sou · GOB311d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Vissa marknadsplatser kan komma att profilera sig med effektiva kopplingar mellan avista- och motsvarande derivatprodukter, andra kan profilera sig mot privatkunder eller den institutionella marknaden, andra åter mot OTC eller mindre företag. Utveckling av clearing och avveckling Det kommer också – i detta framtidsscenario – att finnas ett fåtal centrala clearinginstitut som fungerar som central motpart. Sådana institut är som ovan påpekats ett måste i derivathandeln, men kommer sannolikt att få en ökande andel affärer även från avistamarknaden. Den som handlar på en marknadsplats kommer själv att kunna välja om clearing och avveckling skall ske med eller utan central motpart. Känner man till motpartens finansiella status blir det naturligt att avveckling sker utan inblandning av central motpart. Handel mellan t.ex. de svenska SOU 2000:11 Betalningssystemet i Volym B:463 bankerna i aktier, räntebärande instrument och valuta kommer sannolikt att ske på det sättet. Men om motparten är okänd och man ändå vill göra en affär kan det finnas anledning att begära clearing via central part och betala den extra kostnad detta innebär. Poängen är att valet av clearingmetod är frivilligt och inte påtvingat och att det speglar en avvägning mellan kostnad och risk hos den bank som gör affären. finns ett antal nationella clearingorganisationer i och en mer övergripande (Euroclear). 38 Sannolikt finns det endast plats för ett fåtal stora avvecklingsinstitut i om de skall kunna avveckla affärer till konkurrenskraftiga priser. De måste kunna arbeta med många handelsplatser och centrala clearingfunktioner, men också mot ett antal centralbanker i olika valutor. De måste kunna hantera ett mycket stort antal kunder, både från fondhandeln (inklusive bankerna) och bland institutionella placerare och de måste kunna verka mot alla de CSD som kunderna kräver. Inte minst de stora internationella tradinghusen driver på utvecklingen i denna riktning. Även de institut som erbjuder central clearing kommer att utnyttja dessa stora internationella kunna avveckla affärer i centralbankspengar. Ingenting hindrar heller att sådana internationellt verksamma clearinginstitut skulle kunna avveckla valutaaffärer. De måste ju för att kunna fungera arbeta med ett antal olika valutor och ha kopplingar till centralbanker i flera länder. Traditionellt är marknadsplats, avveckling och registerföring starkt sammankopplade nationellt, vilket tenderar att göra affärer över gränserna kostsamma. måste de som handlar på marknaden kunna göra det på valfri marknadsplats, kräva central motpart i avvecklingen om de så önskar, sedan få avvecklingen genomförd av det institut de väljer och slutligen registreringen gjord inom den CSD där de handlade papperen finns. kommer säkerligen kraven på s.k. straight through processing, dvs. automatik från avslut till avveckling i meningen att 37Den avvägningen görs säkert inte av mäklarna som handlar på marknaden, utan av bankens risk management. De kan t.ex. lista de motparter där banken är villig att a cceptera avvecklingsrisken på samma sätt som man listar kredit- limiter. Mäklarna har sedan att rätta sig efter detta. 38Cedel, den andra internationellt verksamma clearingorganisationen, kom överens med Deutsche Börse Clearing i om ett samgående med ambitionen att utveckla ett europeiskt clearinghus, . SICOVAM i skall enligt planerna ansluta sig 2000. Börserna i och har också inlett ett samarbete med möjlighet för andra att delta. Vad som i praktiken kommer ut av detta och vad som är politisk retorik är ännu för tidigt att avgöra. Volym B:464 Bilaga 14 hela hanteringen sker i en väl integrerad process, att öka. Huruvida sådana krav kommer att leda till vertikal integration mellan de olika instituten även ägarmässigt är en öppen fråga. Alltför starka ägar- mässiga kopplingar tenderar att begränsa flexibiliteten, försvåra genomlysningen och minska marknadens förtroende. Att