sou · GOB353d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Detta kan leda till att halten av ett ämne blir så hög på höga nivåer av näringskedjan att de rovdjur som befinner sig där utsätts för skadliga effekter, s.k. sekundär förgiftning, av ett ämne som inte förmår framkalla dessa effekter på en lägre nivå (exempelvis hos bytesdjur) i näringskedjan. Spridningen av välkända, persistenta och bioackumulerande miljögifter, såsom insektsmedlet DDT och betningsmedlet metylkvicksilver, ledde till att detta slag av effekt upptäcktes. Biomagnifierbara ämnen kan också upptäckas vid screening-undersök- ningar och i miljöövervakning. Som aktuellt exempel kan nämnas bromerade flamskyddsmedel, av vilka flera ökar både i miljön och i exempelvis modersmjölk (de Wit, 1999; se även figur 2.2 i kapitel 2). 3Varför utgör användning av långlivade och bioackumulerbara organiska ämnen ett problem? Av människan framställda ämnen som är långlivade och bioackumu- lerande kan förr eller senare komma att utgöra en risk för människa och miljö. Det går inte att fullständigt friskriva ett ämne från möjliga toxiska effekter. Det finns alltid en kvarstående risk för exempelvis: ·förbisedda eller oförutsebara effekter ·effekter i ett känsligare system än det som studerats Långlivade och bioackumulerande ämnen som kommer ut i miljön är svåra att åtgärda. "Bromssträckan" är lång. Spridning av ämnen med varor är en allt mer betydelsefull sprid- ningsväg Det behövs kompletterande åtgärder mot ämnen med andra, exem- pelvis toxiska, egenskaper. (Vissa av dessa berörs av utredningen i kapitel 5, avsnitt 5.2 och 5.3.) 3.1Persistens och bioackumulerbarhet ökar risken för exponering Varken persistens eller bioackumulerbarhet är egenskaper som i sig själva med nödvändighet medför oönskade effekter för organismer. Men dessa båda egenskaper hos ämnen ökar risken för att exponering och upptag förr eller senare kommer att ske, i synnerhet om ämnena är mycket persistenta och bioackumulerbara. Då kan oväntade negativa effekter manifestera sig, även av ämnen som i olika test inte har visat sig ha giftverkan (vara toxiska). Strategin att föreslå åtgärder mot ämnen som är långlivade och bioac- kumulerande baserar sig således på bedömningen att många av dessa ämnen förr eller senare kan komma att utgöra en risk för människa och miljö, särskilt om andra ogynnsamma faktorer tillkommer, såsom giftighet och stora produktionsvolymer. Det finns inga metoder att skilja ut de ämnen som kommer att innebära en långsiktig risk, varför vi betraktar hela gruppen som om den kan ge upphov till framtida risker som vi inte känner till. Det finns flera exempel på exponeringssituationer som inte kunnat för- utsägas. Dagens ökning av halterna av bromerade flamskyddsmedel i människor och andra organismer är ett aktuellt exempel (de Wit, 1999). Dessa kan detekteras i mänsklig blodplasma från i samma låga halter som PCB kan detekteras i plasma . Halten av PCB i blodplasma från är dock tio gånger högre än i plasma (, 2000). Erfarenheterna från användningen av persistenta och bioackumulerande ämnen (PB-ämnen) såsom exempelvis DDT och PCB bör tas tillvara. Erfarenheten visar att det kan ta många årtionden från det att ett ämne börjat användas tills det att det har identifierats som ett problem. kan ämnet ha spritts över vidsträckta områden och till miljöer där det alls inte var tänkt att det skulle hamna. Riskminskande åtgärder, såsom utfasning av ämnet från användning, leder visserligen till mins- kade utsläpp, men det kan ta mycket , kanske flera generationer, innan miljöer som redan påverkats har återhämtat sig och risken för ytterligare skador eliminerats. Många PB-ämnen har allvarliga effekter på levande organismer, inne- fattande oss människor (se t.ex. , 1998). Det är fullt motiverat att föreställa sig att även andra PB-ämnen har skadliga effekter, som ännu inte är kända. Tyle och Nimelä (1998) föreslog att långlivade organiska miljögifter8 skulle urskiljas enbart på grundval