sou · GOB3127 · 2001-01-01 00:00:00 — Av diagram 3 nedan framgår skillnaden i den beräknade mer- kostnader per landsting . Merkostnad per invånare för små ambulansstationer Landstingen och de landstingsfria kommunerna har det ekono- miska ansvaret för sjukresor. Reglerna och egenavgifterna varierar mellan landstingen, men ersättning för billigaste färdsätt till när- maste vårdinrättning som kan ge nödvändig vård utifrån sjuk- domstillståndet är styrande principer överallt. I nuvarande system beräknas, utifrån SOU 1998:151, merkost- nader för sjukresor utifrån den s.k. invånardistansen. Detta mått anger det genomsnittliga geografiska avståndet mellan de boende i ett landsting om man fördelar befolkningen helt jämt över lands- tingets yta. Beräkningen av sjukresekostnaderna sker med hjälp av roten ur invånardistansen. De kostnader som beräknas på detta sätt ansluter nära till de kostnader för sjukresor som landstingen själva uppgett i en enkät . En mer rättvisande bild av landstingens strukturella kostnader borde kunna erhållas om man beaktar det faktiska bosättnings- mönstret i respektive landsting. Som en jämförelse har därför en alternativ modell nu tagits fram för att beräkna landstingens kost- nader för sjukresor. Uppgift om antal resor till vårdcentraler och sjukhus har inte funnits tillgängliga. Istället har statistik över anta- let besök på vårdcentraler och bassjukhus fördelade på ålderskate- gorier i använts. Utifrån denna statistik har antaganden om antal sjukresor för per- soner i olika åldersgrupper till vårdcentraler respektive bassjukhus gjorts. Utifrån befolkningsstatistik på km-rutor och antaganden om antal resor per person i resp. ålderskategori har reslängd till när- maste fiktiva vårdcentral respektive bassjukhus för varje invånare i respektive landsting kunnat beräknas. Resultatet har aggregerats till summa personkilometer för respektive landsting. Antalet personkilometer per landsting exkl. de som uppstår för personer boende inom 5 resp. från närmaste vårdcentral respektive sjukhus har också beräknats. Att dessa buffertzoner valts beror på att de egenavgifter (karensbelopp) som landstingen beslutar om ofta motsvaras av kostnaden för resor under dessa avstånd (för taxi och för egen bil eller kollektivtrafik). Utifrån antaganden om fördelning på transportslag (bil, buss eller taxi) och olika km-kostnader för de olika transportslagen baserade på erfarenhetsvärden från har kostnader beräknats för sjukresor för respektive landsting. De totala kostnader som beräknats på detta sätt ligger över de kostnader som nuvarande modell redovisar. Orsaken är sanno- likt en överskattning av antalet sjukresor. Det sker förmodligen ett stort antal sjukbesök där den enskilde i och för sig bor långt från närmaste vårdinrättning men där kostnader för sjukresor av olika skäl ändå inte uppstår. En justering av de värden som beräknats ner till tidigare modells totala kostnadsnivå har därför gjorts. Fördelningen av de sjukresekostnader som beräknats på detta sätt skiljer ändå sig på flera håll från nuvarande modell. Variationen mellan landstingen är större, och för ett län, , är skillnaden mellan de bägge modellerna så stor som . Som en förenklad modell har också redovisats kostnaden per invånare i landstingen enbart relaterad till det totala antalet person- kilometer. Denna förenklade modell ger, på samma sätt som ovan redovisad modell, relativt stora skillnader gentemot nuvarande modell. Dock är spännvidden mellan de olika landstingen i den förenklade modellen något mindre. I diagram 4 nedan redovisas en jämförelse mellan nuvarande modell och två av de ovan redovisade alternativa modellerna. Jämförelse mellan tidigare och alternativa modeller för sjukresor, kronor per invånare. Frågan om kompensation för merkostnader för resor till regionsjukvård Det bör noteras att varken gällande eller ovan föreslagna modell för beräkning av merkostnader för sjukresor beaktar de merkostnader ett landsting kan ha på grund av långa avstånd