sou · GOB379 · 2001-01-01 00:00:00 — Det var bl.a. dessa omständigheter som under förarbetena till ML ledde fram till den ordning ifråga om officialprövningens omfattning som f.n. gäller i . Den utveckling som ägt rum under de som ML varit i kraft har i en inte oväsentlig utsträckning för- ändrat de grundläggande utgångspunkterna för registreringsförfarandet. En invändning som måste beaktas vid valet av registreringssystem är att den känsla av säkerhet, som officialgranskningen av relativa hin- der ger, i viss mån är illusorisk. Även om PRV:s granskning är tämli- gen omfattande, innebär den i praktiken endast att av verket beviljade registreringar samt tidigare inkomna och avskrivna sådana utgör underlag för prövningen. På grund av att nyhetskravet är absolut och globalt, kvarstår således möjligheten att det förekommer nyhetsskad- liga tidigare mönster på annat håll. Den som verkligen vill försäkra sig om att en registrerad mönsterrätt är hållbar, måste således redan nu göra kompletterande undersökningar. Denna invändning har med tiden fått ökad tyngd. Antalet i giltiga registreringar – och därmed granskningsunderlaget – ökar och kommer att öka ytterligare om ansluter sig till Haag-arrangemanget och om gemenskaps- mönstret blir verklighet. Detta försvårar granskningen och kommer efter hand att leda till att tillförlitligheten i granskningen minskar. Vid bedömningen av vilket som är att föredra (officialgranskning av relativa registreringshinder eller inte och omfattningen av granskningen av absoluta hinder) finns det vidare anledning att påpeka att det registreringsförfarande som valdes vid till- komsten av ML byggde på bl.a. två grundläggande förutsättningar. Den ena var att registreringsförfarandet skulle ta i anspråk och den andra att industrin önskade den valda lösningen med förpröv- ning (se prop. 1969:168 s. 90 ff.). Enligt uppgift från PRV uppgår den genomsnittliga handlägg- ningstiden till och . Visserligen finns det anled- ning att räkna med att de nuvarande balansproblemen vid PRV:s varu- märkes- och mönsteravdelning i kommer att reduceras inom en överskådlig framtid med hänsyn till att avdelningen satt in åtgärder för att bringa ned balanserna, men hänsynen till avdelningens arbetsbelastning måste ändå väga tungt. Ett genomförande av direktivet leder till att det i ML förs in nya materiella hinder mot registrering, som inte i egentlig mening rör ett mönsters förhållande till äldre rättig- heter, dvs. nya absoluta hinder. De hinder som avses i detta samman- hang är de krav som rör beståndsdelar i sammansatta produkter (artikel 3), delar uteslutande betingade av produktens tekniska funktion (artikel 7.1) och sammankopplingar (artikel 7.2). En undersökning av de registreringshinder som avses ställer andra krav på kompetens hos mönsteravdelningen än vad som är fallet. Exempelvis skulle helt andra krav på teknisk kunskap krävas. Om officialgranskningen skulle komma att omfatta också dessa nytillkommande absoluta registreringshinder, kan detta förväntas leda till ökade kostnader för PRV och en ökad tidsåtgång vid handläggningen av ansökningar om mönsterregistrering. PRV har i beräkningar till utredningen uppskattat merkostnaden till . Skulle denna merkostnad behöva täckas löpande genom ökade avgifter för registrering av mönster, skulle det i runda tal kunna medföra en fördubbling av nuvarande avgifter. Det kan vidare antas att en sådan ordning skulle motverka PRV:s ansträngningar att förkorta handläggningstiderna. Såvitt gäller önskemålen från industrin är – enligt vad utredningen erfarit – intresset nu i högre grad än tidigare inriktat mot en mer begränsad officialgranskning. Utan en förgranskning som omfattar relativa registreringshinder är företagen och mönsterskaparna hänvi- sade till att – själva eller genom andra företag som mot ersättning handlägger mönsterärenden – granska mönterkungörelserna och göra invändningar i de fall de anser att en ansökan eller registrering kränker deras rätt. Det finns däför anledning att