sou · GOB362d4 · 2001-01-01 00:00:00 — Om domstolen inhämtar tillsynsorganets synpunkter i t.ex. en fråga om att entlediga en konkursförvaltare, får det ankomma på myndigheten att själv avgöra, om den har tillräckligt underlag för att yttra sig. I en undantagssi- tuation av detta slag torde dock i regel ha bestämt sig för en utökad tillsyn och därför ha skäl att yttra sig Det är tro- ligt att någon borgenär hört av sig med klagomål mot förvaltaren i anled- ning av långsam handläggning e.d. Även myndigheten själv kan t.ex. ha erfarit att förvaltaren brukar dröja med att ge in föreskrivna dokument. I andra – fjärde styckena har tillsynsmyndigheten ändrats till Kon- kurstillsynsmyndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 6 och 7 §§ Vad utredningen anfört i kommentaren till 7 kap. 5 § är i princip tillämp- ligt även beträffande 6 och 7 §§. Även i dessa paragrafer har tillsynsmyndigheten ändrats till (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 9 § I första stycket har tillsynsmyndigheten ändrats till Konkurstillsyns- myndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). Vidare har till den krets som är berättigad att få upplysningar av konkursförvaltaren lagts en bor- genärskommitté (se avsnitt 5.6.3). I ett nytt andra stycke har intagits bestämmelser om den s.k. konkurs- förvaltarrapporten (se avsnitt 5.7.2.2). Rapporten har till syfte att tillsyns- organet skall få upplysningar om konkursen för att kunna ta ställning till behovet av tillsyn. I lagtexten föreskrivs därför en frist inom vilken konkursförvaltaren skall skicka in rapporten till Konkurs- tillsynsmyndigheten. Så skall ske och senast från kon- kursbeslutet. bör det räcka med . Emellertid måste förvaltaren ha realistiska möjligheter att få fram behövliga uppgifter. Om gäldenären är motsträvig kan det ta . För att inskärpa vikten av att rapporten ges in i rimlig tid, har utredningen funnit skäl för att sätta ut en bestämd frist . Inom utredningen har man gett uttryck för att det är realistiskt att det i de flesta konkurser går att få tillräckliga upp- gifter . Beträffande formen för att lämna de i konkursförvaltarrapporten före- skrivna upplysningarna, har ett krav på enbart muntliga uppgifter inte an- setts vara tillräckligt. Sannolikt kan standardiserade formulär komma till användning. 7 kap. 10 § Av de skäl som angetts i kommentaren till bl.a. 5 §, får det ankomma på att själv bestämma om det vill yttra sig när konkursförvaltaren önskar samråd enligt 10 §. Det får dock förutsättas att det i sådana fall normalt är fråga om konkurser där tillsynsorganet beslutat sig för utökad tillsyn. I bestämmelsen har den krets som konkursförvaltaren skall höra i vikti- gare frågor utökats till att omfatta även en borgenärskommitté som utsetts i konkursen (jfr avsnitt 5.6.3). har bytts ut mot (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 13 § I tredje stycket har räkenskapsmaterial ändrats till räkenskapsinforma- tion. Se kommentaren till 6 kap. 2 a §. I fjärde stycket har tillsynsmyndigheten ändrats till Konkurstillsyns- myndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). Vidare har edgångs- sammanträde bytts ut mot bouppteckningssammanträde med anledning av att utredningen föreslår att det obligatoriska edgångsförfarandet avskaf- fas och i första hand ersätts av ett bouppteckningssammanträde hos kon- kursförvaltaren (se avsnitt 5.6.2). Tingsrättens behov av bouppteckningen, förutom i de fall edgångssammanträde påkallas (se 6 kap. 3 och 4 §§ i ut- redningens lagförslag), har diskuterats i avsnitt 5.6.5. Femte stycket i nuvarande lydelse har tagits bort. Innehållet torde här- röra från den tid då det ankom på gäldenären att i s.k. fattigkonkurs själv ombesörja uppteckning av sina tillgångar och skicka in bouppteckningen till rätten (jfr 185 § ÄKL i dess lydelse års reform). Något prak- tiskt behov av bestämmelsen torde inte längre finnas. I femte stycket i utredningens lagförslag (motsvarande sjätte stycket i nuvarande lydelse) har gjorts