sou · GOB3112 · 2001-01-01 00:00:00 — En annan fördel med att låta aktivi- tetsersättningen/sjukersättningen vara vilande är att den förmånsberättigade därmed inte utestängs från möjligheten att erhålla bostadstillägg eller att anhörig inte utestängs från möjligheten att uppbära en del av aktivitetsersätt- ningen/sjukersättningen. Inte minst rehabiliteringsskäl och sociala skäl talar starkt för att en intagen har möjlighet att behålla sin bostad. Detta gäller i synnerhet intagna som är inne i en normal permissionsgång. Liksom gäller för förtidspensionen bör helt korta frihetsberövanden inte ha någon inverkan på utbetalning av aktivitetsersättning/sjukersättning. Härför talar såväl administrativa som sociala skäl. Det blir färre ärenden att hantera och hanteringen blir säkrare, om i detta hänseende en inte alltför kort frist behålls innan utbetalningen av förmånen upphör. Härtill kommer att den besparing i levnadskostnader som uppkommer när en person är intagen i kriminalvårdsanstalt inträffar delvis med viss eftersläpning. Vissa utgifter betalas normalt i efterhand och i andra fall måste kanske avtal sägas upp för att en utgift skall upphöra. Den intagne bör ges viss möjlighet att ställa om sin ekonomi, innan aktivitetsersättningen/sjukersättningen blir vilande. För den som har kostnader för egen bostad är det också nödvändigt att ha till- räckligt med medel kvar för att betala den del av kostnaderna som inte täcks av bostadstillägg. Vi har mot denna bakgrund funnit att aktivitetsersättningen och sjuker- sättningen inte bör bli vilande förrän tidigast efter det att den för- månsberättigade blev intagen i kriminalvårdsanstalt eller häktad. Överförs en häktad direkt till en kriminalvårdsanstalt skall vistelsen i häktet och krimi- nalvårdsanstalt anses som en sammanhängande vistelse. Det innebär att den inledande tid under vilken förmånen får behållas i förekommande fall skall börja löpa i häktet. En annan fråga är när aktivitetsersättningen/sjukersättningen åter skall börja betalas ut i samband med att en intagen friges. Med hänsyn till att vi- landeperioden för aktivitetsersättningen/sjukersättningen enligt vårt förslag skall börja efter att institutionsvistelsen inleddes kommer förmånen att kunna vara vilande även del av månad. En naturlig lösning kan därför synas vara att förmånen åter skall börja löpa från och med dagen för frigiv- ning. Ofta har en intagen emellertid vissa initialkostnader i samband med fri- givningen. Han eller hon har dessutom behov av att ha medel tillgängliga 80 Överväganden och förslag redan på frigivningsdagen. Vi anser därför att aktivitetsersättning- en/sjukersättningen skall upphöra att vara vilande från och med den trettion- de dagen före frigivningsdagen. Tidpunkten för frigivning är känd redan i ett tidigt skede av straffverkställigheten. Som framgår ovan kan en förmån inte vara vilande än för vilken den har beviljats. Detta utesluter dock inte att förmånen kan be- viljas på nytt och inte heller att en förmån nybeviljas. I dessa fall blir förmå- nen vilande i samma utsträckning som om den förelåg redan vid institutions- vistelsens början, dvs. tidpunkten för vilande skall bedömas efter när man togs in. En effekt av att aktivitetsersättningen/sjukersättningen är vilande blir att den heller inte kommer att ge någon ålderspensionsrätt. Detta innebär att ekonomiskt lika villkor kommer att gälla gentemot andra intagna som måste avstå från sitt förvärvsarbete och inte kan tjäna in någon ålderspensionsrätt. Däremot kommer den aktivitetsersättning/sjukersättning som faktiskt utbe- talas, t.ex. under den inledande anstaltsvistelsen, att medföra ålderspensions- rätt i den mån den är pensionsgrundande. I sammanhanget kan nämnas att enligt förslagen till aktivitetsersättning respektive sjukersättning skall garan- tiersättningarna till dessa förmåner inte ge ålderspensionsrätt. kan den del av folkpensionen i form av förtidspension som innehål- lits vid reduktion enligt 10 kap. 2 § AFL utbetalas till en