till närmaste regionsjukhus som kan ge adekvat vård. Andelen sjukresor till regionsjukhus är liten, i exempelvis län , men då varje resa kan vara kostsam svarar kostnaderna för resor till regionsjukhus i län för ca 4 miljoner eller av de totala sjukresekostnaderna. Detta talar för att försöka hitta en modell som kompenserar landsting som har merkostnader för sjukresor till regionsjukvård p.g.a. långa avstånd till regionsjukhus. Vad är regionsjukvård och regionsjukhus? I Hälso- och SjukvårdsLagen (HSL) anges grunderna för lands- tingens ansvar för hälso- och sjukvård. I lagen anges bland annat att varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt de som är bosatta i . Vidare har landstingen en skyldighet att erbjuda akut vård åt de som tillfälligt vistas i . Dessutom får landstingen även i övrigt erbjuda hälso- och sjukvård åt perso- ner som inte är bosatta i efter överenskommelse lands- tingen emellan. Av HSL 9 § framgår att regeringen får föreskriva att riket ska delas in i regioner för den hälso- och sjukvård som berör flera landsting och att de ska samverka om sådan vård. I landet finns f.n. sex regioner, var och en men en särskild samverkansnämnd med uppgift att svara för samverkan vad gäller regionala hälso- och sjukvårdsfrågor. Bilaga 4 SOU 2000:127 , , och s , , , , , (S och N skiljs i normalfallet åt av , som rinner ut vid ). Till varje region finns ett eller flera regionsjukhus enligt tabell två nedan. Vilken typ av vård som varje landsting själv kan erbjuda och vilken typ av vård som, av ekonomiska eller kompetensmässiga skäl, krä- ver större underlag att bedriva förändras i takt med den medi- cinsk/tekniska utvecklingen. Generellt är befolkningsmässigt mindre landsting i högre grad beroende av samverkan med regionsjukhus än större. Gränsen för vilken typ av vård som är regionsjukvård kan därför variera mel- lan olika landsting. handlar dock regionavtalen om högt specialiserad sjukvård såsom t.ex. neuro- thorax- och plastikkirurgi. Det är också så att regionindelningen med regionsjukhusen enligt ovan inte är tillräcklig för att tillgodose alla typer av vårdbe- hov. I exempelvis redovisas knappt 3 200 resor till i och nästan lika många 1 Riksavtal för utomlänsvård och kommentarer, 1996. (knappt 2 850 resor) till andra utomlänssjukhus såsom , , och . När det gäller antalet resor till regionsjukhus finns ett material från som utvisar antalet besök vid regionsjukhus per person och år i olika åldersintervaller, se tabell 3 nedan. Antal vårdkontakter per person och år i olika åldrar2 Antal per person och år För att beräkna merkostnader för resor till regionsjukhus finns flera alternativ. 1)Antaganden om antal resor per åldersgrupp görs utifrån stati- stik över antal vårdkontakter per åldersgrupp. För boende i varje landsting anges vilket eller vilka regionsjukhus (enligt tabell 2 ovan) som resorna avser. Antalet personkm beräknas. Antal personkm där reslängden överstiger vissa reslängder beräknas. För dessa personkm kan kostnaden beräknas utifrån olika antaganden. Då resorna i mycket hög utsträckning tycks går till andra sjukhus än de i riksavtalet angivna regionsjukhu- 2 Bearbeta statistik från avs 1997. sen, och det dessutom visat sig svårt att göra beräkningar på samma detaljerade nivå som för sjukresor inom det egna lands- tingsområdet, lämnas inga förslag utifrån denna modell. 2)Antaganden om viss storleksgräns på landsting (ev. flera nivåer) där inte själv kan ha kompetens eller ekonomi att själva erbjuda viss specialistvård. Schabloniserad kompensation beräknas till dessa för de extra reskostnader det kan föra med sig. Detta alternativ har likheter med den delmodell för kompensation till små landsting som finns i gällande utjämningssystem.3 Varje landsting med färre än 200 000 invånare får i gällande utjämningssystem ett tillägg med per invånare för varje tiotusental som invånarantal understiger 200 000. 