sou · GOB341 · 2001-01-01 00:00:00 — Här kan vi dock notera att inkomstdata och mer direkta indikatorer på ekonomiska svårigheter ger lite olika helhetsintryck. Andelen som har en disponibel inkomst under en viss låginkomstgräns uppvisar förvisso en ökning men den är ändock relativt liten i förhållande till den markanta ökning som skett av de som uppger att de haft svårt att få pengarna att räcka till löpande utgifter för mat, hyra m.m., och likaledes har andelen som saknar en ekonomisk buffert vid händelse av en oförutsedd utgift ökat betydligt. Som väntat sker den mest påtagliga ökningen fram till krisens djupaste fas, utifrån ett makroekonomiskt perspektiv, men vad som är speciellt anmärkningsvärt är att andelarna fortfarande vid vår sista mättidpunkt 1997–98 ligger kvar på mycket höga nivåer. Både enligt inkomstdata och enligt de mer direkta indikatorerna på ekonomiska svårigheter är faktiskt ofärden högre vid den senaste mättidpunkten. Samma dramatiska förändringar ser vi dock inte när vi använder bostadsägande och trångboddhet som indikatorer på ekonomisk standard. Även om människors materiella villkor givetvis är oerhört centrala i en välfärdsbedömning säger de långtifrån allt om människors levnadsvillkor. Att ha en god hälsa och att inneha olika former av sociala relationer till andra människor är centralt från ett välfärdsperspektiv. Förändringarna av befolkningens hälsotillstånd uppvisar i flera fall ett slags upp- och nervänt J-mönster över den studerade perioden. Enligt flera indikatorer försämras hälsotillståndet påtagligt mellan 1989–90 och 1993–94, för att därefter antingen förbli på ungefär samma nivå eller förbättras något. Denna förbättring mot slutet av årtiondet återfinns framför allt för självskattad hälsa men kan skönjas också för värk och ängslan, oro och ångest. Den allmänna välfärdsutvecklingen 37 decenniet pekar dock de flesta sjukdomsindikatorerna på en ökad ohälsa. Det är kanske värt att påpeka att vi här alltså redovisar andelar där vi inte ens kontrollerar för de åldersförändringar som sker . Den kanske mest påtagliga förändringen rör om man känner ängslan, oro, ångest. Besvär av dessa slag tycks ha ökat mycket mer påtagligt i och med den ekonomiska krisen (även om vi självfallet inte utifrån dessa siffror kan belägga att detta har något med krisen att göra) jämfört med andra typer av ohälsoproblem. Att kunna få socialt stöd från sin omgivning är av betydelse i sig men sociala relationer av olika slag är också viktiga utifrån ett bredare välfärdsspektrum. Exempelvis har forskningen påvisat att socialt stöd är en mycket skyddande faktor för andra former av ofärd, inte minst ohälsoproblem. Det är därför betydelsefullt att vi här inte kan se någon försämring . Samtliga våra fyra indikatorer på individuella sociala relationer visar istället på förbättringar om vi jämför 1989–90 med 1997–98, även om skillnaderna i flera fall är blygsamma. Vid sidan av sociala relationer av detta mer privata slag har människor i egenskapen av medborgare relationer såväl till staten som till andra medborgare. Som indikatorer på denna typ av sociala band har vi här inkluderat dels politisk fattigdom21, dels oro respektive utsatthet för våld. Att vara politiskt fattig, det vill säga att inte kunna hävda sin rätt gentemot myndigheter, har varierat något men har inte ökat . Vid slutet av årtiondet är det fortfarande dryga som i denna mening är politiskt fattiga. Också oron och utsattheten för våld och hot har förblivit på samma nivå under 1990- talet. Man kan dock notera att oro för våld är mycket vanligare att faktiskt vara utsatt för våld eller hot. Den översiktsbild som presenteras i Tabell 2:2 visar tydligt hur problematisk välfärdsutvecklingen var, framför allt vad gäller arbetsmarknad och försörjning, men också för hälsan, särskilt då det psykiska välbefinnandet. Därmed avviker utvecklingen av nivån på välfärden – eller egentligen ofärden – inom de områden vi lyft fram påtagligt (och 1984; och 1993). Den tidigare välfärdsutvecklingen, i synnerhet inledning, karaktäriserades dock inte bara av välfärdsförbättringar utan även i många avseenden av en utjämning av välfärdens fördelning mellan olika samhällsgrupper. I de kapitel som följer kommer vi att mer i detalj studera om utvecklingen varit annorlunda också i detta avseende. 