sou · GOB378d5 · 2001-01-01 00:00:00 — Gruppen egenföretagare skiljer sig naturligtvis från gruppen till- fälligt anställda i flera avseenden. Även inom gruppen tillfälligt an- ställda finns stora skillnader mellan exempelvis vikarier och projek- tanställda. När det kommer till mer omfattande rehabiliteringsinsatser finns dock vissa paralleller att göra mellan dessa i sig olika grupper. Den fast anställde med behov av olika insatser (anpassning av arbets- plats, kompetensutveckling m.m. som kan vara ett viktigt led i en reha- biliteringssituation) kommer förmodligen att prioriteras före en till- fälligt anställd. Vikariens ställning kan kanske i vissa fall vara bättre än den projektanställde. saknas dock kunskaper om hur olika anställningsförhållanden påverkar rehabiliteringsutfall. Den egna före- tagaren är också utelämnad till sig själv vad gäller olika insatser. Andelen sysselsatta med tidsbegränsad anställning eller egenföretagare. Fast-, tidsbegränsad anställning och egna företagare Arbetets karaktär har ändrats Även för de med tillsvidareanställning har förutsättningarna ändrats . Decentralisering och delegering av ansvar och befogenheter har fortsatt . En av effekterna när det gäller rehabilitering och åtgärder på arbetsplatsen är att även för rela- tivt stora arbetsgivare (såväl privata som offentliga) utkrävs ansvar från relativt små resultatenheter och lokala chefer/arbetsledare. Stor arbets- givare – stor möjlighet till hjälp gäller inte längre. inom arbetslivet är att organisationerna i såväl offentlig som privat sektor har satsat på kärnverksamhet genom bl.a. outsoursing de har också i allt högre utsträckning blivit slimmade. Detta har kanske varit nödvändigt och önskvärt ur företagsekonomisk synvinkel och för till- växten i vår ekonomi. Denna utveckling har dock försvårat möjligheten att hitta lämpliga miljöer för arbetsträning och arbetspröving. Upplevd hälsa, sjukskivningar och arbetsförmåga I en analys för kommittén välfärdsbokslut (och 1999) har delats in i tre perioder, 1989–90, 1993–94 och 1997–98 (före, under och efter krisen). I analysen av data från undersökningar av levnadsförhållanden fann forskarna genomgående att den upplevda hälsan försämrades första hälft, men att utvecklingen därefter varit svagt posi- tiv, eller att hälsoläget i vart fall inte fortsatt att förvärras allmänt sett. Den upplevda hälsan tycks emellertid inte stämma överens med utvecklingen av sjukfrånvaron. har antalet pågående sjukfall stadigt ökat även om de ökat mest . har antalet sjukfall ökat med ca Kvinnor uppger ett sämre hälsoläge än män, äldre uppger generellt sett sämre hälsa än yngre, utrikes födda sämre hälsa än inrikes födda, ensamstående med barn uppger också allmänt sett sämre hälsa än män- niskor i andra typer av hushåll, och arbetare sämre hälsa än tjänstemän. Dessa skillnader har enligt forskarna dock förblivit stabila under 1990- talet, med undantag för den förändring av åldersprofilen på nedsatt psykiskt välbefinnande i form av ängslan, oro och ångest. ökade andelen som uppgav nervösa besvär i alla åldersgrupper, men denna ökning var mycket kraftigare bland yngre och medelålders. minskar så ängslan, oro och ångest, men inte heller denna minskning är jämnt fördelad utan återfinns främst bland åldersgrupperna 45–. När det gäller sjuk- skrivning för denna typ av besvär var det en signifikant ökning enligt läkarintygen hos försäkringskassorna. 