sou · GOB389d1 · 2001-01-01 00:00:00 — c)Om tillståndet avser något annat koncessionsmineral, 20 kro- nor, varav avser , och det tredje året. Avgift skall dock alltid betalas med lägst . Avgift skall dock alltid betalas med lägst . Vid beslut om förlängning av un- dersökningstillståndets giltighetstid enligt 2 kap. 6 § minerallagen (1991:45) skall avgift betalas med följande belopp per påbörjat hektar och år. a)Om tillståndet avser diamant, b)Om tillståndet avser olja och/eller gasformiga kolväten, . c)Om tillståndet avser något annat koncessionsmineral, 21 kro- nor. Avgift skall dock alltid betalas med lägst . Vid beslut om förlängning av un- dersökningstillståndets giltighetstid enligt 2 kap. 6 § minerallagen (1991:45) skall avgift betalas med följande belopp per påbörjat hektar och år a)Om tillståndet avser diamant, . b)Om tillståndet avser olja och/eller gasformiga kolväten, . c)Om tillståndet avser något annat koncessionsmineral, 21 kro- nor. Avgift skall dock alltid betalas med lägst . Vid beslut om ytterligare förläng- ning av undersökningstillståndets giltighetstid enligt 2 kap. 7 § första stycket minerallagen (1991:45) skall avgift betalas med följande belopp per påbörjat hektar och år. a)Om tillståndet avser diamant, b)Om tillståndet avser olja och/eller gasformiga kolväten, . c)Om tillståndet avser något annat koncessionsmineral, . Avgift skall dock alltid betalas med lägst . Vid beslut om ytterligare förläng- ning av undersökningstillståndets giltighetstid enligt 2 kap. 7 § första stycket minerallagen (1991:45) skall avgift betalas med följande belopp per påbörjat hektar och år. a) Om tillståndet avser diamant, olja och/eller gasformiga kolväten, c)Om tillståndet avser något annat koncessionsmineral, 50 kro- nor. Avgift skall dock alltid betalas med lägst . Vid beslut om ytterligare förläng- Vid beslut om ytterligare förläng- giltighetstid enligt 2 kap. 7 § andra giltighetstid enligt 2 kap. 7 § andra skall avgift betalas med följande skall avgift betalas med per belopp per påbörjat hektar och år. påbörjat hektar och år. a) Om tillståndet avser olja Avgift skall dock alltid betalas med b) Om tillståndet avser något annat koncessionsmineral, . Avgift skall dock alltid betalas som anges i bilagan till förordning- skyddsobjekt som avses i 3 § lagen en (1990:1334) om skydd för sam- om skydd för sam- hällsviktiga anläggningar m. m. som anges i bilagan till förordning- en (1990:1334) om skydd för sam- hällsviktiga anläggningar m. m. Sökanden skall betala ansöknings- Sökanden skall betala ansöknings- avgift med för varje avgift med för varje betalas när ansökan ges in till betalas när ansökan ges in till En ansökan om medgivande till överlåtelse av bearbetningskoncession skall vara skriftlig och ges in till bergmästaren. Den skall innehålla upp- gifter om 1.sökandens och förvärvarens namn, hemvist och adress, samt 2.förvärvarens plan för den fortsatta verksamheten och en utredning om hans tekniska och ekonomiska möjligheter att fullfölja planen. En kopia av bearbetningskoncessionen skall fogas till ansökan I övrigt tillämpas 19 och 20 §§ Sökanden skall betala ansök- Avgiften skall betalas när ansökan ges in till bergmästaren I övrigt tillämpas 20 § beträffan- Bergmästaren skall sända en kopia av beslutet till geologiska undersökning, , lantmäterimyndigheten och kommunen. Bergmästaren skall delge berörda fastighetsägare och övriga kända sa- kägare en kopia av beslutet. Ansökan om markanvisning skall innehålla 1.uppgift om sökandens namn, hemvist och adress, 2.beskrivning av den mark inom och utom koncessionsområdet som sökanden vill ta i anspråk, 3.uppgift om de fastigheter som berörs av ansökningen samt namn och adress på fastighetsägarna och övriga sakägare, 4.uppgift om tvist som enligt 8 kap. 8 eller 9 § minerallagen (1991:45) skall prövas vid markanvisningsförrättningen, 5.uppgift huruvida det inom det sökta området finns sådana områden som enligt 9 kap. 2 § andra stycket minerallagen (1991:45) inte får anvi- sas, 6.uppgift huruvida överenskommelse enligt 9 kap. 2 § första stycket minerallagen (1991:45) har träffats, 7.förslag om aktförvarare enligt 32 § och om sammanträdeslokal om sådan behövs vid förrättningen. Sökanden skall betala ansök- ningsavgift med för varje koncessionsområde ansökan avser. Avgiften skall betalas när ansökan ges in till bergmästaren. 