förmoda att en inskränkning av förgranskningen skulle missgynna de mindre och medelstora företagen, som i stor utsträckning söker mönsterskydd utan hjälp av ombud. Vid kontakter med () har utredningen dock erfarit att föreningen är beredd att acceptera ett avskaffande av officialprövningen av de relativa registreringshindren under förutsätt- ning att det kommer att finnas möjlighet att få en motsvarande gransk- ning utförd av PRV som inte fördyrar mönsterskyddet i förhållande till vad som gäller . För både större och mindre företag är tidsaspekten numera av större betydelse . För många företag – både större och mindre – är det av stor vikt att snabbt kunna komma i åtnjutande av det skydd som en mönsterregistrering innebär. Mot denna bakgrund måste stor försiktighet iakttas med åtgärder som kan misstänkas medföra ökade kostnader och försvåra ansträngningarna att bringa ned handläggnings- tiden för ansökningar om mönsterskydd. Det sagda gäller även om det bara skulle bli fråga om att införa en ordning som kan medföra sådana konsekvenser under en övergångstid fram till dess en fullständig över- syn av registreringsförfarandet kan göras i utredningens slutbetän- kande. PRV:s möjligheter att erbjuda ett snabbt, enkelt och billigt registre- ringsförfarande kommer att få än större betydelse genom den kom- mande EG-förordningen om mönster. Som tidigare påpekats kommer denna att innehålla ett registreringsförfarande som inte innefattar någon officialgranskning av relativa registreringshinder. En registrering av ett gemenskapsmönster blir giltig även i . Det finns anledning att utgå ifrån att intresset för att utnyttja nationella registreringssystem blir beroende av att nationell registrering kan erhålla minst lika snabbt och billigt som på den gemenskapsrättsliga nivån. De nackdelar som är förenade med en mindre omfattande official- granskning kan i stor utsträckning motverkas genom en utökning av PRV:s uppdragsservice. Enligt vad utredningen erfarit finns det goda möjligheter att få till stånd undersökningar av ett mönsters nyhet inom ramen för PRV:s uppdragsverksamhet. Detta är för övrigt den vanliga vägen också då mönsterombud vill få en sådan undersök- ning utförd i . Det finns vidare skäl att utgå ifrån att den tek- niska utvecklingen på informationsteknikens område kommer att göra det lättare och billigare att bevaka egna rättigheter och undersöka om ett eget mönster kränker en äldre rätt. En begränsad officialgranskning skulle sålunda i betydande grad underlätta PRV:s granskning utan att medföra några påtagliga nack- delar för näringslivet. Med en sådan granskning minskar även behovet av att utfärda förelägganden, vilket skulle ytterligare lätta mönsterav- delningens arbetsbörda och betydligt underlätta ansträngningarna att minska handläggningstiderna. Den minskade arbetsbördan för PRV kan också, åtminstone , väntas medföra att avgiften för en enkel registrering kan sänkas eller i allt fall att framtida avgiftshöjningar kan undvikas. Härigenom skapas en flexibilitet i avgiftssystemet, som är till fördel för näringslivet. Den som vill mönsterskydda en formgivning kan börja med att genast söka en billigare registrering och skjuta upp den ytterligare kostnad som är förenad med en undersökning beträffande förekomsten av relativa registreringshinder till dess han eller hon säkrare kan bedöma om pro- dukten ifråga har ett så stort kommersiellt värde att den ytterligare kostnaden är motiverad. Sammantaget finns det enligt utredningens mening inte anledning att bibehålla en granskning av samtliga absoluta hinder och av de rela- tiva registreringshindren. I stället föreslår utredningen att PRV:s granskning av registreringshinder begränsas till att avse att ansökan uppfyller lagens krav på att den skall gälla något som verkligen utgör ett mönster samt att mönstret inte strider mot goda seder eller allmän ordning. Utredningens förslag i detta hänseende innebär att också att svensk lagstiftning kommer i bättre överensstämmelse med förslaget