sou · GOB342 · 2001-01-01 00:00:00 — Den kognitiva förmågan står för de intellektuella funktionernas utveckling, som tänkande, förståelse, minne. Barn i förskoleåldern har t.ex. begränsad förmåga att bedöma tid, som hur länge sedan något inträffade eller hur länge de vistades någonstans. De individuella skillnaderna i barns mognad är stora och påverkar minnesförmågan, koncentrationen, förmågan att samtala. Små barn har ett speciellt problem att återge vad de minns, eftersom de har ett begränsat ordförråd. Många barn som har varit utsatta för övergrepp har dessutom ett dåligt självförtroende. Det är således viktigt för den Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? vuxne att ha kunskap om och insikt i hur barn uttrycker sig och tänker. Det är även viktigt att använda ett språk som är anpassat efter barnets ålder och som barnet förstår. I komplicerade ärenden kan utredningen behöva tillföras extern kunskap från områden som barnpsykologi, barnpsykiatri, medicin eller annan expertis. Det är viktigt att utredaren har förmåga att se när det egna kunnandet behöver kompletteras. Det är rimligt att kräva att poli- ser som förhör barn har en allmän vetskap om barns utveckling. Inför förberedelserna av förhöret med en fyraåring kanske utredaren behöver söka kännedom om, t.ex. en fyraårings utvecklingsnivå, allmänna ord- förståelse och minnesförmåga. I många kommuner finns en väl utveck- lad samverkan mellan polis, socialtjänst och sjukvård, där komplette- rande information finns att hämta hos någon samarbetspartner. Det finns också barn som behöver uppmärksammas särskilt, som barn med fysiska eller psykiska funktionshinder. Ett barn med en ut- vecklingsstörning kan ha extra svårt att uttrycka sig och behöver kan- ske särskilt stöd för att klara ett förhör. Och förhörsledaren kan behöva särskild handledning för att samtala med ett barn som har ett funk- tionshinder eller lider av någon sjukdom. Under förundersökningen går det att förordna en sakkunnig person för att biträda vid förhöret med sin fackkunskap eller för att yttra sig om värdet av barnets utsaga (19 § förundersökningskungörelsen). Det är även möjligt att förordna en sakkunnig person inför domstolsför- handlingen, för att tillföra den rättsliga processen expertkunskap. Ett brott – och därmed förhöret – är en känsloladdad händelse oav- sett om personen i fråga är offer, misstänkt gärningsman eller vittne. Minnet påverkas när händelser väcker starka känslor och upplevelsen är stressande. Den stora svårigheten är oftast att få barn att berätta om det som inträffat. Skall barnet förberedas inför förhöret och i så fall, hur skall detta lämpligen ske? Vad skall man – allt utifrån barnets ålder och mognad – säga till flickan eller pojken om det stundande förhöret, vem skall följa med barnet till polisförhöret? En uppfattning som ibland förs fram är att ingen social kontakt bör skapas mellan barnet och förhörsledaren, eftersom detta kan påverka barnets utsaga. Andra menar, att en kontakt mellan förhörsledaren och barnet är nödvändig, för att flickan eller pojken skall våga tala om något så svårt som att ha varit utsatt för miss- handel. Vi konstaterar i detta sammanhang, att frågan om förberedelse inför förhöret är väsentlig och kräver fördjupad diskussion inom ramen för vidare utveckling av polisens arbetsmetoder med barnförhör. Den utredande polisen måste inledningsvis skapa en empatisk och respektfull anda, så att flickan eller pojken känner sig trygg och vågar prata om det som har inträffat. Det fordras stabilitet och mognad hos 70 Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? den vuxne att ta emot och lyssna till berättelsen, att kunna bortse från och inte visa egna känslor som brottet väcker. Inledningsvis förklarar utredaren hur förhöret går till och vad som gäller när man inte förstår eller inte vet svaret. Barnet skall berätta så fritt som möjligt om det som hänt, helst med tydliga detaljer. Frågor som ställs bör vara öppna: Vad hände sedan ? Ledande och suggestiva