integrera processen tekniskt är möjligt utan ägarkopplingar. CSD, slutligen, kommer sannolikt i huvudsak att vara nationellt baserade under en överskådlig framtid, vilket i stor utsträckning beror på svårigheterna att samordna lagstiftning när det gäller t.ex. ägande, bolagsstämmor, insyn och skatter. kommer några institut- ICSD eller internationella CSD – att arbeta gränsöverskridande med vissa instrument. Olika CSD kommer att samarbeta tekniskt genom länkar så att värdepapper kan flyttas elektroniskt mellan dem och på så sätt underlätta överföringar och minska kostnaden i hanteringen. Ett sådant samarbete finns redan initierat inom ECSDA, . ICSD och de samarbetande nationella CSD kommer att konkurrera inom vissa segment av marknaden. Den pluralistiska vision som speglas i figur 5.2 bör inte ses som en prognos över den framtida strukturutvecklingen utan pekar bara i en möjlig riktning. Två viktiga observationer kan dock göras. För det första kommer clearing och avveckling (liksom marknadsplatserna) i hög grad att bli en internationell, eller i varje fall europeisk, fråga snarare än en nationell angelägenhet. För det andra kommer konkurrensen att öka, vilket medför att nya former och strukturer kommer att växa fram som inte i detalj kan förutses . Mot den bak- grunden förefaller det viktigt att behålla flexibiliteten och öppenheten för nya lösningar och undvika att via lagstiftning eller på annat sätt låsa fast existerande strukturer. kan nya systemrisker uppträda och behöva hanteras både nationellt och internationellt. När man funderar över framtiden skall man också betänka att verk- samheten inom börser, avvecklingsinstitut och CSD i de flesta europeiska länder länge varit starkt nationellt orienterade och föremål både för politiskt intresse och nationellt prestigetänkande. Sådana faktorer kan alltid lägga hinder i vägen för en rationell omstrukturering. Omstruktureringen kan också försvåras av att ägandet i såväl börser som clearinginstitut oftast är kooperativt, vilket i allmänhet försvårar beslutsfattandet. OM i , som är börsnoterat, utgör här ett undantag. Sannolikt förutsätter en utveckling också att ägarformerna förändras och att verksamheterna därigenom kan betraktas mer affärs- mässigt. Betalningssystemet i Volym B:465 erbjuder som tidigare konstaterats bankerna korta lån, s.k. intradagkrediter, för att täcka likviditetsbehov . Under normala förhållanden ger dessa lån mot betryggande säker- heter främst i statspapper, men utan att kräva någon ränta. Här kommer man mycket nära det verksamhetsområde, där Riks- banken implementerar den politik som syftar till att uppfylla pris- stabilitetsmålet. Penningpolitik bedrivs i de flesta länder via direkt påverkan av den kortaste änden av avkastningskurvan och implemen- teras via i princip samma institutioner som svarar för slutlig clearing och avveckling i betalningssystemet. En viktig fråga är om det finns risk för att de krediter som Riks- banken erbjuder bankerna intradag för att åstadkomma en smidig betal- ningsavveckling kan skapa problem vad gäller genom- förande av penningpolitiken. Det är emellertid svårt att se några sådana problem. Orsaken är att de lån som kan erhållas intradag inte kan rullas vidare på samma villkor (dvs. räntefritt), 39 utan så fort lånebehovet kvarstår over-night sker utlåningen enligt helt andra kriterier. Villkoren för over-night utlåningen är i själva verket viktiga komponenter i den penningpolitiska implementeringsprocessen och varierar därför i enlighet med penningpolitikens intentioner. För att närmare belysa detta kan det finnas anledning att något gå in på hur genomför sina penningpolitiska operationer. Utgångspunkten för resonemanget kan tas i balans- räkning. I stiliserad form kan den se ut som i figur 6.1. På kort sikt är det egna kapitalet givet. Portföljen av statspapper förändras inte heller kortsiktigt, utan via mera långsiktiga beslut. Det samma gäller valutareserven så länge växelkursen flyter och interventioner på valutamarknaden