sou · GOB389d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Eftersökning kan i sådana fall behövas för att värdera och bedöma geologiska förhållanden på när- belägen mark; den kan också avse andra än vad tillståndet eller koncessionen avser. Sådan allmän kartläggning och geologisk forskning som utförs i of- fentlig regi faller utanför minerallagens tillämpningsområde och omfattas således inte av bestämmelsen. 2 kap. 2 § Undersökningstillstånd skall meddelas, om det finns anledning att anta att undersökning i området kan leda till fynd av koncessionsmineral. Undersökningstillstånd får dock inte beviljas den som uppenbarligen saknar möjlighet eller avsikt att få till stånd en ändamålsenlig undersök- ning eller tidigare visat sig olämplig att bedriva undersökningsarbete. Tillstånd att bedriva undersökning beträffande olja, gasformiga kol- väten eller diamant får beviljas endast den som visar att han är lämplig att bedriva sådan undersökning. Genom den föreslagna lydelsen av andra stycket har kraven för undersök- ningstillstånd skärpts. Av lagtexten framgår tydligare än tidigare, att det är tillståndsmyndighetens sak att visa sökandens bristande förmåga eller av- sikt i detta avseende; förhållandet skall var uppenbart för att tillstånd skall vägras. Det föreskrivs emellertid också en annan grund för vägran, nämli- gen att sökanden tidigare visat sig olämplig att bedriva undersökningsar- bete. Här finns inte något krav på uppenbarhet, utan det räcker att han inte kan anses uppfylla kraven. Det gäller både om han visat bristande hänsyn till markägarens intressen och om han utfört arbetena på ett sätt som varit skadligt för natur- eller kulturmiljön. Vid prövningen får man självfallet ta hänsyn till sådana omständigheter som om missförhållandena varit av till- fällig eller varaktig natur, i vilken utsträckning de berott på sökanden själv och hur det gått efter det tidigare undersökningsarbetet. 2 kap. 10 § Undersökningstillstånd skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen eller enskild rätt. Tillståndet kan förenas med föreskrift att tillståndshavaren skall ställa säkerhet för ersättning enligt 7 kap. 1 § första stycket. Paragrafen, som motiverats i avsnitt 11.2 och 11.3.4, behandlar villkor vid undersökningstillstånd. föreskrevs villkor till skydd för allmänna eller enskilda intressen bara beträffande olja, gasformiga kolväten och diamant. kan alla undersökningstillstånd förenas med villkor av detta slag Vid utformningen av villkoren bör bergmästaren kunna hämta ledning från eventuella yttranden av , som alltid skall beredas tillfälle att yttra sig om ansökan, och enskilda sakägare som underrättats om denna (se förslaget till 3 § mineralförordningen). Ofta bör det vara motiverat att ställa upp vissa villkor om hur verksam- heten skall bedrivas med hänsyn till miljön på området. Vidare måste pro- spektören ta hänsyn till boende på området och annan verksamhet som utövas på fastigheten. Som exempel kan nämnas villkor om samråd med fastighetsägaren, arrendatorer eller innehavare av renskötselrätt innan vis- sa undersökningsåtgärder företas. Bergmästaren kan också föreskriva viss kompetens hos personal som bedriver undersökningsarbetet, om detta kan tänkas bli behövligt med hänsyn till arbetets eller områdets art. Om inte särskilda skäl finns för annat, skall säkerhet ställas för att trygga markägarens rätt till ersättning enligt 7 kap. 1 §. Behovet av säker- het varierar naturligtvis med omfattningen av undersökningsområdet. Om detta är begränsat och sökanden är ett välkänt företag med god soliditet lär någon säkerhet inte vara behövlig. 