3)Kombinera alt 2 med en avståndsfaktor. Landsting som har vårdcentraler belägna på långt avstånd från när- maste sjukhus kan ha behov av övernattnings/övervakningsplatser i anslutning till dessa vårdcentraler. fanns i landet 170 sådana vårdplatser i anslutning till 18 vårdcentraler i fyra län. Nuvarande utjämningssystem ger inte kompensation för de merkostnader som behovet av dessa platser medför. För att beräkna landstingens strukturella merkostnader för denna verksamhet har en analys gjorts över vilka fiktivt utplacerade vårdcentraler som har mer än vissa angivna avstånd till närmaste sjukhus. Det visar sig då att det finns 23 vårdcentraler i fem lands- ting där avståndet till närmaste sjukhus är minst 8 mil. De fem landstingen är , , , och . Om avståndet ändras till finns 15 vårdcentraler i fyra län (, , och ). Om avståndet, slutligen, anges finns 11 vårdcentraler i samma fyra landsting. Hur många vårdplatser kan då behövas i anslutning till varje vårdcentral med långt avstånd till närmaste sjukhus. Av befintlig statistik över situationen 1998 framgår att stora variationer finns. Här nedan har antagits ett behov av en plats per 1 000 invånare i respektive vårdcentrals upptagningsområde. 3 SFS 1995:1645. som grund kan antalet platser i anslutning till vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus beräknas till 101. Vilka merkostnader ger då dessa platser upphov till? Enligt upp- gift från ett landsting beräknar dessa sina kostnader till per årsplats beroende på antalet platser på respektive ställe. Dessa kostnader förutsätter ett visst mått av sam- ordning med t.ex. kommunernas äldreboenden vad gäller bland annat nattbemanning. De faktiska kostnaderna för denna verksam- het varierar i verkligheten sannolikt kraftigt, bland annat utifrån omfattningen på samordningen med kommunernas verksamhet. Det är rimligt att anta att de vårdcentraler som har relativt korta avstånd till närmaste sjukhus i högre grad nyttjar de vårdplatser som finns där. Kostnaderna för övernattningsplatser vid avlägset belägna vårdcentraler kan därför i viss mån anses utbytbara mot kostnader för sjukhusvård. Dock innebär behovet av tillgängliga vårdplatser vid flera avlägset belägna vårdcentraler med vardera små upptagningsområden att totalt fler vårdplatser måste finnas tillgängliga än om behovet kan tillgodoses vid ett och samma ställe. Med beaktande av vad som ovan redovisats har i räkneexemplet nedan merkostnader för vårdplatser i anslutning till avlägset belägna vårdcentraler angivits till per plats och år. I diagram 5 nedan redovisas merkostnader utifrån följande förutsättningar; behov av övernattningsplatser bedöms finnas i anslutning till fiktivt utplacerade vårdcentraler med mer än 8 mil till närmaste sjukhus. Antalet platser beräknas som 1 per tusen invånare i respektive vårdcentrals upptagningsområde. Merkostnaden för varje sådan plats har bedömts till . Merkostnad per invånare för övernattningsplatser Som framgår av diagrammet ovan uppkommer för berörda lands- ting (med ovan angivna antaganden) merkostnader per invånare som är högre än merkostnaderna för små vårdcentraler och för små ambulansstationer. Det talar för att merkostnader för behov av denna typ av verksamhet bör beaktas i utjämningssystemet. Ovan beskriven modell bör kunna ligga till grund beräkning av merkost- naderna. Vilka antaganden och värden som ska ingå i modellen behöver dock utredas ytterligare. Jämställdhetsaspekter på delar av det kommunala utjämningssystemet Utbudet av kommunal- och landstingskommunal service har stor betydelse för kvinnors och mäns levnadsförhållanden. Kvinnor och män är också i olika utsträckning beroende av den kommunala ser- vicen. I detta avseende skall det kommunala utjämningssystemet vara neutralt. Utjämningsdelegationen har fått i uppdrag av regeringen att (Dir 1999:57). Arbetet har genomförts av , planeringsledare vid , i samarbete med från Utjäm- ningsdelegationen. Vår avsikt har varit att fördjupa oss i följande delar i utjämningssy- stemet och analysera dessa utifrån kön. Behov av kommunernas och landstingskommunernas