21 Att inte kunna överklaga myndighetsbeslut och heller inte känna någon som kan hjälpa till. 3 Arbete och sysselsättning Ett central arena för människors välfärd är utan tvivel arbetsmarkna- den. Arbetets villkor, såväl i ekonomiska som andra termer, har med all rätt antagits vara centrala både som välfärdsindikatorer i sig men också som viktiga orsaksfaktorer till såväl attityder (se t.ex. och 1983) som faktiska levnadsförhållanden (se t.ex. 1987, 1990). När drabbades av recessionen var det av naturliga skäl i relation till arbetsmarknaden den mest centrala förändringen inträffade. Såväl arbetslöshetstalen som sysselsättningsgraden förändrades på ett sätt som hade varit närmast omöjligt att föreställa sig ens inledande lågkon- junktur, och än mindre under den ekonomiska boomen . I detta avsnitt skall vi studera hur människors arbetsvillkor har för- ändrats . Med tanke på recessionens direkta följder på arbetsmarknaden finns det dock anledning att börja detta avsnitt med en grundläggande beskrivning av olika befolknings- gruppers relation på arbetsmarknaden och främst då om man har eller inte har ett arbete. I Tabell 3:1 redovisas andelarna som angivit att de vid intervjutid- punkten var anställda (inkl. tjänstlediga m.m.) eller företagare bland olika befolkningskategorier.22 På ett sätt kan man säga att det framgår 22 En del av de övergripande förändringar i sysselsättningsintensitet som vi redovisar här kan också erhållas utifrån officiell statistik från AKU- undersökningarna. Vi har trots det valt att enbart utgå från ULF- undersökningarna i detta avsnitt. Anledningen är helt enkelt att vi för enhetlighetens skull vill använda oss av exakt samma definitioner på befolkningskategorier här som annorstädes. I de fall vi kunnat jämföra är dock trenderna ungefärligen desamma varför ingen tolkningsskillnad skulle uppstå om motsvarande analyser skulle baseras på data från AKU-undersökningarna (för en vidare diskussion omkring olika undersökningars definitioner i denna fråga se och ). 40 Arbete och sysselsättning med all önskvärd tydlighet att 1990-talets sysselsättningskris är gener- ell. För alla grupper som redovisas här är det nämligen en avsevärt lägre andel som har ett arbete vid slutet av decenniet i förhållande till perioden före recessionen. Även om risken att inte ha ett arbete således har ökat för alla grupper är nedgången mer markant för vissa. För det första gäller detta för den yngsta åldersgruppen vi urskiljer; att inte stort mer än var tredje person 1997–98 hade ett arbete är till stor del en effekt av arbetslöshetsproblematiken, men är också en återspegling av utbildningsexpansionen . Den andra kategori med en enormt kraftig nedgång i sysselsättningsnivå är personer som är födda utanför . Denna grupp hade förvisso en betydligt lägre förvärvsfrekvens redan före krisen men avståndet till de inrikesfödda har ökat markant och vid den sista mättidpunkten saknar knappt varannan person född utanför i åldrarna 16–arbete. Två ickehändelser på den svenska arbetsmarknaden är också viktiga att framhålla när recessionens effekter på olika gruppers sysselsättning diskuteras. För det första, sysselsättningskrisen har inte inneburit att kvinnor återgått till hemmafrurollen. Nedgången i andelen förvärvsar- betande är med andra ord ungefärligen lika stor bland män som bland kvinnor.23 Det är kanske ett välkänt faktum som inte förvånar någon men är ändå ett utfall som var långt ifrån självklart när krisen började. Det är uppenbart att kvinnans inträde på arbetsmarknaden är en genomgripande samhällsförändring som inte låter sig radikalt påverkas av en recession, även om den slår kraftigt mot syssel- sättningen. Den andra ickehändelsen rör krisens effekter på de äldre i arbetskraften. Som framgår av Tabell 3:1 finns det inget belägg för att krisen fått till följd att de äldre trängts undan på arbetsmarknaden. I själva verket finner vi i tabellen att nedgången i procentenheter är allra minst för de äldsta (55–) och sedan blir större och större ju yngre åldersgrupp vi fokuserar. 