1998 var av samtliga fall sjukskrivna på grund av psykiska besvär. var det av fallen. Även om självskattad hälsa är ett bra mått på ohälsa och att sjuk- skrivning i sig är en allvarlig konsekvens av sjukdom eller upplevd ohälsa, förtjänas att nämna att det rent vetenskapligt finns mycket lite som tyder på en stark korrelation mellan sjukdom och arbetsförmåga. Det finns många svårt handikappade eller personer med allvarlig och objektivt konstaterad sjukdom/skada som har kvar hela sin arbets- förmåga. Åter andra har kvar delar av sin ursprungliga arbetsförmåga trots skada och handikapp. Denna dåliga korrelation mellan sjukdom och arbetsförmåga är en viktig kunskap för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Den innebär en utmaning att hitta olika former av individuellt anpassade lösningar för att bättre ta tillvara möjligheten till ett aktivt liv i arbete efter förmåga. Arbetskraften blir äldre och allt färre får försörja fler Befolkningens ålderssammansättning har ändrats . En större andel i befolkningen är äldre. Förändringen kommer att fortsätta även och en brist på arbetskraft kan bli följden. Åldersgrupperna 50–och 60–ökar kraftigt . 1990 var det drygt 1,3 miljoner personer i de båda grupperna. är det närmare 1,8 miljoner. Med andra ord är det nästan en halv miljon fler i de åldrar som har högst sjukfrånvaro eller som har en högre risk för förtidspension. Under har den faktiska pensionsåldern sjun- kit successivt och ligger nu för vissa yrkesgrupper i praktiken under . Detta får stor betydelse för den så kallade försörjningskvoten (icke yrkesverksamma/yrkesverksamma). I stället för tre yrkesverksamma personer mellan 20–på varje person riskerar vi att få två yrkesverksamma mellan 20–på varje person (källa SNS, välfärdspolitiska rådets rapport ) Översiktsbild över befolkningen i arbetsför ålder (16– ) 1999 Ett annat sätt att beskriva befolkningen i arbetsför ålder är att även redovisa de som helt eller delvis står utanför arbetsmarknaden. I nedan- stående figur redovisas antalet arbetslösa, sysselsatta (), arbets- handikappade (AMS), sjuka och förtidspensionerade (RFV) samt de under utbildning (). Då olika informationskällor använts går siffrorna inte att lägga samman då vissa grupper överlappar varandra. Uppgifterna avser ett genomsnitt 1999 om inget annat anges. Totalt finns 5,6 miljoner människor i arbetsför ålder (16–). Övriga (deltidsarbetslös) Utbildning, dec. Arbetslösa (AMS) Ett annorlunda och kanske kompletterande sätt att beskriva detta är att räkna fram hur många personer som försörjs med sociala ersättningar och bidrag. I syfte att följa upp regeringens sysselsättningsmål har SCB fått i uppdrag att redovisa statistik över antalet personer som försörjs genom sociala bidrag och ersättningar. Regeringens mål inne- bär att andelen reguljärt sysselsatta av befolkningen (20–) ska öka från till 2004. För att skapa jämförbarhet mellan olika typer av ersättningar så mäts varje ersättningssystem i s.k. helårsekvivalenter eller nedan kallade helårsförsörjda. Med helårsförsörjda menas det antal individer som skulle kunna ha försörjts under med full ersättning. Det som nedan beskrivs som helårsekvivalenter är alltså inte verkliga individer utan mer ett mått på omfattningen av välfärdssystemen. halva förtidspensioner blir en helårsförsörjd i förtidspensionssystemet. Uppgifter om förtidspension och sjukpenning är hämtade från RFV. Från AMS uppgifter när det gäller Arbetsmarknadsåtgärder och Arbetslöshetsförsäkring. Uppgifterna för socialbidrag 1999 bygger på en prognos. Enligt är kostnaderna lägre än . Utredningen har därför minskat helårsförsörjda för socialbidrag . Vidare har utredningen kompletterat bilden med helårsförsörjda för arbetsskador. Det kan diskuteras om det är riktigt. Huvuddelen av arbetsskadeförsäkringens kostnader är kostnader för arbetsskade- livräntor. Många personer som beviljats förtidspension efter en arbets- skada får sin pension kompletterad med livränta. Ytterligare personer har livränta som komplement till inkomstförlust på grund av arbets- skada men arbetar heltid. En tredje grupp uppbär arbetsskadelivränta i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering. Totalt hade arbetsskade- försäkringen 1999 utgifter motsvarande . För att skapa s.k. helårsförsörjda även för arbetsskadeförsäkringen har en genom- snittlig månadslön på använts. Hur många personer skulle på årsbasis kunna försörjas via detta system ? Antal helårsförsörjda 1990–1999. Källa: SCB 1990-98, RFV och AMS 1999. Försörjning räknat enligt ovan innebär sammanräknat