service inom kollektivtrafiken som kan innebära strukturella kostnads- skillnader. Behov av kommunernas service inom äldreomsorgen som kan innebära strukturella kostnadsskillnader. Vår avsikt var att pröva 3R-metoden som är ett verktyg för syste- matisk jämställdhetsanalys, utvecklat av Svenska Kommunförbun- det. Eftersom det inte har varit möjligt att göra egna undersök- ningar inom ramen för uppdraget har det stött på stora svårigheter att använda denna metod så som vi planerat. När det gäller kollektivtrafiken har vi därför försökt göra en kartläggning utifrån sifferbaserat material med stöd av ett mindre antal forskares studier och andra utredningar. Mycket är dock ogjort inom området och det finns ett stort behov av ytterligare Dessutom har avsaknaden av könsuppdelad statistik inom området bl.a. lett till att vi inte kunna skapa den enhetlighet i strukturen av vårt material som vi önskat. Därför har vi för äldre- omsorgen lagt tyngdpunkten på att redovisa en forskares studie. Kostnadsutjämningen beräknas länsvis utifrån faktorerna De beräknade standardkostnaderna reduceras och fördelas till kommunerna och till inom respektive län. Fördelningen mellan kommunerna inom länet sker efter den faktiska kostnadsfördelningen för kollektivtrafik. I denna delrapport försöker vi sätta fokus på eventuella skillnader i resande och resmönster. Har kvinnor och män olika resvanor och resmönster? Är behoven av kollektiva transporter olika för kvinnor och män? Är behoven olika för olika grupper av kvinnor respektive män? Finns det geografiska skillnader? Kan dessa eventuella skillnader i sin tur innebära strukturella kostnadsskillnader mellan kommuner respektive landsting? Är det i så fall befogat att i ökad utsträckning ha separata behovsberäkningar för kvinnor och män? 2.3Svenskarnas resor och resmönster Nästan 5 miljarder resor åldern 6–84 år av resorna gjorde vi med kollektiva färdme- del. var resor till eller från arbete, skola eller tjänste- Dessa var också de vanligaste målen för kollektivresorna. Det näst vanligaste målet för våra resor var fritidsaktiviteter, så även med kollektiva transporter. Antal resor1 (miljoner) efter huvudsakligt färdsätt och huvudsakligt ärende Källa: Resvaneundersökningen Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Siff- rorna inom parentes är procent av det totala antalet resor. av befolkningen hade tillgång till minst en bil . Bland andelen samboende med barn hade tillgång till bil. Bland ensamstående föräldrar hade tillgång till bil. Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport Personer utan bil åkte kollektivt Av de resor som gjordes med kollektiva färdmedel gjordes av personer utan tillgång till bil. av de kollektiva resorna gjordes av personer med tillgång till en bil, med tillgång till fler än en bil. Antal resor2 procentuellt fördelade efter antal bilar och färdsätt Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport Fot, cykel, I mindre tätorter och på glesbygden var det påtagligt att bilen dominerade som färdmedel 1998. Av de resor som startade i regio- nerna T5 eller T6 utgjordes av bilresor. Minst var andelen bilresor från och inom (T1), där motsvarande andel var . I denna region var däremot resor med kollektiva färdmedel . Detta kan jämföras med där var kollektivt resande. Bilaga 5 SOU 2000:127 Antal resor3 (miljoner) efter T-region och färdsätt Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Siffrorna inom parentes är pro- cent av samtliga inom respektive region. T-region utgör en sammanslagning av tätorter av ungefär samma storlek. Sammanslagningen bygger på SAMS-områden. Vid indel- ning sker denna efter antal invånare i tätorter. Dessutom sker en geografisk uppdelning av mindre tätorter och glesbygd på södra och norra . Detta för att kunna urskilja eventuella skillnader i resande när det gäller stad och landsbygd. Olika förutsättningar kan t ex tänkas råda när det gäller tillgång till allmänna kommuni- kationer och därmed behov av bil. T1 tätort