till förordning om gemenskapsmönster och med den förväntade lag- stiftningen i och . Utredningens förslag innebär bl.a. att PRV:s granskning inte skall omfatta registreringshinder i form av en otillåten användning av vapen, flaggor och andra officiella beteckningar. Det kan dock inte uteslutas att det skulle kunna uppstå ett behov av en granskning även av sådana eller andra hinder mot registrering. Mot denna bakgrund finns det skäl för en ordning där granskningen förhållandevis snabbt kan utvidgas till att omfatta även andra registreringshinder än de som föreslås bli grans- kade enligt lagen. Detta kan ske genom att regereringen ges en rätt att föreskriva att ytterligare registreringshinder skall omfattas av PRV:s officialgranskning. Beträffande de ekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag hänvisas till avsnitt 14.1 Förslag: Kravet på nyhetsförsäkran vid en ansökan om registrering av ett mönster bör tas bort. Skälen för förslaget: Av ML framgår att den som ansöker om registre- ring av ett mönster på heder och samvete skall intyga att mönstret, såvitt sökanden har sig bekant, är nytt (10 § tredje stycket). Bestämmelsen innebär att den som uppsåtligen eller av grov oakt- samhet lämnar en felaktig uppgift i sin försäkran kan dömas för osann försäkran eller vårdslös försäkran till böter eller fängelse (15 kap. 10 § BrB). Det huvudsakliga syftet bakom bestämmelsen är att komplettera förprövningsförfarandet. Med anledning av vad utredningen föreslår beträffande förprövningen finns anledning att se över kravet på nyhets- försäkran. Vid remissbehandlingen av förslaget till ML framfördes från bl.a. och Riksåklagaren vissa betänkligheter mot ett krav på nyhetsförsäkran (se prop. 1969:168 s. 85 f.). Exempelvis framfördes att den objektiva avgränsningen av vad som skall anses känt enligt ML är vansklig att göra. Vidare påtalades att det var förenat med svårigheter att styrka uppsåt eller grov oaktsamhet. nom få en begränsad räckvidd. Något som talar för att detta även blivit fallet är den omständigheten att bestämmelsen aldrig lett till något åtal ML varit i kraft. Vad gäller den objektiva avgräsningen av vad som skall anses känt kan hävdas att mönsterdirektivet medför att denna blir än mer oklar. Detta med anledning av att vad som skall anses känt skall vara vad som berörd sektor inom gemenskapen i sin normala affärsverksamhet har kännedom om. Det tillkommer således en bestämning utöver före- komsten av tidigare mönster. Nyheten blir även beroende av vem som har kännedom om tidigare mönster. Ett mönster som är känt behöver således inte vara nyhetsskadligt förutsatt det inte är känt bland de rele- vanta fackkretsarna. Till det nu anförda kommer att förslaget till förordning med ett gemenskapsmönster inte innehåller något krav på nyhetsförsäkran. Detsamma gäller för förslaget till en ny dansk designlov. Sammantaget finns med hänsyn till nyhetsförsäkringens begränsade praktiska betydelse, den nordiska rättslikheten och förhållandet till EG- rätten inte skäl att behålla den. Förslag: ML bör ändras så att registrering sker efter det att officialgranskningen avseende vissa absoluta registreringshinder skett. Invändningsförfarandet blir tillgängligt först efter registre- ringen. Invändning bör får göras endast av följande personer i nedan angivna fall. I övrigt bör ingen begränsning råda i möjligheten att framställa invändning. 1.Om registrering skett trots att mönstret konkurrerar med en tidigare ansökan om mönsterregistrering eller en registrering beviljad p.g.a. en sådan ansökan, får invändning göras endast av den som ansöker om eller innehar den äldre rättigheten. 2.Om mönstret innebär en otillåten användning av annans skyd- dade kännetecken, konstnärliga eller litterära verk eller fotografiska bild, får invändning göras endast av den som ansöker om eller innehar den rättigheten. 