från sida är sällsynt förekommande. Om vi för bortser från posten Repoposi- tioner ser vi att det är variationer i den utestående mängden sedlar och mynt som kommer att bestämma banksystemets position gentemot 39 erbjuds i dessa intradagslån räntefritt, men mot fullgoda säkerheter. Om skulle kräva ränta på intradagslånen, som man t.ex. gör i , skulle detta inte påverka implementeringen av penningpolitiken. Volym B:466 Bilaga 14 Om allmänheten av någon anledning önskar hålla mera sedlar och mynt, kommer automatiskt att tillfredsställa detta och som motpost fungerar bankernas upp- eller inlåning i . Om banksystemet som helhet i ursprungsläget hade medel insatta på sina konton i , kommer denna inlåning att minska. Är ökningen i efterfrågan på sedlar och mynt mycket stor (t.ex. i samband med julhandel) kan det naturligtvis hända att bankerna i stället måste låna i . Dessa resonemang följer egentligen med enkel automatik från den rollfördelning mellan banker och centralbank vad gäller betalnings- systemet som har kommit att bli standard i de flesta länder. Det finns i och för sig ingenting som hindrar från att erbjuda möjligheter till in- respektive upplåning över varierande löptider. I liksom i flertalet andra länder är det dock fråga om in- och upplåning over-night, dvs. med en dags löptid. Sk illnaden mellan in- och utlåningsräntan, som är den i penningpolitiska sammanhang viktiga korridoren, är med penningmarknadsmått mätt mycket stor, normalt ca 150 räntepunkter. Det är därför självklart att bankerna strävar efter att i möjligaste mån undvika att behöva utnyttja over-night- faciliteter. Som framgår av balansräkning är det, , omöjligt för banksystemet att helt undvika denna ofördelaktiga in- eller upplåning (om övriga poster i balansräkningen förblir konstanta). Det är här repotransaktioner och den med dessa förknippade reporäntan kommer in. En repa är per definition en försäljning med ett återköpsavtal, som specificerar återköpstidpunkt och återköpsränta (-pris). I praktiken är transaktionen liktydig med ett lån fram till återköpstidpunkten med den underliggande tillgången som säkerhet. Om balansräkning är sådan att banksystemet som helhet skulle tvingas till omfattande upplåning i , försöker parera detta genom att erbjuda bankerna att låna med SOU 2000:11 Betalningssystemet i Volym B:467 statspapper som säkerhet. Bankerna ingår alltså repoavtal med Riks- banken eller, om man så vill, erbjuder bankerna omvända repor. Syftet är att banksystemet i stort sett skall komma i ett läge, där ingen bank skall behöva utnyttja in- eller upplåningsfac iliteterna, förutsatt att interbankmarknaden för over-night krediter, dvs. dags- lånemarknaden, fungerar väl. I princip skulle reporna kunna ha varierande löptid och erbjudas efter behov, men i praktiken sker repohanteringen enligt ett väl standardiserat mönster. () sker tilldelning av repor via ett budgivningsförfarande, där varje bank (primary dealer) får ange hur mycket den vill låna till den av fastställda räntan, reporäntan. Normalt löper reporna och reporäntan är därför en veckoränta. Den totala tilldelningen 40 bestäms av utifrån dess bedömning av hur stor posten Repopositioner behöver vara för att banksystemet som helhet skall ha noll ytterligare upplånings- (eller placerings-) behov under , dvs. under repornas löptid. Reporäntan ses som instrument för penningpolitiken (jämte räntekorridoren) och får därför av naturliga skäl stor uppmärksamhet. Man bör dock notera att veckoräntan i övrigt (dvs. mellan repotransaktionstidpunkterna) inte ägnas någon större uppmärksamhet. Fokus ligger i stället på dagslåneräntan. Tanken är att den skall stabiliseras i närheten av reporäntan, så länge denna av marknaden bedöms ligga fast. Anledningen till detta är att bankerna (på marginalen) har ett val mellan veckoupplåning via repan och rullande finansiering via dagslånemarknaden. har emellertid inte velat förlita sig enbart på dagslåne- marknaden när det gäller stabilisering av over-night