23 Som framgår av tabellen finns det dock en svag tendens till ökade könsskillnader mellan de två senare mättidpunkterna. Arbete och sysselsättning 41 Andelen sysselsatta under intervju veckan i åldrarna 16 – , kön, ålder, födelseland och hushållstyp. Antalet observa- tioner 29 055. Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken Den påtagliga nedgången av sysselsättningen medför också en potential för förändringar av klasstrukturen. Eftersom vi genomgående valt att söka definiera klasstillhörighet för samtliga i befolkningen är det på sin plats att också redovisa hur klasstrukturen har förändrats i relativa termer om vi istället enbart utgår från de som vid respektive intervju- tillfälle faktiskt är sysselsatta. 42 Arbete och sysselsättning Som framgår av Tabell 3:2 tycks det i detta avseende föreligga tydliga trender. Framförallt ser vi att tjänstemän på mellan- och högre nivå har ökat i relativa termer medan andelen arbetare i okvalificerade yrken har minskat markant. Förändringarna får, enligt vår mening, betraktas som mycket stora med tanke på den relativt korta tid som förflutit mellan mättidpunkterna. De trender som kan urskiljas i tabellen är dock i själva verket processer som pågått , det vill säga oavsett konjunktursvängningar pågår en mer genomgripande strukturell förändring som bland annat innebär att andelen tjänstemän ökar och andelen arbetare minskar (se Szulkin och 1994). 1990-talets förändringar av klasstrukturen bland förvärvsarbetande har inneburit att det nu finns betydligt fler tjänstemän än arbetare något som inte var fallet när inleddes. är det kanske värt att notera att arbetare i okvalificerade yrken fortfarande i slutet av decenniet är den största enskilda klasskategori som finns enligt denna indelning. Som tidigare nämnts ingår jordbrukare bland företagargruppen. Denna grupps numerär sjunker alltmer vilket är en fortsätt- ning på en mycket långsiktig trend.24 Enbart dem med sysselsätt- ning (inkl. tjänstlediga) i åldrarna 16–. Procent, antal observationer 21 965 Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken 24 Det är intressant att notera att den snabba förändringen av klasstrukturen, med en betydande relativ ökning av kvalificerade tjänstemannaarbeten och en motsvarande minskning av arbeten i okvalificerade yrken, skett med hög arbetslöshet. Detta överensstämmer med vad exempelvis Esping- (1999) beskrivit som ett svårt dilemma för post-industriella samhällen. hävdar nämligen att ju högre tillväxt (inklusive jobb) i servicesektorn, desto lägre andel kommer att utgöras av högre tjänstemän, och vice versa. Länder tenderar därför att antingen få en högre andel av okvalificerade arbeten eller en ökad andel utan jobb. Om tesen skulle vara giltig, och applicerbar även på den klassindelning vi använt här, så borde andelen okvalificerade arbetare inte längre minska i takt med de bättre tiderna . Arbete och sysselsättning 43 I dagens diskussioner kring arbetsmarknadens omvandlingar finns ofta frågor kring mer flexibla och osäkra anställningsformer i blickpunkten. Som vi visade redan i översiktstabellen är det också så att det, bland de som har arbete, blir allt vanligare med tidsbegränsade anställningar. Hur varierar då detta med våra befolkningsgrupper och vilka föränd- ringar föreligger ? I Tabell 3:3 visas hur risken att ha ett tidsbegränsat arbete har förändrats bland de som har en anställning. 