sou · GOB381 · 2001-01-01 00:00:00 — Figur 2 visar emellertid att det svenska politiska intresset på intet sätt är på tillbakagång13. Det finns visserligen en rad empiriska studier som indikerar att de politiska parti- ernas attraktionskraft minskar14, men så länge vi håller oss till allmänt politiskt intresse kan vi faktiskt till och med konstatera att nivån 1999 överstiger de senaste 14 årens genomsnitt. Figur 2 Andel som uppger sig vara mycket eller ganska politiskt intresse- rade 1986-1999 (procent) 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 Det betyder dock inte att politiskt intresse är en ointressant faktor bakom utfallet av europaparlamentsval. har ju endast två sådana val hållits i , så det är svårt att med säkerhet uttala sig om trender, men av tabell 5 att döma har vi också på detta område att göra med en tilltagande polarisering. Tabell 5 Deltagandet i europaparlamentsvalet och 1999, efter poli- tiskt intresse (procent) -1,3 -4,8 -2,4 Differens mellan mycket och inte alls Generellt gäller naturligtvis: ju högre politiskt intresse, desto större benägenhet att rösta. Det intressanta är emellertid att denna tendens har förstärks tydligt val. Skillnaden i valdeltagande mellan de mycket politiskt intresserade och de inte alls politiskt intresserade ökar från . intresse till en av de viktigaste faktorerna bakom beslutet att rösta eller inte rösta. Låt vara att de mycket intresserade och de inte alls intresse- rade bara rymmer vardera, varför den samhälleliga betydelsen av den stora differensen är mindre än vad den ser ut, men också mellan de ganska intresserade och de inte särkilt intresserade är skillnaden stor (). Det hör också till bilden att det politiska intresset som sådant har va- rit föremål för en ökad polarisering . Figur 3 visar andelen mycket eller ganska politiskt intresserade bland dem som beskriver sig själva som boende i en arbetarfamilj och dem som beskri- ver sig som boende i högre tjänstemanna- eller akademikerfamilj. Även om ingen linjär utveckling kan skönjas är det uppenbart att det politiska intresset bland arbetare sakta har minskat medan det snarare har ökat bland de högre tjänstemännen och akademikerna. Figur 3 Andel som uppger sig vara mycket eller ganska politiskt intresse- rade 1987-1999, bland arbetare respektive högre tjänstemän/ akademiker (procent) Boende i högre tjänste- Vi kan alltså konstatera att det politiska intresset – en av de viktigaste faktorerna bakom individuella variationer i valdeltagandet – är en allt mer socialt stratifierad företeelse. Det vi måste fråga oss är naturligtvis: vad är egentligen politiskt intresse och vad betyder det att sakna det? Att vara intresserad av politik kan betyda en rad saker och det är inte självklart att alla som uppger sig vara det, i första hand intresserar sig för den traditionella parlamentariska politiken. Närmare en tredjedel av dem som säger sig vara mycket politiskt intresserade avstod ju faktiskt från att delta i europaparlamentsvalet och bland dem återfinns sanno- likt, bland andra, grupper för vilka alternativa politiska offentligheter synes mer angelägna15. Men eftersom deltagandet bland de politiskt intresserade till och med ökar är det inte i denna grupp som gåtans lösning skall sökas. Människor må mena olika saker med politiskt intresse men röstar gör de i alla fall i större utsträckning än de ointres- serade. Följdfrågan är därmed intressantare i detta sammanhang: vad betyder det att sakna politiskt intresse? Rimligast är kanske att betrakta bristen på politiskt intresse som ett uttryck för en sorts objektivt utanförskap. Tillägget objektiv är nödvän- digt för att klargöra att politiskt ointresse inte måste gå hand i hand med en subjektiv upplevelse av att vara exkluderad. Med ett sådant betrak- telsesätt följer att det som kallats medborgerligt engagemang i själva verket är en indikator på samhälleligt innan- och utanförskap. Vi skall gå vidare längs den tanken, men låt oss först analy- sera de övriga beståndsdelar