av uppskattad persistens, volatilitet och bioackumulerbarhet, medan upp- gifter om giftighet inte skulle behövas eftersom ämnen med hög fettlös- lighet ändå skulle falla ut som toxiska i beräkningsmodeller. Även mot bakgrund av försiktighetsprincipen finns det starka skäl att vidta åtgär- der mot PB-ämnen, även i de fall toxicitet inte har kunnat visas eller inte är känd. 8 Persistent Organic Pollutants (POPs) 3.2Det är svårt att fullständigt utreda toxicitet När risken för skadliga effekter bedöms krävs normalt kunskap om ett ämnes giftighet eller toxicitet. Men kravet på information om toxiciteten utgör ett problem. Detta beror på begränsningarna i de testsystem som finns, samt det faktum att toxicitetsdata saknas för ett mycket stort antal ämnen. Dessutom går det inte att fullständigt friskriva ett ämne från möjliga toxiska effekter. Det finns alltid en kvarstående risk för exempelvis: ·förbisedda eller oförutsebara effekter ·effekter i ett känsligare system än det som studerats En ansamling i miljön av otaliga persistenta och bioackumulerbara ämnen kan således tänkas ge upphov till en uppsjö av oönskade effekter av oförutsägbar karaktär. Människor och miljö påverkas på ett diffust sätt, där mekanismerna bakom effekterna förmodligen skulle vara allt för komplicerade för att en eller ett par ämnen skulle kunna utpekas som enda eller ens huvudsakliga orsaker. 3.3Vad skyddar vi och vad skyddar vi inte genom åtgärder mot PB-ämnen i varor och produktionsprocesser? Den allt mer gränslösa handeln med varor utgör en allt mer domi- nerande spridningsväg för i varorna ingående ämnen. Dessa ämnen kan spridas i samband med produktionen av en viss vara, de kan avges från varan under dess lagring, distribution och användning, samt när varan slutligen når avfallsledet. En central fråga i detta sammanhang är vilket skydd som uppnås och vad som missas, när ämnen åtgärdas ämnen i produktionsprocesser och i varor enbart på grund av deras egenskaper ifråga om persistens och bioackumulerbarhet. Den viktiga, positiva effekten är att risken för framtida, obehagliga överraskningar eliminerar, vad gäller långlivade, bioackumulerbara ämnen som kan spridas från varor och produktionsprocesser. Dessutom behöver man inte invänta resultatet från de utförliga, kostnadskrävande och långvariga riskbedömningsprocesser som krävs innan myndig- heterna kan ens föreslå begränsningsåtgärder mot existerande ämnen. Miljömålet om en giftfri miljö uppnås emellertid inte bara genom utfas- ning av av människan framställda organiska ämnen vars persistens och bioackumulerbarhet överstiger en viss nivå. Många ämnen med lägre persistens och bioackumulerbarhet kan också vara problematiska. Andra av människan framställda ämnen, som inte faller för kriterierna med avseende på persistens och bioackumulerbarhet kan också ge upp- hov till oönskade effekter och kan därför behöva regleras av andra orsaker. Ett exempel utgörs av de ämnen som är cancerogena, muta- gena, samt reproduktions- och hormonstörande. Dessa behandlas av utredningen i avsnitt 5.2 i kapitel 5. Av människan framställda ämnen kan också ge upphov till andra toxiska effekter (se avsnitt 2.2.3 i kapitel 2). 4Bestämmelser och arbete med kriterier för långlivade och bioackumulerbara ämnen i andra fora I detta avsnitt redovisas översiktligt några ställningstaganden rörande kriterier för långlivade och bioackumulerande ämnen hos några internationella organisationer, samt några myndigheter utom och inom . Både allmänkemikalier och med bekämpningsmedel tas upp. Redovisningens omfattning begränsar sig till EU, FN, , samt och . Dessutom behandlas Kemikalieinspektionens kriterier för långlivade och bioackumulerande ämnen i OBS-listan, och i arbetet med bedömning av bekämpningsmedel. 