en ändring med hänsyn till utredningens förslag att anförtro konkursförvaltaren att handha bevakningsförfarandet (se avsnitt 5.6.2). Behovet för domstolen att få en borgenärsförteckning blir därför inte detsamma som . Det är till fyllest att Konkurstill- synsmyndigheten får ett exemplar. har genomgående ändrats till Konkurstillsyns- myndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 15 § Andra stycket har ändrats så att tillsynsmyndigheten och, inte som , domstolen skall bevilja konkursförvaltaren anstånd med att avge förvaltar- berättelse. Om skälen för ändringen, se avsnitt 5.6.4. Tillsynsmyndig- heten har genomgående bytts ut mot (se kommentaren till 1 kap. 3 §). Utredningen har i avsnitt 5.11.3 angett skälen för de sakliga ändringarna i 7 kap. 20 §. För att tillgodose kraven på en effektiv och praktisk hantering har den tid för vilken redovisning skall ske knutits till månadsskiften. I lagtexten har också klargjorts att redovisningsperioden löper från kon- kursutbrottet. För att möjliggöra en effektivare kontroll har i lagtexten upptagits ett krav på att bankernas kontoutdrag skall vara sammanhängande för redo- visningsperioden. Konkursförvaltaren är därmed inte endast skyldig – som – att förete kontoutdrag för sådan period då insättningar och uttag gjorts. Lagtexten har vidare ändrats med hänsyn till att utredningen föreslår att kravet på att kontoutdragen skall vara bestyrkta slopas. I paragrafen har tillsynsmyndigheten ändrats till Konkurstillsyns- myndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). Edgångssammanträdet har bytts ut mot bouppteckningssammanträdet av skäl som nämnts under kommentaren till 7 kap. 13 §. Slutligen har i tydlighetens intresse beträf- fande innehållet i berättelsen angetts att den inte skall avse endast de åt- gärder som har vidtagits utan också de åtgärder som återstår för att avsluta konkursen. 7 kap. 21 § De närmare skälen till ändringarna har angetts i avsnitt 5.11.4. För att klargöra att konkursförvaltaren skall avge redovisning så snart inga bank- medel längre finns har första meningen ändrats. Innehållet i andra mening- en har till syfte att dubbel redovisning inte sker med tanke på redan avgi- ven slutredovisning. De föreslagna ändringarna medför att den nuvarande andra meningen blir överflödig. Som utredningen redovisat i avsnitt 5.11.4 medför detta ingen ändring i sak. har bytts ut mot (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 22 § Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 5.10.4. Paragrafen har ändrats så att det nu tydligare framgår att enligt huvud- regeln tillsynsmyndigheten skall förvara bokföringsmaterialet m.m. Tiden för förvaring har begränsats till räknat från utgången av det kalen- derår då konkursen beslutades. När det gäller sättet för förvaring skall myndigheten tillämpa gällande bestämmelser för det material som avses. Detta innebär att bokföringslagens arkiveringsregler gäller för räkenskaps- information och skattelagstiftningens regler gäller i fråga om att bevara t.ex. underlag för taxering. Konkursförvaltaren får ansvara för bevarandet om han anser det lämp- ligt. Så kan bli fallet om det återstår någon åtgärd efter konkursens slut. För att uppnå samstämmighet med den nya bokföringslagens termino- logi har räkenskapsmaterial bytts ut mot räkenskapsinformation. har ändrats till (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 25 § Bestämmelsen, som är ny, anger ändamålen med den offentliga konkur- stillsynen (se avsnitt 5.2.3 och 5.7). 