sou · GOB321d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Frågan om att förbättra det socialrättsliga skyddet för de som full- gör värnplikt och civilplikt har aktualiserats av statsmakterna. Frågan har även drivits av och . Det socialrättsliga skyddet för totalförsvarspliktiga Lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) gäller ersättning vid personskada till bl.a. den som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt eller inställer sig till mönstring, eller annan uttagning enligt den lagen eller till antagnings- prövning enligt lagen (1994:1810) om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning. När begreppet totalförsvarspliktiga används i det följande avses även kvinnor som fullgör utbildning med stöd av nämnda lag. skall erinras att utredningen har föreslagit att skyldig- heten att fullgöra värnplikt även skall omfatta kvinnor. Person- skadeskyddet är avsett att ge de totalförsvarspliktiga ett motsva- rande skydd som förvärvsarbetande har. Skyddet gäller inklusive fritid och övningsuppehåll. En totalförsvarspliktig har under sin tjänstgöringstid rätt att behålla sina förmåner enligt förordningen (1995:239) om för- måner till totalförsvarspliktiga även när han eller hon är sjuk. Bland förmånerna ingår fri hälso- och sjukvård. Även efter utryckningsdagen har en totalförsvarspliktig som vid tiden för utryckningen får sluten vård vid vårdinrättning rätt till sådan fri sjukvård under . Däremot har en totalförsvars- pliktig han eller hon är inkallad, den s.k. skyddstiden, inte någon rätt till sjukpenning enligt lagen om 388 Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga En totalförsvarspliktig har vanligtvis inte heller någon rätt till sjukpenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Sjukpenning enligt lagen om statligt personskadeskydd utges först efter skyddstidens utgång. Hel sjukpenning utges, efter avdrag med en karensdag, av den sjukpenning- grundande inkomsten. Sjukpenninggrundande inkomst är den inkomst den sjuke kan antas få. Många totalförsvarspliktiga rycker dock in till grundutbildning innan de har hunnit få arbete och inkomster. Det finns därför en garantiregel som tillförsäkrar dem en sjukpenninggrundande inkomst. Den bestäms med hjälp av vissa minimibelopp kopplade till den totalförsvarspliktiges ålder. Motsvarande hjälpregler gäller också för bestämmande av livränta. Går det således inte att fastställa någon sjukpenninggrun- dande inkomst får även för livräntan reglerna om vissa minimi- belopp kopplade till den totalförsvarspliktiges ålder tillämpas. Enligt lagen om statligt personskadeskydd kan vidare en sär- skild sjukpenning utges om en totalförsvarspliktig under grundut- bildningen som är längre än har ådragit sig sjukdom , utryckningsmånaden eller den efterföljande månaden och denna sjukdom sätter ned den totalförsvarspliktiges förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete med minst en fjärde- del. Denna form av sjukpenning utges vid sjukdom som inte täcks av lagens övriga ersättningsbestämmelser. Om den totalförsvars- pliktige har rätt till annan ersättning enligt lagen om statligt personskadeskydd, sjukpenning enligt lagen om arbets- skadeförsäkring eller sjukpenning enligt lagen om allmän försäk- ring, utges den särskilda sjukpenningen endast om den är högre. har minimibeloppen i lagen om statligt personskadeskydd för beräkning av sjukpenningunder- lag och livränteunderlag, liksom för beräkning av underlag för den särskilda sjukpenningen, höjts för dem som omfattas av bestämmelserna om längre grundutbildning än enligt lagen om totalförsvarsplikt. Enligt de nya reglerna gäller att underlagen inte får beräknas till lägre belopp än vad som mot- svarar fyra gånger basbeloppet för tid , basbeloppet för tid och fem gånger basbeloppet för tid från och med . För dem har också återinförts rätten till ersättning för nödvändiga kostnader för läkarvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård samt läkemedel. Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga 389 Det socialrättsliga skyddet för den som tjänstgör i utlandsstyrkan För den som tjänstgör i internationell fredsfrämjande verksamhet har genom en ny lag – lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten – som trädde i kraft , det social- rättsliga skyddet förbättrats (prop. 1998/99:68, bet. 1998/99:FöU8, rskr. 1998/99:225). Den nya lagen bygger i huvudsak på Utredningen om utlandsstyrkans betänkande Utlandsstyrkan (SOU 1998:30). Försvarsmaktens rehabiliterings- ansvar för de som skadas i sin tjänstgöring i utlandsstyrkan har sträckts ut så att det omfattar även de som tjänstgjort i utlands- styrkan utan att sin grundanställning inom Försvarsmakten. Reha- biliteringsansvaret gäller även efter det att anställningen i utlands- styrkan har upphört. Rehabiliteringsansvaret motiveras av att många i utlandsstyrkan, i likhet med de värnpliktiga, inte har någon annan arbetsgivare. Vidare skall enligt den nya lagen anhö- riga till den som skadas kunna få ersättning för vissa kostnader av Försvarsmakten, t.ex. för ökade boendekostnader, kostnader för barntillsyn, kostnader för resor till en plats där arbetsträning eller andra rehabiliteringsinsatser äger rum eller dylikt. Det förbättrade skyddet har motiverats av att risken att skadas och invalidiseras vid denna tjänstgöring är högre än i många andra verksamheter. överväganden om totalförsvarspliktigas socialrättsliga skydd Försvarsmakten (FM) och () har på uppdrag av regeringen kartlagt de totalförsvarsplik- tigas personskador som inträffat efter . Detta resulterade bl.a. i att myndigheterna föreslog en fördjupad analys av behovet av förändringar inom ersättningssystemet. Myndig- heterna lämnade också en rad konkreta förslag till förbättringar. Enligt var den grundläggande problematiken med ersättnings- systemet att de flesta värnpliktiga rycker in till grundutbildning innan de har hunnit få arbete och därmed inkomst. FM påpekade också att en myndighet med totalförsvarspliktig personal inte har något arbetsgivaransvar efter utryckning och att det därför inte heller finns något rehabiliteringsansvar efter hemförlovning annat än det som försäkringskassorna har generellt. Frågan om personskadeskyddet för de totalförsvarspliktiga har därefter tagits upp av i betänkandet Den framtida arbetsskadeförsäkringen (SOU 1998:37). 390 Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga redogörs för bl.a. problematiken kring frågorna om FM:s rehabi- literingsansvar och stödet till de skadades anhöriga. Med hänvis- ning till den då pågående beredning inom Försvarsdepartementet av motsvarande frågor för anställda i utlandsstyrkan inom För- svarsmakten som föreslagits i betänkandet Utlandsstyrkan (SOU 1998:30), lämnade inget förslag i denna del. Enligt utredningens tilläggsdirektiv (Dir.1998:49) skall utred- ningen mot bakgrund av vad som tagits upp i betänkandena Utlandsstyrkan (SOU 1998:30) och Den framtida arbetsskade- försäkringen (SOU 1998:37) och med beaktande av statsmakter- nas ställningstagande till förslagen överväga om personskade- skyddet bör förändras för de totalförsvarspliktiga med avseende på rehabiliteringsansvar och stöd till anhöriga m.m. och i förekommande fall komma med förslag. I det tidigare nämnda betänkandet Utlandsstyrkan (SOU 1998:30) redovisas bl.a. risken för att den totalförsvarspliktige skall skadas under grundutbildningen. I betänkandet görs jämförelser mellan anställda i utlandsstyrkan, anställda i Försvarsmakten och total- försvarspliktiga. Jämförelser görs också med andra branscher. 49–60). Arbetarskyddsstyrelsen publicerar statistik över alla arbetstagare i som skadas i arbetet. Allvarlighetsgraden uttrycks i form av medelantalet sjukskrivningar (relativ frekvens) för olycksfallen i de olika branscherna. I underlaget ingår även hörsel- och tandskador oavsett om skada lett till sjukfrånvaro eller inte. Andra olycksfall som inte har lett till sjukfrånvaro (bagatell- skador) ingår inte i statistiken. Relativ skadefrekvens redovisas som antal anmälda skador per 1 000 förvärvsarbetande för varje bransch, även för anställda i försvaret. De som fullgör värnplikt eller civilplikt ingår dock inte i underlaget. Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga 391 Enligt denna statistik för var skadefrekvensen för samtliga näringsgrenar 8,7 per 1 000 förvärvsarbetande (närings- grensgenomsnittet). Inom totalförsvaret var under den sammanlagda skadefrekvensen 8,5. Armen och marinen hade den högsta skadefrekvensen, drygt 10. I underlaget för armen ingår anställda i utlandsstyrkan. Det skall i detta sammanhang fram- hållas att det relativa antalet skador är elva gånger högre i utlandsstyrkan än för anställda i Försvarsmakten i allmänhet. till antalet anmälda arbetsolycksfall efter näringsgren –1997 hör till de mest olycksdrabbade grenarna 1) brand- och räddningsverksamhet, 2) metallmalmsgruvor, 3) stål- och metallverk, 4) reningsverk, avfallsanläggningar, ren- hållningsverk, 5) trävaruindustri med relativa skadefrekvenser på mer än 20. Inom polisverksamhet var den relativa skade- frekvensen 12,1. redovisar statistik över antalet skador som anmäls till nämnden. I denna statistik ingår yrkesoffi- cerare i utlandsstyrkan, övriga i utlandsstyrkan, yrkesofficerare i vanlig tjänst, totalförsvarspliktiga och frivilliga under tjänstgöring samt totalförsvarspliktiga och frivilliga under fritid. Olyckor och sjukdomar med dödlig utgång ingår inte. 392 Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga har redovisat konsekvenserna av de ovan angivna olyckorna och sjukdomarna. Redovisning avser även . Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga 393 medicinsk invaliditetsgrad 0– medicinsk invaliditetsgrad 16– medicinsk invaliditetsgrad 0– medicinsk invaliditetsgrad 16– medicinsk invaliditetsgrad 0– medicinsk invaliditetsgrad 16– medicinsk invaliditetsgrad 31– medicinsk invaliditetsgrad 0– medicinsk invaliditetsgrad 16– medicinsk invaliditetsgrad 31– medicinsk invaliditetsgrad 0– medicinsk invaliditetsgrad 16– I betänkandet SOU 1998:30 har den relativa skadefrekvens beräk- nats enligt följande. En jämförelse görs även med några andra branscher. Den relativa skadefrekvensen för hela utlandsstyrkan att drabbas av mer än 30 dagars sjukskrivning är 22,12 (yrkesoffi- cerare 8,95 och övriga 32,66). Den relativa frekvensen för invali- ditet är 8,11 (yrkesofficerare 3,94 och övriga 11,46). För totalförsvarspliktiga är den relativa skadefrekvensen att drabbas av mer än 30 dagars sjukskrivning eller invaliditet 17,92 (beräkningen baseras på att omkring 30 000 totalförsvarspliktiga tjänstgjorde i fråga). Den relativa risken för invaliditet är 7,02. För yrkesofficerare i Försvarsmakten är den relativa skade- frekvensen att drabbas av mer än 30 dagars sjukskrivning eller invaliditet 3,23. Den relativa risken för invaliditet är 1,53. 394 Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga skrivning mer än 30 15.4Utredningens överväganden och förslag Utredningens bedömning: En prövning av personskade- skyddet för de totalförsvarspliktiga bör göras i ljuset av de regler som införts för de som är anställda i utlandsstyrkan Den nya lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten innebär såsom nämnts att det socialrättsliga skyddet förbättras för den som skadas i sin tjänstgöring i utlandsstyrkan och som inte har sin grundanställning inom Försvarsmakten (FM). Anställningen i utlandsstyrkan bygger på ett frivilligt åtagande från den enskilde. Det förbättrade socialrättsliga skyddet för den som tjänstgör i internationell fredsfrämjande verksamhet grundas på att risken att skadas eller invalidiseras i en sådan verksamhet är högre än i många andra verksamheter. Många av de som tjänstgör i utlands- styrkan tar anställning direkt efter avslutad värnpliktsutbildning. Som regel finns det därför för dessa ingen arbetsgivare som har något rehabiliteringsansvar om de skadas i denna tjänstgöring. Lagen innebär i korthet att FM:s ansvar för rehabilitering av personer som skadas under sin anställning i utlandsstyrkan förtyd- ligas