3Förslag till lag om ändring av jor- dabalken (1970:994) Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken (1970:994) att 7 kap 3 § skall ha följande lydelse. Av fastighetsägaren åt annan upp- Av fastighetsägaren åt annan upp- låten rätt att avverka skog på fastig- låten rätt att avverka skog på fastig- heten eller att tillgodogöra sig andra heten eller att tillgodogöra sig andra alster av fastigheten eller dennas alster av fastigheten eller dennas naturtillgångar eller att jaga eller naturtillgångar eller att jaga eller fiska på fastigheten är att anse som fiska på fastigheten eller att utföra nyttjanderätt, även om med rättig- undersökningsarbete enligt 3 kap. 3 heten icke är förenad rätt att i övrigt a § minerallagen (1994:45) är att anse som nyttjanderätt, även om med rättigheten icke är förenad rätt att i övrigt nyttja fastigheten. Vad fastighetsägaren enligt en skriftlig överenskommelse med staten eller en kommun angående naturvården inom ett visst område (naturvårdsavtal) förbundit sig att tillåta eller tåla skall vid tillämpningen av denna balk och andra författningar i sin helhet anses som en nyttjande- rätt. Denna lag träder i kraft den 4Förslag till förordning om ändring av sekretessförordningen (1980:657) Härigenom föreskrivs i fråga om sekretessförordningen att punkt 58 i bila- gan till förordningen skall ha följande lydelse. 58. tillståndsgivning och tillsyn enligt minerallagen(1991:45), lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter och lagen (1978:160) om vissa rörled- ningar eller enligt motsvarande äldre bestämmelser sekretess för ingivna under- sökningsresultat enligt 14 kap. 3 § minerallagen skall gälla i högst fyra år 58. tillståndsgivning och tillsyn enligt minerallagen(1991:45), lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter och lagen (1978:160) om vissa rörled- ningar eller enligt motsvarande äldre bestämmelser 1.Denna förordning träder i kraft den 2.Beträffande undersökningsresultat som redovisats före ikraftträdandet skall bilagan till sekretessförordningen tillämpas i sin tidigare lydelse. Utredningens direktiv (dir 1999:11) är daterade . Uppdraget består enligt dessa i att se över vissa frågor som gäller ägande- rätten till mark och hur denna äganderätt förhåller sig bl a till gruvnäring- ens behov inom minerallagen. Vidare skall behovet av ett förstärkt skydd för värdefulla natur- och kulturmiljöer i samband med prövning av under- sökningstillstånd och undersökningsarbeten utredas. Utredningsuppdraget skulle enligt direktiven redovisas . Regeringen har därefter förlängt utredningstiden till den 1 okto- ber 2000. Direktiven återfinns i bilaga 1. Den särskilde utredaren och sekreteraren har sammanträffat med företrä- dare för organisationer och företag för att kartlägga och diskutera den nu- varande minerallagstiftningen och den kritik som riktats mot denna samt för att inhämta kunskaper om malmprospektering och mineralhantering. Sammanträffanden har bland annat ägt rum med företrädare för Svens- ka , , , Invest in och . Ut- redaren och sekreteraren har besökt Geologiska Undersöknings (SGU:s) mineralinformationskontor i och där även studerat pågående undersökningsarbete. Diskussioner har förts med företrädare för och kommuner. Vidare har utredaren och