3 kap. 3 § Undersökningsarbete får bedrivas endast för att visa att sådant som omfattas av tillståndet finns inom området och för att ta närmare reda på fyndighetens storlek, beskaffenhet och brytvärdhet. I den utsträckning det behövs får tillståndshavaren använda befintlig väg till och inom området. Efter tillstånd av bergmästaren får han också ta mark i anspråk för att bygga nödvändig väg till området. Arbetet skall utföras så att minsta skada och intrång vållas på annans egendom eller på natur- och kulturmiljön. Delar av andra stycket har utgått. Detta innehöll bestämmelser om rätt för tillståndshavaren att ta mark i anspråk för att uppföra byggnader och för att bygga väg inom området samt rätt att ta i anspråk befintliga vägar till och inom området. Vad avser rätten att ta mark i anspråk för att uppföra byggnader har denna rättighet ansetts obehövlig. Genom ändringen blir det således inte tillåtet att med stöd av ett undersökningstillstånd ta i anspråk mark för att uppföra byggnader. Då det gäller byggande av väg inom området utgör detta ett sådant in- gripande undersökningsarbete som avses i den föreslagna 3 kap. 3 a § och som således kräver överenskommelse med markägaren eller särskilt till- stånd från bergmästaren. Ändringen av tredje stycket är gjord för att förtydliga att den som be- driver undersökningsarbeten även skall beakta risken för skador på natur- och kulturmiljön och så långt möjligt undvika och minimera sådana risker. 3 kap. 3 a § Undersökningsarbete med fordonsburen utrustning i terrängen på fastig- heten samt byggande av väg, trädfällning eller sprängning får endast ske efter skriftlig överenskommelse med fastighetsägaren och andra berörda sakägare eller, om överenskommelse inte kan träffas, efter särskilt till- stånd av bergmästaren. Bergmästaren skall lämna tillstånd enligt första stycket om åtgärderna är nödvändiga för en ändamålsenlig undersökning och inte medför så stora olägenheter för fastighetsägaren eller annan sakägare eller för miljön att detta överväger tillståndshavarens intresse av att få utföra ar- betena. Bergmästaren får förena tillståndet med de villkor som behövs för att förebygga eller begränsa olägenheterna samt förordna att tillståndet skall gälla utan hinder av att det inte vunnit laga kraft. Beträffande överenskommelse enligt andra stycket gäller 7 kap. jorda- balken. Paragrafen innehåller särskilda regler om vissa mera ingripande åtgärder i samband med undersökningsarbete. Den har närmare motiverats i avsnitt 11.3.4. Första stycket föreskriver att vissa åtgärder på fastigheten som huvud- regel får företas bara efter skriftlig överenskommelse med fastighetsägaren och andra sakägare, i den mån dessa berörs av åtgärden. Det gäller till en början undersökningsarbete som bedrivs med fordonsburen utrustning i terrängen. Användning av fordonsmonterade borraggregat – något som regelmässigt förekommer vid provborrningar – utgör ett typiskt exempel på arbete som kräver överenskommelse eller särskilt tillstånd, liksom an- vändning av grävmaskiner eller andra tunga arbetsfordon Användning eller transport utanför körvägar av sådan utrustning kan medföra markska- dor och får anses utgöra ett så stort intrång att fastighetsägarens och andra berörda sakägares samtycke om möjligt bör inhämtas. Bestämmelsen är alltså tillämplig i de fall då utrustningen eller huvuddelen av denna är monterad på ett större fordon då den används. I det fall lättare utrustning endast transporterats till undersökningsområdet med en terrängbil, för att sedan lastas av eller placeras ut innan själva undersökningen påbörjas krävs dock inte särskild överenskommelse, förutsatt att transporten kan ske utan trädfällning eller nämnvärda markskador. Som exempel kan näm- nas fall då ett mätinstrument fraktas med en terrängbil till ett avsides belä- get skogsområde eller då en kabel för elektromagnetiska mätningar läggs ut i terrängen med hjälp av en terrängmotorcykel innan mätningar påbör- jas. Som nämnts i allmänmotiveringen kräver dock all terrängkörning som huvudregel dispens från terrängkörningslagen. Som vägbygge bör anses inte bara anläggning av ny väg utan också breddning av den gamla, medan annan förbättring av vägen bör kunna ske utan tillstånd. Som framgår av 3 kap. 3 § gäller detsamma användning av befintlig