en ökning från knappt 788 000 helårsförsörjda 1990 till 1 056 000 helårsekvivalenter 1999. En viss minskning av totala antalet helårsekvivalenter har skett . Helårsförsörjning via förtids- pensionssystemet är det mest stabila systemet med en stadig ökning . Från 319 1990 till 366 000 helårsför- sörjda 1999. Antalet helårsförsörjda via arbetsskadesystemet har halverats . Från 56 000 helårsförsörjda 1990 till 27 000 för . Behov av arbetslivsinriktad rehabilitering i befolkningen Ett sätt att bedöma behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering i be- folkningen är att studera hur vanligt det är att på grund av hälsoskäl vilja ändra sin arbetssituation. Detta lät utredningen undersöka bland ett representativt urval av 1022 personer i åldern 25– . Alla tillfrågades om de av hälsoskäl övervägt att ändra sin arbetssituation. Som hälsoskäl be- skrevs stress och/eller kroppsliga besvär. Alla tillfrågades också om de verkligen förändrat sin situation. Var femte tillfrågad uppgav att man övervägt att byta arbets- uppgifter på grund av hälsoskäl (). Vid fråga om man också förändrat sin arbetssituation på grund av hälsoskäl svarade att man bytt arbetsuppgifter. I syfte att fördjupa analysen av behovet av arbetslivsinriktad rehabi- litering har SCB på uppdrag av utredningen genomfört en mer omfatt- ande analys. Genom ett tillägg av fyra frågor till arbetsmiljö- undersökningen 1999 har behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering hos de i arbete bättre kunnat analyseras (i urvalet ingår sjukskrivna personer men inte de arbetslösa). Drygt 10 000 personer har i under- sökningen besvarat frågor om sina arbetsförhållanden och sin arbets- miljö. SCB har genomfört arbetsmiljöundersökningen på uppdrag av Arbetarskyddsstyrelsen (ASS) och utredningen har i samarbete med ASS och SCB utformat de fyra tilläggsfrågor som syftar till att fånga upp behov av arbetslivsinriktad rehabilitering hos individer i arbete. De fyra frågorna gäller om man på grund av sitt hälsotillstånd har övervägt att förändra sin arbetssituation genom att byta arbetsgivare, ev. starta eget Det markerades särskilt att byte av annat än hälsoskäl inte skulle anges. De två sista frågorna om att byta arbetsgivare eller att minska sin arbetstid är möjligen de åtgärder som i minst utsträckning förutsätter att arbetsgivaren ändrar något i arbetet, att arbetsuppgifterna verkligen anpassas till den enskilde. De kan utgöra den enskildes sista utväg, men kan naturligtvis också vara bra lösningar för honom/henne. Att ha övervägt en förändring innebär vanligtvis att man har tänkt ordentligt på saken. Ett svarsalternativ innebär att det stannat vid detta övervägande medan ett annat svarsalternativ innebär att man även gjort den förändring som man övervägt. Andel (procent) som av hälsoskäl övervägt att: Har också gjort den Har också gjort den Har också gjort den Har också gjort den Frågorna avser det förändringsbehov den enskilde känner, vilket inte behöver vara detsamma som ett objektivt behov eller som ett behov som exempelvis någon professionell bedömer. Det är också rimligt att tro att uppfattningen att man av hälsoskäl borde göra något åt sin arbetssituation ofta infinner sig först när problemen redan är mycket påtagliga och inte i ett skede då man kanske lättare skulle kunna förebygga eller hantera dem. De fyra frågorna är förhoppningsvis en relativt god mätare på det medvetna övervägandet av en förändring. Hur mycket man ägnar sig åt att överväga olika förändringar beror även rimligtvis på hur realistiska handlingsalternativ de är. Kan man få ett annat, lämpligare arbete på arbetsmarknaden? Kan och vill arbets- givaren hjälpa till att anpassa arbetsuppgifterna? Vad finns att välja på inom företaget? Har man ekonomiska möjligheter att minska arbets- Andra utvägar, som att sluta arbeta, kan uppfattas som goda alternativ eller närmast som en personlig katastrof. Det är säkert vanligt att den som överväger förändringar tänker på olika