sekreteraren sammanträf- fat med företrädare för de ideella föreningarna ARM - Aktion för Rättvis Minerallag och Inga gruvor på och i samband härmed haft tillfälle att diskutera effekter av undersökningstillstånd och undersök- ningsarbeten i trakten av och på . Den särskilde utredaren, sekreteraren och två av utredningens experter har under en studieresa inhämtat information om australisk gruvlagstift- ning och i samband med detta besökt ett stort antal federala och delstatliga myndigheter där samt organisationer som företräder såväl gruvindustri som markägare och fackliga organisationer. Sekreteraren har sammanträffat med verksjuristen vid SGU, den finske bergmästaren, företrädare för det finska handels- och industriministeriet och för geologiska undersökning, GTK. Utredningen har genomfört en enkätundersökning riktad till samtliga länsstyrelser i i syfte att skaffa kunskap om hur minerallagens regler om skydd för värdefulla natur- och kulturmiljöer tillämpas och vil- ken erfarenhet länsstyrelserna haft av undersökningsarbeten. En samman- ställning av de inkomna svaren redovisas i bilaga 5. Fyra teknologie studerande vid Kungliga Tekniska Högskolans avdel- ning för fastighetsvetenskap har under handledning av universitetsadjunkt skrivit uppsatser om prospektering i och om minerallagstiftningen i och på . De har presenterat sina resultat för utredningen. Två uppsatser redovisas i förkortad form i bilagorna 3 och 4. Samråd har ägt rum med företrädare för , , och . Den svenska minerallagstiftningen.... 2Den svenska minerallagstiftningen i ett historiskt perspektiv. Den svenska minerallagstiftningens historiska utveckling - liksom för öv- rigt de flesta länders - återspeglar en konflikt mellan tre parter. I ett triang- elhörn finns jordägaren, som antingen kan vara intresserad av att själv få tillgodogöra sig de mineraltillgångar som finns på hans mark och som han betraktar som sina eller inte vill lida det intrång som mineralutvinningen medför på fastigheten. I ett annat hörn finner man kronan eller staten, som kan ha ett fiskalt intresse av mineraltillgångarna som inkomstkälla och underlag för beskattning men även kan vilja göra gällande andra allmänna intressen, t ex skydd av miljön. I det tredje hörnet finns uppfinnaren, upp- täckaren, inmutaren eller - med senare tids språkbruk - prospektören, som vill tillgodogöra sig den malm han med stora ansträngningar och till hög kostnad letat upp. Konflikten återspeglas i de teorier som utvecklats i äldre juridisk dokt- rin om äganderätten till malm och . Dessa är präglade av ett natur- rättsligt synsätt och har numera främst ett rättshistoriskt intresse, men ut- gör en god illustration till de konflikter som lagstiftningen under århund- raden haft att hantera och som utredningen ställts inför. Enligt en teori är det kronan eller staten som äger alla mineraltillgångar i riket. Den statliga äganderätten kan vara av civilrättslig karaktär, men också vara en överäganderätt som inte utesluter att den civilrättsliga äganderätten kan utövas av en medborgare. Staten kan med stöd av sin äganderätt antingen bryta mineralet i egen regi, överlåta äganderät- ten eller upplåta nyttjanderätten till tillgångarna någon annan. De teorier som bygger på ett sådant synsätt betecknas ofta som överlåtelse- eller förläningsteorier. Enligt en annan teori är mineralen inte någons egendom innan den har upptäcks. Den är ett res nullius, en sak utan ägare. 