frågor minskar trovär- digheten i barnets berättelse. Om ledande frågor förekommer skall de användas medvetet; kanske som en sista utväg. Om barnet inte förmår berätta, kan ett förhör på brottsplatsen över- vägas. Minnet kan ha stor hjälp av att se och känna igen saker. Men ett besök på brottsplatsen riskerar också att stressa och väcka känslor av obehag hos den som utsatts för övergreppet. Det pågår en diskussion mellan med representanter för Rikspolisstyrelse, Riksåklagare och socialtjänst om hur metoder vid barnförhör och samtal med barn, skall kunna förbättras och hur barnperspektivet bättre skall kunna tas till vara. Fokus är att förbättra förhörsfrågorna och metoderna i syfte att få mera information från barnet och öka kvaliteten på intervjuer med barn. Bakgrunden är forskning som visar förhörsmetoder med bristande frågeteknik som innehåller ett stort antal ledande och suggestiva frågor. visar i sin forskning att det barn berättar i förhören i stor utsträckning styrs och färgas av frågorna. I en studie (, Orbach, Sternberg & Lamb, 2000) av 72 förstagångsförhör med svenska barn, var av frågorna ledande och suggestiva. Att förbättra metoderna i barnförhör kan alltså medföra att exaktheten i barnets berättelse ökar och därmed trovärdigheten. Det måste i sammanhanget även lyftas fram, att förbättringar av för- hörsmetoder som gäller gärningsmannen också kan gagna barnet. Er- farna polisutredare kan vittna om att när gärningsmannen erkänt brot- tet, har detta varit en god hjälp för barnets fortsatta rehabilitering. Här liksom ofta inom kunskapsområden som rör barn, finns det olika upp- fattningar. Utan att fördjupa oss i ämnet konstaterar vi, att det som är läkande och rehabiliterande för ett barn inte alltid motsvarar behoven hos ett annat barn. I kontakten med barn krävs det stor lyhördhet för individuella olikheter hos barnen. 6.4.2Var håller polisen förhör med barnet? De flesta polismyndigheter har tillgång till ett särskilt förhörsrum för barn. Cirka hälften av de poliser och åklagare, som har svarat på den enkät som kommittén gjort, svarar att de är nöjda med hur dessa rum är utrustade, hälften uppger att deras förhörsrum har brister. Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? rerna rör både den tekniska utrustningen och rummets möblering. Låg kvalitet förklaras med bristande resurser eller andra prioriteringar. Det visar sig att kvaliteten på förhörsmiljö och teknisk utrustning varierar inom och mellan länen. Det finns polismyndigheter som har nyutrustade teknikrum som det finns exempel på omodern teknisk utrustning, där förhörande polis själv måste byta videoband, kanske vid ett känsligt läge i förhöret. Polis och åklagare beskriver en god förhörsmiljö för barn, som ett rum som ligger avskilt från övriga kontorsrum och är utrustat med tek- nisk utrustning av hög kvalitet, framför allt vad avser ljudupptag- ningen. Kameratekniken skall t.ex. ha zoomfunktion, vara rörlig och helst vara diskret placerad. Rummet bör ha mjuka fåtöljer/soffa och ett bord att lägga eventuella förhörshjälpmedel på. Det skall finnas så få distraherande detaljer som möjligt. Förhörsrummet skall vara ljudiso- lerat med eget väntrum, med tillhörande pentry och toalett. Det skall finnas tillgång till leksaker. Förhörsmiljön måste vara vardaglig och barnet måste uppleva atmosfären som avslappnad och trygg för att våga prata. Den enda ytterligare person som sitter med i förhörsrummet är en tolk, om en sådan behövs. Övriga personer följer förhöret via monitor i ett angränsande rum. Erfarna utredare poängterar att det är en fördel om en kollega har möjlighet att följa inspelningen. Genom att följa samtalet, har kollegan via förhörsledarens öronmussla tillfälle att tipsa om kompletteringar som han finner nödvändiga. Förhörsledaren kan även få tillgång till barnpsykologisk eller annan specialkunskap eller handledning på mot- svarande sätt. Förhöret kan väcka många känslor, flickan eller pojken kan bli led- sen, rädd eller arg. Dessa känslor måste kunna