4.1Europeiska unionen (EU) 4.1.1EU:s regler för klassificering och märkning av miljöfarliga ämnen I för klassificering och märkning klassificeras ämnen som miljöfarliga om de: ·inte är lättnedbrytbara, och ·har logKow ³ 3.0 (om det inte kan visas att BCF £ 100), och ·har en vattenlöslighet lägre än /l. för klassificering och märkning (i EG:s ämnesdirektiv, 67/548/EEG, se avsnitt 6.3 i kapitel 6) inrymmer möjligheter att märka ämnen som miljöfarliga enbart på grundval av att de är persistenta och bioackumulerande. Bestämmelserna är imple- menterade av Kemikalieinspektionen i dess föreskrifter om klassi- ficering och märkning av kemiska produkter (KIFS 1994:12). Toxiska ämnen som inte är lättnedbrytbara skall klassificeras som miljöfarliga.9 Även ämnen med okänd toxicitet, eller för vilka toxicitet inte har kunnat visas, kan klassificeras som miljöfarliga om de inte är lättnedbrytbara och har logKow ³ 3.0 (om det inte kan visas att BCF £ 100) och dessutom har en vattenlöslighet lägre än /l10. 9 Riskfraserna R 52 Skadligt för vattenorganismer och R 53 Kan orsaka skadliga effekter i vattenmiljön 10Riskfrasen R 53 Kan orsaka skadliga effekter i vattenmiljön 4.1.2EU:s regler om förhandsgranskning av bekämpningsmedel Inom EU görs en uppdelning av bekämpningsmedel mellan växtskydds- medel och biocider (se kapitel 6). I EG:s direktiv om växtskyddsmedel anges som ej önskvärda egen- skaper: ·att den aktiva substansen eller rester därav vid fältförsök ligger kvar i jorden , eller att de vid laboratorie försök bildar icke-extraherbara resthalter på av den ursprungliga dosen med en mineraliseringshastighet av , ·att biokoncentrationsfaktorn (BCF, relaterad till fettvävnad) för den aktiva substansen överstiger 1 i de fall det är sannolikt att fåglar och andra jordlevande ryggradsdjur kan komma att expon- eras, ·att om sannolikhet finns för att vattenlevande organismer kan komma att exponeras den maximala BCF för den aktiva substan- sen överstiger Þ1 000 för växtskyddsmedel som innehåller aktiva substanser som är biologiskt lättnedbrytbara eller Þ100 för sådana substanser som inte är biologiskt lättnedbrytbara. I EG:s direktiv om biocider anges som ej önskvärda egenskaper hos ett verksamt ämne eller potentiellt skadligt ämne att det: ·vid fältförsök finns kvar i jord , eller vid laboratorie - försök bildar icke-extraherbara resthalter på av den ursprungliga dosen med en mineraliserings- hastighet av , ·har en biokoncentrationsfaktorn (BCF), relaterad till fettvävnad hos ryggradsdjur utanför målgruppen, som överstiger 1. ·har en biokoncentrationsfaktorn (BCF) som överstiger Þ1 000 för växtskyddsmedel som innehåller aktiva substanser som är biologiskt lättnedbrytbara eller Þ100 för sådana substanser som inte är biologiskt lättnedbrytbara. Växtskyddsmedel behandlas i direktiv /414/EEG11 (se även avsnitt 6.7 i kapitel 6). Direktivet ses över. För tidigare inom EU registrerade växtskyddsmedel krävs fullständigt dataunderlag och dokumentation års utgång, om fortsatt användning skall medges. Förmodligen detta inte av för mer än 200 ämnen, och resten kan i så fall därefter förbjudas(, 1999). Medlemsländ- erna ges dock sannolikt möjlighet till utfasning , . I Rådets direktiv /57/EG om fastställande av bilaga VI till direktiv /414/EEG finns principer för bedömning av dokumentation om bio- cidprodukter. När det gäller effekter på miljön och på icke-mål- organismer föreskriver direktivet bl.a. att ett växtskyddsmedel inte skall godkännas: om den aktiva substansen och metaboliter, nedbrytnings- eller reaktions- produkter av toxikologisk, ekotoxikologisk eller miljömässig betydelse, efter det att växtskyddsmedlet använts under föreslagna betingelser -vid fältförsök ligger kvar i jorden (dvs. DT90 > och DT50 > 3 månader), eller -vid laboratorieförsök bildar icke-extraherbara resthalter på över 70 pro- cent av den ursprungliga dosen med en mineraliseringshastighet av ,om det inte kan vetenskapligt visas att det under fältförhållanden inte sker någon ackumulering i jorden av sådan omfattning att oacceptabla restmängder förekommer ... i de fall där det är sannolikt att fåglar och andra jordlevande ryggradsdjur, som inte skall bekämpas, kan komma att exponeras om