72 Den svenska minerallagstiftningen... kan därmed bli föremål för ockupation och bör således tillfalla upptäcka- ren. Teorin brukar betecknas som res nullius-teorin. Enligt en tredje teori är mineralfyndigheten ett tillbehör till jorden, ett pars fundi och har alltså samma ägare som denne. Jordägaren har då en rätt att bestämma över och utvinna mineraltilllgångarna i samma utsträck- ning som han i övrigt kan utöva äganderätt till sin mark. Teorin brukar betecknas som pars fundi-teorin. De äldsta kända gruvrättsliga bestämmelserna i daterar sig och utgörs av bergsordningar och privilegier utfärdade för sär- skilda bergslag och gruvor. De första bergslagen anses ha uppkommit . Bergslaget var ett område inom vilket bergsmännen hade ensamrätt – privilegium – att bryta malm. Bergsmännen torde i all- mänhet ha varit ägare till marken där fyndigheten fanns – s k bergsmans- hemman. kom bergslagen att bilda särskilda administrativa och juridiska enheter. Kungen representerades i bergslaget av en fogde, vilken hade att tillse att bergsmännen fullgjorde de skyldigheter som var knutna till privilegiet. De bevarade bergsordningarna och privilegiebreven innehåller bland annat bestämmelser om avgiftsskyldighet till kronan, de- taljerade regler om gruvbrytningen vilka syftar till att trygga gruvans be- stånd och gruvarbetarnas säkerhet samt privilegiebestämmelser som t ex kan avse viss skattefrihet eller tillgång till bränsle och arbetskraft. Hand- lingarna har i allmänhet tillkommit efter privata överenskommelser mellan vissa bergsmän och kronan och avser redan existerande gruvor. utfärdade t ex privilegium för i . I privilegiebrevet finns bestämmelser om att bergsmännen skulle erlägga en årlig avgift om de byggde på annan mans skog och om skyldighet att erlägga tionde till kronan med ett fast belopp. I Manus privilegier för Kopparberget nämns i in- gressen att äldre privilegier och brev förkommit genom de mäns vanvård som haft dem i förvar, vilket visar att det även funnits äldre urkunder av gruvrättslig natur Bergsordningarna innehåller inte några bestämmelser som direkt tar sikte på äganderätten till mineralen eller hur gruvrätten uppkommit. I pri- vilegiebrevet för nämns dock att om bergsmännen inte för- mådde bearbeta fyndigheten skulle jorden återgå till rätte ägaren. bergsordning för stadgas att den bergsman som försummade Den svenska minerallagstiftningen... att delta i gruvans ösning skulle förlora sin gruvelott. Det finns också en mängd urkunder från medeltiden som avser försäljningar av gruvor mellan enskilda. Äganderätten till torde anses ha till- kommit jordägaren, med de inskränkningar som kunde följa dels av att kronan upplät rätt för andra bergsmän att bryta malmen och dels kunde kräva skatter och avgifter i form av tionde, avrad eller ränta. Landskapslagarna innehåller heller inga bestämmelser om gruvdrift. Den första allmänna gruvlagstiftningen utgörs av ett tillägg till landslag vilket tros ha tillkommit i perioden och av ett rådsbeslut från . Av dessa handlingar framgår att det då fanns tre kategorier gruvor, nämligen gruvor på frälsejord, gruvor på skattejord och gruvor på kronojord och allmänningar. Gruvorna på frälsejord tillhör- de frälsejordens ägare. Kronan hade där inte någon rätt till mineralen och kunde heller inte framtvinga gruvdrift i det allmännas intresse. Gruvor på skattejord tillhörde också jordägaren. Denne var givetvis tvungen att be- tala skatt till kronan för gruvdriften, precis som för annat nyttjande av jorden. Om den skattskyldige inte bearbetade en fyndighet kunde kronan överta malmstrecket, men skulle då utge fullt vederlag i form av annan jord. Gruvor på kronojord samt lands och häradsallmänningar förklarades i tillägget till landslag höra konungen enskilt till. Att så var fallet med fyndigheter på kronojord är självklart. Mera anmärkningsvärt är att fyndigheter på allmänningar angavs tillhöra kronan. Någon annan rätt till allmänningar – med undantag för den s k konungslotten i och – gjorde kronan inte gällande och detta torde vara den första bestämmelsen om en form av gruvregal. Någon rätt för den som upptäcker malm på annans mark fanns inte lagstiftning. Den första gången en sådan rätt omnämns, är i ett beslut på herredag . I beslutet sägs att den som påträffade ett mineralstreck, tillsammans med sina barn skulle få njuta fördel av gruvdriften. Sannolikt avsåg beslutet dock endast fynd på kronojord. Från regeringstid finns en mängd brev bevarade, i vilka han ger rätt åt den som påträffar på kronojord och allmän- ningar att tills vidare bryta malmen mot erläggande av skatt1 till kronan. 