hanteras av utredaren, som måste styra förhöret vidare. Polisutredare berättar om barn som gömmer sig under soffan eller bordet eller lägger jackan över huvudet, när de blir rädda eller känner skuld och skam. Som en erfaren utredare uttryckte: Jag har hållit mer än ett förhör liggande på golvet och försökt intervjua barnet under soffan. Detta exempel visar tydligt hur viktig den tekniska utrustningen är, att kameran måste kunna följa ett barn som förflyttar sig i rummet och att ljudupptagningen måste vara känslig nog att fånga även svagare ljud. Den tekniska utrustningens kvalitet kan inte nog betonas. Den som leder förhöret måste kunna koncentrera sig på att intervjua barnet och inte distraheras av tekniska detaljer. Det är ibland lämpligare att hålla förhöret på en annan plats än hos polisen och då skall det finnas mobil utrustning som är ändamålsenlig och av god kvalitet. 72 Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? Förhör med barn hålls nästan uteslutande på polisstationen, i un- dantagsfall på annan plats. Barnet har små eller inga möjligheter att på- verka platsen för förhöret. Hos polismyndigheterna finns en strävan att ha ett så väl utrustat förhörsrum som möjligt för barnförhören, särskilt med tanke på den avancerade tekniska utrustning som krävs. Det finns barn som har givit uttryck för att det känns tryggt att få komma till polishuset och berätta. Men det finns också exempel på barn som tycker att det är svårt att berätta i en främmande miljö; dessa barn har kanske lättare att berätta i en vardagligare miljö, i barnets hem eller på daghemmet eller på någon annan mera neutral plats. Polishuset ligger kanske långt bort och flickan eller pojken kan uppleva det som påfres- tande och tröttande att åka långt och sedan dessutom förhöras. En annan alternativ förhörsplats kan vara ett rum hos PBU/BUP (den psykiatriska barn och ungdomsvården) eller som har utrustats med videoteknik i behandlingssyfte. Med god samverkan myndigheter emellan, skulle ett sådant specialutrustat rum kunna er- bjuda en mera neutral miljö för förhöret, när detta är bäst för barnet. Det måste alltid finnas en öppenhet från polisens sida att hålla för- höret på den plats som är lämpligast för barnet i det enskilda fallet. Kvaliteten på det videoinspelade barnförhöret är av avgörande bety- delse. Är förhöret med barnet utfört så att barnets berättelse förmedlas på ett uttömmande och rättvisande sätt? Videoupptagningen skall kun- na jämföras med det intryck som den misstänkte ger genom att inställa sig personligen hos domstol. Till den åtalade kan rätten dessutom ställa kompletterande frågor, medan någon sådan möjlighet inte finns vid en videouppspelning. Vi anser att det skall finnas goda förhörsmiljöer för förhör med barn. Vi föreslår därför att ges i uppdrag att inven- tera behovet och säkerställa bra förhörsmiljöer för barn, med hänsyn taget till såväl förhörsrummets utformning som den tekniska utrust- ningens kvalitet. är det för barnets bästa lämpligare att hålla för- höret på annan plats än hos polisen och då skall den mobila utrust- ningen vara av ändamålsenlig och god kvalitet; alternativt kan samord- ning ske med andra myndigheter som har specialutrustade rum för vi- deoinspelning. 6.4.3Hur många förhör är det lämpligt att hålla med ett barn? Det råder delade meningar om hur många förhör som bör hållas med barn. Erfarna polisutredare av övergrepp mot barn menar, att behovet hos det enskilda barnet måste vara avgörande. På frågan om barnet bör Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? förhöras en eller finns alltså inget enkelt svar, problem- ställningen är komplex. Docent har i sin genomgång av den rättsliga hanteringen vid sexuella övergrepp mot barn framfört, att det i de flesta fall är nödvändigt med mer än ett förhör för att barnets berättelse skall utgöra tillräckligt underlag för den vidare rättsliga prövningen. En person bör förhöra barnet, få barnets uppfattning och version av det inträffade. Hur förhöret av barnet går