som ryms i det medborgerliga engage- manget. Tidigare studier har visat att demokratin fungerar bättre i samhällen i vilka medborgarna är sammanflätade i täta nätverk16. Utgångspunkten är att människor genom social interaktion med varandra så att säga fostras i demokrati. Stor vikt brukar härvidlag fästas vid föreningsaktiviteter av olika slag. Ett vitalt föreningsliv för tät interaktion medborgarna emellan och har dessutom, genom det sätt på vilket föreningsarbete organiseras, just en pedagogisk funktion, i det att föreningsmedlem- marna lär sig att genom demokratiska beslutsprocesser verka mot ett gemensamt mål. På så sätt alstras vad som brukar benämnas socialt kapital, vilket lite förenklat kan översättas till mellanmänskligt förtro- ende. I teorierna om det sociala kapitalets ursprung, betydelse och förutsätt- ningar, förs som regel resonemangen på makronivå. Hypotesen är alltså att demokratin fungerar bättre i samhällen med mycket socialt kapital. Men begreppet är också i någon mån tillämpligt på individnivå. Tabell 6 visar på klara individuella samband mellan föreningsaktivitet och deltagande i europaparlamentsvalet. Oavsett föreningstyp är deltagande högre bland medlemmarna och ännu högre bland de aktiva medlem- marna. Sambandet är inte oväntat starkast för de politiska partierna, men också andra typer av föreningsaktivitet har påtagliga effekter. Tabell 6 Deltagande i europaparlamentsvalet efter föreningsmedlemskap, grad av mellanmänsklig tillit, förtroende för närmaste grannar samt givande/ erhållande av hjälp till/från granne (procent) och/eller har Hyres-/bostadsrätts-/villaägarför. Hjälpt/fått hjälp av granne Förtroende för närmaste grannar Mellanmänsklig tillit** *Antalet aktiva miljöorganisationsmedlemmar är så litet att resultaten bör tolkas försiktigt. **Frågan lyder I vilken utsträckning anser du att det går att lita på människor i allmänhet? Av detta kan vi sluta oss till att det som kallats medborgerligt engagemang, inte måste vara politiskt till sin karaktär för att ge utslag i benägenheten att rösta. Politiskt intresserade människor tenderar vis- serligen att vara mer föreningsaktiva över lag än politiskt ointresserade, varför effekten av föreningsaktivitet är mindre än i tabell 6 när politiskt intresse konstanthålles. Men å andra sidan är den kausala ordningen mellan föreningsaktivitet och politiskt intresse inte självklar och det förefaller, givet den nämnda distinktionen mellan innan- och utanförskap, rimligt att också ickepolitiska former av engagemang har betydelse för röstningsbenägenheten. I tabell 6 går också att utläsa positiva effekter av mer vardaglig interak- tion mellan människor. Valdeltagandet är till exempel högre bland dem som menar sig ha hjälpt eller fått hjälp av någon granne, än bland dem som inte har det. Dessutom kan vi, helt väntat, konstatera att mellan- mänskligt förtroende verkar främjande på valdeltagandet. Skillnaden i andel röstande mellan dem med lågt förtroende för sina grannar och dem med högt är visserligen inte lika stor som motsvarande skillnad mellan människor med olika förtroende för EUs institutioner, men sambandet är linjärt och ser likadant ut när vi jämför dem som menar att det går att lita på människor i allmänhet med dem som menar att det inte går. Det ligger bortom denna framställnings möjligheter att reda ut i vilken utsträckning horisontellt förtroende (mellan grannar och män- niskor i allmänhet) är en förutsättning för vertikalt förtroende (till EUs institutioner) och tvärtom17, men det är uppenbart att det i den medbor- gerliga engagemangsfaktorn, utöver politiskt intresse, måste beredas utrymme också för mer vardagligt och mellanmänskligt engagemang. Med hjälp av redovisade resultat har vi kunnat konstatera att en allmänt hög engagemangsnivå tenderar att gå hand i hand med valdelta- gande. Denna slutsats är inte ny. Tvärtom återfinns detta samband nästan oavhängigt av vilken typ av politisk participation som studeras. Vad är det då som skiljer ett