väg. Ägaren kan kompenseras för användningen genom den av- gift som skall utgå enligt 7 kap. 1 § första stycket. Enligt nuvarande be- stämmelser får tillståndshavaren efter tillstånd av bergmästaren ta i an- språk mark för att bygga nödvändig väg till området. Genom den föreslag- na bestämmelsen får inte heller sådana åtgärd vidtas utan att överenskom- melse träffats med berörda sakägare. Gränsen mellan trädfällning och röjning av buskar eller sly kan vara svår att dra: som träd bör i vart fall räknas vad som har ekonomiskt värde som virke eller ved59. I sammanhanget bör påpekas att åtgärder som inne- bär skador på t. ex. plantor eller ungskog medför ersättningsskyldighet enligt 7 kap. 1 §. 59 Jfr , allemansrätt och markägarskydd, 2 uppl. 1966 s. 104. Sprängningsarbeten torde vara mindre vanliga i samband med normal mineralprospektering, men kan undersökningen aktualisera sådana åtgär- der kräver också dessa överenskommelse med berörda sakägare. När tillståndshavaren avser att företa några sådana åtgärder som be- stämmelsen anger skall han alltså vända sig till markägaren med ett förslag till överenskommelse, som också bör ange storleken av den ersättning som enligt 7 kap. 1 § andra stycket skall utgå för markens nyttjande. Känner han till att andra sakägare berörs av åtgärden bör också dessa kontaktas. Det är sålunda naturligt att träffa överenskommelse med en jordbruksar- rendator på fastigheten, liksom också andra arrendatorer vars mark direkt berörs av åtgärden. Detsamma gäller innehavare av skogsavverkningsrätt, grustäkt eller andra rättigheter som avses i 7 kap. 3 § jordabalken, om åt- gärden kan påverka deras verksamhet i mer än bagatellartad utsträckning. Sameby som har renskötselrätt på området skall kontaktas så snart det finnas anledning att tro att åtgärden har betydelse för renskötseln; risken för detta lär i allmänhet vara obetydlig vid mindre ingrepp på en fastighet, men man kan tänka sig att undersökningsarbete vid en ofta använd flyttväg kan bli besvärande. Lyckas inte tillståndshavaren få till stånd en överenskommelse med någon av de berörda parterna, får han vända sig till bergmästaren med begäran om tillstånd till de önskade åtgärderna. I andra stycket anges för- utsättningarna för sådant tillstånd. Det skall ske en avvägning mellan in- tressena på ömse sidor, varvid mot tillståndshavarens intresse står inte bara hänsyn till markägaren och andra berörda sakägare utan också hänsyn till natur- och kulturmiljövärden. Såvitt gäller förhållandet till sakägarna får bergmästaren väga in den ersättning som skall utgå till dem; en högre kompensation kan uppväga åtskilliga skador och olägenheter som till- ståndshavarens åtgärder kan väntas medföra. Man får emellertid räkna med att exempelvis skada på egendom med affektionsvärde inte kan gott- göras på detta vis och att därför markägaren ändå har skäl att motsätta sig en åtgärd. Vad angår skyddet för miljön, kan man visserligen räkna med att vissa villkor i detta syfte redan har ställts upp enligt den föreslagna 2 kap. 10 §, men därutöver kan det finnas skäl att ställa upp nya villkor med stöd av bestämmelsens tredje stycke. Vid bedömningen vilka begränsning- ar som tillståndshavaren får finna sig i bör bergmästaren kunna få viss ledning också av hänsynsreglerna i 2 kap. . Finns det risk att åtgärden medför bestående skada för natur- eller kulturmiljön, bör till- ståndshavaren hänvisas till att lägga upp undersökningsarbetet på annat sätt. Självfallet kan inte en generös ersättning för nyttjandet vara ett skäl för att godta allvarliga skador.. Av andra meningen framgår vidare att bergmästaren kan förordna att tillstånd till den begärda åtgärden skall träda i kraft. Är det fråga om olägenheter som bör kunna kompenseras i pengar kan ett sådant beslut ofta var motiverat. En tvist i ersättningsfrågan bör inte få fördröja undersökningsarbetena. Enligt fjärde stycket skall reglerna i 7 kap. jordabalken vara tillämpliga på sådana