anhörig som för sitt uppehälle är beroende av den pensionsberättigade. Därvid görs en behovs- prövning. En motsvarande möjlighet bör finnas även när aktivi- tetsersättning/sjukersättning är vilande på grund av att den förmånsberätti- gade är intagen i kriminalvårdsanstalt. Det innebär att den innehållna förmå- nen helt eller delvis kan utbetalas till en anhörig till den förmånsberättigade. Behovsprövning bör ske på samma sätt som . Förtidspension samordnas med arbetsskadelivränta på så sätt, att för en person som är berättigad till såväl förtidspension som arbetsskadelivränta reduceras livräntan på visst sätt för att överkompensation inte skall upp- komma. I avsnitt 6.7 redovisar vi förslag beträffande arbetsskadelivränta. Genom att aktivitetsersättning enligt Ds 2000:40 kan utges först från och juli månad det år den unge fyller , är sannolikheten ytterst liten att den som verkställer sluten ungdomsvård skulle kunna vara berättigad till denna förmån. Skulle så vara fallet bör en sådan person jämställas med en person som är intagen i kriminalvårdsanstalt och har beviljats aktivitetsersättning. För en person som vistas på behandlingshem på grund av att han eller hon har dömts till s.k. kontraktsvård betalar kriminalvården den del av vårdkostnaderna som avser tiden fram till en tänkt villkorlig frigivning. Denna tidpunkt beräknas med ledning av ett alternativt fängelsestraff som normalt anges i brottmålsdomen. För kostnader som avser tiden därefter svarar kommunen. reduceras inte folkpensionen för dem som vistas på behandlingshem som ett led i s.k. kontraktsvård. Med hänsyn till att de där- Överväganden och förslag 81 vid får sina levnadskostnader täckta av det allmänna bör de inte få behålla hela sin aktivitetsersättning/sjukersättning. Till skillnad från dem som har dömts till fängelse eller är häktade har de som dömts till s.k. kon- traktsvård godtagit att genomgå behandling på behandlingshem. Rehabilite- ringsskäl talar därför inte för att förmånen i dessa fall skall vara vilande. Härtill kommer att den förmånsberättigade i det senare skedet av vistelsen på behandlingshem när kommunen svarar för kostnaderna kan komma att få betala en ersättning på högst per dag för uppehälle till kommunen. Mot denna bakgrund föreslår vi att för den tid under vilken kriminalvården be- kostar institutionsvistelsen skall en ersättning för uppehälle tas ut genom att gör avdrag på den utbetalda aktivitetsersättning- en/sjukersättningen (se vidare avsnitt 6.3). Genom att aktivitetsersättning enligt Ds 2000:40 kan utges först fr.o.m. juli månad det år den unge fyller , finns inte något behov av regler om denna ersättning för elever som på statens bekostnad bor på elevhem vid specialskolor och resurscenter. Det kan i stället bli aktuellt med vårdbidrag för dessa (se avsnitt 6.8). Förslag: En pensionsberättigad som är intagen i kriminalvårdsanstalt, är häktad eller på statens bekostnad genomgår s.k. kontraktsvård skall få be- hålla sin ålderspension. Däremot skall han eller hon betala ersättning för uppehälle med /dag, dock högst med en tredjedel av pensionsförmå- nen. Ersättningen skall tas ut endast på så sätt att gör motsvarande avdrag från sådana ålderspensionsförmåner som den betalar ut. Ersättningen skall tas ut från det beskattade pensionsbeloppet, dvs. in- komstbeskattning skall ske av pensionsbeloppet utan avdrag för ersättning- en. Denna ersättning tas ut av institutionsvistelsen Till skillnad från förtidspensionärer har ålderspensionärer inte sysselsätt- ningsplikt i kriminalvårdsanstalt och i den mån de uppbär ålderspension heller inte rätt till ersättning från kriminalvården vid sjukdom eller arbets- brist. Som har konstaterats finns det också principiellt väsentliga skillnader mellan ålderspension och förtidspension. Gemensamt för de olika ålderspensionsförmånerna är att de utgör varaktiga förmåner, som är avsed- da att utbetalas under resten av den pensionsberättigades liv. Förtidspensio- nen och de föreslagna framtida aktivitetsersättningarna/sjukersättningarna utgör i stället en ekonomisk trygghet vid långvarig medicinskt betingad ned- sättning av arbetsförmågan. har förtidspensionen dessutom reformerats för att stimulera de försäkrade att återgå till arbetslivet. 