med förorter T2 tätort med förorter T3 Övriga tätorter med fler än 25 000 invånare T4 Tätorter med 5 000 till 25 000 invånare T5 Mindre tätorter och glesbygd i T6 Mindre tätorter och glesbygd i norra (+ S och W-län) 2.4Skillnader mellan kvinnors och mäns resor och resmönster Män i yngre medelåldern reste mest Män gjorde 1998 något fler resor än kvinnor, 1,7 respektive 1,6 resor per dag. Skillnaderna återfinns i så gott som alla ålderska- tegorier. Flest resor gjorde män i åldern 25–. Minst resor gjorde kvinnor i åldern 75–. Antal resor4 per person och dag efter kön och ålder, brutto Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Kvinnor åkte mer kollektivt – män åkte mer bil Männen dominerade som bilförare och körde av den totala reslängden med bil . Kvinnor åkte med som passage- rare – två tredjedelar av alla passagerare i bil var kvinnor. Skillnader i färdmedelsval mellan kvinnor och män. Källa: (Rapport 1997:7) (Från: Prop. 1997/98:56, Bilaga 3) Flest arbetsresor med bil av män, kollektivresor av kvinnor Andelen arbetsresor med bil var betydligt högre för männen än för kvinnorna, . En högre andel kvinnor än män åkte däremot kollektivt till arbetet, . (Från: Res-nytt 4/99). Män gjorde fler tjänsteresor Det genomsnittliga antalet tjänsteresor steg med inkomsten. Skill- naderna mellan könen var förhållandevis små inom de lägre inkomstklasserna, men i de högre inkomstklasserna var det betyd- ligt fler män som gjorde långväga tjänsteresor. (Från: Res-nytt 3/99). Mäns arbetsresor dubbelt så långa som kvinnors Männens arbetsresor var i genomsnitt mer än dubbelt så långa som kvinnornas. Skillnaderna mellan könen var små när det gäller resors längd för service eller inköp och . Genomsnittlig färdlängd (km) per person och dag för- delat efter kön och huvudsakligt ärende, brutto Diagrammet finns endast i den tryckta upplagan. Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport Kvinnor gjorde fler inköpsresor och resor i samband med barntillsyn Det var betydligt vanligare att en kvinna gjorde en resa i samband med barntillsyn eller för att göra inköp än en man. Delresor uppdelade efter ärende för män och kvinnor Diagrammet finns endast i den tryckta upplagan. (Från:Hur vi reser och varför. Om olika samhälls- gruppers resmönster.SAMPLAN Nr 1995:11. Längst reste män med gymnasial utbildning, per dag, och kortast kvinnor med endast förgymnasial utbildning, . Genomsnittlig färdlängd (km) per person och dag efter kön och utbildning, brutto Diagrammet finns endast i den tryckta upplagan. Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport Ensamstående kvinnor utan arbete Män reste längre än kvinnor inom samtliga grupperingar utom en. Bland gifta/sammanboende där ingen arbetar reste kvinnorna i ge- nomsnitt längre än männen. Färdlängd per person och dag efter kön och hushålls- typ, brutto Gift/samanboende, Gift/samanboende, en Gift/samanboende, Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport Störst skillnad mellan könen rådde bland sammanboende utan barn. Där reste männen i genomsnitt per dag medan kvinnorna endast reste per dag. Färdlängd per person och dag efter kön och hushålls- typ, brutto Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport Kvinnor med låg inkomst Både kvinnor och män med högre inkomst tenderar att ha en högre genomsnittlig reslängd per dag än personer med lägre inkomst. (Från: Kommunikationer Nr 2 2000) I åldrarna reser flickor något längre än poj- kar per dag. förändras mönstren så att män reser längre. Även reser män fortfarande längre. (Från: Kommunikationer Nr 2 2000) Kvinnor med låga inkomster gjorde kortast resor med bil Hur långt en person reste 1997 berodde snarare på vilken inkomst man hade än vilket kön man tillhörde. I vissa inkomsklasser existe- rade nästan inga könsskillnader alls i reslängd eller restid. Genomsnittlig reslängd med bil för män och kvinnor i olika inkomstklasser. Källa: (Rapport 1997:7) (Från: Prop. 1997/98:56, Bilaga 3). Kvinnor och män ägnade lika mycket