överenskommelser som träffas enligt första stycket. Eftersom överenskommelsen avser ett slags nyttjande av fastigheten mot vederlag, kunde det ligga nära till hands att hänvisa också till de särskilda reglerna om arrendeavtal, närmast bestämmelserna om lägenhetsarrende i 8 kap. Överenskommelsen har emellertid tillkommit på ett speciellt sätt, mot bakgrund av möjligheten till tvångsvis upplåtelse, och ett nyttjande med sikte enbart på undersökning av mineraltillgångar för framtida exploate- ring är inte heller av det slag som arrendereglerna tar sikte på. Dessa regler kan därför inte anses tillämpliga på överenskommelsen, lika litet som de gäller beträffande upplåtelse av grustäkt eller andra rättigheter som berörs i 7 kap. 3 jordabalken. Det är alltså bara de allmänna reglerna i 7 kap. JB som kan tillämpas på överenskommelsen och inte bestämmelserna om olika former av arrende i följande kapitel. Av särskild betydelse blir här de sakrättsliga bestämmel- serna. I händelse av överlåtelse av fastigheterna blir 7 kap. 11-21 §§ till- lämpliga, och vid kollisioner med andra särskilda rättigheter tillämpas 22- 24 §§. Också om verkan av ändring i fastighetsindelningen kan få praktisk betydelse. Rörande förhållandet mellan parterna får man, liksom vid avtal om rätt till grustäkt, skogsavverkningsrätt och andra rättigheter enligt 7 kap. 3 § JB, falla tillbaka på allmänna obligationsrättsliga bestämmelser i den mån frågan inte regleras i överenskommelsen. Om någon av parterna bryter mot överenskommelsen har t.ex. motparten rätt till skadestånd enligt allmänna regler, och vid väsentliga kontraktsbrott inträder hävningsrätt för den för- fördelade parten. Skulle överenskommelsen hävas på detta vis från någon- dera sidan, kan emellertid tillståndshavaren vända sig till bergmästaren och begära nytt tillstånd till undersökningsarbetet enligt vad som sägs i paragrafen. Vid sin prövning kan då bergmästaren ta hänsyn till kontrakts- brottets orsaker och vad som i övrigt förekommit mellan parterna och ställa upp villkor så att överenskommelsen fungerar bättre . I den mån överenskommelsen är oskälig mot fastighetsägaren eller annan sakägare har denne möjlighet att efter talan vid domstol får överenskom- melsen jämkad enligt 36 § avtalslagen. Motsvarande rätt har naturligtvis också tillståndshavaren, om överenskommelsen medför orim- liga konsekvenser för hans del. Oberoende av om överenskommelse träffas eller bergmästaren lämnar tillstånd kan undersökningsarbetena förutsätta särskilt medgivande från eller bergmästaren enligt 3 kap. 6 § respektive 7 §. 3 kap. 5 § Minst undersökningsarbetet påbörjas skall tillståndsha- varen underrätta bergmästaren, ägaren till den mark där arbetet skall bedrivas och innehavarna av nyttjanderätt eller servitut om när arbetet skall påbörjas. Kan arbetena antas komma att beröra annan särskild rätt, skall även innehavaren av denna underrättas. Avser tillståndshavaren att utföra sådana åtgärder som anges i 3 a § skall han delge fastighetsägaren och andra berörda sakägare ett förslag till överenskommelse om undersökningsarbete. Har överenskommelse inte träffats , får tillståndshavaren begära bergmästa- rens tillstånd till de i förslaget till överenskommelse angivna undersök- ningsarbetena. Underrättelser till andra än bergmästaren skall delges. Underrättelse till innehavare av renskötselrätt får delges den sameby som innehavarna tillhör. Innan arbetet påbörjas skall tillståndshavaren ställa den säkerhet för ersättning som föreskrivits i undersökningstillståndet. Första stycket är oförändrat. Fastighetsägaren och innehavare av nyttjan- derätt eller servitut liksom andra berörda innehavare av särskild rätt skall alltså underrättas om när undersökningsarbetena skall påbörjas minst i förväg. Detta gäller alltid i de fall undersökningsarbetena är av mindre ingripande karaktär och således inte kräver överenskommelse med markägare och berörda sakägare. Om undersökningsarbetena däremot är