82 Överväganden och förslag emellertid rimligen inte anläggas några arbetslivsinriktade rehabiliterings- aspekter på frågor rörande rätten till utbetalning av ålderspensionsförmåner vid institutionsvistelse. Däremot kan ifrågasättas om en person bör kunna uppbära hel ålderspen- sion och få en väsentlig del av sina levnadskostnader täckta till följd av en institutionsvistelse på det allmännas bekostnad. uppkommer egentligen endast vid sådan vistelse på staten svarar för kostnaderna. Såväl sjukvårdshuvudmännen som kommu- nerna har nämligen möjlighet att för institutionsvistelser som sker på deras bekostnad ta ut avgift enligt 26 § HSL respektive ersättning enligt 34 § SoL. Den som vistas på ett behandlingshem på en kommuns bekostnad eller på ett sjukhus får behålla sin ålderspension fullt ut. Däremot får den enskilde i dessa fall betala avgift eller ersättning med som högst per vårddag till kommunen eller sjukvårdshuvudmannen. Enligt 26 § första stycket HSL får en sjukvårdshuvudman för sluten vård fastställa avgiftsnivåer i olika in- komstintervall och besluta om regler för nedsättning av avgifter. När det gäller kommunernas uttag av ersättning enligt 34 § SoL jämfört med 42 a § SoF tas i allmänhet ersättning inte ut med så stort belopp att den det berör därigenom skulle bli berättigad till socialbidrag. Ålderspension i form av folkpension och pensionstillskott kan i det hit- tillsvarande ålderspensionssystemet reduceras om en ålderspensionär under hel månad är intagen i kriminalvårdsanstalt, är häktad eller annars är på sta- tens bekostnad intagen i anstalt. Bestämmelser därom finns bl.a. i 10 kap. 2 § AFL och kungörelsen (1971:831) om pensionsbelopp enligt 10 kap. 2 § första stycket AFL. Reduktion sker på så sätt att folkpension utges med högst ett belopp som motsvarar av folkpensionen för en ogift ålderspensionär jämte pensionstillskott. – I 10 kap. 3 § AFL finns bestäm- melser för den som på annans bekostnad än staten är intagen i annan anstalt än sjukhus. En del av folkpensionen kan i en sådan situation utbetalas till den som driver anstalten. Detta gäller dock inte den som är helinackorderad i boende för äldre enligt 20 § första stycket SoL, den som bor i bostad med särskild service enligt LSS eller den som skall betala ersättning enligt 34 § SoL. Tillämpningsområdet för 10 kap. 3 § är begränsat och någon motsva- righet till den bestämmelsen har inte ansetts behövlig i det reformerade ål- derspensionssystemet. En utförligare redovisning för det hittillsvarande ål- derspensionssystemet finns ovan i avsnitt 2.2.1. Endast ett fåtal ålderspensionärer är intagna i kriminalvårdsanstalt. Enligt den undersökning vi har redovisat i avsnitt 5.2 var det 36 ålderspensionärer som vid undersökningstillfället fick reduktion av folkpension enligt 10 kap. 2 § AFL. I det reformerade ålderspensionssystemet kan garantipension reduceras för tid under vilken den pensionsberättigade är intagen i kriminalvårdsanstalt eller är häktad. Däremot kan inte inkomstgrundad ålderspension reduceras. Överväganden och förslag 83 Enligt 4 kap. 5 § lagen (1998:702) om garantipension kan garantipensionen reduceras endast om den pensionsberättigade är intagen i kriminalvårdsan- stalt eller är häktad . Därefter utges garantipen- sionen med högst ett belopp som innebär att garantipensionen tillsammans med inkomstgrundad ålderspension enligt LIP för månad räknat uppgår till av prisbasbeloppet (dvs. f.n. /månad). Detta innebär att en person som inte har någon garantipension utan endast inkomstgrundad ålderspension inte kommer att få någon reduktion av pensionsförmåner. Ga- rantipensionen är för en ensamstående bortreducerad vid en inkomstgrundad ålderspensionen som motsvarar 3,07 gånger prisbasbeloppet (/år eller /månad). För