7 kap. 26 § Första stycket innehåller bestämmelser om hur den offentliga konkurstill- synen skall bedrivas. I första meningen uppställs ett uttryckligt krav på planering av tillsynens omfattning. Detta har att göra med utredningens förslag om en selektiv övervakning (se avsnitt 5.2.3 och 5.7). I andra me- ningen ges nämligen befogenhet att begränsa tillsynen till vad som är väsentligt att kontrollera med hänsyn till konkur- sens omfattning eller beskaffenhet. Avgörandet av hur ingående tillsynen skall vara ligger helt i myndighetens hand. Det bör påpekas att bestämmel- sen inte ger tillsynsorganet rätt att helt avstå från varje kontroll i ett ären- de. Det måste åtminstone företas en viss minsta kontroll, s.k. baskontroll. Myndigheten skall planera tillsynsarbetet i den enskilda konkursen med ledning av den konkursförvaltarrapport som konkursförvaltaren skall ge in (se avsnitt 5.7.2.3 och kommentaren till 9 §). T.ex. bör en uppgift i rap- porten om att konkursboet innehåller värdefull egendom eller omfattar en rörelse med många anställda föranleda tillsynsorganet att redan från början inrikta sig på en utökad tillsyn. Ett sådant ställningstagande måste komma till uttryck på lämpligt sätt, så att kunskap härom finns bland de tjänste- män som arbetar med ärendet. Beroende på konkursens beskaffenhet får myndigheten sedan efter hand bestämma sig för vilka åtgärder, t.ex. före- tagsbesök eller granskning av slutredovisning, som bör vidtas. Frågan enligt vilka kriterier får göra be- gränsningar av tillsynens omfattning har behandlats utförligt i avsnitt 5.7.2.4 och 5.7.2.5 till vilka hänvisas. Där har behandlats även spörsmålet om statens eventuella skadeståndsansvar för brister i tillsynen. Andra stycket, som anger tillsynsmyndighetens rätt att kontrollera kon- kursförvaltarens medelsförvaltning och att anlita revisor, är oförändrat från nuvarande 7 kap. 27 § tredje och fjärde meningarna. 7 kap. 27 § I paragrafen, som motsvarar nuvarande 28 §, har tillsynsmyndigheten ändrats till (se kommentaren till 1 kap. 3 §) och ordet räkenskapsmaterial bytts ut mot räkenskapsinformation (se kommentaren till 6 kap. 2 a §). I avsnitt 5.7.2.3 har utredningen utvecklat sin syn på vad som avses med uttrycket boet och dess förvaltning. 7 kap. 28 § Paragrafen motsvaras av nuvarande 7 kap. 29 §. Nuvarande hänvisning till 3 kap. 6 § andra stycket har utgått med hänsyn till den ändring utredningen föreslår i 3 kap. 6 § beträffande beslutsbefogenheten (se kommentaren till denna paragraf). I bestämmelsen har tillsynsmyndigheten ändrats till (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 29 § Paragrafen, som är ny, behandlar frågan om utseende av en borge- närskommitté. I avsnitt 5.2.2 och 5.6.3 har utredningen diskuterat denna fråga och hänvisar i första hand dit när det gäller behovet av och formerna för utseende av en sådan kommitté. Det bör framhållas att en borge- närskommitté av det slag som utredningen förordar inte är tänkt som något reguljärt inslag i konkurs. En situation som har nämnts i det föregående är större konkurser, där det ibland för både borgenärerna och konkursförval- taren kan vara till fördel att det finns några formellt utsedda representanter för borgenärskretsen. I mindre konkurser är det redan av kostnadsskäl dis- kutabelt om så mycket står att vinna med att en kommitté utses. Första stycket i paragrafen innehåller regler om initiativrätt, rättens prövning, kommitténs syfte och antalet deltagare i kommittén. Till dessa regler ansluter i andra stycket bestämmelser om när en fråga om utseende av en borgenärskommitté får väckas och hur rätten skall få behövligt un- derlag för sitt beslut i frågan. Initiativrätt tillkommer varje borgenär i konkursen. Utredningen har övervägt om det bör finnas någon formell begränsning av rätten att påkalla utseende av en borgenärskommmitté men avvisat en sådan regel. Det bety- der att även en borgenär med en obetydlig fordran teoretiskt sett kan väcka frågan om att utse en kommitté. Det finns dock flera faktorer som motver- kar ett missbruk av initiativrätten. För det första har domstolen en formell prövningsrätt. Detta markeras i lagtexten med att rätten "får" utse en kommitté. Avsikten härmed är närmast att se till att ovidkommande intres- sen inte tillåts inverka på frågan om en kommitté bör utses (jfr Högsta domstolens ställningstagande beträffande förordnande av granskningsman i rättsfallet NJA 1996 s. 389). Är borgenärens bevekelsegrund för sin be- gäran uppenbart