biokoncentra- tionsfaktorn (BCF, relaterad till fettvävnad) överstiger 1, såvida det inte klart kan fastställas genom en lämplig riskbedömning att ingen oacceptabel direkt eller indirekt effekt kan inträffa efter det att växtskyddsmedlet använts på föreslaget sätt under de praktiska betingelserna på platsen. om sannolikhet finns för att vattenlevande organismer kan komma att exponeras [att] den maximala BCF överstiger 1 000 för växtskyddsmedel som innehåller aktiva substanser som är biologiskt lättnedbrytbara eller 100 för sådana substanser som inte är biologiskt lättnedbrytbara,såvida det inte klart kan fastställas genom en lämplig riskbedömning att ingen oacceptabel direkt eller indirekt påverkan på exponerade arters (rovdjurs) överlevnad kan inträffa efter det att växtskyddsmedlet använts på föreslaget sätt under de praktiska betingelserna på platsen. 11 även kallat Directive, PPP Biocider behandlas i biociddirektivet, 98/8/EG12 (se även avsnitt 6.7 i kapitel 6). Även detta direktiv är under översyn, som skall vara avslutad . Därefter har berörda företag på sig att anmäla stöd för produkter och komma med dokumentation (, 1999). Implementeringen av biociddirektivet leder till en harmoniserad lagstiftning om marknadsföring av biocidprodukter i EU:s medlemsländer. Direktivet förutsätter ömsesidigt godkännande av biocidprodukter, dvs. godkänns en biocidprodukt i ett medlemsland, skall den godkännas även i andra medlemsländerna. De myndigheter som svarar för godkännandet av biocidprodukter i de nordiska länderna har misstänkt att nedbrytning, rörlighet, upptag samt effekter av biocider är värre i nordiska förhållanden än i södra och centrala . har finansierat en utredning om förekomst och effekter av kemikalier i nordiska miljöer (Braunschweiler & Koivisto, 2000). För EU:s riskvärdering av biocider planeras användningen av de tek- niska anvisningar för riskvärderingar (TGD, 1996) som används som underlag för riskvärdering av nya och existerande ämnen, samt av EUSES exponeringsberäkningsmodell. De nordiska länderna representerar inte ett klimatmässigt eller geografiskt enhetligt område. Gemensamt för de nordiska länderna är emellertid genomgående låg medeltemperatur jämfört med den temperatur som antagits i EUSES, och de nordiska länderna utgör en worst case-situation för förekomst och spridning av kemikalier, främst på grund av långsam nedbrytning och försämrad adsorption, jämfört med de förhållanden som antagits i EUSES-modellen. Braunschweiler & Koivisto (2000) konstaterar dock att nordiska miljöförhållanden inte har en entydig effekt på upptag av kemikalier och deras toxicitet. I direktivets Bilaga VI återfinns gemensamma principer för bedömning av dokumentation om biocidprodukter. När det gäller effekter på miljön och på icke-målorganismer föreskriver direktivet bl.a. att en biocidprodukt inte skall godkännas: om det föreligger sannolikhet för att jord skall förorenas [genom att] det verksamma ämnet eller det potentiellt skadliga ämnet efter använd- ning av biocidprodukten -vid fältförsök finns kvar i jorden , -vid laboratorieförsök bildar icke-extraherbara resthalter på av den ursprungliga dosen med en mineraliseringshastighet av , 12 Directive, BPD eller för ett verksamt ämne eller potentiellt skadligt ämne om biokoncentrationsfaktorn (BCF), relaterad till fettvävnad hos rygg- radsdjur utanför målgruppen, överstiger 1, såvida det inte tydligt framgår av riskbedömningen att det under fältförhållanden inte uppstår några oacceptabla effekter, varken direkta eller indirekta, efter användning av produkten under de avsedda användningsbetingelserna. om biokoncentrationsfaktorn (BCF) överstiger 1 000 för ämnen som är biologiskt lättnedbrytbara eller överstiger 100 för sådana ämnen som inte är biologiskt lättnedbrytbara, och det inte tydligt framgår av riskbedöm- ningen att det under fältförhållanden inte uppstår några oacceptabla effekter efter användning av biocidprodukten under de avsedda användningsbetingelserna. 