räntan kring reporäntan. Den har därför kompletterat sin arsenal med s.k. marknads- vårdande (eller finjusterande) repor 41 som erbjuds primary dealers på daglig basis med en spread på +/- 10 punkter kring reporäntan. Detta ger alltså garantier för att endagsräntan nära följer reporäntan (förutom att det minskar sannolikheten att någon bank skall misslyckas så med sin likviditetshantering att den tvingas till in- eller upplåning i till ofördelaktiga räntor). Slutsatsen är således att intradagsupplåningen i , som är upphängd kring be hoven att åstadkomma en smidig betalningsavveck- 40 Bankernas bud som alltså endast gäller kvantitet grundas på deras respektive bedömning av upplåning . Tilldelningen sker sedan på pro rata basis. 41 Marknadsvårdande repor görs också av i syfte att förse penningmarknaden med värdepapper där det finns en brist i utbudet som bedöms minska effektiviteten i marknaden. Volym B:468 Bilaga 14 ling, inte behöver innebära problem för genomförandet av penning- politiken. kontroll över reporäntan, som är av strategisk betydelse för penningpolitiken, påverkas inte av hur intradagsupp- låningen hanteras. Betalningssystemet i Volym B:469 7Utveckling av det svenska betalningssystemet Den snabba tillväxten av de finansiella marknaderna har världen över medfört kraftiga ökningar av det antal transaktioner och de affärs- volymer som måste avvecklas i betalningssystemet. Riskerna i betalningsavvecklingen bedömdes tidigare vara så obetydliga att de inte krävde speciell uppmärksamhet i bankernas totala riskhantering. blir hanteringen av avvecklingsrisk mer och mer en integrerad del av bankernas riskhantering. Det betyder också att avvägningar explicit måste göras mellan risk och kostnad (avkastning) när nya system och metoder för hantering av avvecklingsrisker utvecklas. Det är uppenbart att avveckling i bruttom iljö ställer andra krav på deltagarna än nettoavveckling, framför allt när det gäller hanteringen av likviditet och säkerheter. Det är också uppenbart att de svenska bankerna ännu inte i alla avseenden anpassat sig till en miljö, där statsobligationer och andra värdepapper som accepteras som säkerhet för upplåning i blivit en bristvara. Det beror inte bara på övergången till ett RTGS-system. De svenska bankerna levde () och därefter med stora inlåningsöverskott, som placerades i stats- och bostadspapper. Alternativkostnaden för att använda dessa papper som säkerhet för kortfristig upplåning i var låg. är emellertid situationen en annan. De svenska bankkoncernerna har alla en betydande upplåning på kapitalmarknaden i och internationellt. Det är sådana dyra upplånade medel snarare än b illig hushållsinlåning som används för att köpa de papper som kan utgöra säkerhet i . Dessutom finns alltid användning för säkerhetsmassan i den ordinarie affärsverksamheten på penning- och valutamarknaden. Säkerheterna har fått en högst påtaglig alternativkostnad som behovet till följd av bruttoavvecklingen ökat kraftigt. Den svenska betalningsavvecklingen är knappast organiserad för att hushålla med likviditet och säkerheter. Man kan till att börja med fråga sig om det verkligen är rationellt att klumpa ihop huvuddelen av betalningarna till tiden mellan 11.45 och 12.45 (se figur 3.1). Det ligger nära till hands att misstänka att de rent praktiska sidorna av clearingverksamheten och vanan att avveckla Volym B:470 Bilaga 14 snarare än hänsyn till kostnaden för att ställa säkerhet i fått påverka det tidsschemat. Exempel på en banks ställning i I figur 7.1 framgår hur betalningsströmmarna kan se ut i en bank och hur mycket statspapper banken har ställt som säkerhet för att vara säker på att alltid ha en tillräcklig likviditet. Den övre kurvan visar bankens ställning på kontot i . Som framgår har banken under större haft ett positivt saldo. Strax före tolvslaget ligger man emellertid med upplåning i för att strax efter ha ett kraftigt överskott på kontot. Den undre kurvan visar hur stor säkerhetsmassa i form av obligationer