av sådant slag att en överenskommelse enligt 3 a § träffats eller att berg- mästaren meddelat tillstånd till arbetena och det av överenskommelsen eller tillståndet framgår när arbetena skall påbörjas, får tillståndshavaren härigenom anses ha fullgjort sin underrättelseskyldighet och någon ytterli- gare underrättelse behöver då inte lämnas. Enligt andra stycket skall tillståndshavaren delge fastighetsägaren och andra berörda sakägare ett förslag till överenskommelse om undersök- ningsarbeten i de fall som avses i 3 a §. I de fall tillståndshavaren och fas- tighetsägaren inte lyckats träffa överenskommelse kan tillståndshavaren begära att bergmästaren lämnar tillstånd till undersökningsarbetet. Bestämmelsens syfte är dels att säkerställa att sakägarna får möjlighet att närmare överväga ett skriftligt utkast till överenskommelse, dels att hindra att tillståndshavaren begär bergmästarens tillstånd utan att först ha sökt träffa överenskommelse efter direkta förhandlingar. Det förslag till överenskommelse som skall delges de berörda sakägarna kan betraktas som ett slags slutbud från tillståndshavaren, i vilket denne anger vilka undersökningsarbeten han önskar utföra på fastigheten och de närmare förutsättningarna för dessa. Förslaget till överenskommelse har också be- tydelse genom att det utgör grund för bergmästarens prövning i de fall detta senare blir aktuellt. Tillståndshavaren får således endast begära bergmästarens tillstånd till sådana undersökningsarbeten som angivits i förslaget till överenskommelse. För att bereda fastighetsägaren och andra berörda sakägare skäligt rådrum föreskrivs vidare att ansökan om berg- mästarens tillstånd får göras tidigast efter det att förslaget till överenskommelse kommit motparterna till del. 3 kap. 6 § Undersökningsarbete får inte äga rum inom nationalpark eller område som en statlig myndighet hos regeringen har begärt skall avsättas till na- tionalpark eller i strid med föreskrifter som har meddelats för natur- eller kulturreservat med stöd av 7 kap. . Undersökningsarbete får inte heller, utan medgivande av , äga rum inom från skyddsobjekt som avses i 3 § lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m. m. eller inom militärt skyddsområde och sådant område utanför detta som regeringen be- stämmer, 2kyrkogård och annan begravningsplats, 3område som avses i 4 kap. 5 § . Ett medgivande enligt andra stycket 3 skall förenas med de villkor som är nödvändiga för att förhindra att påtaglig skada uppkommer för områ- dets natur- och kulturvärden. får även i övrigt förena ett medgivande enligt andra stycket med villkor. Genom ändringen av punkten ett i andra stycket knyts begränsningen i rätten att utföra undersökningsarbeten till sådana skyddsobjekt som avses i 3 § lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m. m. och de militära skyddsområden som anges i bilagan till förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m. m. istället för till begreppet befästningsområde. 3 kap. 7 § Undersökningsarbete får inte utan medgivande av bergmästaren äga rum inom 1.område inom trettio meter från allmän väg eller sådan vägsträck- ning enligt fastställd arbetsplan, trettio meter från järnväg eller kanal som är upplåten för allmän trafik eller trettio meter från allmän flygplats 2.område inom från bostadsbyggnad 3.område inom från kyrka, annan samlingslokal, un- dervisningsanstalt, hotell eller pensionat eller område inom från vårdanstalt, elevhem eller liknande inrättning, om den är av- sedd för mer än femtio personer, 4.område inom från elektrisk kraftstation eller in- dustriell anläggning, 5.område med detaljplan eller områdesbestämmelser enligt (1987:10). I fall som anges i första stycket 5 får medgivande inte lämnas i strid med planen eller områdesbestämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras. Utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket 2-4 får undersökning ske, om medgivande har lämnats av den som berörs av