sou · GOB34 · 2001-01-01 00:00:00 — När det gäller kriterierna för fördelningen delar uppfattningen att ärendet bör handläggas av konkurrensmyndigheten i det land där den största konkurrensbegränsande effekten uppstår. torde ta hand om flertalet fall som blir föremål för decentraliserad tillämpning. I de fall myndigheterna i flera medlemsstater, i vart fall fler än två, gör bedömningen att artikel 81 eller 82 är tillämplig och att det anförda förfarandet kan ha en väsentlig konkurrensbegränsande effekt, torde kommissionen vara bäst lämpad att hantera ärendet. En fördelningsmekanism som innebär att ett sådant ärende överförs till kommissionen bör således övervägas. vill här hänvisa till de effektivitetsskäl som låg till grund för ändringarna i koncentrations- förordningen rörande s.k. multipla notifikationer. En viktig fråga som inte är klarlagd är på vilket sätt nätverket skall organiseras och fungera praktiskt. anser att det finns behov av ett utvecklat och tydligt regelverk för hur fördelningen skall beslutas och genomföras, för att skapa klarhet och effektivitet i förfarandet. Ett fördelningssystem måste också ta om hand faran för s.k. forum shopping. ser här att en sådan risk kan föreligga, t.ex. om medlemsstaterna har olika procedurregler när det gäller hanteringen av klagomål och skyldigheten att utreda dessa. Det förefaller därför vara viktigt att de nationella konkurrensmyndigheterna har behörighet att avvisa klagomål. Det måste finnas möjligheter till en effektiv informationspridning mellan kommissionen och medlemsstaterna samt mellan medlemsstaterna. Här kan olika informationsnivåer identifieras. Den enskilda medlemsstaten skall informera dels kommissionen, dels övriga medlemsstater om de ärenden den avser att ta upp respektive de som avslutas. Ett sådant notifikationssystem kan exempelvis utformas med som förebild. Mer problematisk är naturligtvis den informationsöverföring som måste ske mellan handläggande myndigheter i det enskilda fallet. I båda situationerna krävs att språkfrågan löses, så att man myndigheter emellan kan kommunicera på ett effektivt sätt, utan stora kostnader för översättning samt onödiga dröjsmål i handläggningen. Också företagens kostnader måste beaktas. Sekretessfrågan är av stor vikt. Vad det handlar om är rätten att överföra och använda information samt skyldigheten att sekretessbelägga denna. Sekretessreglerna är utformade på olika sätt i medlemsstaterna, och många av dessa torde ha betydande svårigheter att utbyta information rörande enskilda ärenden. har företagen ett berättigat intresse av sekretesskydd. Enligt svensk uppfattning är det angeläget att det skapas ett för medlemsstaterna enhetligt sekretesskydd, för att säkerställa systemets effektivitet och trygga skyddet för företagen. För att tillgodose detta synes det vara en framkomlig väg att sekretessbestämmelser i en ny förordning baseras på dem som finns i förordning 17/62. Följdverkningarna för det svenska systemet Det synes oundvikligt att systembytet måste leda till återverkningar för de nationella regelverken, eftersom dessa ofta byggts upp som en spegelbild av EG-rätten. ser inte dessa verkningar som en avgörande invändning mot systembytet, men detta byte kommer med stor sannolikhet att leda till – i vart fall i – ett omfattande omprövningsarbete på lagstiftningsplanet. Nationella notifierings- och undantagssystem torde enligt svensk uppfattning knappast kunna behållas. Sammanfattning av yttranden från , , , och Den danska regeringen ställer sig i sitt yttrande i princip bakom ett avskaffande av anmälningssystemet. Man konstaterar att den av kommissionen föreslagna lösningen förutsätter att medlemsstaternas konkurrensmyndigheter har behörighet att tillämpa EG:s konkurrens- regler. En sådan befogenhet har emellertid inte de danska konkurrensmyndigheterna. Man betonar i yttrandet att en decentraliserad användning av artikel 81 och 82 inte får medföra att det uppstår en risk för att bedömningen blir olika, beroende på om det är kommissionen eller en nationell konkurrensmyndighet som behandlar ett ärende. Man menar också i yttrandet att kommissionen i ett framtida system skall vara förpliktad att överta ett ärende där flera nationella konkurrensmyndigheter är inblandade och det finns risk för att myndigheterna gör skilda bedömningar. Man menar också att det bör finnas en möjlighet för en nationell myndighet att hänvisa ett ärende till kommissionen om det skulle finnas skäl till det. Från dansk sida menar man att det är viktigt att kommissionen behåller sin ledande roll i fråga om både tolkningen och tillämpningen av , så att det inte uppstår en risk för splittrad praxis. Man ansluter sig till tanken på att kommissionen skall ha ensamrätt att meddela s.k. positiva beslut men menar att förhållandet mellan olika typer av beslut behöver redas ut. Den danska regeringen ansluter sig till kommissionens förslag att vissa typer av joint skall vara anmälningspliktiga och menar att en sådan anmälningsplikt borde sträckas ut till att omfatta fler former av samarbete. Man menar också att en eventuell domstolsprövning i samband med undersökningar även fortsättningsvis bör ske i nationella domstolar och ansluter sig till tanken på att den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor skall få en starkare ställning. I den finska regeringens yttrande över vitboken ställer man sig i huvudsak positiv till kommissionens förslag om att ta bort anmälningssystemet och kommissionens monopol på att tillämpa undantagsbesämmelsen i artikel 81.3 liksom förslaget om decentraliserad tillämpning av artikel 81 och 82. att det återstår att lösa åtskilliga problem som hänger samman med den praktiska tillämpningen av kommissionens förslag. De viktigaste av dessa problem rör frågan om fördelningen av befogenheter mellan kommissionen och medlemsstaterna, utbyte av information och rättssäkerheten för företag. Man menar från finsk sida att även om det på det hela taget är berättigat att övergå till ett system som i huvudsak bygger på kontroll i efter hand, så är praxis inte så klar att enskilda företag i alla lägen kan förlita sig på den. Därtill kommer att, vid en utvidgning av gemenska- pen, de nya medlemsstaterna inte att ha en kunskap om rättspraxis på konkurrensområdet som är i nivå med nuvarande medlemsstaters. I yttrandet pekar man också på risken för motstridiga beslut; en risk som inte blir mindre efter en utvidgning av EU. Av yttrandet framgår också att man från finsk sida menar att det krävs tydliga regler för fördelning av befogenheterna mellan såväl komissionen och medlemsstaterna myndigheter som mellan medlems- staternas myndigheter inbördes, liksom för kommissionens möjligheter att intervenera och för utbyte av konfidentiell information. Man pekar också på att det inte klart framgår av vitboken vad man från kommissionen sida menar med intervention. är heller inte klar i fråga om vilken position nationella specialdomstolar för konkurrensärenden kommer att få. Av yttrandet framgår också att man från finsk sida menar att nationella myndigheter bör ha en möjlighet att meddela beslut i vilka det konstateras att en överträdelse av artikel 81 eller 82 inte har skett. Sådana beslut skulle också få verkan inom hela gemenskapen. Den franska regeringen intar i sitt yttrande en positiv attityd till de förslag som förs fram i vitboken. Man menar att det är fullt möjligt och önskvärt att decentralisera tillämpningen av artikel 81.3. Man konstaterar i yttrandet att det utvecklats en omfattande praxis och att en övergång till att betrakta artikel 81.3 som ett legalundantag kan förstärka de positiva effekterna av en övergång till en mer ekonomisk approach. Det sistnämnda kan öka den legala säkerheten. Man menar att, även om det återstår vissa områden där osäkerhet råder, så kommer en övergång till ett legalundantag att leda till större förutsägbarhet i fråga om konkurrensreglerna för den stora majoriteten av avtal som inte omfattas av något gruppundantag. Av yttrandet framgår att man från fransk sida menar att det i ett framtida nätverk kommer att bli nödvändigt att ha ett smidigt och obyråkratiskt system för fördelning av ärenden. Man konstaterar att meddelande be höver arbetas om och att förhållandet mellan kommissionen och nationella myndigheter måste klargöras. Man ställer sig bakom tanken på att nationella konkurrensmyndigheter skall vara skyldiga att informera kommissionen om ärenden som rör tillämpning av . Motsvarande skyldighet för nationella domstolar anser man däremot vara onödigt byråkratisk. Man menar också att frågan om alternativ till de i vitboken aviserade positiva deklaratoriska besluten bör studeras. I yttrandet menar man att frågan om att införa specialdomstolar för konkurrensärenden, som ett komplement till att införa ett system med legalundantag, bör studeras ytterligare. I yttrandet poängteras att det är nödvändigt att utbyta konfidentiell information men att det också är nödvändigt att det finns klara regler i förordningsform för att helt undvika skiljaktligheter mellan medlemsstaterna. Man delar också kommissionens uppfattning att det är önskvärt med en anmälnings- skyldighet i fråga om partiella joint . Av yttrandet framgår att är emot en centraliserad domstolprövning i fråga om undersökningar i medlemsstaterna på begäran av kommissionen. ställer sig bakom syftet med den föreslagna reformen, dvs. en effektivare tillämpning av . Man konstaterar att vitboken innehåller få detaljer kring hur man från kommissionens sida tänkt sig att det framtida systemet skall se ut. Från sida inser man fördelarna med det system som kommissionen föreslår men poängterar också näringslivets rädsla för minskad legal säkerhet (legal certainty), särskilt i fråga om företag med stora marknadsandelar. Man menar att den senare frågan behöver bearbetas mer så att den kan få en tillfredsställande lösning. Innan denna fråga har retts ut, är man från sida inte övertygad om att den föreslagna lösningen är bästa sättet att genomföra ett effektivare och mer rättvist system som upprätthåller en t illräckligt hög grad av legal säkerhet för näringslivet. Man pekar också på risken för motstridiga beslut. Andra viktiga frågor som tar upp i sitt svar är behovet av samarbete mellan kommissionen och nationella konkurrens- myndigheter och behovet av att säkerställa att konfidentiell information kan skyddas på ett adekvat sätt när den utväxlas mellan olika myndigheter. Man konstaterar att vitboken visserligen innehåller vissa förslag men att mycket arbete återstår att göra i detta avseende. Man menar också att det bör övervägas om inte professional legal privilege bör utsträckas till att omfatta även vissa kvalificerade bolagsjurister. Från sida menar man att näringslivets rädsla för minskad legal säkerhet i det föreslagna systemet bör tas på allvar. Man noterar att kommissionen i vitboken aviserat att den har för avsikt att presentera nya riktlinjer och meddelanden men konstaterar att, även om den typen av instrument kommer att vara till hjälp, så kommer de inte att eliminera den legala osäkerheten i fall som medför komplicerad juridisk tolkning och ekonomisk analys. I svaret konstateras också att den nya typ av deklaratoriska beslut som nämns i vitboken i och för sig kommer att vara till viss fördel för de inblandade företagen och andra företag som är inblandade i liknande avtal eller aktiviteter, men att sådan beslut – till skillnad mot undantagsbeslut enligt artikel 81.3 – inte kommer att utesluta att avtalen m.m. angrips i nationella domstolar. Man pekar i svaret också på att vitboken är oklar i fråga omfattningen av och värdet av informella diskussioner mellan myndigheter. ställer sig bakom tanken på en decentralisering av tillämpningen av artikel 81 och 82 men konstaterar att den huvudsakliga oron i det avseendet rör svårigheterna att nå en enhetlig tillämpning av bestämmelserna. tar denna oro på allvar. En annan, enligt förståelig, oro rör risken för double jeopardy, dvs risken för att företag blir föremål för dubbla eller flerfaldiga utredningar. Man menar att risken för forum shopping minskar om det i ett framtida system inte kommer att finnas någon möjlighet att meddela bindande undantagsbeslut. När det gäller frågan om fördelning av ärenden inom ett nätverkssystem menar man från sida att systemet måste vara så flexibelt att det ger en möjlighet att hantera enskilda ärenden på bästa möjliga sätt. Man ifrågasätter tanken i vitboken på att kommissio- nen även fortsättningsvis skall ha en möjlighet att ta över ett ärende från en nationell myndighet, jämför artikel 9.3 i förordning 17/62. I svaret konstateras att man från sida inte känner till något fall där kommissionen övertagit ett ärende från en nationell konkurrensmyndighet på grund av att det förelegat skilda åsikter. ställer sig tveksamt till behovet av nya regler för hantering av koordinerade oannonserade undersökningar men välkomnar förslaget om en förstärkning av klagandens ställning inför kommissionen liksom förslaget om att klargöra och formalisera bestämmelser om interimistiska beslut. Bundeskartellamt har sitt yttrande varit mycket kritiskt till de tankar kommissionen presenterat i vitboken. Den tyska regeringens yttrande är i stora delar liktydigt med Bundeskartellamts yttrande. Myndigheten, som presenterade ett eget förslag till reformering av tillämpningen av dåvarande artikel 85 och 86 som tas upp i vitboken, instämmer i att det finns ett behov av reformering av tillämpningen av artikel 81 och 82. Man menar emellertid att de slutsatser som presenteras i vitboken inte vilar på ett tillräckligt säkert empiriskt underlag och vänder sig emot att anmälningssystemet föreslås bli avskaffat. Enligt Bundeskartellamt kan man nå det decentraliseringsmål som anges i vitboken genom att nationella konkurrensmyndigheter får tillämpa artikel 81.3 i kombination med en förenklad beslutsprocess inom kommissionen och ett intensivare samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas nationella konkurrensmyndigheter. Bundeskartellamt ställer sig emellertid bakom tanken att kommissionen fortsättningsvis skall inrikta sig på att först och främst bekämpa omfattande karteller. Man menar emellertid att det är tveksamt om en sådan inriktning på kommissionens arbete förutsätter att artikel 81.3 görs till ett legalundantag. Enligt Bundeskartellamt överskrider kommissionen den kompetens som tilldelats den enligt artikel 83. Det skulle också, enligt myndigheten, strida mot ordalydelsen i artikel 81.3 att tolka den som ett legalundantag, vilket också framgår av bestämmelsens förarbeten och, enligt Bundeskartellamt, strider mot vissa uttalanden som gjort. Det slutsats som dras i yttrandet är att det krävs en ändring av EG- fördraget för att genomföra en sådan ändring som föreslås i vitboken. Kommissionens förslag skulle innebära en övergång till en ny konkurrenspolitik och i praktiken en övergång till missbruksprincipen. Ett genomförande av förslaget skulle också medföra ett stort tryck på medlemsstaterna att harmonisera sina respektive konkurrens- lagstiftningar. Enligt Bundeskartellamt har anmälningssystemet varit en av grundpelarna i en konkurrenspolitik som varit inriktad på prevention och genomblickbarhet (transparens). Anmälningssystemet ger konkurrens- myndigheterna den överblick över marknaden, som är nödvändig för att värna en effektivt konkurrens. Det har också en avskräckande effekt och ger konkurrensmyndigheterna en möjlighet att styra företagens beteende. Myndigheten menar avslutningsvis att endast ett anmälningssystem ger verklig rättssäkerhet åt företagen. Bundeskartellamt menar att en övergång till att betrakta artikel 81.3 som ett legalundantag medför att det kommer att bli svårare att bötfälla företag. Enligt myndighets kommer ett sådant system också att medföra svårigheter i civilprocesser, genom att enskilda svarande kommer att få svårt att bevisa att förutsättningar för undantag inte finns. Det kommer också att medföra en risk för splittrad praxis. Det är vidare oklart hur beslut i olika sammanhang kommer att förhålla sig till varandra. Man ställer sig också tveksam till den av kommissionen aviserade rollen som amicus curiae i nationella domstolar. Enligt Bundeskartellamt kommer vid en framtida utvidgning av gemenskapen ett antal av de nya medlemsstaterna att i stor utsträckning sakna en utvecklad konkurrenskultur. Den omständigheten talar för ett bibehållande av anmälningssystemet. Bundeskartellamt menar att antalet anmälningar kommer att minska kraftigt i och med införandet av gruppundantagsförordningar som omfattar vissa typer av vertikalt samarbete. Antalet återstående anmälningar motiverar inte en sådan radikal lösning som föreslås. Enligt myndigheten kan den föreslagna lösningen också leda till att företagen får ett ökat behov av juridisk rådgivning. Enligt Bundeskartellamt orienterar sig kommissionen genom den föreslagna lösningen mot amerikansk konkurrensrätt. En sådan omorientering är enligt myndigheten inte lyckad, eftersom förutsätt- ningarna i och inom EU är olika, bl.a. är de amerikanska sanktionerna betydligt mer avskräckande. Även förutsättningarna för civilprocesser är helt annorlunda i jämfört med vad som gäller inom gemenskapen. Enligt Bundeskartellamt är det föreslagna systemet med olika typer av beslut inte tillräckligt väl genomtänkt. Man ifrågasätter särskilt s.k. positiva beslut, dvs. beslut om att en överträdelse inte förelegat och menar att ett system med sådana beslut kommer att medföra avgränsningsproblem mot kvalificerade beslut om avvisning av klagomål. Man menar också ett det finns en risk för att systemet med comfort letters fortsätter, men under annat namn, vilket inte ger företagen tillräcklig rättssäkerhet. Man vänder sig också emot ett system med frivilliga anmälningar. Bundeskartellamt menar avslutningsvis att det genom en kombination av olika åtgärder går att nå lösningar på de problem det nuvarande systemet medför. Bland dessa åtgärder återfinns ett förbättrat horisontellt och vertikalt samarbete mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna. En annan åtgärd är enligt Bundeskartellamt att förenkla kommissionens interna arbetsformer.