en gift person är garantipensionen bortreducerad vid en inkomstgrundad ålderspension som motsvarar 2,72 gånger prisbas- beloppet (/år eller / månad). Desto större garantipension en person har, desto större reduktion får han eller hon vidkännas. En ogift person får vidkännas en större reduktion av sin garantipension än den som är gift. Detta beror på att garantinivån är högre för ogifta (2,13 gånger prisbasbeloppet) än för gifta (1,9 gånger prisbasbe- loppet) som alla får behålla samma belopp efter reduktionen. Störst reduktion får en ensamstående person med full garantipension. Han eller hon får en månadsreduktion med (- =) , vil- ket motsvarar /dag. Detta kan jämföras med att kommuner och sjukvårdshuvudmän inte får ta ut högre vårdavgift eller ersättning än /dag (dvs. /mån). Sammanfattningsvis kan konstateras att det inom det reformerade ål- derspensionssystemet kommer att föreligga bristande enhetliga ekonomiska villkor vid institutionsvistelse i främst tre hänseenden. Villkoren växlar be- roende på ålderspensionens fördelning i det enskilda fallet på garantipension och inkomstgrundad ålderspension samt liksom beroende på den pen- sionsberättigades civilstånd och på vem som bekostar den aktuella institu- tionsvistelsen. Vid våra överväganden hur de bristande enhetliga ekonomiska villkoren skall kunna åtgärdas har vi haft som övergripande princip att en ålderspen- sionär vid en institutionsvistelse inte skall få behålla pensionsför- månerna fullt ut och få sina levnadskostnader täckta av det allmänna. En målsättning bör enligt vår mening vara att på något sätt motverka att sådan överkompensation uppkommer och göra detta på ett sådant sätt, att det i möjligaste mån blir lika ekonomiska villkor för flertalet intagna ålderspen- sionärer. Den ordning för reducering som införs i det reformerade ålderspensions- systemet är inte tillfredsställande med hänsyn till att den som har enbart inkomstgrundad ålderspension får behålla denna för tid under vilken han eller hon eller intagen i kriminalvårdsanstalt eller häktad, medan den som har garantipension i samma situation får sin pension kraftigt reducerad. 84 Överväganden och förslag I det hittillsvarande ålderspensionssystemet har folkpensionen utgjort grundskydd och reducerats vid institutionsvistelse på statens bekostnad. Därvid har man inte gjort någon skillnad på 30-delsberäknad (ATP-baserad) folkpension och 40-delsberäknad (bosättningsbaserad) folkpension. Oavsett om folkpensionen har beräknats med intjänad ATP-poäng eller i förhållande till antal bosättningsår i , har den inte ansetts utgöra en sådan intjänad rättighet som inte kan reduceras. Härför talar också det för- hållandet att folkpensionen har varit skattefinansierad. ATP har däremot finansierats med en särskild ATP-avgift som förts till den allmänna pen- sionsfonden. Den 30-delsberäknade folkpensionen i det hittillsvarande ålderspensions- systemet har emellertid överförts till tilläggspensionen inom det reformerade ålderspensionssystemet och ingår där som ett s.k. folkpensionstillägg. Detta beräknas enligt 6 kap. 2 § 2 LIP till av prisbasbeloppet eller för den som är gift till av detta belopp i det fall man har tjänat in pensionspoäng . I annat fall minskas tillägget i motsvarande mån. som följer efter att den pensionsberättigade fyllt följsam- hetsindexeras detta belopp liksom tilläggspensionen i övrigt. Det är denna omvandling som medför att inte alla ålderspensionärer får vidkännas en reduktion, när det reformerade ålderspensionssystemet införs. Effekten kommer att bli särskilt tydlig för de ålderspensionärer som är in- tagna vid det nya systemets ikraftträdande. Särskilt gäller detta för dem vars garantipension kommer att vara bortreducerad redan på grund av för hög tilläggspension. Om man vill behålla den nuvarande metoden att reducera pensionen och minska skillnaderna mellan olika intagna ålderspensionärer, är detta möjligt endast genom att bredda det pensionsunderlag som kan reduce- ras, så att underlaget