44 Arbete och sysselsättning Relativa skillnader (odds) för risken att ej vara fast anställd efter kön, ålder, födelseland, familjetyp, klass och år. Genomsnittsvärde=1,0. Anställda 16–. Antal obser- vationer 19 893 Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken utrikes och inrikes födda Eftersom vi här presenterar resultat från så kallade logitregressioner kan det finnas skäl att redogöra lite mer i detalj för tabellens innehåll. Som framgick av metoddiskussionen (se avsnitt Arbete och sysselsättning 45 1.5.2) kommer vi genomgående att använda oss av 5 faktorer – kön, ålder, födelseland, familjetyp och social klass – vid sidan av de tre tid- punkterna som vi studerar. Av den första variabeln år framgår att det föreligger en klar tidstrend i detta avseende, dvs. Förekomsten av tidsbegränsade anställningar tycks inte heller kulminera under de värsta krisåren utan fortsätter att öka också under andra halvan av decenniet. Talet 0,65 som anges under effekt- kolumnen i Tabell 3:3 –90 uttrycker oddset – eller risken25 om man så vill – för att ha ett tidsbegränsat arbete dessa år i förhållande till genomsnittsvärdet (som är satt till 1,0) sett över hela perioden. –90 och framåt har alltså tidsbegränsade anställningar blivit allt vanligare (0,65 – 1,11 – 1,38). Hur mycket vanligare sådana anställningsformer blivit kan beräknas genom att relatera effekttalen till varandra. Exempelvis har oddset att ha en tidsbegränsad anställning mer än fördubblats mellan 1989–90 och 1997–98 (1,38/0,65=2,12). På motsvarande sätt kan vi konstatera att det föreligger en 70 procents högre risk för en kvinna att ha ett tidsbegränsat arbete i jämförelse med en man (1,31/0,77=1,70). Kolumnen p-värde uttrycker om faktorn är statistiskt signifikant eller ej. Detta p-värde anger hur sannolikt det är att en skillnad som vi finner i vårt material kan ha uppkommit av slumpen, och egentligen inte finns i populationen. Som en generell regel kan anges att om p- värdet är mindre än 0,05 är skillnaden signifikant (vilket kommer att gälla i de flesta fall då vi har ett relativt stora urval). Längst ner i tabellerna anges om de skillnader som finns mellan kategorierna har förändrats mellan de tre tidsperioderna. Om så är fallet kommer vi huvudsakligen med hjälp av figurer att ange på vilket sätt detta har skett. I denna tabell framgår att såväl könsskillnaderna som skillna- derna mellan inrikes och utrikes födda har förändrats vilket vi strax skall återkomma till. Generellt sett finner vi att tidsbegränsade anställningar är påfallande mer vanligt bland kvinnor, utrikesfödda, yngre och ensamstående. Att yngre personer har tidsbegränsade anställningar, t.ex. provanställ- ningar, är knappast förvånande, mer överraskande är kanske att detta förefaller att vara så pass vanligt bland ensamstående med barn (av vilka de flesta förstås är kvinnor). 25 Som vi också nämnde i avsnitt 1.5.2 används begreppet risk oftast om möjligheten eller sannolikheten att något negativt skall inträffa. definieras risken som en sannolikhet, vilken ligger mellan noll och ett. När vi här emellanåt använder begreppet risk för de odds och oddskvoter vi redovisar som effekter avviker vi en aning från vad som är brukligt. Motivet är att göra texten mer lättläst, som de oddskvoter vi använder förvisso speglar i vilken mån något är vid handen eller ej. 46 Arbete och sysselsättning anställningar uppvisar också en ovanlig variation mellan sociala klasser. Överrisker föreligger för såväl högre tjänstemän som okvalifi- cerade arbetare, dvs. vad man ofta kan betrakta som klasstrukturens motpoler. Innebörden av att ha en tidsbegränsad anställning skiljer sig dock i allmänhet ganska markant mellan de olika klasserna. Ett 6-årigt förordnande som generaldirektör är exempelvis något väsensskilt från en 6-månaders provanställning på ett lager, även om också general- direktörer kan må dåligt av ovissheten inför omförordnanden. Trots att tillfälliga anställningar inte entydigt innebär att man är utsatt för ofärd är det för människor i gemen mer önskvärt att ha den trygghet och förutsägbarhet som en fast anställning innebär. Tidsbegränsade anställningar