4.2Förenta nationerna (FN) 4.2.1FN:s arbete med en konvention om långlivade organiska miljögifter I FN:s arbete med en konvention om långlivade organiska miljögifter anges som ej önskvärda egenskaper med avseende på persistens och bioackumulering hos en ämne för att kunna nomineras som sådant: ·att dess halveringstid överstiger Þ[2][6] månader i vatten, eller Þ6 månader i markmiljö eller i sediment, eller Þ2 dagar i luft för lufttransporterade ämnen, och ·att dess bioackumulerings- eller biokoncentrationsfaktor överstiger Þ5 000, eller, i frånvaro av dessa uppgifter, att dess fördel- ningskoefficient mellan oktanol och vatten (log Kow) överstiger [4][5]. En arbetsgrupp inom miljöprogram ()13 utvecklar kriterier för att kunna nominera ytterligare långlivade miljögifter att övervägas för framtida, internationella begränsningsåtgärder, utöver de ämnen som redan diskuteras (se avsnitt 8.2.2 i kapitel 8). Kriterierna är under diskussion och bl.a. har värden för persistens och bioackumulerbarhet överens- kommits, med undantag för ett persistenskriterium för vatten där två gränser för halveringstid ännu är under diskussion och ett kriterium för bioackumulering där två gränser för fördelningskoefficienten mellan 13 United Nation Environment Program () oktanol och vatten (log Kow) ännu är under diskussion (alternativen är nedan, liksom i rutan, angivna inom hakparentes; 2000). För att ämnen skall betraktas som möjliga långlivade miljögifter skall dessa kriterier uppfyllas tillsammans med ytterligare kriterier för exempelvis ämnenas långväga transportförmåga och oönskade effekter i miljön. De kriterier med avseende på persistens som har föreslagits innebär att ämnenas halveringstid i vatten skall överstiga [2][6] månader, och att deras halveringstider i markmiljö och i sediment skall överstiga . De kriterier med avseende på bioackumulerbarhet som har föreslagits innebär att biokoncentrations- eller bioackumuleringsfaktorn skall överstiga 5 000, eller att log Kow skall vara större än [4][5]. 4.2.2FN:s ekonomiska kommission för konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar – protokollet om långlivade organiska miljögifter I FN:s konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar anges som ej önskvärda egenskaper med avseende på persistens och bioackumulering hos en ämne som skall kunna nomineras inom ramen för konventionen: · att dess halveringstid överstiger Þ2 dagar i luft, och Þ2 månader i vatten, eller Þ6 månader i markmiljö eller i sediment, och · att dess bioackumulerings- eller biokoncentrationsfaktor överstiger Þ5 000, eller Þlog Kow överstiger 5. FN:s ekonomiska kommission för konvention om långväga gräns- överskridande luftföroreningar14 (se avsnitt 8.2.3 i kapitel 8) har i sitt protokoll för långlivade organiska miljögifter15 angett att för att ämnen 14United Nations Economic Commission for Europe (UN ECE) Convention on Long-Range Transport of Atmospheric Pollutants (CLRTAP) 15Persistent Organic Pollutants (POPs); utöver de som omfattas av konventionen skall kunna tas upp till diskussion inom konventionens ram skall de ha ett ångtryck understigande 1 000 Pa och en halveringstid i atmosfären överstigande , eller så skall det finnas uppgifter som visar att ämnena återfinns i områden långt bort från industriella aktiviteter (remote regions). Dessutom skall ämnena vara giftiga och på så sätt skadliga för hälsa och miljö, långlivade i vatten (t½ > 2 månader) eller i markmiljö eller i sediment (t½ > 6 månader), samt bioackumulerande (BCF > 5 000, eller log Kow > 5). Även om inte samtliga dessa kriterier är uppfyllda kan ämnen bedömas vara av intresse för konventionen. I förslag till harmoniserade bestämmelser för klassificering och märkning föreslås ämnen klassificeras som miljöfarliga om de: ·inte är snabbt nedbrytbara, och ·har logKow ³ 5.0 (om det inte kan visas att BCF £ 500), och ·har en vattenlöslighet lägre än /l. OECD16 (se vidare avsnitt 8.3 i kapitel 8) har föreslagit ett harmoniserat klassificerings- och märkningssystem för hälso- och miljöfarliga kemiska ämnen (, 1998). Enligt det föreslagna systemet kan ämnen klassificeras som farliga för vattenmiljön enbart på grundval av att de är långlivade och bioackumulerbara, om de också är svårlösliga (vattenlöslighet < /ml). De föreslagna klassificeringsgränserna omfattar ämnen som inte bryts ned snabbt, vilket visats genom resultat från lättnedbrytbarhetstest eller andra motsvarande studier, samt som har en biokoncentrationsfaktor (BCF) överstigande 500, eller har ett log Kow-värde större än 4 (i fall då uppgift om BCF saknas). 