kommer att omfatta även delar av den inkomstgrundade ålderspensionen. Enligt vår mening finns det inte samma starka principiella invändningar mot att ta i anspråk det från folkpension till s.k. folkpensionstillägg om- vandlade beloppet, som det finns mot att reducera övriga delar av den in- komstgrundade ålderspensionen. Att ta i anspråk folkpensionstillägget skulle emellertid vara en temporär lösning som kan tillämpas endast på äldregene- rationen och i successivt minskad omfattning på mellangenerationen. För dem som är födda eller senare beräknas ingen tilläggspension. En sådan utvidgning av möjligheterna att reducera ålderspension utjämnar hel- ler inte skillnaderna i ekonomiska villkor mellan institutionsvistelser som bekostas av staten och dem som bekostas av sjukvårdshuvudmännen eller kommunerna. Vill man ha enhetliga ekonomiska villkor för ålderspensionärer som vis- tas inom kriminalvården, återstår enligt vår mening inte något annat sätt än att skapa en ordning enligt vilken de intagna får vidkännas samma kostnad. Överväganden och förslag 85 Om denna sätts till ett fast belopp per dag, kan man också få enhetlighet mellan intagna ålderspensionärer i kriminalvårdsanstalt och dem som tillfäl- ligt finns på kommunala eller landstingskommunala institutioner. Ett alter- nativ kan därför vara att av en intagen som har ålderspension ta ut motsva- rande ersättning för uppehälle som tillämpas av kommunerna. Tanken med ett sådant system skulle vara att ersättningen betalas enbart genom att ett avdrag görs från ålderspensionsförmåner. Det är också viktigt att slå fast att uttaget av ersättningen inte utgör någon straffrättslig sanktion. I stället syftar ett sådant förfarande till att motverka den överkompensation som annars uppkommer, om en person både får hel ålderspension och fritt uppehälle. Vi är medvetna om att det från principiella utgångspunkter kan ifråga- sättas om den som undergår ett frihetsstraff bör betala ersättning för uppe- hälle. Av intresse i sammanhanget är därför hur frågan om att ta ut ersättning för levnadskostnader eller avgift i övrigt har hanterats i andra fall när en person är föremål för straffrättslig frihetsinskränkning. skulle enligt 45 § anstaltsföreskrifter (KVVFS 1990:10, som ersatts av KVVFS 1998:8) frigångare betala dagersättning till frigångsdag, om inte särskilda skäl tala- de emot det. Detta gällde frigångare som hade avtalsenlig lön, full ersättning från annan myndighet eller beviljats särskilt vuxenstudiestöd. Enligt All- männa råd från angående frigång (ARK 1987:1) av- såg dagersättningen inte specifik ersättning för t.ex. mat, utan var avsedd att täcka en del av de kostnader som kriminalvården hade för hela frigångsverk- samheten, kostnader som frigångaren skulle haft om han eller hon inte vore intagen i anstalt. – Ordningen med dagersättning vid frigång slopades på grund av stort administrativt arbete med att kräva in dessa ersättningar. Det hade också ifrågasatts om det inte krävdes lagstöd. Dessutom medförde dag- ersättningen att den intagne fick ett motkrav på kriminalvården att få matlå- da eller dylikt under frigången. – regleras fri- gång i KVVFS 2000:1, vilken från samma datum upphävde tidigare KVVFS och ARK i frågan. Avgift tas ut från personer som avtjänar fängelsestraff genom elekt- ronisk övervakning. Enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll kan fängelsestraff verkställas utan- för anstalt med intensivövervakning med elektronisk kontroll. Om det är motiverat med hänsyn till den dömdes möjligheter att erhålla inkomst under verkställigheten, skall han eller hon enligt 5 § betala avgift med per verkställighetsdag, dock högst . Avgiften skall betalas i förskott och tillföras brottsofferfonden. Skyldigheten att betala avgift har införts mot bakgrund av att verkställigheten utanför anstalt, till skillnad mot vistelse i fängelse, i princip inte påverkar den dömdes inkomstmöjligheter. I förarbe- tena har framhållits att det beträffande sociala förmåner för dem