämmelsen har de belgiska konkurrensmyndigheterna befogenhet att tillämpa lagens sanktions- och procedurregler på förfaranden som strider mot artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget. Förfarandereglerna ger den aktuella konkurrensmyndigheten befogenhet att begära in information och att genomföra undersökningar. Myndigheten har vidare befogenhet att besluta om förbud, även interimistiskt, mot konkurrensstridiga förfaranden. De sanktioner som kan komma i fråga är böter på av de inblandade 4 000–200 000 myndigheten har befogenhet att själv besluta om sanktioner. beslut kan överklagas till appellations- Konkurrensrätten i övriga EES-länder 117 En ny konkurrenslag trädde i kraft . Den nya lagen baseras till stor del på men skiljer sig åt i vissa avseenden, bl.a. när det gäller sanktioner mot missbruk av dominerande ställning. Konkurrencestyrelsen har ansvaret för den löpande tillsynen av konkurrenslagen och fungerar som ett sekretariat till , som fattar beslut i ärenden. beslut kan överklagas till Konkurrenceankenaevnet, vars beslut i sin tur kan överklagas till allmän domstol. Lagen innehåller en bestämmelse om one-stop shop, § 4. Bestäm- melsen innebär att avtal m.m. som fått ett individuellt undantag enligt artikel 81.3 inte omfattas av lagens förbudsbestämmelser. Motsvarande gäller avtal m.m. som omfattas av en gruppundantagsförordning eller annat undantag som grundas på EG-rätten. Bestämmelser som har anknytning till samarbetet mellan den danska myndigheten och kommissionen finns i §14 st. 1. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt för den danska konkurrensmyndigheten att ta upp ett ärende som hänvisats dit av kommissionen och att avstå från att ta upp ett ärende, om kommissionen behandlar samma sak. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att det förutsätts att har ett samarbete med kommissionen och håller sig underrättat om vad som händer i ärenden med dansk anknytning som handläggs av kommissio- nen. Det framgår också att man kan tänka sig situationer där det faktiskt finns skäl för den danska konkurrensmyndigheten att fortsätta att handlägga ett ärende, trots att kommissionen har inlett ett förfarande. Den situation som nämns är att förhållandena på den danska marknaden skulle kunna vara så speciella, att det inte är lämpligt att avvakta utgången av kommissionens hantering av frågan. befogenhet att kräva in information och Konkurrencestyrelsens befogenhet att företa undersökningar är jämför- bara med motsvarande befogenheter enligt den svenska konkurrenslagen. Undersökningar får företas först efter beslut av domstol. har befogenhet att meddela beslut i syfte att bringa skadliga verkningar av konkurrensbegränsningar att upphöra. Sådana beslut kan bestå bl.a. i ålägganden att upphöra med överträdelser eller att vidta rättelser i någon form. Beslut får meddelas interimistiskt. har befogenhet att vitesförelägga den som underlåter att lämna begärda upplysningar eller inte följer ett åläggande. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot bl.a. lagens förbud mot konkurrensbegränsande avtal, underlåter att följa ett påbud eller lämnar felaktiga upplysningar kan bötfällas. 118 Konkurrensrätten i övriga EES-länder den som bryter mot lagens förbud mot missbruk av dominerande ställning, om han ålagts att upphöra med missbruket. Även juridiska personer kan dömas till böter. Sanktionerna har straffrättslig karaktär och döms ut av domstol. Lagen innehåller inga bestämmelser om bötesnivåer. Av förarbetena framgår att man inte ansett det förenlig med dansk straffrättslig tradition att föreslå bötesbelopp i nivå med de belopp som kan komma i fråga enligt EG- rätten. Tanken är emellertid att bötesbeloppen skall stå i relation till den verkliga eller avsedda vinsten med den aktuella överträdelsen. Därvid kommer kommissionens praxis i fråga om beräkning av vinst att vara vägledande. Frågan om tillämpning direkt av artikel 81.1 och 82 i EG-fördraget togs upp under behandlingen av lagstiftningsärendet i . Som svar på en fråga anförde den ansvarige ministern, att man från den danska regeringens sida övervägt en nationell tillämpning av ifråga- varande artiklar, men att en sådan tillämpning inte är obligatorisk och att bland de länder som inte har infört denna möjlighet återfinns och . Man konstaterade också att i stort sett samtliga medlemsstater i EU infört konkurrenslagar som bygger på förbudsprincipen i enlighet med , vilket underlättar samarbetet mellan nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen. I svaret hänvisades också till att det framgick av ett utkast till kommissionens meddelande om samarbete med nationella konkurrensmyndigheter, att det är fullt möjligt för en nationell konkurrensmyndighet att välja mellan att tillämpa eller nationell rätt. Den nuvarande finska konkurrenslagen trädde i kraft . Lagen bygger i huvudsak på förbudsprincipen och tillkom bl.a. i syfte att minska gapet till . Lagen innehåller förbud mot bruttoprissättning, anbudskarteller, avtal om priser och produktions- begränsningar samt uppdelning av marknaden och leveranskällorna. Lagen innehåller också ett förbud mot missbruk av dominerande ställning. Andra konkurrensbegränsningar än de som direkt förbjuds enligt lagen bedöms enligt missbruksprincipen. Den finska konkurrens- lagen har varit föremål för översyn och en arbetsgrupp lade fram förslag till åtsk illiga lagändringar, vilka till viss del lett till lagändringar, som trätt i kraft . ansvarar för tillsynen över tillämpningen av lagen, med länsstyrelserna som regionala konkurrensmyndigheter, och