oförenlig med regleringens ändamål, bör rätten vägra att utse en kommitté. För det andra bör kostnaderna för kommittén stanna på deltagarna i denna, inte på konkursboet. Det betyder att den borgenär som föreslår sig själv som deltagare i kommittén löper en kostnadsrisk. För det tredje skall rätten före sitt beslut inhämta synpunkter från olika håll. Ut- redningen kan med hänsyn till det anförda inte finna att en generell initia- tivrätt skulle medföra att en ordning med borgenärskommitté skulle leda till en besvärande omgång i konkurshanteringen. En borgenärskommitté skall fungera som ett samrådsorgan i förhållan- de till konkursförvaltaren. Detta sägs uttryckligen i lagtexten. Den har alltså ingen beslutande funktion och utgör ingen ersättning för den ordning med beslutanderätt för borgenärskollektivet som fanns i tidigare kon- kurslag. I vilka situationer samråd mellan kommittén och förvaltaren blir aktuellt beskrivs i lagrummet med orden "enligt vad som föreskrivs i den- na lag". Detta syftar på föreskrifterna om förvaltarens upplysningsplikt i 7 kap. 9 § första stycket och om dennes samrådsskyldighet i 7 kap. 10 §. Utredningen hänvisar till vad som sägs i författningskommentaren under dessa två paragrafer. Se även under 14 kap. 8 §. Antalet deltagare i en borgenärskommitté har i lagförslaget angetts på samma sätt som i fråga om en motsvarande kommitté vid företagsrekon- struktion, se 2 kap. 16 § LFR. Det betyder att det som huvudregel ingår tre personer i kommittén. Uttrycket "de anställda" i tredje meningen syftar på arbetstagare med fordringar i konkursen. Sista meningen blir tillämplig om det utöver de tre deltagarna som normalt ingår och en eventuell arbetsta- garrepresentant behövs ytterligare någon borgenärsföreträdare. Att deltagarna i en borgenärskommitté skall utses bland borgenärerna anges uttryckligen i lagtexten. Uttrycket bland borgenärerna är inte att förstå så att ett antal borgenärer som sådana skall utses. Det är vissa namngivna representanter för dessa som skall ingå i kommittén, t.ex. en företrädare för en bank och en annan för staten som skatteborgenär. Indi- rekt är det givetvis de aktuella borgenärerna som deltar i kommittén. Av- sikten är att olika borgenärsintressen skall kunna komma till tals. Att utse flera företrädare för en och samma borgenär bör inte vara möjligt. Utredningen har i sina tidigare överväganden betonat vikten av att en fråga om utseende av en borgenärskommitté väcks på ett tidigt stadium (se avsnitt 5.6.3). I andra stycket kommer detta till uttryck på det viset att det i första meningen anges att en fråga om utseende av en kommitté får väckas redan i samband med rättens prövning av konkursansökningen. Det inne- bär att en borgenär redan i sin konkursansökan kan ta upp frågan om en borgenärskommmitté. Något formellt beslut i frågan kan givetvis inte meddelas förrän rätten tagit ställning till konkursansökningen. Inget hind- rar emellertid att ett beslut om en kommitté ges i direkt anslutning till konkursbeslutet, under förutsättning att domstolen hunnit kontakta kon- kursförvaltaren och i saken liksom borgenä- rerna så långt det är möjligt. Utredningen återkommer strax till detta. Den borgenär som begär utseende av en borgenärskommitté bör enligt andra meningen i andra stycket lämna förslag till personer som skall ingå i kommittén. I praktiken torde det vid stora konkurser inte sällan ha föreva- rit ett samråd mellan berörda borgenärer redan före konkursbeslutet, varför domstolen kan få ett väl avvägt förslag till deltagare i kommittén i sam- band med en konkursansökan. Initiativtagaren till en kommitté är i lag- texten inte ålagd någon skyldighet att motivera sin begäran om utseende av en kommitté eller sitt förslag till deltagare i kommittén. Domstolen skall – som berörts tidigare – inte göra annat än en formell prövning av framställningen och dess förenlighet med KL. Det är viktigt att rätten iakttar den kommunikationsskyldighet som an- ges i tredje och fjärde meningarna i andra