och förstärks. FM skall utreda rehabiliteringsbehovet, planera insatserna samt stödja och hjälpa den skadade så att han Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga 395 eller hon får lämplig arbetsträning eller utbildning. FM skall ekonomiskt bidra till en utbildning som motiveras av eller förlängs till följd av skadan. FM skall även ekonomiskt bidra till andra särskilda rehabiliteringsinsatser. FM:s sociala och arbets- livsinriktade rehabiliteringsansvar består . Tiden kan förlängas . Det åligger FM att samarbeta med andra berörda myndigheter och samordna sina rehabilite- ringsinsatser med eventuell annan arbetsgivares åtgärder. Anhö- riga till den som skadas skall få ersättning för vissa kostnader från FM. Beslut med stöd av bestämmelserna om rehabilitering och ersättning till anhöriga får överklagas till allmän förvaltnings- domstol (länsrätt). Det är utredningens uppfattning att en prövning av person- skadeskyddet för de totalförsvarspliktiga bör göras i ljuset av de regler som införts för de som är anställda i utlandsstyrkan. För- hållanden vid fullgörande av värnplikt och civilplikt är speciella. Riskerna för skada är visserligen mindre än vid utlands- tjänstgöring i utlandsstyrkan. Det går dock inte att bortse från att den totalförsvarspliktige under tjänstgöringen utsätts för risker som han eller hon i annat fall inte skulle utsättas för. Den totalförsvarspliktige kan inte heller på grund av skyldigheten att tjänstgöra påverka denna merrisk. I detta sammanhang skall också framhållas, för det fall utredningens förlag genomförs när det gäller innehållet i de värnpliktigas grundutbildning, att utbild- ningen även skall omfatta en skyldighet för den totalförsvars- pliktige att delta i utbildning och övning enligt lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet, i såväl som utomlands, vilket bl.a. innefattar deltagande i s.k. PFF- övningar. I den totalförsvarspliktiges grundutbildningen kan också enligt utredningens bedömning ingå en skyldighet att delta i t.ex. ammunitions- och minröjningsuppdrag i till följd av bilaterala överenskommelser o.dyl. Att delta i ett sådant uppdrag behöver således i riskhänseende inte skilja sig nämnvärt från utlandsstyrkans verksamhet En annan viktig omständighet som bör beaktas är som redan inledningsvis framhållits att få totalförsvarspliktiga har hunnit etablerat sig på arbetsmarknaden innan de rycker in till grundut- bildningen. Detta innebär inte bara att många totalförsvarspliktiga saknar sjukpenninggrundande inkomst eller har endast en låg sjukpenninggrundande inkomst utan också att det inte finns någon arbetsgivare vid sidan av den allmänna som efter en skada kan ta ansvar för rehabilitering m.m. 396 Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga Mot bakgrund av vad som ovan anförts är det enligt utred- ningens mening rimligt att totalförsvarspliktiga så långt det är möjligt skall åtnjuta ett motsvarande skydd som den som tjänstgör i utlandsstyrkan har. Utredningens förslag: Samma ersättningsregler skall gälla för de som skadas under tjänstgöring enligt lagen om totalförsvars- plikt. De förmånligare ersättningsregler som gäller vid beräkning av sjukpenningunderlag och underlag för den sär- skilda sjukpenningen för den som skadas under grundut- bildning som är längre än skall fortsättningsvis gälla också för den som har skadats under en kortare grundut- bildning eller under en repetitionsutbildning. Vid beräkning av livränteunderlag skall underlaget inte i något fall beräknas till lägre belopp än vad som motsvarar 7,5 gånger prisbasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Den rätt till ersättning för nödvändiga kostnader för läkarvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård samt läke- medel under högst som tillkommer den som har skadats under grundutbildning som är längre än skall också tillkomma den som skadas under en kortare utbildning eller under en repetitionsutbildning. Det gäller också den rätt till ersättning för sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt allmänna olägenheter till följd av skadan som följer av lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. De nu föreslagna reglerna omfattar också den som på frivillig grund fullgör en sådan kortare militär grundutbildning hos Försvarsmakten som utredningen förslår. Lagen om statligt personskadeskydd gäller för den som tjänstgör enligt lagen om totalförsvarsplikt eller inställer sig till mönstring eller annan uttagning enligt den lagen eller till antagnings- prövning enligt lagen om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning. Regeringen får föreskriva att lagen skall tillämpas även på den som frivilligt deltar i verksamhet inom totalförsvaret. Begreppet skada inne- fattar enligt lagen om statligt personskadeskydd både olycksfalls- skada och sjukdom (prop. 1976/77:64 s. 127). Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga 397 Enligt 10 § lagen om statligt personskadeskydd lämnas ersätt- ning för sjukdom, bestående nedsättning av arbetsförmågan och dödsfall. Personskadeskyddet omfattar enligt 6 § skada som har ådragits . Med den tolkning av begreppet skada som gjorts innebär detta att skyddet omfattar de allra flesta skador och sjukdomar som den totalförsvarspliktige kan drabbas av . Med skyddstid avses enligt 4 § den tid som löper mellan att den första färden påbörjas till inställelsen tills att den sista färden från verksamheten avslutats. I 7 och 8 §§ har vissa presumtionsregler tagits in för när en skada skall anses ha uppkommit. Reglerna innebär att om någon har varit utsatt för ett olycksfall , skall skada som han eller hon då ådragits sig anses vara orsakad av olycksfallet, om övervägande skäl talar för det. Om skada till följd av annat än olycksfall visar sig efter skyddstiden skall den anses vara ådragen under skydds- tiden om verksamheten skäligen kan antas ha väsentligt bidragit till skadan. Även vid sjukdom skall en motsvarande presumtion göras. Vid bestämmande av sjukpenning tillämpas vissa i 10 § lagen om statligt personskadeskydd angivna bestämmelser i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. Enligt 3 kap. 1 § lagen om arbetsskadeförsäkring har den som är sjukförsäkrad enligt lagen om allmän försäkring vid arbetsskada rätt till samma förmåner från sjukförsäkringen som vid annan sjukdom. Hel sjukpenning utges som tidigare nämnts av sjukpenninggrundande inkomst med avdrag för en karensdag. Många totalförsvars- pliktiga har dock inte haft något arbete före inryckningen varför det inte går att fastställa någon sjukpenninggrundande inkomst eller en låg sådan inkomst. I stället får ett sjukpenningunderlag enligt 12 § första stycket lagen om statligt personskadeskydd bestämmas med hjälp av vissa minimibelopp kopplade till den skadades ålder. Enligt dessa regler gäller för den som omfattas av bestämmelserna om längre grundutbildning än enligt lagen om totalförsvarsplikt att sjukpenningunderlaget inte får beräknas till lägre belopp än vad som motsvarar fyra gånger bas- beloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring för tid , basbeloppet för tid och fem gånger basbeloppet för tid från och med . För totalförsvarspliktiga som inte omfattas av bestämmelserna om lång grundutbildning – dvs. de som tas ut för en kortare grundutbildning eller fullgör repetitionsutbildning – och skadas under utbildningen tillämpas i motsvarande situation reglerna om 398 Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga vissa minibelopp kopplade till den skadades ålder som återfinns i 4 kap. 10 § andra stycket lagen om arbetsskadeförsäkring. Enligt dessa regler får sjukpenningunderlaget inte beräknas till lägre belopp än vad som motsvarar två gånger basbeloppet för tid , basbeloppet för tid mellan 21och och basbeloppet för tid från och med . Enligt 13 § lagen om statligt personskadeskydd kan vidare en särskild sjukpenning utges om en totalförsvarspliktig under grundutbildning som är längre än har ådragit sig sjuk- dom , utryckningsmånaden eller den efterföl- jande månaden och denna