kan också få andra negativa konsekvenser, som exempel- vis en rädsla att ge uttryck för sin mening på arbetet (se och 1999). Som nämndes ovan anger modellen att könsskillnaderna i detta avseende har förändrats (längst ned i tabellen). I Figur 3:1 visas hur de relativa skillnaderna i risken att ha en tillfällig anställning har utjämnats mellan könen. är ändå den basala slutsatsen från figuren den markanta ökning som skett för såväl kvinnor som män där risken (dvs. egentligen oddset) mer än fördubblats för båda könen. En än mer påtaglig förändring av skillnaderna i risken att ha en tidsbegränsad anställning finner vi när vi studerar inrikes och utrikes födda (Figur 3:2). Vi finner en allt tydligare skiljelinje mellan dessa grupper, och vid den sista mättidpunkten 1997–98 har utrikesfödda mer än dubbelt så stor risk jämfört med inrikesfödda för att ha en tidsbe- gränsad anställning. Här bör man också notera att de förändringar vi redovisar tar hänsyn till att grupperna skiljer sig åt med avseende på familjetyp, ålder och klasstillhörighet. Noteras bör också att skillnaden i risken för tidsbegränsade anställningar ökar trots att utrikesfödda har en väsentlig lägre förvärvsfrekvens än vad personer födda i har. Med andra ord, jämfört med personer födda i har utrikes- födda i betydligt lägre grad ett arbete och om de har det, är arbetet betydligt oftare tidsbegränsat. Arbete och sysselsättning 47 Förändrade skillnader i tidsbegränsade anställningar mellan anställda kvinnor och män. Standardiserat för ålder, födelseland, familjetyp och social klass. 1 9 8 9 -9 0 1 9 9 3 -9 4 1 9 9 7 -9 8 K v in n o r Förändrade skillnader i tidsbegränsade anställningar mellan inrikes och utrikes födda. Standardiserat för kön, ålder, familjetyp och social klass. Genomsnitt =1,0 48 Arbete och sysselsättning 3.2Fysiska och psykiska arbetsförhållanden Nedgången i sysselsättningsfrekvens innebär självfallet inte att de vill- kor under vilka personer med förvärvsarbete arbetar är mindre relevant. Tvärtom kan man måhända hävda att det under en sysselsättningskris blir än mer viktigt att också uppmärksamma om förhållandena för dem med arbete förvärras. Det finns exempelvis flera rapporter som indike- rar att många människor kommit att känna en tyst vanmakt på arbetet delvis som följd av rädslan att mista sitt arbete (och 1999). Hur varierar då arbetsförhållandena mellan olika sociala grupper och vilka förändringar kan vi urskilja ? Även om den psykosociala sidan av arbetsmiljön i allt större utsträckning har kommit att dominera diskussionen kring människors arbetsvillkor finns det inledningsvis skäl att uppehålla sig vid fysiskt krävande arbete. Till skillnad från de flesta tidiga teorier kring omvandlingen från industriell varuproduktion till post-industriell tjänsteproduktion (se t.ex. 1973) är det ingalunda så att det enbart är inom den traditionella industrin som arbetets utförande är påtagligt fysiskt påfrestande. I Tabell 3:4, vänstra kolumnen, redovisas hur risken att ha ett fysiskt krävande arbete – definierat som att antingen ha tunga lyft eller att ha både ensidiga arbetsrörelser och olämpliga arbetsställningar – har förändrats under undersöknings- perioden och varierar mellan våra undersökningsgrupper. Det är allra först värt att notera (se också översiktstabellen i av- snitt 2) att det inte föreligger någon signifikant förändring . Om omvandlingen till det post-industriella samhället innebär att fysiskt krävande arbeten kommer att försvinna tycks med andra ord inte förflyttats speciellt mycket närmare denna samhällsformation. Det finns också skäl att uppmärksamma att det snarare är kvinnor än män som löper större risk att arbeta under fysiskt krävande villkor, i vilket fall så som vi här valt att definiera detsamma (jfr och 1993). Fysiskt krävande arbete har, föga för- vånansvärt, även en mycket stark klassdimension. Det är med andra ord oerhört mycket vanligare att arbetare har ett fysiskt krävande arbete jämfört