europaparlamentsval från andra typer av medborgerligt deltagande? En avgörande egenhet är naturligtvis att valet handlar om en institution på ett förhållandevis långt avstånd från den enskilde väljaren – både rent geografiskt men också mer psykolo- giskt. En ofta framförd förklaring till att valdeltagandet är lägre i euro- paparlamentsval än i nationella val, är just bristen på närhet till den Europeiska Unionen. Det låter antyda att vi till den generella engage- mangsnivån bör foga en skattning av valmanskårens identitetsmässiga orientering i termer av lokalt och globalt. Flera studier har visat att olika människor i olika grad är mentalt orienterade mot världen bortom det lokala och nationella18. I tabell 7 redovisas tre indikatorer på vad vi skulle kunna kalla för utlands- eller europaorientering. Det visar sig, precis som vi enligt närhetshypotesen borde kunna förvänta oss, att valdeltagandet är högre bland dem som på ett eller annat sätt uttrycker en mental orientering mot världen utanför . Exempelvis är andelen röstare betydligt fler bland dem som menar att utrikesnyheter är ett viktigt innehåll i morgonpressen, än bland dem som inte anser det. Vi finner också att personer som i mycket eller ganska stor utsträckning upplever sig vara européer deltar i större utsträckning än de som endast i liten utsträck- ning tillskriver sig själva denna identitetsmässiga hemmahörighet. Denna skillnad ser för övrigt likadan ut när de som upplever sig vara världsmedborgare jämförs med dem som inte gör det. Slutligen tycks också faktisk erfarenhet av världen utanför ha betydelse, efter- som deltagandet är högre bland dem som rest utomlands. Även om erfarenheten som sådan kanske inte har omedelba- ra effekter, kan åtminstone utlandsvistelse tjänstgöra som en indikator på en generell utrikesorientering. Tabell 7 Deltagandet i europaparlamentsvalet , /utlandsorientering (procent) Viktighetsbedömning av utrikesnyheter i morgonpressen Mycket/ganska oviktigt Något oviktigt/varken eller/något viktigt Mycket/ganska viktigt Upplevelse av att vara europé I mycket/ganska liten utsträckning I varken stor eller liten utsträckning I mycket/ganska stor utsträckning Det förefaller med andra ord rimligt att det stora avståndet till EU och dess institutioner kan kompenseras med en generell intresse- och enga- gemangshorisont som inte slutar vid den svenska gränsen. Även om direkt erfarenhet av andra länder i tabellen förefaller främja deltagande, är det emellertid viktigt att poängtera att den information på vilken människor bygger sitt eventuella ställningstagande i europa- parlamentsval, inte i första hand bygger på direkt erfarenhet. När det gäller politik i allmänhet och europeisk politik i synnerhet är den en- skilda medborgaren, för sin helhetsbild, hänvisad till medierad kommu- nikation. Vi har redan sett att människor som betraktar utrikesrapportering som viktigt röstar i högre grad än de som inte gör det. Den medierade kommunikationens betydelse är emellertid långt vidare än vad som kan sammanfattas i den enkla procentjämförelsen och det är således hög tid att på djupet analysera på vilket sätt massmedieanvändning och valdel- tagande hänger ihop. Det finns i grova drag två sätt att nalkas mediernas roll för den politisk participationen, som har att göra med hur nära själva beslutsmomentet man på ett teoretiskt plan förlägger medieanvändningen. Antingen betraktar man medier som något som genom sitt innehåll kan ha ganska direkta effekter på valmanskårens beslut. Hypotesen är alltså att positiv bevakning av ett visst parti gynnar partiets rösttilldelning eller att posi- tiv bevakning av europaparlamentsvalet som sådant skall ha positiva effekter på valdeltagandet, medan negativ eller ingen bevakning skall ha negativa effekter. Med detta betraktelsesätt förläggs alltså mediean- vändningen nära beslutet och behandlas som något med kapacitet att utlösa en politisk handling. En sådan utgångspunkt är visserligen inte vetenskapligt oframkomlig, men