1 Regler för bergsbruket och regler för metalltillverkningen meddelades och ända i allmänhet i samma författningar. Beskattningen skedde först sedan metallen framställts. Det förekom silvertionde, kopparränta, tiondejärn, och olika avgifter för mineralier och fossilier. Se Digman s 14. 74 Den svenska minerallagstiftningen... senare hälft gjorde i allt högre grad gäl- lande en regalrätt till olika nyttigheter och han utsträckte successivt gruv- regalet till att avse även frälse- och kronojord. I flera brev uttalar han att gruvorna lydde till kronan eller utgjorde kronans regalverk. I en skri- velse till bergsmännen i Noraskog den 27/3 1551 skriver att alla i lyda till krona och icke till några bergsmäns- eller bondehemman. I det förfalskade s k Helgeandsholmsbe- slutet, som då det lades fram oriktigt påstods ha tillkommit 1282, står att läsa att alla bergverk skulle lyda under kronan oavsett på vars ägor de finnas kunde. Frågan om regalrättens närmare innebörd har varit - och är alltjämt - mycket omdiskuterad. Ursprungligen torde den endast ha varit ett motiv för kronan att kunna uppbära skatt, vare sig denna kallades tionde, avrad eller ränta. har den feodala äganderättsteorin, med en uppdelning av den fulla äganderätten (dominium plenum) i två delar - rätten till ränta (dominium directum) och rätten till själva jorden (dominium utile) påver- kat också den svenska synen på äganderätten till och gruvor. Kro- nan hävdade visserligen en rätt - regalrätt - till mineralfyndigheterna, men detta var från början endast en beskattningsrättt och hindrade inte att ock- så jordägaren ansågs ha en form av äganderätt till dessa. En annan sak är att den sistnämnde kunde få underkasta sig väsentliga inskränkningar i sin rätt att nyttja egendomen. Under olika perioder i historien har den nu nämnda beskattningsrätten, av kronan eller staten, givits en annan, mer långtgående innebörd. Således har regalrätten ibland använts för att göra gällande att äganderätt i civilrättslig mening med självständig och full förfoganderätt uppkommit.2 Beträffande naturresurser och särskilt då det gäller mineraltillgångar och gruvor har denna utveckling varit mycket märkbar. I perioden och har staten gjort gällande en långtgående regalrätt till mineral- tillgångarna. Inledningsvis gällde anspråket endast fyndigheter på skatte- jord3 men anspråken gjordes sedan i allt högre grad gällande även på fräl- sejord. Från att ha haft en offentligrättsig beskattningsrätt gjorde kronan således successivt gällande en allt starkare äganderätt. Man var intresserad av att upptäckta mineralfyndigheter verkligen bearbetades och föreskrev 2SOU 1924:16 s 43 f, Digman s 25f 3Almquist definierar gruvregal, så att detta föreligger, då kronan enligt offent- ligrättslig norm gjort gällande äganderätt till i allmänhet och tillägger att man därför inte talar om regalrätt å kronojord. Se , Kommentar s 12 not Den svenska minerallagstiftningen... därför arbetsskyldighet som - om den inte fullgjordes - ledde till att kronan kunde återta gruvan och överlåta den till någon annan. Beträffande ny- upptäckta fyndigheter förbehöll sig kronan rätten att sätta igång brytning, till en början i varje fall om inte jordägaren gjorde detta. Antingen kunde man då ta i anspråk gruvan helt för egen räkning eller mot ersättning överlåta den till annan. Kronan hade emellertid även ett intresse av att