sou · GOB380 · 2001-01-01 00:00:00 — Härigenom föreskrivs att 54 § förordningen (1996:380) med kammar- rättsinstruktion skall ha följande lydelse. Besked om bisysslor enligt 12 § Vid tillämpningen av bestämmelser- na om bisysslor i lagen (1994:373) lämnas av regeringen (1994:260) om offentlig anställ- när det gäller kammarrättspresi- ning och i kollektivavtal är denten och av Tjänsteförslags- det gäller andra arbetstagare som ordinarie domare och kammarrät- anställs genom beslut av rege- ten arbetsgivare för övriga anställda. bisysslor finns bestämmelser i kammarrätten arbetsgivare för övri- ga anställda. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion Härigenom föreskrivs att 58 § förordningen (1996:381) med tingsrättsin- struktion skall ha följande lydelse. Besked om bisysslor enligt 12 § Vid tillämpningen av bestämmelser- na om bisysslor i lagen (1994:373) lämnas av Tjänsteför- (1994:260) om offentlig anställ- ning och i kollektivavtal är när det gäller arbetstagare som anställs genom beslut av rege- Om skyldigheten att anmäla arbetsgivare för övriga anställda. bisysslor finns bestämmelser i re för lagmannen och tingsrätten arbetsgivare för övriga anställda. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1996:382) med länsrättsinstruktion Härigenom föreskrivs att 48 § förordningen (1996:382) med länsrättsin- struktion skall ha följande lydelse. Besked om bisysslor enligt 12 § Vid tillämpningen av bestämmelser- na om bisysslor i lagen (1994:373) lämnas av Tjänsteför- (1994:260) om offentlig anställ- ning och i kollektivavtal är när det gäller arbetstagare som anställs genom beslut av rege- Om skyldigheten att anmäla arbetsgivare för övriga anställda. bisysslor finns bestämmelser i re för lagmannen och länsrätten arbetsgivare för övriga anställda. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:318) med instruktion för för domstolsväsendet Härigenom föreskrivs att 1 § förordningen (1988:318) med instruktion för skall ha följande lydelse. har till uppgift att 1.avge förslag till regeringen i ärenden om anställning som domare eller hyresråd enligt särskilda bestämmelser, 2.besluta i fråga om tillstånd som avses i 12 kap. 3 § när det gäller lagfarna domare i och rättsutbildade befattningshavare vid domstol, 3. fullgöra vad regeringen i övrigt bestämmer. 3.vara arbetsgivare i fråga om bisysslor enligt 7 a - 7 d§§ lagen (1994:260) om offentlig anställning och kollektivavtal när det gäller hyresråd samt domare som anställs genom beslut av re- geringen, 4.fullgöra vad regeringen i övrigt bestämmer. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1990:1293) med instruktion för skatteför- valtningen Härigenom föreskrivs att 4 kap. 2 § förordningen (1990:1293) med instruk- tion för skatteförvaltningen skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1991:1524) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 17 och 18 §§ förordningen (1991:1524) med in- struktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1997:401) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 16 § förordningen (1997:401) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i högskoleförord- ningen (1993:100) Härigenom föreskrivs att 4 kap. 31 § högskoleförordningen (1993:100) skall ha följande lydelse. Högskolorna skall på lämpligt sätt informera sina lärare om vilka bi- sysslor eller slag av bisysslor som inte är förenliga med 3 kap. 7 § högskolelagen (1992:1434). En hög- skola skall ge sina lärare råd vid bedömningen om en viss bisyssla är förenlig med den bestämmelsen. Om en lärare begär det, skall hög- skolan lämna skriftligt besked i en sådan fråga. Av 11 § anställningsförord- ningen (1994:373) följer att en högskola skall informera sina anställda om vilka bisysslor som inte är förenliga med 7 § lagen (1994:260) om offentlig anställ- ning. Högskolorna skall på lämpligt sätt informera sina lärare om vilka bi- sysslor eller slag av bisysslor som inte är förenliga med 3 kap. 7 § högskolelagen (1992:1434). En hög- skola skall ge sina lärare råd vid bedömningen om en viss bisyssla är förenlig med den bestämmelsen. Om en lärare begär det, skall hög- skolan lämna skriftligt besked i en sådan fråga. Av 7 b § lagen (1994:260) om offentlig anställning följer att en högskola skall informe- ra sina arbetstagare om vilka slags förhållanden som kan göra en bisyssla förtroende- skadlig enligt 7 § samma lag. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1996:1524) med regeringens arbetsgivar- nyckel Härigenom föreskrivs att 2 § förordningen (1996:1524) med regeringens arbetsgivarnyckel skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vid tillämpningen av följande avtalsbestämmelser är regeringen arbetsgiva- 4 § 2 mom. andra stycket 4 § 2 mom. andra stycket ALFA: 1 kap 13 § andra stycket ALFA: 1 kap 13 § andra stycket 1 kap 15 § andra stycket : Punkt 3.2 såvitt : Punkt 3.2 såvitt bilaga 1 i avtalet 1 i avtalet med un- Punkt 3.3 fjärde stycket såvitt avser följande anställningar i bilaga 1 i avtalet, nämligen anställningar som justitiekansler, riksåklagare, ordfö- rande i Patentbesvärsrätten, kabinettssekreterare, statssekreterare, är- kebiskop, biskop eller biträdande biskop i samt annan chef för sådan myndighet som är direkt underställd regeringen och som inte är anställd för bestämd tid. : 5 § fjärde stycket första meningen. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:341) med instruktion för Tal- Härigenom föreskrivs att 11 § förordningen (1988:341) med instruktion för Talboks- och skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:630) med instruktion för Svenskt Härigenom föreskrivs att 8 § förordningen (1988:630) med instruktion för Svenskt biografiskt lexikon skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:676) med instruktion för Statens Härigenom föreskrivs att 18 § förordningen (1988:676) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:730) med instruktion för Arbe- Härigenom föreskrivs att 44 § förordningen (1988:730) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:1183) med instruktion för Liv- Härigenom föreskrivs att 21 § förordningen (1988:1183) med instruktion för Livrustkammaren, och skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:1186) med instruktion för Arki- Härigenom föreskrivs att 14 § förordningen (1988:1186) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:1225) med instruktion för Ex- Härigenom föreskrivs att 17 § förordningen (1988:1225) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1988:1583) med instruktion för All- Härigenom föreskrivs att 31 § förordningen (1988:1583) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1989:773) med instruktion för Riks- Härigenom föreskrivs att 32 § förordningen (1989:773) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1993:98) med instruktion för Nämn- den för offentlig upphandling Härigenom föreskrivs att 12 § förordningen (1993:98) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Nuvarande lydelseBesked om tillåtlighet av bisys- sla lämnas av styrelsen i fråga om generaldirektören. Förordning om ändring i förordningen (1994:272) med instruktion för Arbets- Härigenom föreskrivs att 14 § förordningen (1994:272) med instruktion för skall ha följande lydelse. Vid tillämpningen av bestämmel- serna om bisysslor i lagen (1994:260) om offentlig anställ- ning och i kollektivavtal är styrel- sen arbetsgivare för generaldi- rektören. Frågor om generaldirektörens skiljande från anställningen enligt 33 § första stycket lagen (1994:260) om offentlig anställning prövas av styrel- sen. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1994:728) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 22 § förordningen (1994:728) med instruktion för och TV skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1994:1452) med instruktion för Lotte- Härigenom föreskrivs att 13 § förordningen (1994:1452) med instruktion för Lotteriinspektionen skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1995:868) med instruktion för Kon- Härigenom föreskrivs att 17 § förordningen (1995:868) med instruktion för skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1995:869) med instruktion för Styrel- sen för internationellt samarbete (Sida) Härigenom föreskrivs att 20 § förordningen (1995:869) med instruktion för (Sida) skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1995:945) med instruktion för Hög- Härigenom föreskrivs att 18 § förordningen (1995:945) med instruktion för skall ha följande lydelse. Universitetskanslern och överdirek- tören anställs genom beslut av rege- ringen. Anställningarna får begrän- sas till att gälla längst till en viss tidpunkt. Andra anställningar beslutas av myndigheten. Frågor om anställningens upphö- rande och besked om bisyssla prö- vas av regeringen även när det gäl- ler överdirektören. Universitetskanslern och överdirek- tören anställs genom beslut av rege- ringen. Anställningarna får begrän- sas till att gälla längst till en viss tidpunkt. Andra anställningar beslutas av myndigheten. Frågor om anställningens upphö- rande prövas av regeringen även när det gäller överdirektören. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1995:1418) med instruktion för det Härigenom föreskrivs att 23 § förordningen (1995:1418) med instruktion för det statliga lantmäteriet skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i åklagarförord- ningen (1996:205) Härigenom föreskrivs att 31 § åklagarförordningen (1996:205) skall upphö- ra att gälla. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1996:502) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 11 § förordningen (1996:502) med instruktion för () skall ha följande lydelse. Generaldirektören och överdirektö- ren anställs genom beslut av rege- ringen. Anställningarna får begrän- sas till att gälla längst till en viss tidpunkt. Andra anställningar beslutas av myndigheten. Frågor om anställningens upphö- rande och besked om bisyssla prö- vas av regeringen även när det gäl- ler överdirektören. Generaldirektören och överdirektö- ren anställs genom beslut av rege- ringen. Anställningarna får begrän- sas till att gälla längst till en viss tidpunkt. Andra anställningar beslutas av myndigheten. Frågor om anställningens upphö- rande prövas av regeringen även när det gäller överdirektören. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1996:645) med instruktion för Institu- Härigenom föreskrivs att 13 § förordningen (1996:645) med instruktion för skall upphöra att gälla och att rubriken närmast före den paragrafen skall utgå. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i förordningen (1998:414) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 10 § förordningen (1998:414) med instruktion för skall upphöra att gälla och att rubriken närmast före den paragrafen skall utgå. Denna förordning träder i kraft . Förordning om ändring i polisförordningen (1998:1558) Härigenom föreskrivs att 6 kap. 15 § polisförordningen (1998:1558) skall upphöra att gälla. Denna förordning träder i kraft . 1Utredningsuppdraget och dess genomförande Regeringen beslutade att tillkalla en särskild ut- redare med uppgift att genomföra en bred översyn av bisysslereglering- en inom den offentliga sektorn. Enligt utredningsdirektiven (dir. 1998:79) skall utredaren särskilt analysera regleringen av de förtroendeskadliga bisysslorna och kontrollen av hur regleringen följs. Utredaren skall vida- re, för att få ett bra underlag för sina överväganden, genomföra en kartläggning av omfattningen och beskaffenheten av de offentligt an- ställdas bisyssleinnehav. Utredaren skall också undersöka hur innehav av bisysslor regleras i andra änder, främst i . Det står utredaren fritt att föreslå de förändringar som kan anses lämpliga efter att den nuvarande regleringen, inklusive den praxis som utvecklats, utvärderats. I den breda översynen ligger också att ta ställ- ning till om det kan finnas skäl att förändra den nuvarande grundsyste- matiken med författnings- respektive avtalsreglering av bisysslor. Utre- daren skall särskilt peka på otydligheter i det nuvarande systemet. Utredningsdirektiven gäller regleringen av renodlade bisysslefrågor. Utredningen behandlar därför inte sådana frågor som i och för sig kan ha anknytning till bisyssleproblematik men som egentligen utgör andra slags etik- och lojalitetsfrågor. Sådana frågor kan uppkomma exempel- vis när en offentliganställd lämnar sin anställning och övergår till privat anställning eller uppdragsverksamhet som har beröring med myndighe- tens arbetsområde. Utredningsuppdraget avser anställda hos stat, kommun, landsting och försäkringskassa. Det förekommer att konsulter och andra upp- dragstagare hos myndigheter och förvaltningar utför arbetsuppgifter av samma slag som de anställda. Utredningen tar inte upp frågan hur såda- na uppdragstagares bisysslor bör bedömas. Eftersom utredningen inte definierar medlemskap i föreningar o.dyl. som bisyssla så länge medlemskapet inte är förenat med något uppdrag, SOU 2000:80 Utredningsuppdraget och dess genomförande 71 blir inte heller denna situation föremål för några överväganden. Inte heller insiderlagen (1990:1342) ingår i översynen. Direktiven i sin helhet framgår av bilaga 1. Utredningen hade sitt första möte och har där- efter haft sju sammanträden med sakkunniga och experter. Utredaren och sekreteraren har sammanträffat och i enlighet med direktiven samrått med myndigheter och organisationer. Samråd har skett med Justitiekanslern, , Dom- stolsverket, Försvarsmakten, , och Riksåklagaren samt ombudsmän, riksbank, Riks- dagens förvaltningskontor och revisorer. Samråd har vidare skett med , och . Utredningen har också samrått med ordförandena i Högsta domsto- len och