alternativ, vilket innebär att det delvis är samma personer som återkommer som övervägare i svaren på de olika frågorna. Det finns därför behov av en helhetsbild. SCB har utifrån de fyra frågorna bildat en särskild variabel som anger hur vanligt det är att av hälsoskäl ha gjort någon förändring av sin arbetssituation övervägt men (ännu) inte gjort någon förändring av sin arbetssituation inte övervägt något sådant - i många fall säkert därför att man inte har några hälsoproblem som motiverar det I redovisningen av denna variabel har endast de tagits med som besvarat samtliga fyra frågor. En begränsning i undersökningen är givetvis att mätningen avser en enda tidpunkt (). Någon möjlighet att följa upp de som övervägt exem- pelvis ett arbetsbyte finns således inte. Andel som av hälsoskäl övervägt att ändra arbetsuppgifter enligt något av de fyra sätten Ja, har övervägt Ja, har gjort Nej, inte övervägt Mer än en fjärdedel av de sysselsatta går således i tankar om att av hälsoskäl förändra nuvarande situation och har för- ändrat sin arbetssituation av hälsoskäl på något sätt. Det betyder att ca 1 miljon individer bland de som var sysselsatta gick och övervägde någon form av förändring av sin arbetssituation utifrån egen upplevd hälsa. Förändringsbehovet var vanligast i åldersgrupper- na 35–och minst i de högsta resp. lägsta åldersgrupperna. Andel som av hälsoskäl övervägt att ändra arbetsuppgifter enligt något av de fyra sätten fördelat på sektor. Ja, har övervägt Ja, har gjort Nej, inte övervägt Av tabell 4 kan utläsas att det framförallt är kvinnor inom offentlig sektor som övervägt någon form av förändring av hälsoskäl. Av män- nen som övervägt detta var det vanligast inom den kommunala sektorn. Påfallande många män inom har övervägt förändring () men relativt få har gjort något (). De områden (näringsgrenar) där det är mest vanligt att överväga för- ändringar av arbetssituationen är omsorg, vård och utbildning. Vanliga yrken är lärare, skötare, vårdare, förskollärare, fritidspedagoger och sjuksköterskor. Även personer i olika typer av ledningsarbete, chefer för mindre företag och enheter angav minskad arbetstid som åtgärd för att ändra arbetssituationen. Arbetsplatsens storlek tycks inte ha haft någon avgörande betydelse för hur behoven ser ut. Ett alltmer vanligt sätt att fånga upp psykosociala arbetsförhållanden är användningen av den s.k. krav-kontroll modellen som utvecklats av och . Arbetsrelaterad stress mäts här med ett antal frågor som försöker fånga två olika aspek- ter i arbetsmiljön: De krav som ställs på arbetaren Den möjlighet som arbetaren har att möta dessa krav, Modellen är socialpsykologisk men har även ett sociologiskt perspek- tiv. Den försöker fånga in såväl samspelet mellan individ och dennes direkta arbetsmiljö som hur arbetet är organiserat dvs. det som bestäm- mer omfattningen av krav och kontroll i arbetet. Om arbetet innebär höga krav kombinerat med låg kontroll, uppstår stress. I arbetsmiljöundersökningen har ett flertal frågor ställts för att fånga upp individens upplevelse av kraven i arbetet och vilken kontroll över arbetssituationen individen upplever sig ha. Utifrån detta kan sedan olika index av frågorna skapas. Enkelt uttryckt kan utifrån frågorna om krav och kontroll i arbetet fyra olika typer av arbeten skapas. Arbeten med låg anspänning – låga krav ställs på arbetet som man har förutsättningar/möjligheter att kontrollera och påverka arbetet och det som händer. Aktiva arbeten – höga krav ställs på arbetet som det finns tillräckliga förutsättningar/möjligheter att kontrollera kraven. Passiva arbeten – låga krav ställs på arbetet som det också saknas förutsättningar/möjligheter att kontrollera och påverka arbetet och det som händer. Arbeten med hög anspänning – höga krav ställs på arbetet som det saknas förutsättningar/möjligheter att kontrollera och påverka arbetet och det som händer. Andel som av hälsoskäl övervägt att ändra arbetsuppgifter enligt något av de fyra sätten fördelat