med tjänstemän. Däremot föreligger inga skillnader mellan inrikes och utrikesfödda när vi tar hänsyn till skillnad i klassposition, ålderssammansättning m.m. Arbete och sysselsättning 49 Fysiskt krävande och enformigt arbete. Relativa skillnader (odds) för risken att ha ett fysiskt krävande arbetea respektive ett enformigt arbete efter kön, ålder, födelseland, familjetyp, klass och år. Genomsnittsvärde=1,0. Förvärvsarbetande 16–. Antal observa- tioner 22 303 respektive 22 266 Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken utrikes och inrikes födda a) De som har ett arbete som kräver tunga lyft eller har både upprepade och ensidiga arbetsrörelser och tvingas till olämpliga arbets- ställningar har definierats som att ha ett fysiskt krävande arbete. 50 Arbete och sysselsättning I tabellens högra kolumn redovisas på samma sätt variationer i före- komsten av att ha ett enformigt arbete. Också denna indikator kan ju sägas ha en direkt bäring på teorier kring hur arbetets villkor förändras. Att repetitiva och monotona arbeten i allt högre grad kommer att auto- matiseras bort eller förflyttas till andra delar av världen är en inte allt- för ovanlig föreställning. Vi såg redan i den tidigare redovisade över- sikten (avsnitt 2) att det något överraskande inte förelåg någon tydlig trend i detta avseende.26 Andelen sysselsatta som har ett enformigt arbete är med andra ord ungefärligen densamma över undersöknings- perioden. Resultaten från den multivariata analysen pekar däremot mot en svag ökning , dvs. en utveckling tvärtemot vad många före- språkare för det nya arbetslivet förmodar. Detta resultat gäller alltså när vi kontrollerar för de förändringar som sker av de andra variablerna och i detta fall är det rimligt att tänka sig att påtagliga förändringar av klasstrukturen som tidigare påvisades är av största vikt (se Tabell 3:2). När vi konstanthåller för de strukturella förändringar som skett av yrkes- och klasstrukturen finner vi således en viss ökning av enformigt arbete. Den strukturella förändring som skett har med andra ord mot- verkat denna ökning genom att arbeten som oftast inte är enformiga (tjänstemannajobb på mellan och hög nivå) har blivit vanligare medan okvalificerade arbetaryrken har blivit färre. I övrigt kan vi notera att förekomsten av enformigt arbete inte skil- jer sig signifikant åt mellan kvinnor och män, däremot förekommer en påtaglig skillnad mellan utrikesfödda och svenskfödda (överrisken är nära nog 2 (1,38/0.73)). Inte oväntat föreligger också en markant skill- nad beroende på social klassposition. Enformighet är vanligast ibland okvalificerade arbetaryrken men också bland kvalificerade arbetar- yrken är detta väsentligen vanligare än bland tjänstemännen.27 I Tabell 3:5 övergår vi så till två indikatorer som rör psykiska krav i arbetet. För det första den rena tidsaspekten om arbetet är jäktigt eller ej och för det andra om arbetet ses som psykiskt ansträngande. Tidsför- ändringarna på dessa indikatorer är olika. Medan förekomsten av psykiskt ansträngande arbete ökade påtagligt under recessionen har utvecklingen därefter vänt och risken tycks nu ungefärligen vara till- baka på den nivå som förelåg inledning. Däremot tycks det bli allt vanligare att ha ett jäktigt arbete och i detta fall ser vi inget 26 Resultatet är dock likartat med vad som framkommit ur de så kallade arbetsmiljöundersökningarna (Arbetarskyddsstyrelsen och Statistiska central- byrån 1998). 27 Som framgår av tabellen föreligger också en signifikant interaktionseffekt mellan år och familjetyp. Denna uppvisar dock inga tydliga trender varför vi inte redovisar någon figur avseende denna. Arbete och sysselsättning 51 brott på trenden. Det är med andra ord klart vanligare i slutet av decenniet jämfört med i början. I båda fallen föreligger också en klar könsskillnad som vi strax skall återkomma till. Att de psykiska kraven generellt sett är högre ju högre upp i yrkeshierarkin man kommer är ett välkänt resultat .