som deltar i verksamheten inte är fråga om intagning i anstalt. De som verkställer fängel- 86 Överväganden och förslag sestraff utanför anstalt jämställs i detta hänseende med frivårdsklienter. – Vid föredragning i lagrådet av lagförslaget om intensivövervakning av- styrkte ett justitieråd förslaget att ta ut avgift. Han ansåg att det var betänk- ligt om det vid sidan av det finstämda system för påföljdsval och straffmät- ning som fanns i BrB växte fram ett avgiftssystem som byggde på andra principer. Det vore enligt honom olyckligt om proportionalitet mellan brott och straff på detta sätt fick vika för statsfinansiella intressen. För den dömde kunde det vara svårt att urskilja vad som var straff och vad som var en slags skatt. – I propositionen Försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll (prop. 1993/94:184 s. 19) anfördes att det var orättvist att den som hade straffverkställighet utanför anstalten skulle kunna få stora ekonomiska fördelar jämfört med den som på vanligt sätt var intagen i an- stalt. Det var därför rimligt att vissa som verkställde straff utanför anstalten skulle betala avgift. Enligt en rekommendation av minister- kommitté ang. samhällstjänst och andra alternativ till fängelse skulle kostna- der för genomförandet i princip inte bäras av lagöverträdare. Detta var dock inte något absolut förbud utan endast en rekommendation. Vidare kan nämnas att förekommer att personer får betala avgift när de dömts till en straffrättslig påföljd som innebär frihetsinskränkning. Detta gäller personer som dömts till rättspsykiatrisk vård. Dessa kan, liksom vid annan sjukhusvård, få betala vårdavgift enligt 26 § HSL med högst /dag. Å andra sidan får den dömde då behålla sin ålderspension. I gäller enligt bestämmelser i 21 kap. 110 § Lov om fuldbyrdel- se av straf, som träder i kraft , att en intagen som har in- täktsgivande arbete i eller utanför fängelse eller arresthus skall betala för uppehället. Motsvarande gäller den som, under vistelse i kriminalvårdens behandlingshem, har arbetsintäkter eller offentlig ydelse till underhold. Till saken hör att i dras alla sociala förmåner (även ålderspension) in vid vistelse i fängelse men får behållas vid vistelse i kriminalvårdens be- handlingshem. Enligt vår mening finns det inte några absoluta hinder mot att ta ut ersätt- ning för uppehälle av personer som verkställer fängelsestraff. Vårt uppdrag är begränsat till personer som uppbär förmåner från socialförsäkringen. Ett uttag av sådan ersättning från enbart intagna ålderspensionärer innebär inte att dessa får sämre ekonomiska villkor än och heller inte sämre eko- nomiska villkor än övriga intagna som vanligtvis får avstå från sedvanliga förvärvsinkomster. En ordning enligt vilken intagna ålderspensionärer skall betala viss ersättning för uppehälle innebär att de ekonomiska villkoren in- om gruppen ålderspensionärer blir mer enhetliga, eftersom i princip alla intagna ålderspensionärer i sådant fall får betala ersättning och således inte kan uppbära dubbla förmåner, dvs. både pension och fritt uppehälle. Dessutom ligger det enligt vår mening ett särskilt värde i att ålderspen- sionärer på olika institutioner tydligt får se att de får vidkännas kostnader för Överväganden och förslag 87 uppehälle med i princip samma belopp. Även detta talar för att en ersättning tas ut i stället för att pensionen reduceras. Tanken är emellertid inte att er- sättningen behöver tas ut direkt från ålderspensionären utan att försäkrings- kassan vid utbetalning av pensionsbeloppet skall göra en avräkning för er- sättningen. På så sätt undviks att det uppkommer skuldbelopp för den intag- ne. Ersättningen skall vidare betalas med beskattade medel, eftersom det inte förekommer rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för personliga levnads- kostnader. Det kan i sammanhanget nämnas att också en person som är inta- gen på en sjukvårdshuvudmans eller kommuns bekostnad får betala avgift eller ersättning med sina beskattade inkomster.