som banken deponerat hos för att täcka ett potentiellt upplåningsbe hov. kommer säkerheterna att utnyttjas, i övrigt knappast alls. Hela avståndet mellan de två kurvorna är för banken outnyttjad likviditet. Även om variationer finns mellan olika banker och olika dagar är mönstret tydligt. Det är uppenbart att betalningarna är koncentrerade till mitten av dagen och att säkerhetsmassan endast utnyttjas fullt ut under en mycket begränsad tidsperiod. Betalningssystemet i Volym B:471 Totalt sett hade de svenska bankerna säkerheter i Riks- banken på för att hantera en daglig omsättning i på ca . Kvoten mellan omsättning och säkerhetsmassa blir mellan fyra och fem. Man kan tolka det så att som placerats i kan utnyttjas för betalningar på . I är omsättningen per dag ca med toppar upp till det dubbla medan säkerhets- behovet ligger i storleksordningen 7.5-8 miljarder pund. Det ger en kvot mellan omsättning och säkerhet på sexton, vilket kan tolkas så att avvecklingen i är mellan tre och fyra gånger så effektiv som vår när det gäller att hushålla med likviditet. För varje i säkerhet på riksbankskontot går det i att avveckla . Om effektiviteten var lika stor i som i skulle avvecklingen kunna av med ca i stats- och bostadsobligationer deponerade i snarare än . Bankerna skulle då kunna äga mindre i pantgilla papper. Om man antar att bankerna måste finansiera sitt innehav av obligationer med upplåning på marknaden och att denna upplåning kostar mer än vad tillgångarna avkastar – i dagens marknad är marginalen större – så blir kostnaden för det svenska banksystemet av att ha för mycket i panter placerade i . Det engelska systemet var med detta mått ännu mer ineffektivt än det svenska med en kvot mellan omsättning och säkerhetsmassa på ungefär två. Vad man då gjorde i var att studera hur flödena mellan bankerna såg ut på bilateral bas. APACS, som är en av bankerna ägd organisation och som bl.a. driver den engelska motsvarigheten till , fick tillgång till data över dessa flöden. Bankerna undersökte också med kunderna vilka som verkligen hade behov av omedelbara betalningar och vilka som i allmänhet kunde vänta. På det sättet kunde man dela in betalningarna i olika klasser beroende på hur snabbt de behövde exekveras. Man kunde sedan på basis av denna information genom enkla optimerings- förfaranden se till att betalningar mellan bankerna kan skickas i en sådan ordning att behovet av likviditet minimeras i varje bank. Den engelska erfarenheten visar hur starkt likviditetskrävande ett RTGS-system kan vara om det används utan planering, men också hur i princip ganska enkla rutiner kan minska likviditetsbehov och kostnader högst avsevärt. I bör det sålunda vara möjligt att minska likviditetsbehov och kostnader i dels genom att fundera lite mer kring tidpunkterna för de olika clearingmomenten, dels genom att optimera flödena bankerna Volym B:472 Bilaga 14 SOU 2000:11 Sannolikt är det också så, att bankernas interna organisation av clearingverksamheten ännu inte helt anpassats till det faktum att säkerheterna kostar pengar. Frågor runt clearing och avveckling är av tradition splittrade på flera enheter, t.ex. betalningar, aktiehandel och valuta och penningmarknad. Datasystemen är ofta knutna till den existerande organisationen och inte uppbyggda för att klara en hantering av säkerheter minut för minut i hela bankens balansräkning. I länder där av olika skäl säkerheter haft ett större knapphetsvärde än i finns i allmänhet en mer sammanhållen organisation för clearing och avveckling och ett särskilt ansvarsområde för treasury collateral management. Med en vidareutveckling av metoderna för att minska behoven av kostnadskrävande likviditetsreserver i bankerna i samband med brutto- avvecklingen ligger kanske en situation, där värdepappershandeln till stora delar avvecklas affär för affär, inte alltför långt fram i tiden. Nästa generations DvP-system är också, trots att de kommer att vara av modell 1 och avveckla affär för affär, väsentligt mer