sjukdom sätter ned den total- försvarspliktiges förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete med minst en fjärdedel. Denna form av sjukpenning utges vid sjukdom som på grund av bestämmelserna i 6–8 §§ inte täcks av lagens övriga ersättningsbestämmelser. Om den totalförsvars- pliktige har rätt till annan ersättning enligt lagen om statligt personskadeskydd, sjukpenning enligt lagen om arbets- skadeförsäkring eller sjukpenning enligt lagen om allmän för- säkring, utges den särskilda sjukpenningen endast om den är högre. Hel särskild sjukpenning utges som annan sjukpenning. Även vid bestämmande av livränta tillämpas vissa i 10 § lagen om statligt personskadeskydd angivna bestämmelser i lagen om arbetsskadeförsäkring. Den som genom arbetsskada fått sin för- måga att skaffa inkomst genom arbete nedsatt med minst en fem- har enligt 4 kap. 1 § lagen om arbetsskadeförsäkring rätt till ersättning i from av livränta, om den årliga förlusten inte understiger en fjärdedels basbelopp. Livränteunderlaget bestäms enligt 4 kap. 5 § lagen om arbetsskadeförsäkring på samma sätt som den sjukpenninggrundande inkomsten enligt 3 kap. 2 § lagen om allmän försäkring. Går det inte att fastställa någon sjuk- penninggrundande inkomst får även för livräntan reglerna i 12 § första stycket lagen om statligt personskadeskydd när det gäller de som fullgör längre grundutbildning och reglerna i 4 kap. 10 § andra stycket lagen om arbetsskadeförsäkring om vissa minimi- belopp kopplade till den skadades ålder tillämpas. Garantireglerna bör vara lika oavsett utbildningstidens längd Under tjänstgöringen utsätts de totalförsvarspliktiga för vissa risker som de i annat fall inte skulle utsättas för. Detta gäller oav- sett om det är fråga om kort eller lång grundutbildning eller repe- Personskadeskyddet för totalförsvarspliktiga 399 Utredningen ser därför inga egentliga skäl för att behålla den nuvarande ordningen med olika regler för beräk- ning av sjukpenning och livränteunderlag för den som skadas under utbildningen. Att olika beräkningsregler har tillämpats för kort och lång grundutbildning och för repetitionsutbildning kan förklaras av att den som förr kallades att fullgöra en kortare grundutbildning som regel redan var etablerad på arbetsmark- naden. Det var t.ex. vanligt att den som efter fullgjord värnplikt efter fyllda skrevs in som beredskapspolis med krav på att genomgå en kortare utbildning. Motsvarande gällde även för den som fullgjorde repetitionsutbildning. Detta gäller även . är det enligt lagen om totalförsvarsplikt möjligt att skriva in totalförsvarspliktiga med krav på att genomföra en kortare pliktutbildning . När repetitionsutbildning blir aktuell har vanligtvis den totalförsvarspliktige kommit in på arbetsmarknaden och därmed föreligger också förutsättningar för att beräkna sjukpenningunderlaget och livränteunderlaget enligt vanliga regler. Det skulle dock vara stötande om sjukpenning- underlaget och livränteunderlaget för den totalförsvarspliktige med tillämpning av de vanliga reglerna skulle kunna sättas lägre vid repetitionsutbildningen än vid grundutbildningen. Det är därför angeläget att ha ett enhetligt minimibelopp oavsett vilken utbildning som skall fullgöras. Det är huvudprincipen. Det gäller också sådan kortare militär grundutbildning hos Försvarsmakten som enligt utredningens förslag skall erbjudas den som efter mönstringen inte skrivs in för värnplikt eller civilplikt. Denna utbildning är visserligen som utredningen framhållit frivillig men den som skrivs in blir vid straffansvar skyldig att fullgöra utbild- ningen enligt samma bestämmelser som gäller för den som skri- vits in med plikt. Ett minimibelopp för livränteunderlag Nästa fråga är då vilket minibelopp som skall gälla för beräkning av livränteunderlag? Utredningen ser inget hinder för att livräntan beräknas till ett högre belopp än underlaget för sjukpenning1, inte heller att det bestäms oberoende av den skadades ålder. Det senare gäller bl.a. för den som är anställd i utlandsstyrkan.