Regeringsrätten. Utredningen har informerat de centrala arbetstagarorganisationerna inom den offentliga sektorn och gett dem tillfälle att föra fram synpunk- ter på utredningens arbete och förslag. De organisationer och förbund som informerats är SACO-S, OFR, , Svenska kommunalarbeta- reförbundet, , , universitetslärarför- bund, och . Även har informerats om utredningens ar- bete. Ordföranden och sekreteraren har vidare deltagit i ett av Arbetsgi- varverket anordnat arbetsrättsligt seminarium. Härutöver har utredningen fått muntlig och skriftlig information om handläggningen av bisysslefrågor från femton kommuner, från läns landsting, i , Sahlgrenska Univer- sitetssjukhuset i , , Universitetssjuk- huset i , , i samt från för- säkringskassorna i , , , och . Kommittén om domstolschefens roll och utnämningen av högre do- mare (Ju 1998:08) har samrått med i de frågor där beröringspunkter finns mellan de båda utredningarna. En del av utredningens arbete har varit att kartlägga omfattningen och beskaffenheten av de offentligt anställdas bisyssleinnehav. För att göra denna kartläggning har utredningen låtit genomföra en enkätunder- 72 Utredningsuppdraget och dess genomförande sökning som () varit ansvarig för. Hur un- dersökningen genomförts framgår av bilaga 3. Utredningen har dessutom studerat gällande bestämmelser om bi- sysslor i , och samt i , , Neder- länderna, , och . Underlaget för de studie r- na har efter förfrågan tillställts utredningen från respektive europeiskt regeringsorgan samt, beträffande , från U.S. Office of Govern- ment Ethics, Professors, Office of Special Counsel och Administrative Office of the Courts. Även har bidragit med viss information. Enligt direktiven skulle utredningen redovisa sitt uppdrag före ut- gången av 1999. Efter hemställan från utredningen beslöt regeringen att utredningen skulle redovisa sitt uppdrag . Efter de vanliga inledande avsnitten innehåller betänkandet ett kapitel (2) om bakgrunden till dagens bisyssleregler i de avseenden som haft betydelse för utredningens ställningstaganden. Utredningen har i kapitel 3 gått igenom nuvarande reglering och praxis. I kapitel 4 redovisas den i direktiven begärda undersökningen av utländska regler på bisyssleområdet. En väsentlig del av uppdraget har varit att kartlägga de offentligt an- ställdas bisyssleinnehav. Kartläggningen finns redovisad i kap. 5. En annan viktig del av uppdraget har varit att utvärdera regler och praxis. Utredningen redovisar sin utvärdering i kap. 6. I kap. 7 presenterar utredningen sina förslag och de överväganden bakom dessa som vi gjort med stöd av resultaten av kartläggningen av bisyssleinnehavet och utvärderingen av bisyssleregleringen. Tyngd- punkten ligger på de förtroendeskadliga bisysslorna och huvudfrågorna om förbudet mot dessa bör utvidgas och om ett nytt kontrollsystem be- hövs. I kap. 7 behandlar vi också bisysslereglerna för domare. Den lä- sare som är förtrogen med dagens bisyssleregler kan gå direkt till det kapitlet. De sista kapitlen innehåller utredningens bedömning av förslagens inverkan på de i kommittéförordningen nämnda områdena (kap. 8) och en författningskommentar (kap. 9). Till betänkandet hör ett särskilt ytt- rande och bilagor. 74 Utredningsuppdraget och dess genomförande 2.1Offentlig förvaltning och allmänhetens förtroende Alla anställda har ett intresse av att kunna använda sin fritid till vad de vill. Det är en rättighet som är så självklar att den inte ens behöver skrivas in i regeringsformen. Men det är en rättighet med begränsningar. Visserligen ter sig åtskilliga bisysslor oskyldiga. De är stimulerande och utvecklande för personlighet och kompetens. Man får utlopp för sina intres- sen och färdigheter. Det kan vara ett bra sätt att koppla av från hårt arbete i huvudanställningen. Man kan bidra till angelägna ändamål och göra en samhällsnyttig insats. Och man kan inte minst dryga ut sin lön. Men de anställdas intresse av att ha engagemang vid sidan av sin an- ställning måste vägas mot andra befogade intressen. Det gäller inte minst dem som arbetar i den offentliga sektorn. I deras fall måste arbetsgivaren ta till vara det allmänna intresset av att de anställda inte har bisysslor som kan medföra att allmänhetens förtroende för myndigheterna och deras an- ställdas opartiskhet sätts i fara. Det handlar alltså om att tillgodose både den offentligt anställdes intres- se av att få använda fritiden för aktiviteter vid sidan av anställningen och samhällets krav på att sådan verksamhet inte sker på sätt och som är äg- nade att rubba förtroendet för förvaltningens