flera decenniers empirisk prövning antyder att perspektivet rymmer stora förenklingar och man har väldigt sällan kunnat påvisa särskilt stora effekter av detta omedelbara slag19. Alternativet är att betrakta medieanvändning, inte som ett utlösande stimuli, utan snarare som en viktig komponent i ett generellt engage- mang vilket också rymmer exempelvis valdeltagande. Det medför inte ett underkännande av mediernas förmåga att uppmuntra eller motverka valdeltagande, men det handlar inte så mycket om enskilda texters effekter på människors beslut, som att se medieanvändning som någon- ting som på kan främja eller stävja politiskt engagemang20. Därav följer också att medieanvändningen i denna framställning analy- tiskt inte behandlas som en isolerad förklaringsfaktor, utan snarare som en anslutande komponent till det medborgerliga engagemanget. Det är också viktigt att inte handskas med medierna som vore de en sammanhållen storhet vars effekter alltid är desamma. Olika medier och medieinnehåll har olika inverkan på människors politiska engagemang. Medial kommunikation är närmast per definition så beskaffad att den både uppmuntrar och motverkar deltagande. Till pluskontot kan föras det faktum att massmedierna tillgängliggör oändliga mängder informa- tion som hjälper oss att forma ställningstaganden och samhällsengage- mang. Dessutom inbjuder medieinnehållet ofta genom sin dramaturgi till starka känslor, upplevelser, intryck och identifikation med andra människor, vilka kan omsättas i deltagande aktiviteter. På minussidan registrerar vi dels att vissa medier som en konsekvens av sin egen arbetslogik tenderar att ge en ganska ofullständig bild av den politiska händelseutvecklingen21 – fragmentarisering, konflikt- och personfixe- ring är vanliga beskrivningar av den politiska rapporteringen – dels den massmedierade kommunikationens enkelriktade karaktär. Massmedie- publikens roll är i första hand reaktiv22. Vi kan förhålla oss till medier- nas verklighetsbeskrivningar och ta intryck av texter och program, men våra chanser att själva delta i mediernas offentlighet är begränsade. Medieanvändning som medborgerligt engagemang Låt oss först, på ett översiktligt plan, se vilka samband som kan obser- veras mellan valdeltagande och användning av de valigaste medierna. Tabell 8 ger en bra utgångspunkt. Tabell 8 Deltagandet i europaparlamentsvalet och 1999, efter medie- användning (procent) -2,8 6-7 d/v -3,8 1-5 d/v -0,2 Mer sällan/aldrig -0,5 6-7 d/v -5,8 1-5 d/v -6,1 Mer sällan/aldrig -3,3 -4,3 5-6 d/v -0,4 Färre än 4 d/v -4,4 -2,9 3-6 d/v -2,1 Färre än 3 d/v -9,5 -2,0 -0,6 -4,6 Vi kan med en gång konstatera ett positivt samband mellan valdelta- gande och morgontidningsläsning, men därutöver är mönstret något otydligt. val noteras positiva samband också med radiolyss- nande och internetanvändning, men de är ganska svaga och var inte linjära vid val. Också vad TV-tittandet beträffar är valdelta- gandet som lägst bland ickekonsumenterna, medan det för kvällstid- ningsläsningen är tvärtom. En intressant iakttagelse – låt vara att ten- denser är svag – är att den största nedgången vad pappersmedierna anbelangar återfinns bland högkonsumenterna, medan den för de elek- troniska och digitala medierna återfinns bland lågkonsumenterna. Detta kan möjligen tolkas som en antydan om att etermedierna och Internet successivt har kommit att spela en viktigare roll i opinionsbildningen. Morgonpressen är emellertid det medium som traditionellt brukar anses vara bäst skickat för konstruktiv opinionsbildning23, medan be- skyllningar om ytlighet, snuttifiering och skandaljournalistik oftare rik- tas mot kvällspressen och televisionen. Och det klaraste positiva sam- bandet i tabell 8 kan också utan tvekan tillskrivas morgontidningsläs- ningen. Faktum är att morgontidningsläsning och valdeltagande i någon mån kan betraktas som två sidor av samma mynt. I tabell 9 har 20 största församlingar rangordnats efter valdeltagandet europaparlamentsval (motsvarade data