till är en avgörande faktor; flickan eller pojken får aldrig uppleva att hon eller han ställs till svars för något som hon eller han har varit utsatt för. Förhöret bör hållas sna- rast för att barnet skall komma ihåg så mycket som möjligt. Det finns studier som visar att yngre barn tenderar att glömma fortare än äldre barn och att barn glömmer fortare än vuxna. Ett annat skäl till skynd- samhet är att det barnet har att berätta inte skall färgas av andra samtal. Ytterligare skäl att hålla förhör snabbt är att barnet skall kunna påbörja eventuell terapeutisk behandling. (Poole och Lamb Investigative Inter- views of Children, 1998.) Frågan om antalet barnförhör måste avgöras med hänsyn taget till barnets bästa i varje enskilt fall. Många menar att eftersom speciellt traumatiska minnen är svåråt- komliga, krävs det tid för minnesprocessen och det kan ta tid att våga tala om svåra upplevelser. Det barnet har att berätta efter ett övergrepp är ibland skuldbelagt och tungt att säga och barnet kan också förstå att berättelsen får stora konsekvenser för familjen. Barn tror ibland att det som de har att berätta inte är så viktigt eller att den vuxne redan vet, eftersom han frågar om sådant som har hänt. Det finns alltså flera skäl till att det kan vara nödvändigt för utredaren att tala med flickan eller pojken mer än en gång. Glömska kan vara ett sätt att skydda sig mot psykisk smärta. Feno- menet hypermnesi innebär att man minns mer och mer varje gång man utfrågas. Här vinner utredningen ny kunskap vid varje nytt förhörstill- fälle. finns en risk för felaktig information varje ny gång barnet intervjuas. En minnesförvrängning som kallas källglömska (source amnesia eller source misattribution) kan uppträda vid upprepad utfrågning, där barnet glömmer att det är den upprepade frågan som är källan till informationen. Professor har i sin beskrivning av minnesforskning och de psykologiska reaktioner som påverkar minnet påtalat, att det finns skäl att samtala med barnet mer än en gång. Särskilt vid allvarliga brott är det viktigt att få fram så mycket information som möjligt. Vi föreslår att vad gäller frågan om antalet förhör med barn, bör detta avgöras med hänsyn till utredningens art och vad barnets bästa kräver i varje enskilt fall, oavsett om barnet är misstänkt för brott, mål- sägande eller vittne. Det finns flera skäl som talar för att det är lämpli- 74 Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? gare att förhöra barnet mer än en gång; barnet kan ha svårt att minnas, det kan ta tid för barnet att våga berätta, ett långt förhör kan vara trött- ande, kontrollfrågor kan behöva ställas. Utgångspunkten måste ändå alltid vara att det inte hålls flera förhör än vad som motiveras av utredningens art och hänsynen till barnets bästa. Barnet måste förhöras på ett sådant sätt att det inspelade förhöret har hög trovärdighet och tillförlitlighet och därmed ett högt bevisvärde. Barnet måste ges möjlighet att fritt och helst detaljrikt berätta om det som hänt. Suggestiva och ledande frågor påverkar trovärdigheten för det barnet berättar. Vi konstaterar sammanfattningsvis att grundläggande förutsätt- ningar för att utreda ett barnmisshandelsärende är den barnkompetens som flickan eller pojken möter hos utredare och annan personal samt miljön där barnet förhörs. 6.5Samarbetet mellan polisen och åklagarna Det finns inte någon närmare reglering av hur polis och åklagare skall samverka med varandra under förundersökningen. Brott som riktar sig mot barn är av naturliga skäl, särskilt då brottet skett inom familjen, ofta svårutredda. Det ställs därför särskilda krav på såväl polisens utre- dare som på åklagaren. Från såväl polis- som åklagarhåll har i detta sammanhang pekats på betydelsen av ett gott samarbete. Våra kontakter med poliser och åklagare visar att det ganska ofta brister i samarbetet. Ett nyckelord är i detta sammanhang, liksom i många andra, kompetens; ett väl fungerande samarbete bottnar ofta i att samarbetspartnern upplevs som kompetent