tid att åka kollektiva färdmedel Genomsnittlig restid (minuter) till/från arbetet för- delat på kön och färdsätt, netto Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Kvinnors huvudresor bestod av fler delresor Det var främst bland barnfamiljer som ärende utfördes på väg till eller från arbetet. Kvinnor gjorde det i betydligt större utsträckning än män. Det var bland sammanboende kvinnor med små barn, samt ensamstående kvinnor med barn som kombinationer av ärende flitigast förekom. Även män med små barn gjorde fler kombinerade resor än andra män, men skillnaderna jämfört med andra män var små. Andel av arbetsresor som kombineras med annat ärende, förvärvsarbetande kvinnor och män i olika hushållstyper, 1994/95/96. Gruppen ensamstående män med barn är allt för liten för att kunna analyseras Källa: : Egen bearbetning av Riks RVU. Geografiska skillnader och kön Stockholmsmännen gjorde de längsta arbetsresorna Skillnaderna är stora när det gäller reslängden till arbetet mellan olika delar av landet. Stockholmarna gjorde de längsta arbetsre- sorna med i genomsnitt . Även i , samt i de större städerna var arbetsresorna längre än i riksgenomsnittet. Männens arbetsresor var längre än kvinnornas i samtliga av de stu- derade regionerna. (Från: RES-nytt 4/99) Kvinnors och mäns restid ungefär lika långa Längst restid till och från arbetet hade personer i . Både männen och kvinnorna hade en genomsnitt- lig restid på närmare . Kortast restid hade invånarna i region 5. Männen hade vanligtvis något längre restid än kvinnorna, men skillnaderna var inte markanta. Genomsnittlig restid (minuter) till/från arbete efter kön och R-region, netto Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. Landet indelas i åtta s k riksområden eller R-regioner. Indelningen utgår från länen enligt följande. Källa: Riks RVU, Svenskarnas resor 1998, Resultatrapport. I detta avsnitt har vi försökt besvara de inledande frågeställning- arna. Har kvinnor och män olika resvanor och resmönster? Kvinnors och mäns resvanor och resmönster skiljer sig åt. Av vårt siffermaterial framgår att det är stora könsskillnaderna när det gäller geografisk räckvidd i vardagslag bl.a. som en följd av att till- gång till bil är olika. Hur tid och rum utnyttjas skiljer sig också åt. Det finns ett sta- bilt mönster, nämligen att män i genomsnitt reser längre än kvin- nor. I en studie om förändringar av kvinnors och mäns rörlighet framgår att skillnaden mellan den dagliga reslängden består, även när man jämför olika ålders-, sysselsättnings- eller inkomstgrupper. Av siffermaterialet kan vi också se att män disponerar bil oftare och reser mer med bil än kvinnor. Beror då skillnaden i rörlighet på olika biltillgång? Även när man tar hänsyn till bildisposition så kvarstår stora skillnader mellan förvärvsarbetande mäns och kvinnors resande. Även i hushåll där det finns två bilar reser kvinnor mindre än män. Det finns alltså andra faktorer än enbart bildisposition som påver- kar skillnaderna i rörlighet mellan könen. I en rapport från visas att mäns längre sträckor till sina arbeten inte heller är hela förklaringen till könsskillnaderna i valet av färdmedel till och från arbetet. De har kommit fram till att även vid resor kortare än är det t ex fler män som åker bil än som cyklar. (SAMPLAN Nr 1995:11) betonar i sin studie att rörlighet är en könsrelations- eller jämställdhetsfråga. Kvinnors mindre resande är ett rumsligt tecken på skilda livsmönster och på ojämställdhet. Ett mer jämställt arbetsliv, hemliv och fördelning av ekonomiska resurser torde innebära att kvinnors rörlighet ökar. När man studerar resornas fördelning på olika ärenden ger det en bild av hur kvinnors och mäns aktiviteter skiljer sig åt. Skillnaden mellan förvärvsarbetande mäns och kvinnors rörlighet beror bl.a. på att män har längre till arbetet och reser fler tjänsteresor. Det är det könssegregerande arbetslivet som leder till Kvinnor reser mer än män i samband med ärenden som inköp, omsorg och service.