objektivitet och opartiskhet. Det ligger också i statens och kommunernas intresse att de anställda i största möjliga utsträckning använder sin arbetskraft för de arbetsuppgifter för vilka de får lön och att de inte sysslar med verksamhet som konkurrerar med staten eller kommunen. Förvaltningen måste ha auktoritet för att kunna utföra sina uppgifter. Denna auktoritet skapas inte bara genom domstolarnas och förvaltning- smyndigheternas förankring i grundlagen. Människor i allmänhet har fått en alltmer kritisk inställning till förvaltningen och massmedias bevakning av myndigheterna blir alltmer närgången. Myndigheter och domstolar måste söka auktoritet för sin verksamhet genom att få den respekterad och ac- cepterad som effektiv, skälig och rättssäker. Det måste vara synligt för allmänheten att dessa krav är uppfyllda. Därigenom skapas det förtroende för förvaltningen och rättsväsendet, deras verksamhet och anställda, som är en av de viktigaste förutsättningarna för att myndigheter och domstolar skall kunna fullgöra sina uppgifter väl. Om domare och andra offentligt anställda skall kunna framstå som samhällets legitima lösare av rättsliga tvister och förvaltare av den offentli- ga verksamheten, är det helt avgörande att de har allmänhetens förtroende. Det räcker inte med att intressenter och parter har tillit till förvaltningen. Även om man vet vem (dvs. folk i allmänhet) som bör ha förtroende för förvaltningen är det inte lätt att avgöra om folk har sådant förtroende. Det är ingen fullgod lösning att fästa avgörande vikt vid den värdering som de offentligt anställda själva eller centralt placerade politiker gör av folks för- troende för förvaltningen. Å andra sidan ger inte heller brett upplagda en- kätundersökningar alltid genomtänkta och representativa svar på sådana sammansatta problemställningar som det gäller här. För att garantera de anställdas opartiskhet och oberoende och därige- nom upprätthålla förtroendet för myndigheterna och domstolarna finns reg- ler och system för kontroll och insyn. Bestämmelserna om begränsningar i de offentligt anställdas rätt att ha bisysslor är inte de minst viktiga. Det är angeläget att dessa bestämmelser är klara och att de efterlevs. Det bästa sättet att förebygga missbruk på bisyssleområdet ligger dock, som det ut- trycktes av bisyssleutredning, i en god tjänstemannaanda och ett effektivt chefsskap. Den bedömningen är lika giltig som då. Bisysslefrågor är inte vardagsfrågor för personaladministratörer, verk- sjurister och chefer. Men när de hamnar på deras bord har de en tendens att vara svårhanterliga och, om de inte sköts rätt, kunna skada myndigheten och i värsta fall få negativa återverkningar för förvaltningen i vidare mening. Den moderna diskussionen om de offentligt anställdas bisysslor tycks ha kommit igång först . Det fanns dock i äldre tider exempel på förbud för ämbetsmän att ha tjänster vid sidan av huvudtjäns- ten. regeringsform föreskrevs att statsråds- och justitierådsäm- bete icke finge av någon tillika med andra civila ämbeten beklädas. Där- emot tycks det ha varit fritt fram för dem att ha andra typer av sysselsätt- ningar vid sidan av tjänsten. Det sägs om en justitiestatsminister att han hade högre inkomster av sitt kortspel än som statsråd. Gränsen mellan vad tjänstemannen var skyldig att göra i sin tjänst och det som låg vid sidan av denna var tidigare inte särskilt skarp. Det fanns gott om utrymme för sysselsättningar vid sidan om tjänsten. dersökning fanns de ordinarie tjänstemännen på sina tjänste- rum i de centrala ämbetsverken i genomsnitt . Den extra ordinarie personalen hade i många fall ännu kortare arbetstid. För många var det helt nödvändigt att ha ett eller flera jobb vid sidan av tjänsten för att kunna försörja sig och sin familj. Tulltjänstemännen kunde inte bara ha arbete hos andra myndigheter än utan också ha andra yrken, t.ex. skomakare, skräddare och snickare. Bisysslefrågan var nära kopplad till frågorna om tjänstemännens löner och de s.k. tjänsteföreningarna, dvs. att någon hade och utövade flera tjänster. Bestämmelser i syfte att begränsa bisysslorna aktualiserades i samband med finansministern . A. Gripenstedts löneregleringar 1858- 1860. De som förenade två eller flera statligt avlönade tjänster skulle inte få de nya högre lönerna. Man ville motverka att tjänstemännen splittrade sina krafter och förbättra rekryteringen till högre tjänster. Tjänstemännen föredrog nämligen att stanna kvar på lägre tjänster, som gav större utrym- me åt bisysslor, framför att avancera till mera krävande tjänster.