och engagerad medan, om- vänt, brister i samarbetet ofta bottnar i yrkesgruppernas olika kompe- tensnivåer. Poliser och åklagare talar inte samma språk. Särskilt poli- sen framhåller åklagarnas låga kompetensnivå inom området övergrepp mot barn som ett problem. Åklagarna å sin sida framhåller ofta poliser- nas höga kompetens, erfarenhet och stora vilja att göra bra utredningar som något positivt. Ett väl fungerande samarbete mellan polisen och åklagarna gagnar arbetets effektivitet och utredningarnas kvalitet. Ett snabbt, tätt och öppet samarbete bör alltid eftersträvas. Om båda yrkesgrupperna arbe- tar specialiserat och har en hög barnkompetens kan ett sådant samar- bete lättare komma till stånd. Frågor om specialisering och kompetens behandlas i kapitel 5. Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? 6.6Samverkan med andra myndigheter Samverkansfrågorna berör andra myndigheter i lika stor utsträckning som de berör polisen och åklagarna. Dessa frågor kommer därför att behandlas mer ingående först i huvudbetänkandet. Vi har dock gjorts uppmärksamma på några frågor som så starkt berör polisens och åkla- garnas arbete att de bör behandlas redan i detta sammanhang. I praktiken är det oftast polisen som står för kontakterna utåt under förundersökningens gång. Eftersom det parallellt med förundersök- ningen som regel även pågår ett ärende hos rörande bar- net finns ofta behov av samverkan mellan just polis och socialtjänst. På de flesta håll i landet fungerar denna samverkan ganska bra. Eftersom och polisen har olika syften med sina respektive utred- ningar – strävar efter att skydda barnet medan polisen primärt söker efter en gärningsman – är det dock ofrånkomligt att intressekollisioner uppstår. Från olika håll har den synpunkten framförts att de dubbla proces- serna medför problem för framför allt . Att socialnämn- den går in och samtalar med barnet och andra familjemedlemmar innan polisen hållit sina förhör kan exempelvis medföra ett försämrat utred- ningsläge för polisen. För att tillmötesgå polisen ser sig nämnden då emellanåt nödsakad att avvakta med insatser tills polisen gett klar- tecken. Ett annat problem är att förundersökningen ibland drar ut och inte hinner avslutas inom de som nämnden normalt har på sig för sin utredning. Från nämndens sida frågar man sig kanske inledningsvis om man över huvud taget bör avvakta och i så fall hur länge; är det rimligt att vänta tills polisutredningen är färdig eller tills åklagaren fattat beslut i åtalsfrågan? Bestämmer man sig för att avvakta uppkommer frågan om det förhållandet att förundersökningen inte är slutförd kan anses innebära sådana särskilda skäl som enligt 50 a § socialtjänstlagen medför att utredningstiden kan förlängas. Det är av flera skäl, bl.a. processekonomiska, viktigt att socialtjänst och polis lyckas finna goda samverkansformer och att man så långt det är möjligt försöker hjälpa varandra. är det viktigt att betona de olika syften de båda yrkesgrupperna har med sitt respektive arbete. Med roll såsom ytterst ansvarig för att barnet får det skydd, stöd och den hjälp det behöver följer en skyldighet att alltid låta hänsynen till barnets behov gå före andra hänsyn. En konsekvens av en bristande samplanering kan bli att i sin strävan att skydda barnet försvårar polisens arbete, vilket såväl polis som socialtjänst måste ha i minnet i sitt dagliga arbete och i strävandena att finna goda 76 Hur handläggs ärenden om barnmisshandel? Oavsett vilka förhållandena är måste socialtjän- sten hålla i minnet att hänsynen till barnet alltid går före andra hänsyn. 6.7Är sekretessen ett problem? Inte sällan framförs den synpunkten att olika myndigheter är förhind- rade att samverka på grund av sekretesslagens (1980:100) bestämmel- ser. Vår kartläggning har emellertid visat att det inte är sekretesslagens bestämmelser i sig som är problemet utan i stället svårigheterna att till- lämpa dessa. Det förefaller som om samverkansfrågorna har större be- tydelse för sekretessen än sekretesslagens bestämmelser i sig. De myn- digheter som kommit överens om rutiner för hur man skall samverka har regelmässigt inga problem med sekretessen. Vi ser ingen anledning att föreslå några ändringar i sekretesslagens bestämmelser. Bestämmelserna i ändras så att en tidsfrist införs när det gäller förundersökning som avser brott enligt 3, 4 eller 6 kap. , där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt . Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas, så snart det kan ske och senast efter det att anmälan upprättats. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens art eller andra särskilda omständig- heter. kräver så skyndsam handläggning det är möjligt vid förundersökningar. Skyndsamhetskravet uppfylls inte alltid och det framhålls i kommittédirektiven att ärenden som rör barnmisshandel tar tid. utfärdas regleringsbrev för myndigheterna, där har fattat beslut om budget där det framgår vad som särskilt skall gälla för verksamheternas inriktning. prioriteringar skall sedan följas upp i myndigheternas handlingsplaner. I polisens regleringsbrev för uppmärksammades genomströmningstiderna för utredningar om våldsbrott. Det långsiktiga målet var att med bibehållen kvalitet på dessa utredningar minska genomströmningstiden . Detta ledde till att Rikspolis- styrelsen fick i uppdrag att leda och samordna ett projekt i syfte att minska genomströmningstiderna. För åklagarväsendet angavs i regle- ringsbrevet att kvaliteten på förundersökningarna skulle höjas och genomströmningstiderna för våldsbrott minskas. regleringsbrev för polisen angavs att brottsutrednings- verksamheten skulle bli effektivare och produktivitet och kvalitet skulle öka. För åklagarmyndigheten angavs i regleringsbrevet att förun- dersökningarnas kvalitet skulle höjas och genomströmningstiden för brottsutredningar minska. Båda myndigheterna skulle prioritera kam- pen mot våldsbrott, vikten av att motverka övergrepp mot barn betona- des särskilt. revisorer har i rapport utifrån en egen undersökning av handläggningstider vid misshandelsbrott dragit slut- satsen att handläggningstiderna var anmärkningsvärt långa. I rapporten uttalades även att handläggningstidernas längd är en rättssäkerhets- fråga. Enligt regleringsbrevet för polisväsendet innevarande år, skall polis- ens insatser för att förebygga och motarbeta våld mot kvinnor och barn intensifieras och förbättras. De insatser som har vidtagits skall återrap- porteras. Även utredningsverksamheten skall förbättras och effektivi- seras; utredningarna skall bedrivas rättssäkert, effektivt och på ett ändamålsenligt sätt. Andelen uppklarade brott skall öka och tiden mel- lan anmälan och slutredovisning skall bli kortare. Det finns vidare an- givet, att polisens förmåga att analysera verksamhetens resultat, kostna- der och kvalitet skall fortsätta att förbättras och åtgärder som har vid- tagits inom detta område skall redovisas. får i sitt regleringsbrev motsvarande direktiv beträffande brottmål. Åklagarna skall intensifiera och förbättra insatserna för att motverka våld mot kvinnor och barn. Samverkan med polisen för att förbättra brottsutredningarna skall ut- vecklas. Lagföringen skall öka och kvaliteten på förundersökningarna skall höjas. Åklagarna skall återrapportera vidtagna åtgärder för att be- kämpa våldsbrott mot kvinnor och barn. Vår uppfattning är att barn bör behandlas som en egen målgrupp. I många sammanhang är kvinnors och barns behov sammanlänkade och barnen lyfts sällan fram som en särskild grupp. Barn och föräldrar har ibland motstridiga intressen och barnets behov av skydd och omsorg måste alltid tillgodoses i första hand. Vi konstaterar att när det gäller att motarbeta våld – där barnmisshandelsärenden ingår – har både polis och åklagare fått direktiv att förbättra situationen för kvinnor och barn. Det finns olika sätt att studera handläggningstider för barnmisshandels- ärenden. Kommittén har beställt en studie av Brottsförebyggade rådet (BRÅ) över handläggningstider vid polisanmäld barnmisshandel.