har befogenhet att meddela undantag från förbudsbestämmelser i lagen Konkurrensrätten i övriga EES-länder 119 medan Konkurrensstyrelsen fattar slutliga beslut i övriga ärenden. Konkurrensstyrelsens beslut, utom såvitt avser beslut om undantag, kan överklagas till landets högsta förvaltningsdomstol. och, i förekommande fall, länsstyrelserna har befogenhet infordra information och att företa undersökningar hos företag. Befogenheterna motsvarar det svenska befogenheter enligt konkurrenslagen, med den skillnaden att den finska lagen inte uppställer krav på domstolspr övning. Beslut om att företa en underökning kan emellertid överklagas hos Konkurrensstyrelsen. Beslut om förbud eller ålägganden fattas av Konkurrensstyrelsen på framställan av . Om frågan gäller tillämpning av missbruksprincipen måste verket försöka förhandla med de inblandade företagen innan frågan överlämnas till Konkurrensstyrelsen. Kon- kurrensverket har befogenhet att fatta interimistiska beslut om förbud eller ålägganden. Om verket meddelar ett interimistiskt beslut skall frågan hänskjutas till Konkurrensstyrelsen inom en månad. Den finska lagens sanktionsbestämmelser innebär att en närings- idkare eller sammanslutning av näringsidkare som bryter mot förbuden kan åläggas att betala konkurrensbrottsavgift, som är en administrativ sanktion. Avgiften kan uppgå till mellan 5 000 och 4 m iljoner mark (ca 7 000–) eller av de inblandade företagens årsomsättning. Beslut om konkurrensbrottsavgift fattas av Konkurrens- styrelsen på framställan av . Den tidigare nämna arbetsgruppen hade till uppgift att bl.a. överväga behovet av eventuella ändringar av den finska konkurrenslagen när det gällde en nationell tillämpning av artikel 85 och 86 (nuvarande artikel 81 och 82) i EG-fördraget. Arbetsgruppen kom fram till att, när det gäller rätten att tillämpa ifrågavarande artiklar, en nationell myndighet har denna rätt med stöd av artikel 88 (nuvarande artikel 84) i EG-fördraget. När det gäller procedurfrågor, t.ex. möjligheten att tillämpa sanktioner, kom man fram till att nationell rätt är avgörande. Man konstaterade att en direkt tillämpning av EG-rätten kunde vara ändamålsenlig i de fall nationell rätt inte räckte till. Arbetsgr uppen drog emellertid också slutsatsen att en direkt tillämpning av EG-rätten med stöd av förordning 17/62 skulle vara mindre effektiv än en tillämpning av nationell rätt, bl.a. beroende på att möjligheten att meddela undantag enligt artikel 81.3 saknas. Något förslag till ändringar i den finska konkurrenslagen med avseende på nationell tillämpning av de aktuella bestämmelserna i fördraget lämnades alltså inte. Konkurrensstyrelsen har emellertid tillämpat EG-rätten (EES-rätten) parallellt med nationell rätt i ett antal avgöranden. 120 Konkurrensrätten i övriga EES-länder Den franska konkurrenslagen antogs och bygger på samma principer som , även om den innehåller olikheter. Lagen skiljer mellan olika typer av förbud, des pratiques anticoncurrentielles, respektive des pratiques restrictives. Den först- nämnda typen av förbud innefattar förbud mot konkurrensbegränsande avtal, förbud mot missbruk av dominerande ställning och förbud mot missbruk av ekonomisk beroendeställning. Avtal som strider mot dessa förbud är civilrättsligt ogiltiga. De kan däremot omfattas av undantag, individuella såväl som gruppundantag. Det är däremot inte mö jligt att få undantag för förfaranden som faller under des partiques restrictives. Exempel på sådana förfaranden är leveransvägran och underprissättning. Den franska konkurrensmyndigheten, Conseil de la concurrence, har huvudansvaret för tillsynen över tillämpningen av lagen och har rätt att på eget initiativ utreda överträdelser. Ärenden kan emellertid anhängiggöras hos myndigheten av bl.a. le ministre chargé de lEconomie. Artikel 56 bis, som infördes i den franska lagen , har följande lydelse (fritt översatt från franska): För att tillämpa artiklarna 85 till 87 i har le ministre chargé de leconomie å ena sidan och le Conseil de la concurrence å andra sidan de befogenheter som framgår av avsnitt III (avsnitt om des pratiques anticoncurentielles: innehåller bl.a. bestämmelser om ålägganden, förbud och om sanktioner), VI (avsnitt om undersökningsbefogenheter) och avsnitt VII (diverse bestämmelser, bl.a. vissa särskilda bestämmelser om sanktioner), såvitt avser le ministre chargé de leconomie, och avsnitt III, såvitt avser Conseil de la concurrence, i lagen. De procedurregler som framgår av dessa texter är tillämpliga. De befogenheter som framgår av artikeln innefattar bl.a. befogenhet att företa undersökningar, varvid skyldigheten att medverka vid sådana undersökningar är straffsanktionerad (upp till sex månaders fängelse eller böter på , motsvarande ca 6 500– ). Befogenheten innefattar även en rätt att meddela förbudsbeslut men även interimistiska beslut. Conseil de la concurrence har även befogenhet att döma ut böter på maximalt av de inblandade företagens årsomsättning. Det finns även en möjlighet att i en brottmålsprocess ådöma fysiska personer fängelse på mellan och eller böter på (ca 6 500–) om de, i ett bedrägligt syfte, personligen har haft ett avgörande inflytande på ett förbjudet förfarande. Konkurrensrätten i övriga EES-länder 121 Nationella konkurrensmyndigheter tillämpade före lagändringen nationell rätt och EG-rätt parallellt. Sedan ovanstående lagändring infördes har emellertid EG-rätten t illämpats direkt av nationella konkurrensmyndigheter vid ett antal tillfällen. Talan mot beslut av Conseil de la concurrence förs i appelations- domstolen i .