stycket. Konkursförvaltaren och skall alltid ges tillfälle att yttra sig. Är det fara i dröjsmål, bör denna kontakt kunna ske muntligen eller t.ex. via e- post. Även borgenärskretsen skall ges tillfälle att yttra sig. Eftersom det kan möta svårigheter att snabbt kommunicera med borgenärskretsen, inne- håller lagtexten begränsningen "om det lämpligen kan ske". Det betyder att rätten efter omständigheterna kan underlåta att kommunicera med övri- ga borgenärer, om en sådan åtgärd skulle klart motverka syftet med utse- ende av en borgenärskommitté. En strävan bör emellertid vara att på något sätt låta borgenärerna komma till tals. Utredningen har övervägt olika metoder för att kommunicera med bor- genärskretsen. Eftersom det vanligen är bråttom att utse en borge- närskommitté vid konkursens början, bör man välja en metod som inte medför onödig tidsutdräkt. Ett enkelt sätt att nå borgenärerna är att tings- rätten i konkurskungörelsen tar in en uppgift om att frågan om utseende av en kommmitté har väckts och en uppmaning till borgenärerna att inom viss , t.ex. , höra av sig till domstolen med eventuella syn- punkter. Ett sådant förfarande har den fördelen att man formellt underrät- tar alla borgenärer, något som kan vara svårt att uppnå med individuella underrättelser med tanke på den oklarhet som kan råda om borgenärskret- sens omfattning. Väcks frågan , kan bouppteck- ningssammanträdet också vara ett tillfälle då borgenärerna kan komma till tals. Det förutsätter dock att individuella underrättelser om möjligt gått ut i förväg (jfr även 15 kap. 3 §). Det bör inte vara uteslutet att lösa uppkommande problem beträffande kommunikationen med borgenärerna genom att rätten i efterhand utser ytterligare deltagare i borgenärskommittén. Om exempelvis en kommitté utsetts på grund av brådskande åtgärder vid konkursens början och det senare från borgenärshåll förs fram förslag om annan deltagare i kommittén, kan det visa sig vara en lämplig lösning att utöka kretsen (jfr första stycket sista meningen). Tänkbart är också att kommittén själv till- fälligt till sig knyter ytterligare någon deltagare. Utredningen har inte ansett det nödvändigt att reglera formerna för kommitténs verksamhet. Den får bekostas av de deltagande borgenärerna, och dessa avgör själva omfattningen av sitt engagemang beträffande kon- kursförvaltningen. De får vidare ta ställning till om kommittén bör upplö- sas eller om någon deltagare bör ersättas med någon annan. Det är av vikt att kommitténs arbete sker på ett informellt sätt med sikte på att främja ett så gott resultat av förvaltningen som möjligt. 8 kap. 2 § Ändringen beror på utredningens förslag om att ersätta nuvarande obliga- toriska edgångssammanträde med ett system med ett bouppteckningssam- manträde och fakultativ edgång (se avsnitt 5.6.2). 8 kap. 7 § I andra stycket har kravet på medgivande från Konkurstillsynsmyndighe- ten till underhandsförsäljning av pantsatt egendom slopats. Beträffande skälen till ändringen hänvisas till avsnitt 5.6.2. 9 kap. 1 § I avsnitt 5.6.2 har utredningen föreslagit att beslutanderätten i fråga om anordnande av bevakningsförfarande flyttas från rätten till konkursförval- taren. I fråga om skälen till ändringen hänvisas till övervägandena i nämn- da avsnitt. Överflyttningen av beslutanderätten för med sig ändringar bl.a. i 2 – 4, 6 – 8, 20 och 21 §§ i förevarande kapitel. Det är således förvalta- ren som bestämmer bevaknings- och anmärkningstider m.m. och ombe- sörjer kungörande av vad som bestämts ang. bevakningsförfarandet m.m. Det är bara beslutsbefogenheten som har ändrats i 1 §. Förutsättningar- na för att besluta att bevakningsförfarande skall äga rum är oförändrade (se prop. 1986/87:90 s. 295 f.). Konkursförvaltarens beslut ang. anordnande av bevakningsförfarande kan inte överklagas (se avsnitt 5.6.2). Det får förutsättas att förvaltaren i tveksamma fall rådgör med Kon- kurstillsynsmyndigheten och särskilt berörda borgenärer. 