nya mineralfyndigheter upptäcktes och att upptäckta fyndigheter offentliggjordes och bearbetades. Incitamentet till detta minskade med en starkt hävdad regalrätt Eftersom man ansåg sig ha befogenhet att överta eller överlåta mineralfyndigheter åt andra än markägaren började man även utfästa belöningar åt den som upptäckte fyndigheterna. Man inspirerades i detta hänseende i hög grad av tyska feodalrättsliga idéer, där den romerskrättsliga grundsatsen att rätten till mineralen följde rätten till jorden aldrig vann fast fot. Istället utveckla- de sig tidigt ett inmutningssystem i vilket kronan belönade den som hittade en mineralfyndighet. Detta systen kom att tillämpas också i Sverige4. Själ- va regalrättstanken blev av olika skäl aldrig särskilt fast rotad i utan försvann . Inmutningssystemet levde däremot kvar även sedan regalrättsanspråken givits upp. Förhållandet mellan in- mutaren och jordägaren var då inte lagreglerat - då inmutningssystemet uppkom var det ju förhållandet mellan inmutaren och kronan som var in- tressant - trots att jordägarens rätt i aldrig helt hade fått vika för kronans5. Kronans hävdande av ett allmänt gruvregal från ledde i början av 1600- talet till en kraftig motreaktion från adeln. De åberopade innehållet rådsbeslut, där det klart uttalades att gruvor på frälsejord tillhörde jordägaren. Striden slutade med en kompromiss adelsprivilegi- er. Här tillförsäkrades varje adelsman sin urgamla rätt att oberoende av utomstående efter behag få uppta bergsbruk på sina ägor, dock under för- 4En mängd termer och begrepp som används i den tidiga gruvrätten är direkta lånord från tyskan. Många av dessa, t ex inmutning, mutsedel, utmål m fl, lever fortfarande kvar. 5SOU 1924:16, s 44 76 Den svenska minerallagstiftningen... utsättning att han kronan till vederkännelse erlade 1/30 av vad han kun- de avla och bekomma från bergsbruket. Adelsprivilegierna förnyades med i denna del oförändrad lydelse 1617 och 1626. 1637 och generalprivilegier samt järnbergsordning Först genom drottning bergsförfattningar ändrades formellt reglerna vad gällde skattejord. Generalprivilegier för dem som uppfinna metall- eller mineraliska streck fick uppfinnaren, d v s inmutaren av kronan företrädesrätt till brytning av nyupptäckta fyndigheter på skattejord, dock med skyldighet att ersätta skattebonden för skada på jorden. Den som på detta sätt satte igång bryt- ning av nya fyndigheter skulle få frihet från tionde och avrad och skulle dessutom äga icke allenast uti berörda frihetsår utan ock sedan allt framgent dem för sig och sina arvingar alldeles oträngde njuta, bruka och behålla så länge de ville och kunde hålla bergverket igång och därav gav kronan all tillbörlig rättighet. Även beträffande redan kända fyndigheter var skattebonden skyldig att mot samma ersättning tåla intrång av annan om han inte själv förmådde lägga ner omkostnad och arbete på brytningen. Generalprivilegierna gällde såväl alla metaller det vare sig guld, silver tenn, bly koppar eller järn som också allehanda mineralier, särdeles sva- vel, alun, vitriol och salpetrer och hade alltså ett vitt och tämligen obe- stämt tillämpningsområde. I denna och de senare författningarna sägs om förfarandet att uppfinnaren skulle ta ut ett tillstånd eller mutsedel (som man kallar pläga) hos närmaste bergmästare, varefter privilegium eller frihetsbrev skulle utges av . För allmänningsgruvorna eller, som de nu kallades, bergslagerna inför- des särskilda bestämmelser. Efter flera provisoriska författningar utfärda- des Kungl. Maj:ts ordning varefter bergsmän och andra som i järnbergslagen driva deras hantering med järnbruk skola sig reglera och rätta, i allmänhet kallad järnbergsordningen. Enligt denna skulle alla gru- vor, av vad slags malm och metall de vore, räknas och hållas för kronans regalverk. