sou · GOB320 · 2001-01-01 00:00:00 — Den övertro till ex- perter som präglade allmänhetens relation till sjukvårdande instanser bidrog till att föreslagen sterilisering accepterades. Men det finns steriliseringsan- sökningar som vittnar om att ingreppet var en önskad åtgärd från den sö- kandes sida. Kartläggningsarbetet gav många exempel på att både tvång och frivillighet fanns parallellt under de år lagstiftningen gällde. Även om graden av frivillighet i ansökningar tycktes öka betydligt , fanns utrymme för personlig tolkning och bruk av lagen. De centrala rekommendationerna omvandlades till individuell tillämpning som influerades av lokala och regionala skillnader. Förändringar i synsätt märk- tes i städerna men äldre synsätt dröjde längre på landsbygden. ningen anpassades i praktiken till kraven på frivillighet i steriliseringsförfa- randet så som de kom till uttryck i den allmänna debatten som föregick änd- ringen av steriliseringslagstiftningen 1976. slöa barn och vuxna för gossar och flickor hem för manliga sin- slöa av båda könen slöa av båda könen SOU 2000:20 Bilaga 4 267 för barn och för äldre av båda könen samt slöa av båda könen och 268 Bilaga 4 SOU 2000:20 nesslöa barn med talfel slöa av båda könen och Avsedd för blinda barn hem för manliga och SOU 2000:20 Bilaga 4 269 slöa barn av båda kö- nen och vuxna kvinnli- Skol- arbets och vård- slöa barn av båda kö- nen och vuxna kvinnli- 270 Bilaga 4 SOU 2000:20 Skolhem, med några hem för manliga och hem för manliga och Vård- och arbetshem, SOU 2000:20 Bilaga 4 271 slöa barn av båda kö- skolhem, arbetshem för 272 Bilaga 4 SOU 2000:20 slöa av båda könen, slöa barn av båda kö- nen och vuxna kvinnli- ga sinnesslöa med sär- tiska gossar och nervö- hem för manliga sin- SOU 2000:20 Bilaga 4 273 slöa barn av båda kö- Skol- och vårdhem för för manliga och kvinn- 274 Bilaga 4 SOU 2000:20 slöa barn av båda kö- nen samt vuxna kvinn- Vård av psykiskt efter- för manliga och kvinn- slöa av båda könen och ga epileptiker, med Vård/- och arbetshem SOU 2000:20 Bilaga 4 275 sinnesslöa barn i för- hem för manliga sin- för manliga och kvinn- För ömtåliga och mil- jöskadade barn i åldern 4 – 16 år hem och arbetshem för slöa av båda könen och 276 Bilaga 4 SOU 2000:20 sinnesslöa under 12 år Arbets - och vårdhem Skolhem, statens upp- SOU 2000:20 Bilaga 4 277 278 Bilaga 4 SOU 2000:20 Intervjuer med tvångssteriliserade i har haft som uppdrag att bl.a. undersöka hur många personer som steriliserades med stöd av 1934 och steri- liseringslagar dvs. , vilka de var och hur deras liv påverka- des. Häri har ingått att undersöka hur många som steriliserats mot sin vilja eller på någon annans initiativ. Många av dem som steriliserades lever inte längre. För att överhuvudtaget få veta något om dessa männi- skors livsvillkor måste man gå till olika arkiv. Där finner man bl.a. an- sökningar om sterilisering, sjukjournaler och läkarutlåtanden, men sällan de steriliserades egna tankar om hur de uppfattade sin situation. Likaså är det svårt, om inte omöjligt, att använda det skrivna källmaterialet för att ta reda på de långsiktiga följderna som steriliseringen medförde för den enskilda människan. Ännu finns emellertid ett antal steriliserade män och kvinnor i som med egna ord kan berätta om sina liv. För många är steriliseringen en händelse som ligger långt tillbaka i tiden, inte sällan , ändå så nära i minnet. Steriliseringen var ett ingrepp som ofta var för- knippat med smärtsamma minnen och därför svår att klä i ord. Smärtan kan vara ett skäl till varför det finns så få biografier och andra skildring- ar av och om människor som utsatts för sterilisering. Men det kan också finnas många andra skäl. En del framskymtas i de intervjuer som följer. Fler skäl kommer säkert att belysas ju längre forskningen framskrider på detta område. I föreliggande rapport redovisas ett antal djupintervjuer med männi- skor som utsatts för sterilisering mot sin vilja. Utgångspunkten för inter- vjun har i första hand varit att få dessa män och kvinnor att berätta om sina liv. Intervjun har fungerat som en metod för att samla in ett muntligt material, s.k. livsberättelser. Det är således inte individen i sig som står i fokus, utan det hon eller han har upplevt och valt att förmedla. Resulta- tet blir en samling livsberättelser där omständigheterna kring och följ- derna av steriliseringen löper som ett tema. Vad är en livsberättelse? Liksom livshistoria är livsberättelsen en oavhängig del av den biografis- ka forskningsmetoden. Målet med den biografiska forskningen brukar ha två sammanhängande delar; medan den ena synliggör ett samhälleligt problem vill den andra belysa hur samma problem återspeglas hos indi- viden. Mills menar att "man kan varken förstå en indi- vids livshistoria eller ett samhälles historia om man inte förstår dem bägge". Vad är det då vi kan förstå av de steriliserades livsberättelser? Inter- vjumaterialet ger goda inblickar i det samhälle som rådde vid tiden för steriliseringen, oftast . Intervjuerna återspeglar bl.a. den tidens människosyn och exemplifierar livsvillkoren för den utsatta män- niskan. I den bemärkelsen blir de intervjuade representanter för ett kol- lektiv av steriliserade män och kvinnor i . förmedlas en förståelse för hur dessa förhärskande omständigheter har påverkat just de intervjuade personernas liv och identitet. Livsberättelserna har där- med en dubbelverkande betydelse. Ändå är det vanskligt att använda dessa intervjuer som historisk käl- la, särskilt i ett arbete där det muntliga materialet inte ställs mot några andra källor. Intervjuerna är i första hand subjektiva utsagor. De är ba- serade på individens egna minnen vilka har filtrerats genom ett oändligt antal lager av personliga upplevelser och händelser, därt ill . Man bör komma ihåg att när de intervjuade berättar om sina liv i allmänhet och om steriliseringens följder i synnerhet så är det utifrån nu- ets perspektiv. När man läser intervjuerna bör man också beakta att de är genomför- da strax efter en intensiv debatt i media om steriliseringarna i . Det offentliga samtalet påverkar den egna t illba- kablickande reflexionen om vad man själv upplevt, och varför. Det är t.ex. inte ovanligt att de intervjuade säger sig se likheter mellan vad som hände dem i och vad som hände i Nazityskland. Sådana paralleller har framförts i, och har ibland även dominerat, den offentliga debatten. Det är troligt att de intervjuade använder sig av des- sa "offentliga analyser" för att förklara varför just de utsattes för sterili- sering och andra kränkningar. Hur vi minns det förflutna är alltid beroende av efterhandstolkningar. Hur formas det individuella minnet? Människor förhåller sig inte passiva SOU 2000:20 Bilaga 5 281 till sitt förflutna utan tolkar ständigt om det levda livet allt eftersom hon skaffar sig nya intryck och ny kunskap. I det perspektivet är det berätta- de livet är en dynamisk process. Det finns ytterligare några centrala omständigheter, än de som redan nämnts, som präglar en livsberättelse. En sådan omständighet är själva intervjusituationen. Den är särskilt viktig i situationer där den intervjua- de saknar vana att berätta om sitt liv. I de steriliserades fall handlar det dessutom ofta om intima upplevelser av ytterst personlig karaktär. För att lyckas med en intervju bör i sådana fall den intervjuade känna att det finns förtroende för den som skall förvalta materialet, dvs den som inter- vjuar. Om detta har lyckas här är upp t ill läsaren att bedöma. Att vara ordentligt förberedd som intervjuare brukar vara en god för- utsättning för att intervjun skall bli bra. kan ett brev eller telefon- samtal där man i förväg berättar om vilka slags frågor som skall ställas underlätta för själva intervjusituationen. Ändå kan oförutsedda problem uppstå som leder intervjun i en annan riktning än planerat. Sådana pro- blem förekom i mötet med de steriliserade männen och kvinnorna. Ett exempel är när en kvinna avslöjar att hon inte vet om hon utsatts för ste- rilisering. Hon bygger sitt antagande på en känsla. Sanningshalten i den- na känsla, som förresten mycket väl kan ha en faktiskt grund, är egent- ligt irrelevant för det breda berättandet. I rådande situation får dock in- tervjun en riktning som leder bort från det centrala temat. Ett annat illustrerande exempel är när den intervjuade mannen svarar endast indirekt på de ställda frågorna. Först en bit in på intervjun står det klart att mannen har en annan syn och på livets kronologi än vad som är brukligt. För honom har arbetet i skog- och lantbruk utgjort en naturlig referens för årets skiftningar och tidens gång. I hans minne förbinds omständigheterna kring steriliseringen till andra hågkomster som lämnat lika stort, om inte större, avtryck i livet. Frågan är då om det överhuvudtaget är möjligt att utreda och värdera vilken påverkan steriliseringen haft på dessa män och kvinnor. Intervju- materialet visar att det svårt att renodla steriliseringens betydelse för den enskilda människan. Särskilt när steriliseringen förefaller vara en av många faktorer som kan förklara varför livet blivit som det är. Istället bör intervjuerna läsas som just olika berättelser från livet. Var och en av de intervjuade har sin historia, sina minnen och sitt sätt att förmedla sina upplevelser. Varje livsberättelse är en konstruktion av in- träffade och upplevda erfarenheter som berättaren återger utifrån hans och hennes alldeles specifika livsvillkor i . Principer för utval och redigering De som intervjuats är tre män och sex kvinnor. Totalt tillfrågades elva personer, två av dessa tacka nej. Urvalet är baserat på de drygt 150 brev som inkom direkt eller via regeringen till utredningen . Breven ger en indikation på författarens förmåga att verbalisera sina upplevelser. Vid urvalet har sådana hänsyn tagits. Likaså har viss hän- syn tagits till köns- och åldersfördelning samt geografiskt spridning. Ändå är inte urvalet att betrakta som representativt i något annat avse- ende än att de visar på ett antal situationer där personer upplevt att de utsatts för tvångssterilisering. De som själva begärt och varit nöjda med ett steriliseringsingrepp har av naturliga skäl inte funnit anledning att ta kontakt med utred-ningen. Intervjuerna speglar därför endast en grupp människor som känt sig för- fördelade och utsatta och som också kunnat förmedla detta. Sterilise- ringsfrågan har därmed i detta avseende fått en delvis ofull-ständig be- lysning. Det hade varit av värde att som ett komplement också kunna presentera intervjuer med personer som frivilligt genomgått sterilisering. Sådana intervjuundersökningar är exempel på intressanta framtida forskningsuppgifter. Intervjuerna återges i stort sett i sin helhet dvs innehållande både mina frågor och den intervjuades svar. Syftet är att bevara rytmen i in- tervjun och visa på dynamiken mellan intervjuare och intervju- ad. Svaren är markerade med tankstreck. En viss redigering har dock fö- rekommit. För att underlätta läsningen har bl.a. vissa stycken förkortats eller flyttats om i texten. Enstaka ord eller meningar som fungerar i tal- språk men stör logiken i det skrivna språket har raderats. Utgångspunk- ten har dock varit att redovisa de intervjuades personlighet och hans eller hennes individuella formuleringar och språkliga uttryck i den utsträck- ning som varit möjlig. Livsberättelse nr 1. bor ensam i sin villa i en litet samhälle i . Maken har nyli- gen gått bort. Huset köpte de gemensamt när de lämnade för ett tiotal år sedan. har inga barn. Hon blev steriliserad 1942 i sam- band med utskrivningen från anstalt. Inter- vjun ägde rum i bostad. Hon har tidigare blivit intervjuad om sitt liv och om steriliseringen. Ett antal artiklar har publicerats i veckotid- ningar samt i den lokala pressen. har således en viss vana vid att berätta sin livshistoria. Vill du börja med att berätta när du är född och vad som hände efter din födsel. Min mamma vart lam när vi f öddes och låg lam innan hon dog. Hon fick en hjärn- blödning under förlossningen. Och det fanns ingen som kunde ta hand om oss. Så vi hamnade på barnhem. Din mamma födde två barn? Ja, jag hade en tvillingsyster. Vi föddes i i . Vi placerades på, jag tror det var barnhem, för jag vet inte om att det fanns något annat i då. Och hur länge jag var där det vet jag inte. Mitt första fosterhem var hos en lärarinna i och där var jag tills jag var en fyra . Hon låste skafferiet och tog nyckel med sig in i skolsalen för att inte hembiträdet skulle kunna ge mig någon mat. Så när hon gick till bönderna för att hämta mjölk så fick jag mat i stugorna. Men det rapporterades till barnavårdsnämn- den och jag kom tillbaka till barnhemmet i . När jag var kom jag till ett fosterhem i Edsvära. Dom hade jordbruk och jag hade inte varit där många dagar förrän jag fick komma ut i ladugår- den. Innan jag gick till skolan så fick jag mjölka korna. Och när jag kom hem från skolan så var det att klä om att gå ut i la- dugården för att hjälpa till. fick jag rensa i rovland och i potatisland och gå runt hos bönderna och hjälpa till. Dom fick bara för att dom hade mig så jag skulle jobba och göra rätt för mig. Och det fick jag sannerligen göra också! Hade dom några egna barn? Nej, dom hade inga egna barn. Men jag hade en fosterbror som dom också tog som fosterbarn. Det var en pojke från släkten som dom fick ta hand om. När barnavårdsnämnden kom på inspektion så gick det som en löpeld genom byn. Då fick man vara fin klädd och leka med dockor och då visste man var som var i antågande. En gång bad jag att få komma därifrån men så sa hon "men du som inte har några för- äldrar skall var vara glad över att ha någonstans att vara". 286 Bilaga 5 SOU 2000:20 Då tänkte jag att då får jag väl hitta på något rackar tyg så jag kommer här ifrån. För det visste jag ju, gjorde man det så kunde man inte vara kvar. Min fosterfar, han sålde frukt på torget i Falkö- ping, hans pengar visste jag var dom fanns. Så jag stal och gick till affären och köpte godis. Detta var 1934, så för fick man en del. Då var jag poppis i skolan. ", har en stor, stor påse med godis!". Alla ville vara med och dela. Så ringde magistern hem och talade om det där och när jag kom hem så fick jag stryk så jag inte kunde sitta på ändan och så fick jag inte gå till sko- lan mer. kom mina fosterföräldrar och satte sig på sängen. De sa att "nu kommer barnavårdsnämnden och hämtar dig och varken vi eller kommer att förlåta dig". Så ham- nade jag barnhem igen. Där var jag tills jag var och då placerades jag i ett nytt fosterhem och fick ett jobb hos en bonde i närheten. När jag vart där så blev jag kallad till lands- fiskalen i . Då skulle jag stå till svars för den där hundralap- pen jag tog. Det på skyddshem. Du fick ett rättsligt straff alltså? Ja, då var jag och då kunde jag stå till svars. Då var jag åtalbar och kunde stå till svars för den där hundra lappen som jag hade tagit. När jag vart där så skaffade dom mig ett jobb i en prästfamilj nere i . Dom hade förstås berättat hela min histo- ria för den där prästfamiljen så dom visste ju vem jag var och var- ifrån jag kom. En gång när dom var bortresta och jag vart sjuk, jag fick ett inklämt ljumsbråck, så lånade jag prästfruns cykel och cykla- de till . Jag blev opererad med det samma. När dom kom hem så sa dom att jag stulit cykeln. Så efter det placerades jag på ett upptagningshem i och när jag varit där så placerades jag på ett arbetshem i . Och där var jag tills jag hade fyllt tjugoett år. Och var jag tvingad att gå med på sterili- sering. Annars hade jag aldrig fått min frihet utan jag hade blivit in- ternerad på för resten av min levnad. Så fick jag gå ige- nom en intelligens undersökning. Jag var tjugoett år och jag hade in- telligens som en tolvåring, tyckte dom. Sa dom detta till dig? Ja, och jag vart tvingad och skriva på det där papperet annars hade jag aldrig kommit ut. SOU 2000:20 Bilaga 5 287 Om vi uppehåller oss ett tag t ill vid denna tiden. Du sa att du vistades på ett arbetshem i , vad var det för ett slag hem? Vilka bodde där? Det var ett hem för, som dom sa, "vanartiga kvinnor". Där hade dom placerat mig, ja! Det var bara kvinnor där i olika åldrar. Vem var det som förestod hemmet? Det vet jag inte. Men det var när du vistades på arbetshemmet i som du blev steriliserad? Ja, och hade jag inte skrivit på så hade jag hamnat på i och då hade jag aldrig mer fått min frihet. Vem var det som berättade för dig, eller snarare tvingade dig till att gå med sterilisering? Det var han läkaren. Fanns han på hemmet? Det var en kvinnlig läkare som kom till hemmet och gjorde testet. Och jag vart tvingad. Det var ingen som berättade något innan. Utan dom kom bara och hämtade oss. Så fick man komma in till henne och då satt det en läkaren där och då fick man gå igenom en intelligens- test. Och där skulle man sitta och rita och svara på alla möjliga frå- gor. Jag skulle tala om vad blommorna hette på latin. Men det slog dom mig inte på. Ändå hade jag förstånd som en tolvåring, sa dom. Var det i samband med intelligenstestet som frågan om sterilisering togs upp? Ja, hon hade papper med sig som jag fick skriva på. Vad det efter du hade gjort testet? Ja, och så fick jag skriva på. Och hade jag inte gått med på det då så hade dom flyttat mig till . Sa hon det till dig? Ja, det talade hon om för mig att då skulle jag aldrig få min frihet. Då hade man ju inget val alltså. Då var man ju tvingad. Berättade hon varför du skulle steriliseras? Vad det skulle vara för nytta med det? Nej, inte vad jag minns. Men dummare i huvudet var jag ju inte så att jag förstod att jag inte skulle kunna få barn. Det begrep jag. Det var bara till att lyda order. Hon satte pennan i handen på mig. Och stod bredvid tills jag hade skrivit. Minns du om du tvekade? Jag visste vart jag hade hamnat. Så det var inte så svårt att välja. Vad det många flickor som blev inkallade till läkaren? Det minns jag inte. Men några fler var det. Men hur det gick för dom det vet jag inte. För jag kom därifrån efter det. Var utfördes steriliseringen? 288 Bilaga 5 SOU 2000:20 Så det var en bit att åka? Ja, dit körde dom med bil. Vilket år hände detta? 1942 måste det ha varit. Vad hände när du kom till lasarettet? Träffade du samma kvinnliga läka- ren igen? Nej, hennes träffade jag aldrig igen. Det var en manlig läkare. Men jag kommer inte ihåg mycket av det. Jaha, det var dom ju tvungna till. Dom har ju skurit upp hela, ja, jag har ett hemskt ärr här. När en gynekolog fick se det där ärret blev hon ju alldeles förskräckt. Hon tyckte det var så barockt så. Hur är du uppskuren? Från magen och ner? Ja, jag har ett stort, stort ärr. Så det förföljer en livet ut. Och det har förstört två äktenskap för mig. Så jag har inte haft det roligt. Hade du smärta efteråt? Ja, det var nog säkert jobbigt men jag nog glömt en hel del utav det där. Skjutit det ifrån mig. Inte tänkt så mycket på det. Det är ju naturligt när man är ung vill man ju helst se framåt. Jag stod ju under en förmyndare tills jag var . Och jag jobbade på ett ålderdoms hem i och då ringde dom från bar- navårdsnämnden och skulle prata med mig. Och sa jag till dom att "är det faktiskt så att jag har träffat en man och skall gifta mig och vill jag inte ha ett dugg mer med er att göra. Tack och adjö", sa jag. har jag inte hört ett ord ifrån dom. Jag fick vara ifred. Vem var din förmyndare? Det var väl någon på barnavårdsnämnden. Allt det där har jag försökt att glömma. Fick du något papper eller någon bekräftelse på att du inte stod under förmyndare mer? Nej, det tror jag inte. Jag hade aldrig några problem med dom sedan. Vi tog ut lysning och gifte oss utan att någon sa någonting. Så det var väl klart då. Var gifte du dig? I Riksö utanför . Det ligger ett par mil utanför . Kom din man ifrån trakten? Ja, han var änkeman och hade tre barn. Den äldsta var nästan lika gammal som jag. Så det var något att bli mamma till. Han hade inte klarat sig med barnen själv. Och sedan, när inte jag kunde få några egna barn, så sprack det. För han ville ha ett barn med mig. Och när inte det gick så sprack det. SOU 2000:20 Bilaga 5 289 Hur länge var ni gifta? Jag måste ungefär. Sedan flyttade jag där- ifrån till . Och jag jobbade där. Hur kommer det sig att det blev just ? Jag hade goda vänner där. Vänner vars hem jag gått in och ut hos. Dom har varit som mina föräldrar. Dom lever inte längre. Så jag åkte ner till dom och fick jobb där, och bostad. Började jobba inom sjuk- vården. Jag har aldrig varit rädd för att jobba och ta i. Jag har inte vart arbetslös ! Trots att det ibland har varit svårt att få jobb. För det här har följt mig överallt i alla papper. Vad är det som har följt dig? Att du har varit på anstalt eller att du har blivit steriliserad? Att jag hade intelligens som en tolvåring. Så jag skulle bevisa att jag kunde jobba först innan jag kunde få ett jobb och få pengar. Och det har jag minsann bevisat. Men vad detta något som arbetsgivaren kunde få reda på? Ja, det följer en i alla papper. Att jag var oärlig och allt. Det stod till och med i mitt betyg att jag var oärlig. Den där hundralappen har följt mig livet ut. Man har gått i livets hårda skola. Man har lärt sig veta hut. Träffade du en ny man sedan? Ja, det var 1956 och det varade . Så gick det i stö- pet för att jag inte kunde få några barn. Ändå talade jag om det för han innan vi gifte oss "du vet att jag inte kan få några barn", sa jag. Då reste han på sig och gick. "Ja, gå du för det, så må du gå" sa jag. Men han kom tillbaks och ångrade sig. Men sedan så gick det inte. Ni hade aldrig några funderingar på att adoptera barn? Nej, det gick inte för jag hade ju varit på anstalt. Det var stopp. Men det var något som ni funderade på då? Jo, men det gick inte. Ni undersökte det då? Ja, det undersöktes. Men vem var det som satte stopp för det? Ja, det var väl barnavårdsnämnden, det har väl dom med att göra om man skall adoptera barn antar jag. eller hur det var. Det vet jag inte. Vi fick i alla fall inte det. Så det vart skils- mässa. Och sedan var jag ensam innan jag träffade min tredje man. Och det gick ju jätte bra det. Vi var ju båda ålder så då kunde man inte få några barn längre. För det har ju jämt hetat att jag var så besvärlig så att äktenskapet inte höll. Men vi hade vart gifta innan han dog och vi hade inte varit osams . Så jag har nog bevisat att jag har klarat mig, överallt. 290 Bilaga 5 SOU 2000:20 När förstod du att steriliseringen skulle få konsekvenser för ditt liv? Var det i första äktenskapet? Ja, fast jag tänkte att det kan gå bra för att han hade barn sedan tidi- gare. Men han ville ju ha ett barn till med mig. Då förstod man ju att det här går inte. Och jag gifte mig så talade jag ju om hur det var och han accepterade det men det gick ju ändå inte. Jag var en utav dom som talade om hur det var. Så att ingen kunde komma och säga att "varför talade du inte om det innan? Har du haft några fysiska problem efter det att du blev steriliserad? Pro- blem i underlivet eller smärta? Nej, inte fysiska problem, det har jag inte haft, men psykiska besvär i och med att jag inte var accepterad överallt. Jag skulle bevisa att jag kunde jobba och sådant där. Det har följt mig. Men annars har jag inte haft några känningar. Fast det är klart att så fun- derar jag på hur det skulle har blivit om jag inte hade gått med på det där. Men jag visste ju var jag hade hamnat då. Då valde man ju det bästa möjliga för att få friheten. Så var det då i alla fall. Det är inte så lätt för en tjugoett åring att förstå vad det innebär och se dom långsiktiga konsekvenserna. Jag hade inget val. Hade du någon att prata med vid . Andra kamrater, flickor på hemmet som utsatts för samma sak? Nej, det hade jag inte. Det höll jag för mig själv. Det vet jag inte. Men det var ju flickor på hemmet som gått ute på gatan och som hade sålt sig och sådant där. Jag ville inte prata med vem som helst. Du fick ingen nära vän på hemmet? Nej, där fanns ingen som passade in i min stil. Det var det inte.