3.Om mönstret innebär en otillåten användning av de vapen eller andra symboler som omfattas av 4 § 3 a) ML, får invändning göras endast av den person eller organisation som berörs av användningen. Skälen för förslaget: Ansökan om mönsterrätt skall göras skriftligen hos PRV (10 § ML). Är ansökningshandlingarna fullständiga, och PRV inte finner något hinder föreligga mot registrering av mönstret, vidtar enligt ML i dess nuvarande lydelse det s.k. invändningsförfarandet (18 § ML). Syftet med förfarandet är att ge tredje man tillfälle att göra invändning mot mönstret. Invändning skall göras skriftligen hos PRV från kungörelsedagen (18 § andra stycket ML). Invändningsförfarandet tjänar till att komplettera den granskning som PRV utför ex officio. Genom en invändning kan PRV sålunda uppmärksamas på material som myndigheten inte beaktat. Mönstret kungörs i en av PRV för ändamålet utgiven publikation (för mönster, som utges ). I invändningen skall grunden för denna anges. En invändning kan avse varje omständighet som innebär att ansökningen inte bör beviljas. Den kan exempelvis avse påstående om bättre rätt eller om att PRV inte handlagt ansökningen på föreskrivet sätt. Om en invändning gjorts, skall sökanden underrättas om detta och beredes tillfälle att yttra sig över invändningen. När tiden för att framställa invändning gått ut, skall PRV ta upp ansökningen till fortsatt prövning för att avgöra om den skall bifallas. Finner PRV att hinder mot ansökningen inte föreligger, skall denna bifallas. Mönstret skall då tas in i mönsterregistret och kungöras (23 § ML). Det nuvarande invändningsförfarandet innebär således att en regist- reringsansökan kungörs när förgranskning har skett. I patent- och varumärkeslagarna kommer däremot invändningsförfarandet efter patentets meddelande respektive varumärkets registrering. Som skäl för en sådan ordning anfördes beträffande båda de nu nämnda lagarna att det var av vikt, att den som sökt ett patent eller varumärke snabbt kunde få tillgång till de rättigheter ett patent eller en varumärkesregist- rering ger. Det skulle exempelvis göra det lättare för innehavaren att ingripa mot intrång. Dessutom anfördes att systemet var både snabbare och billigare (se prop. 1993/94 s. 44 f. och prop. 1994/95 s. 40 f.). Vissa av de skäl som föranlett ändringarna i patent- och varumärkesla- garna gör sig gällande även för ML:s del. Det är vidare av värde att samma regler gäller i samtliga lagar på det industriella rättsskyddets område. Vidare är att beakta att mönsterdirektivet tillför ytterligare registre- ringshinder i förhållande till vad som är fallet . På grund härav och då utredningen föreslagit en begränsning av officialgranskningen finns risk att invändningsförfarandet blir mer omfattande och tidskrävande . Ett mer tidskrävande invändningsförfarande skulle med nuvarande ordning leda till att innehavaren inte tillräckligt snabbt får tillgång till de rättigheter en registrering medför. Även detta talar för att invändningsförfarandet bör komma efter det att mönstret registre- rats. Sammantaget finner utredningen att skälen överväger för att låta invändningsförfarandet följa på registreringen av ett mönster. Någon begränsning av vem som kan framställa en invändning finns enligt ML i dess nuvarande lydelse inte. Av den tidigare framställ- ningen (se avsnitt 9.1) har framgått att artikel 11.3–5 i mönsterdirekti- vet stadgar om vissa inskränkningar i rätten att föra talan om hävning av en registrering. Med en ordning där invändningsförfarandet följer på en registrering gör sig samma skäl gällande för en inskränkning i rätten att framställa en invändning. Förslag: Mönster och ornament bör kunna samregistreras förutsatt de hör till samma huvudklass enligt Locarnoöverenskommelsen om internationell klassificering av mönster. Skälen för förslaget: Enligt ML får mönster som hör samman med avseende på tillverkning och bruk samregistreras. En samregistrering får omfatta högst 20 mönster och får inte avse ornament (11 § ML). Avsikten är att varor som tillverkas och används gemensamt skall få registreras i en ansökan. De exempel som nämnts där samregistrering skulle