på olika anspänning i arbetet. Ja, har övervägt Ja, har gjort Nej, inte övervägt Arbete med hög anspänning – dvs. där man utsätts för höga krav och har låg kontroll – är relaterade till en rad stressrelaterade sjukdomar och besvär. I denna kategori kan därför förväntas att behovet är stort att av hälsoskäl förändra sin arbetssituation. Så ser också resultaten ut för såväl kvinnor som män på de fyra frågorna. Mer än hälften av indi- viderna med denna typ av arbeten upplever ett behov av ändring av nuvarande arbetsförhållanden. Det är också förhållandevis få i den gruppen som också gjort något åt sin situation (13–) Sammanfattningsvis kan konstateras att behoven av arbetslivs- inriktade insatser hos den arbetsföra befolkningen i sysselsättning är omfattande. Ca 1 miljon människor har övervägt någon form av förändring av sin arbetssituation på grund av hälsoskäl. Andelen som övervägt förändring är större inom offentlig sektor. I arbeten med hög anspänning (höga krav och låg kontroll) har mer än hälften övervägt ändring av sin situation. Behov av arbetslivsinriktad rehabilitering bland sjukskrivna och bland personer som beviljats förtidspension Den till antal ojämförbart största gruppen långtidssjukskrivna är per- soner med besvär i rörelseorganen. Närmare hälften av samtliga indivi- der sjukskrivna sedan en månad eller mer har denna typ av besvär (ca 100000 individer). Ont i rygg och nacke är också den vanligaste orsaken vid förtidspensionering i . 1999 förtidspensionerades drygt 15 000 personer på grund av besvär i rörelseorganen av totalt Den totala samhällskostnaden (indirekta och direkta kostnader), för ont i ryggen 1995 har av för medicinsk Utvärdering (SBU) beräknats till 29,4 miljarder (direkta kostnader 2,4 miljarder och indirekta kostnader 27 miljarder) Psykiska besvär som orsak till långvarig sjukskrivning utgör ca långvarigt sjukskrivna (. nybeviljade förtidspensioner 1999 (nästan 10 000 individer). I en nyligen publicerad samhällsekonomisk analys av direkta och indirekta kostnader för depressionssjukdomar beräkna- des dessa uppgå till drygt 10,3 miljarder . Av bl.a. den an- ledningen har utredningen valt att närmare analysera behovet av arbets- livsinriktad rehabilitering i dessa båda grupper. Sjukskrivna med ont i rygg och nacke Med hjälp av har en specialstudie om behovet av rehabilitering bland personer med besvär i rygg och nacke genomförts. Undersökningen omfattar 2 001 personer i åldern 18–in- skrivna vid försäkringskassorna i , , , och . Data har insamlats – 1995 och samtliga personer följdes . Den svenska undersökningen är en del av en internationell studie vars syfte är att utvärdera effekten av de medicinska och arbetslivsinriktade åtgärderna som vidtas i syfte att skapa förutsättningar för sjukskrivna att återgå i arbete. Efter fyra veckors sjukskrivning ansåg sig närmare åtta av tio sjukskrivna vara i behov av medicinska åtgärder. häv- dade att de behövde ett annat arbete eller andra arbetsuppgifter på nuvarande arbetsplats. Nästan lika många uppgav behov av kortare arbetstid, olika förändringar på arbetsplatsen, arbetsträning eller om- skolning och insatser. Betydligt fler av de sjuk- skrivna ansåg sig vara i behov av medicinsk behandling än vad be- handlande läkaren motiverat. Behov av konkreta åtgärder . Många sjukskrivna uppgav mera diffusa behov, såsom behov av stöd och engagemang, antingen för att de inte kunde identifiera konkreta behov eller som komplement för konkreta behov. Enligt figur 13 nedan hade en tredjedel initialt förväntningar på arbetsgivare och på företagshälsovård. Det tyder, tillsammans med de behov av konkret slag som visas i figur 12, på att de sjukskrivna har stora förhoppningar på att arbetsgivaren ska kunna hjälpa dem att återgå i arbete. Detta ligger helt i linje med arbets- givarens förstahandsansvar för anpassning av arbetsplatsen och för rehabiliteringen. En tredjedel hade dessutom förväntningar på arbets- kamraterna. De sammanlagda behoven av stöd och