arbetet. I fall som anges i första stycket 2 skall medgivande lämnas av ägaren till byggnaden eller tomten och den som har nyttjanderätt till den. I fall som anges i första stycket 3 och 4 skall medgivande lämnas av ägare och nyttjande- rättshavare. Bergmästaren får förena sitt medgivande med villkor. Genom ändringen föreskrivs att undersökningsarbete som huvudregel inte får äga rum inom från bostadsbyggnad. gällde skyddet enligt denna punkt endast tomt med byggnad där någon var bosatt under övervägande del av året. Genom ändringen kommer även fritidshus och andra byggnader inrättade för bostadsändamål att omfattas av hin- dersbestämmelsen. Vad som utgör en bostadsbyggnad torde i allmänhet inte bereda några större problem att fastställa. Även byggnader som endast delvis är inrätta- de för bostadsändamål, t. ex en verkstad med bostadslägenhet på ovanvå- ningen, torde oftast vara att anse som bostadsbyggnad. Byggnader med låg standard avsedda för tillfällig övernattning men som ändå är att anse som byggnader i plan- och bygglagens mening, såsom tillfälliga baracker i an- slutning till byggarbetsplatser eller skogskojor som används vid jakt och fiske, bör dock inte omfattas av bestämmelsen. Den tidigare lydelsen av första stycket punkt två, som hänvisade till det oklara begreppet tomt, gav inte tydligt besked om var undersökningsar- bete var tillåtet. Detsamma gällde punkterna tre och fyra, som förbjöd så- dant arbete inom område med kyrka, annan samlingslokal etc. I klarhe- tens intresse anges nu i stället avståndet i meter från den byggnad eller anläggning som skall fredas. Ändringen innebär inte att det skyddade om- rådet blir mindre . Vad särskilt gäller områden kring kyrkor, framgår redan av 3 kap. 6 § att undersökningsarbete på kyrkogård är för- bjudet. I övrigt har inga sakliga ändringar gjorts i den tidigare bestämmelsen i första stycket. 5 kap. 1 § Den som har koncession får inom koncessionsområdet, eller under jord, dels bedriva undersökningsarbete enligt 3 §, dels utföra bearbetning och därmed sammanhängande verksamhet enligt 4--7 §§. För bearbetning och därmed sammanhängande verksamhet som sker får konces- sionshavaren dock ta i anspråk endast mark som har anvisats för ända- målet. utanför koncessionsområdet får tas i anspråk för annat ändamål än undersökning eller bearbetning enligt vad som bestäms vid markanvis- ningen. Ärenden om markanvisning prövas vid markanvisningsförrättning en- ligt bestämmelserna i 9 kap. Bergmästaren kan, sedan beslutet om koncession har vunnit laga kraft, medge att mark får tas i anspråk i avvaktan på att frågan om markanvis- ning avgörs. Sådant medgivande får lämnas endast om koncessionshava- ren ställer säkerhet för den ersättning som avses i 7 kap. 3 §. I paragrafens fjärde stycke har en redaktionell ändring gjorts. 7 kap. 1 § Skada eller intrång som föranleds av undersökningsarbete skall ersättas av den som har undersökningstillstånd eller koncession med vars stöd arbetet bedrivs. Vid sådant undersökningsarbete som avses i 3 kap. 3 a § skall skälig ersättning utgå till fastighetsägaren för rätten att nyttja fastigheten för undersökningsarbeten. Ersättning enligt andra stycket skall, om annat inte följer av en över- enskommelse mellan tillståndshavaren och fastighetsägaren, bestämmas med hänsyn till undersökningsarbetenas omfattning, varaktighet och art, samt till de olägenheter de medför för fastighetsägaren och andra sakäga- re. Paragrafens första stycke är oförändrat. I de nya andra och tredje styckena behandlas den ersättningen för rätten att nyttja fastigheten för mera ingri- pande undersökningsarbeten som föreslåsReglerna har motiverats i avsnitt 11.3.4. Ersättning enligt andra stycket avser upplåtelsen av rätten att använda fastigheten för undersökningsarbetena. Det är därför endast fastighetsäga- ren och inte nyttjanderättshavare såsom arrendatorer och hyresgäster eller andra innehavare av särskild rätt, som är berättigade till ersättning.