kunna förekomma är bestick bestående av kniv, gaffel och sked eller en kostym bestående av kavaj, väst och byxor. I motiven till ML anfördes i huvudsak praktiska skäl för en sådan ordning. Det ansågs kunna inträffa fall där det var oklart huruvida det var fråga om ett eller flera mönster (se SOU 1965:61 s. 261 ff. och prop. 1969:168 s. 173 f.). Det förutsattes således att möjligheten att sammanföra flera mönster i en ansökan i regel endast skulle användas i de fall oklarhet rådde i frågan om det var ett eller flera mönster. Bestämmelsen har av PRV kommit att tillämpas utifrån den s.k. reservdelsdoktrinen. Denna doktrin innebär i korthet att delar till ett föremål får samregistreras med huvudföremålet om delarna anses utgöra varor i lagens mening (som exempel kan nämnas en stol och stolsben). Enligt PRV:s praxis får dock inte en del till en del registre- ras, dvs en del till huvudföremålet får inte splittras i ytterligare delar som sedan ingår i samregistreringen. Utvecklingen har lett till att allt fler samregistreringar sker. Av 2364 ansökningar inkomna 1999 avsåg 2134 ansökningar ett mönster och 230 ansökningar samregistrering av tillhopa 843 mönster. De ansök- ningar som lämnades in till PRV avsåg således i själva ver- ket 2977 mönster. Enligt den nya konvention som beslutades i om inter- nationella registreringar (se avsnitt 2.2.3) får ett obegränsat antal mönster ingå i en ansökan under förutsättning av att de hör till samma huvudklass enligt Locarnoöverenskommelsen om internationell klassi- ficering av mönster. skulle i och för sig vid en eventuell anslutning till konventionen kunna behålla de nuvarande reglerna. Det ankommer nämligen på varje stat att själv bestämma i vilken omfatt- ning nationella regler i detta avseende skall tillämpas. Den nuvarande ordningen leder emellertid till relativt omfattande arbete med att dela ansökningar och undersöka i vad mån samhörigheten är sådan att kra- vet på tillverkning och bruk är uppfyllt. Detta vållar enligt vad utredningen erfarit betydande problem. Den EG-förordning som f.n. är föremål för förhandlingar innehåller inte heller något krav på att mönster måste höra samman med avseende på tillverkning och bruk för att kunna innefattas i en ansökan. Det- samma gäller enligt det förslag till ny designlag som framläggs i Dan- mark. Ett samregistreringskrav som är utformat i enlighet med Haag- arrangemanget och förslaget till EG-förordning behöver inte heller med nödvändighet leda till att antalet samregistreringar avsevärt ökar. Antalet samregistreringar är, som tidigare framförts, redan stort och en viss begränsning ligger i att mönstren måste höra till samma huvud- klass. De nu redovisade omständigheterna har lett utredningen till slutsat- sen att det finns skäl att redan nu införa en ordning som innebär att samregistrering skall få ske i samtliga de fall mönstren hör till samma huvudklass. Mönster till ornament kan med den nuvarande lydelsen av ML inte bli föremål för samregistrering (11 §). Det saknas enligt utredningens mening bärande skäl för att inte tillåta en samregistrering av ornament, särskilt som det kommer att vara möjligt både enligt den kommande EG-förordningen och Haag-arrangemanget. Det kan även antas att det inom viss industri (t.ex. textilindustrin) finns ett behov för en sådan möjlighet. Att låta ornament bli föremål för samregistrering under samma för- utsättningar som mönster till produkter leder till enklare administrativa rutiner och torde därför vara att föredra. kunna ske om de produkter ornamenten är avsedda att användas på hör till samma huvudklass enligt Locarnoöverenskommelsen. 