9 kap. 2 – 4 §§ I fråga om skälen till ändringarna i dessa paragrafer hänvisas till vad som anförts under 1 §. 9 kap. 6 § Med utredningens förslag ang. konkursförvaltarens roll vid bevaknings- förfarandet torde det inte längre vara nödvändigt att kräva att bevak- ningsinlagor och bifogade handlingar ges in i två exemplar (jfr 9 kap. 7 § första stycket). Tredje stycket har därför fått utgå. Borgenärernas och andras eventuella behov av att få reda på innehållet i de bevakning- ar som gjorts tillgodoses genom att förvaltarens bevakningsförteckning skickas till rätten och och finns tillgänglig där (se 9 kap. 7 § KL i utredningens lagförslag) 9 kap. 7 § Med den nya ordning för bevakningsförfarandet som nämnts under 1 § har första stycket i 7 § fått utgå, eftersom bevakningar i fortsättningen ges in direkt till konkursförvaltaren. har i andra stycket ändrats till Konkurstill- synsmyndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 9 kap. 8 § Beträffande skälen till ändringarna i första stycket får hänvisas till vad som anförts under 1 §. Även sista stycket har ändrats till följd av överflyttningen av beslutan- derätten rörande tider m.m. vid bevaknings- och anmärkningsförfarandet. har konkursförvaltaren ålagts att underrätta också rätten om vad han bestämt enligt 8 §. har ändrats till (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 9 kap. 20 § Ändringen i andra stycket är en följd av utredningens förslag om att be- slutanderätten i fråga om anordnande av bevakningsförfarande flyttas från rätten till förvaltaren (jfr avsnitt 5.6.2). Även övriga beslut och åtgärder i anslutning till bevakningsförfarandet skall ankomma på förvaltaren, t.ex. beslut om den tid inom vilken bevakning skall ske, kungörande av detta beslut samt beslut om tid för att framställa anmärkningar mot bevakning- arna. Vad som föreslagits beträffande bevaknings- och anmärknings- förfarandet skall gälla på motsvarande sätt vid efterbevakning. De kostnader som enligt nuvarande ordning uppstår för domstolen i samband med bevakningsförfarandet, t.ex. kostnader för kungörelser och kallelser, ersätts inom ramen för den kungörelse- och kallelseavgift som tas ut i konkursen (jfr avsnitt 5.8.4). Utredningen har inte föreslagit någon särreglering för den del av dessa kostnader som överförs till förvaltaren (konkursboet) genom att förvaltaren enligt utredningens förslag skall om- besörja kungörelse och kallelser i samband med bevakningsförfarandet. När det gäller kostnaderna för efterbevakningsförfarandet förhåller det sig däremot annorlunda. Kostnader för kungörelse, kallelser och underrättel- ser som föranleds av efterbevakningen finansieras enligt andra stycket i förevarande paragraf genom en särskild avgift om av basbelop- pet (numera prisbasbeloppet) enligt lagen (1962:381) om allmän försäk- ring (AFL). Denna skall f.n. betalas av borgenären till staten. Hur detta närmare skall gå till regleras i föreskrifter från DV (DVFS 1996:5 A 68). Med utredningens förslag kommer de kostnader som föranleder avgiften att belasta konkursboet och den avgift som borgenären skall betala bör därför betalas till förvaltaren. Närmare reglering om hur detta skall ske synes inte vara behövlig. De nämnda föreskrifterna från DV bör kun- na upphävas. 9 kap. 21 § I fråga om skälen till ändringarna i första stycket får hänvisas till vad som anförts under 1 §. I likhet med vad som är fallet med den underrättelseplikt i förhållande till rätten som åvilar konkursförvaltaren enligt 8 § sista stycket bör för- valtaren enligt tredje stycket också åläggas att underrätta domstolen om vad han bestämt enligt första stycket. I sista stycket har tillsynsmyndigheten bytts ut mot Konkurstillsyns- myndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 10 kap. 2 § Ändringarna hänger samman med utredningens förslag om att ersätta den obligatoriska edgången med ett system med ett bouppteckningssamman- träde och fakultativ edgång (se avsnitt 5.6.2). 10 kap. 3 § I fråga om skälet till ändringen hänvisas till vad som sagts under 9 kap. 1 §. 10 kap. 4 §