uppmuntran från arbetsplatsen var således många. Skillnaderna i behov av stöd är på- tagligt stora mellan män och kvinnor. Av vem/vilka förväntas stöd för återgång i arbete. Speciellt kvinnorna hade förväntningar på arbetsgivarens och arbets- kamraternas stöd. av kvinnorna ansåg att arbets- givarens hjälp och engagemang skulle vara av avgörande betydelse för deras återgång i arbete och lika många betraktade arbetskamraternas stöd och uppmuntran som viktig. Bedömning av behov av rehabilitering, den sjukskrivne, läkaren och , procent. Medicinsk behandling enligt de sjukskrivna Medicinska åtgärder enligt läkare Arbetslivsinriktade åtgärder enligt de sjukskrivna Arbetslivsinriktade åtgärder enligt läkare Tabell 6 visar tydligt skillnaden mellan de professionellas bedömning av behov och den sjukskrivnes. Nära så många av de sjuk- skrivna, såväl kvinnor som män, upplevde behov av en konkret arbets- livsinriktad insats (exkl. medicinska åtgärder) än vad såväl behand- lande läkaren som bedömde vara i behov av åtgärder, jämfört med . Att få sina behov tillgodosedda under sjukskrivningen och i olika faser av rehabiliteringsprocessen är en viktig förutsättning för möjlig- heten att återgå i arbete. Behovstillfredsställelse mättes också för de icke-medicinska behoven i undersökningen. Förutom de sedvanliga in- satserna som utbildning, omskolning, arbetsträning, olika förändringar på arbetsplatsen och byte till lämpligare arbete ingick även åtgärder såsom taxiresor till och från arbete, arbetsprövning, aktiveringsgrupp, lönebidrag och starta-eget-bidrag i en specificerad lista på åtgärder En fjärdedel av de sjukskrivna fick inte, trots upplevda behov, insatser som olika aktörer kan bidra med för att underlätta återgång i arbete . Behovstillfredsställelse vid arbetslivsinriktad rehabilitering (exkl. medicinsk behandling) , procent. Behövde men fick inte åtgärder Behövde och fick åtgärder Kvinnorna gav uttryck för bristande behovstillfredsställelse i större utsträckning än männen, jämfört . Egen prognos kan dels anta spegla motivation, dels beskriva en bedömning av möjligheterna att arbeta såsom de ter sig mot bakgrund av smärta, funktionsförmåga och hälsostatus för övrigt samt mot övriga förhållanden i ens livssituation. Egen bedömning av arbetsförmåga , och , procent Arbetar i samma yrke Arbetar i annat yrke Det fanns endast små skillnader i prognosen mellan männen och kvinnorna. Prognosen visade att av de sjukskrivna inte trodde sig kunna arbeta någonsin när de besvarade 28-dagarsenkäten. Motsvarande siffror för 90-dagarsenkäten var och för ettårs- enkäten . Det är naturligt att prognosen blev dystrare ju sjukskrivningen pågick. Ju sjukskrivningen pågick desto tydligare blev inriktningen på att byta yrke. Hur väl slog prognosen in? Av tabell 9 framgår att många trots en dyster prognos lyckades avsluta sin sjukskrivning utan att övergå till sjukbidrag eller förtidspension. Egen prognos och friskskrivning , procent Negativ prognos "kan aldrig arbeta" i Av dem som efter några veckors sjukskrivning bedömde sina möjlig- heter att återgå i arbete vara obefintliga blev friskskrivna och . De som hade varit sjukskrivna och då inte trodde sig kunna arbeta var inte heller hopplösa fall eftersom en tredjedel av dem blev friskskrivna . Den egna prognosen var således ingen självuppfyllande profetia. Kvinnorna med dålig prognos tenderade att bli friskskrivna i större utsträckning än männen. Kvinnorna gjorde antingen mera pessimistiska prognoser än männen i motsvarande situation eller så lyckades de något bättre än männen, trots dålig egen prognos. Friskskrivningen i gruppen med dålig prognos kan jämföras med friskskrivningen i hela undersökningsgruppen. Av samtliga sjukskrivna blev friskskrivna och . Sammantaget visar denna undersökning av behovet av arbetslivs- inriktad rehabilitering bland sjukskrivna med besvär i rygg och nacke på en stor skillnad mellan den sjukskrivnes bedömning av behov och de professionellas bedömning (sjukvården, ).