12 Ombudskrav och prioritet Förslag: PRV bör få bestämma att den som ansöker om registrering av ett mönster och inte har sin hemvist i skall anvisa en fysisk eller juridisk person som är behörig att på hans vägnar ta emot delgivning. Den fysiska eller juridiska personen skall ha hem- vist i och anmälas hos myndigheten. Skälen för förslaget: I samtliga lagar på det industriella rättsskydets område finns bestämmelser om ombud för sökande och innehavare. Bestämmelserna i de olika lagarna är sinsemellan något olika utformade. För den som ansöker om registrering av ett mönster, och inte har hemvist i landet, gäller ett obligatoriskt krav på ombud som kan företräda sökanden i allt som rör ansökningen (12 §). Även för utländska innehavare till en mönsterrätt gäller ett obligatoriskt krav på att ha ett här i landet bosatt ombud (45 § första stycket). Ombudet skall ha behörighet att på innehavarens vägnar ta emot delgivning av stäm- ning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden om mönsterrätt. Dock får ombudet inte ta emot stämning i brottmål eller föreläggande för part att infinna sig personligen vid domstol. Motsvarande krav på ombud gäller inom patenträtten (12 och 71 §§ patentlagen). Med anledning av att kommissionen till överlämnat en for- mell underrättelse, i vilken kommissionen anger att bestämmelserna i patentlagen är oförenliga med EG-fördragets bestämmelser om etable- ringsfrihet och fri rörlighet för tjänster, bereds inom bl.a. ett lagförslag om ändringar av ombudsreg- lerna i patentlagen. Förslag till förändringar av ombudsreglerna har därvid presenterats i en departementspromemoria (Ombudskrav, prio- ritet och elektronisk ingivning – några frågor om patent och växtför- ädlarrätt, Ds 2000:30), som remitterats. I princip gör sig samma argument gällande för ändringar av ML som för patentlagen. Utredningen har därför ansett det påkallat att redan i ett delbetänkande lämna ett förslag till ändringar av ML i detta avse- 120 Ombudskrav och prioritet Såvitt gäller den närmare bakgrunden till skälen för ändringen får utredningen hänvisa till den nämnda promemorian. Utredningen föreslår att sökande och innehavare får föreläggas respektive skall ha en delgivningsadress i . I promemorian föreslås att patentmyndigheten får förelägga sökande som inte har hemvist i för sig ställer ett ombud som har hemvist inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. För innehavare föreslås ett motsvarande krav som är obligatoriskt. En bestämmelse som medger att PRV av en utländsk sökande kan kräva att han anvisar en fysisk eller juridisk person med hemvist här i landet bidrar till ett effekivt ansökningsförfarande. Begränsas behörig- het för den fysiska eller juridiska personen till att ta emot delgivningar torde inte bestämmelsen bli betungande för sökanden i varken praktiskt eller ekonomiskt hänseende. En sådan lösning kräver t.ex. inte att sökanden anlitar just ett svenskt mönsterombud. Bestämmelsen innebär inte heller någon begränsning i utländska ombuds möjligheter att upp- träda i svenska mönsterärenden. En utländsk sökande lär knappast tveka att anlita ett ombud i sitt hemland endast av det skälet att han måste anvisa en person (fysisk eller juridisk) här i landet, som kan ta emot delgivningar i ärendet. Det kan vidare nämnas att har en bestämmelse av motsvarande slag, mot vilken inte gjorts gällande att den skulle stå i strid med EG-fördraget. För att bättre klargöra att det endast är fråga om en delgivningsadress föreslår utredningen att uttrycket fysisk eller juridisk person används i stället för ombud. Med anledning av att uttrycket ombud inte väljs förutsätts vissa följdändringar (se 45 § ML). Förslag: I ML bör anges uttrycklingen att prioritet skall medges för ansökningar om mönsterregistrering eller om nyttighetsmodell i främmande stat ansluten till PK eller medlem av WTO. Vidare bör uttryckligen anges den tid inom vilken prioritet får åtnjutas, dvs. Skälen för förslaget: Regeringen får enligt ML förordna att en ansö- kan om registrering av mönster, som tidigare angivits i ansökan om skydd i utlandet, i vissa avseende skall anses gjord med ansökan i utlandet, om sökanden yrkar det (8 § första stycket). Av samma bestämmelse framgår att denna s.k. konventionsprioritet har betydelse vid tillämpning av bestämmelserna om nyhetshinder (2 §) Ombudskrav och prioritet 121 och föranvändarrätt (6 §).