4.4Oslo- och om skydd för Nordostatlanten (OSPAR) I OSPAR-DYNAMEC:s arbete med att ta fram urvalskriterier för farliga ämnen diskuteras fem olika kombinationer av persistens, bio- ackumulerbarhet och toxicitet, där dessa viktas inbördes på olika sätt. De kriterier som selekterar ämnen med högst persistens och bioac- kumulerbarhet omfattar ämnen som: ·ej är strukturellt nedbrytbara ·har en biokoncentrationsfaktor överstigande 5 000 De kriterier som selekterar ämnen med lägst persistens och bioac- kumulerbarhet omfattar ämnen som: ·har en biokoncentrationsfaktor överstigande 500. Inom ramen för Oslo- och (OSPAR; se avsnitt 8.4.3 i kapitel 8) håller en arbetsgrupp (DYNAMEC)17 på med att ta fram kriterier för att välja och identifiera de ämnen som skall prioriteras i OSPAR:s arbete. DYNAMEC:s urvalskriterier omfattar ämnens persistens (P), bioackumulerbarhet (B) och toxicitet (T). Även ämnen som inte uppfyller samtliga kriterier som ställs för dessa tre egenskaper kan dock komma att selekteras, i den mån det ändå bedöms vara angeläget att vidta åtgärder mot ämnena (OSPAR, 2000). De kriterier som diskuteras består i fem olika kombinationer av P, B och T, där dessa viktas inbördes på olika sätt. När det gäller persistenskriterierna har en utgångspunkt i ämnens halv- eringstider diskuterats ingående. Eftersom halveringstider för ett och samma ämne kan variera starkt med miljömässiga betingelser, bl.a. temperatur, kommer urvalet dock sannolikt slutligen att ske på grundval av data från lättnedbrytbarhetstest () och test av strukturellt betingad nedbrytbarhet (Inherent Biodegradability) eller motsvarande (OSPAR, 2000; se även avsnitt 1.2.3). Ett ytterligare argument för detta är de flesta uppgifter om ämnens nedbrytbarhet som finns tillgängliga grundar sig på dessa slag av test. 17 on the Development of a Dynamic Selection and Prioritisation Mechanism for Hazardous Substances (DYNAMEC); Kriterierna för bioackumulerbarhet utgår från biokoncentrationsfaktorer (BCF) för vattenlevande organismer. I de fall inga uppgifter om ämnens BCF-värden finns tillgängliga kan log Kow-värden eller beräknade (QSAR) BCF-värden användas. Uppmätta BCF-värden har dock alltid företräde. Den av OSPAR-DYNAMEC:s nu diskuterade fem kriteriekombinatio- ner som väljer ut ett mindre antal ämnen, med hög persistens och bioackumulerbarhet, definierar dessa som ej strukturellt nedbrytbara, samt innebär att deras BCF-värde överstiger 5 000. Den kriterie - kombination som väljer ut ett större antal ämnen, med lägre persistens och bioackumulerbarhet, definierar dessa som ej lättnedbrytbara, samt innebär att deras BCF-värde överstiger 500. Det senare kriteriet överensstämmer med det som föreslagit för miljöfarlighetsklassificering (på grundval av P och B) inom ramen för den inom föreslagna harmoniseringen. Vid möte förväntas beslut fattas om vilka ämnen som skall prioriteras i OSPAR:s arbete. 4.5EPA:s policy för långlivade och bioackumulerande ämnen EPA föreslår utsläppsbegränsningar för ämnen för vilka ·halveringstiden i vattenmiljö är större än 2 månader, och ·BCF ³ 1 000, samt anser att nya ämnen inte skall ha ·halveringstid i vattenmiljö större än 6 månader ·BCF ³ 5 000. EPA18 arbetar med att sätta kriterier för långlivade och bioackumuler- bara ämnen i sitt arbete med att skapa bättre förutsättningar för regle - ringar, bl.a. i samband med notifiering av nya ämnen (EPA, 1999).