saknas ) och andelen röstare jämförts med andelen regelbundna morgontidningsläsare. Tabell 9 Andel regelbundna morgontidningsläsare och deltagandet i EUP- valet i 20 största församlingar (procent) morgontidning minst 4 d/v Rangordningskorrelation (Spearmans Rho) Anmärkning: Andelen morgontidningsläsare bygger på bearbetningar av en samman- slagning av 1997, 1998 och Väst-SOM-undersökningar, eftersom antalet svarande i respektive församling är för litet för statistiskt säkerställda analyser i de enskilda undersökningarna. Detta är också anledningen till att endast de 20 största av 36 församlingar tagits med. Uppgifterna om valdeltagande är hämtade ur Statistisk årsbok 1999. Det är slående hur lika dessa båda uppställningar är. I de församlingar där valdeltagandet är högt, är också morgontidningsläsningen hög och i de församlingar där valdeltagandet är lågt är morgontidningsläsningen det likaså. Både valdeltagandet och morgontidningskonsumtionen fördubblas från rangordningen botten till rangordningens topp. Det går inte att med utgångspunkt från tabell 9 föra någon diskus- sion om orsak och verkan. Det höga valdeltagandet i vissa delar av kan inte förklaras av den höga morgontidningsläsningen. Tabellens utfall är snarare ett resultat av att geografiska skillnader i på ett så utmärkande sätt sammanfaller med sociala. Studier har visat att betydande andelar av de boende i områdena i tabellens botten lever i vad som kan betecknas som ett utanförskap, vilket dels tar sig i uttryck i lågt valdeltagande, dels i att mediekonsumtionen där skiljer sig från mediekonsumtionen i andra områden24. Medverkande medieanvändning – och motverkande Vi måste alltså försöka bringa lite mer detaljerad klarhet i vilken typ av mediekonsumtion som är positivt korrelerad med valdeltagande och vilken som är negativt, i synnerhet när det gäller nyheter eftersom det är där huvuddelen av den politiska bevakningen sker. I tabell 10 jämförs valdeltagandet mellan dem som regelbundet konsumerar olika medier och dem som inte gör det. Det visar sig att valdeltagandet är högre bland dem som regelbundet tar del av radions och televisionens public servicenyheter, än bland dem som inte gör det och på samma sätt förhåller det sig med morgon- tidningsläsning samt nyhetskonsumtion på Internet. Ville man, trots den förenkling man då gör sig skyldig till, tala i termer av kausalitet skulle man alltså kunna säga att morgontidningsläsning, nyhetskonsumtion på nätet samt tittande och lyssnande på nyheter i radions och televisionens public service-kanalar, medverkar eller uppmuntrar till deltagande. I tabell 10 listas också ett antal medier som står i ett motsatt förhål- lande till valdeltagandet – det vill säga valdeltagandet är lägre bland dem som regelbundet tar del av dem, än bland dem som inte gör det. Bland dessa medier finner vi kvällspressen, gratistidningen , P3 samt den kommersiella radions och televisionens nyhetssändningar, inklusive TV4. Det förtjänar att påpekas att rangordningen i tabellen i princip blir den samma även då exempelvis ålder och utbildning kon- stanthålles. Mönstret tycks vara detsamma i alla grupper. Det mest slående i tabell 10 är att de medier som oftast beskylls för att bidra till politikermisstro genom kontraproduktiv politisk rapporte- ring av olika slag, också är de medier som är negativt förbundna med valdeltagande. Och omvänt att de medier som tillskrivs stor opinions- bildande potential helt följdriktigt är positivt förbundna med röstning. Det visar sig också, om man vänder på analysordningen, att de som deltog europaparlamentsval har en större konsumtion av samtliga medverkande medier än de som inte deltog, medan de senare har en större konsumtion av alla motverkande medier utom P3, än de som deltog. Tabell 10 Deltagande i europaparlamentsvalet , efter nyhetskonsum- tion (procent) Tar del av mediet 5 d/v Regionala nyheter i SVT Minst någon dagstidning/nyhetstjänst på Internet* -0,3 -1,6 -2,0 Lokala nyheter i TV4 -2,5 Metro (i el. -4,4 -4,6 -4,8 -6,1 -10,1 * För nyhetskonsumtion på Internet är kravet på regelbundenhet satt till minst . De skillnader som framkommer i tabell 10 såg i princip likadana ut vid europaparlamentsvalet , men en viss polariseringen mellan nyhets- programmen i TV kan registreras. Aktuellt- och Rapporttittande har en positivare relation med röstning 1999 än 1995, medan tittande på Ny- heterna i TV4 samt TV3 Direkt har en mer negativ. Distinktionen mellan public service-TV och kommersiell TV har med andra ord blivit klarare. Det bör sägas att flera studier har funnit belägg för ökad polarisering också vad publiken anbelangar. I korthet tycks grup- per med en företrädelsevis underhållnings- och tabloidorienterad me- diekonsumtion ha blivit mer underhållnings- orienterade, medan grupper med mer av en informationsorientering har blivit mer informationsorienterade25. Särskilt tydlig är denna skillnad i storstadsområden, vilket också förklarar de stora skillnaderna mellan olika boendeområden (tabell 9). I vilken utsträckning det bakom dessa resultat döljer sig några me- die-effekter i termer av orsakverkan är svårt att säga. Det är naturligtvis möjligt, eller till och med tänkbart, att inställningen till europa- parlamentsvalet och dess betydelse kommer att se olika ut beroende på om man bygger sin bild på traditionellt informationsorienterade medier eller på mer tabloid- och infotainmentorienterade. Om vi tar morgontidningar som ett exempel på den förstnämnda kategorin och kvällstidningarna som ett exempel på den senare är det uppenbart att dessa står i ett prestigemässigt motsatsförhållande till varandra. Att hysa förtroendet för innehållet i dessa medier betyder i det ena fallet högre valdeltagande och i det andra fallet lägre (tabell 11). Tabell 11 Deltagande i europaparlamentsvalet efter förtroende för morgontidningar respektive kvällspressen (procent) Spetsar man till det bör man alltså vare sig läsa eller lita på kvällstid- ningsjournalistiken om man vill tillhöra de röstandes skara, medan man gör klokt i att både läsa och lita på morgontidningsjournalistiken. Verkligheten är självfallet inte så endimensionell men resonemanget illustrerar tydligt mediernas dubbla roll i demokratin: de kan både levererar beslutsrelevant information och underblåsa misstro26. Vilka effekter medierna har beror därtill inte bara på deras innehåll, utan också på publiken. Generellt torde medierna ha större möjligheter att utöva inflytande på människor som ännu inte har en färdig inställ- ning i den fråga om vilket valet handlar och för vilka valhandlingen inte är en normrelaterad självklarhet27. I tabell 12 låter vi graden av be- stämdhet i människors uppfattning om den svenska EU-medlemskapet få indikera i vilken utsträckning de har en färdig uppfattning. Vi utgår också från att deltagande i allmänna val upplevs mer som en medbor- gerlig plikt bland äldre människor än bland yngre. För att möjliggöra en enkel jämförelse av mediernas betydelse lägg- er vi ihop alla medier som i tabell 10 visade sig vara positivt förbundna med valdeltagande till ett index som mäter graden av medverkande mediekonsumtion och på motsvarande sätt lägger vi ihop de medier som uppvisar ett negativt samband med röstning till ett index över motverkande mediekonsumtion. Det visar sig inte oväntat att de med en hög konsumtion av medver- kande medier har ett högre valdeltagande än de med låg konsumtion och tvärtom för den motverkande medieanvändningen. Skillnaderna mellan de med bestämd och de med mer tveksam uppfattning om EU är därvidlag inte särskilt stora och inte heller skillnaden mellan unga och äldre är anmärkningsvärd, även om motverkande mediekonsumtion inte tycks kunna sänka de äldres valdeltagande i samma utsträckning som de yngres. Tabell 12 Effekt av medverkande och motverkande medieanvändning efter ålder och grad av bestämdhet i inställningen till svenskt EU- medlemskap (procent) Differens (effekt av Har bestämd uppfattning om Är tveksam i uppfattning om Unga (under )