effektiva när det gäller kraven på säkerhetsmassa vid likvidavvecklingen. För det första kommer en stor del av avvecklingen att kunna ske då priset på likviditet är lägre eftersom säkerheterna inte behövs till annat. För det andra blir det möjligt att utforma avvecklingsprocessen så, att den tillgångsmassa som finns i värdepappersregistret kontinuerligt och automatiskt kan göras tillgänglig som säkerhet för upplåning i . Till dess ett nytt VPC-system föreligger, vilket inte bör behöva ta mer än , får man dock leva med den speciella urbackningsrisk som är förknippad med nuvarande nettoavveckling. Denna risk kan emellertid redan nu väsentligt nedbringas med tämligen enkla metoder. Ett sätt att åstadkomma detta är helt enkelt att sätta en gräns för hur stora nettopositionerna får bli i avvecklingsprocessen och låta affärer utanför denna gräns avvecklas brutto. Figur 7.2 visar en tidsserie över de summor som erlagts vid netto- avvecklingen på penningmarknaden av en bank . Det är uppenbart att behovet av likviditet för att genomföra avvecklingen varierat högst avsevärt mellan olika dagar. Ju större betalningar som skall slussas genom , desto större är naturligtvis risken att något hakar upp sig. Om man , som visas i den tjocka linjen i figuren, lägger en gräns för det netto som varje bank får bygga upp 42 Värdepapper som erhålls i den ordinarie avvecklingen kan belånas till i och användas som säkerhet för intradagsupplåning även i samband med avvecklingen. På motsvarande sätt kan vid bruttoav- veckling erhållna värdepapper användas som säkerhet. Betalningssystemet i Volym B:473 inför avvecklingen maximeras naturligtvis behovet av likviditet vid avvecklingstidpunkten. Exempel på betalningar per dag i VPC:s penningmarknadsavveckling Gräns för betalnin g I praktiken visar det sig att relativt få betalningar behöver avvecklas brutto för att belastningen i den ordinarie nettoclearingen skall halveras. För de flesta banker och andra clearingdeltagare gäller, som i figuren, att bruttoavveckling bara behöver ske ett fåtal av månadens dagar och att det då rör sig om en handfull affärer. Att minska likviditetsbehovet i avvecklingstidpunkten och därmed risken för en urbackning kan således ske med ganska enkla medel och utan genomgripande och dyrbara systemförändringar. 43 Att välja ut vilka transaktioner som skall avvecklas är inte helt trivialt eftersom dessa kan vara kopplade i komplicerade kedjor på det sätt som tidigare beskrivits. Det är dock möjligt att välja de betalningar som blir lättast att avveckla utanför nettosystemet, dvs. att i viss mening optimera just dessa flöden. Dessutom kommer clearingdeltagarna själva, när de är medvetna om de gränser som finns, säkerligen att kunna styra sina betalningar så att ett tillräckligt antal av dem avvecklas brutto. Volym B:474 Bilaga 14 Det finns ett antal viktiga slutsatser att dra från diskussionen i tidigare avsnitt. Nedan sammanfattas dessa i fem punkter. 1.Riskerna i betalningssystemet och kostnaderna för att driva det har ökat markant till följd av tillväxten av de finansiella marknaderna. Det svenska betalningssystemet har också genom knytningen till fått en fastare internationell knytning och analysen av risker och kostnader i systemet har i hög grad blivit en internationell angelägenhet. Betalningsavvecklingen har emellertid av historiska skäl betraktats som en huvudsakligen teknisk ange- lägenhet och rönt begränsat intresse i bankernas ledningar. Detsamma gäller i viss utsträckning för de inblandade statliga myndigheterna. Kommunikationen mellan banker och myndigheter har ofta skett på en teknisk nivå och en följd av detta har varit att strategiskt viktiga frågor inte kommit att tillräckligt beaktas. Risker och kostnader i avvecklingsprocessen bör generellt ägnas större uppmärksamhet från den finansiella sektorn i stort. 2.Handel, clearing, avveckling och registerföring av värdepapper kommer med största sannolikhet att genomgå en betydande strukturomvandling i europeisk miljö.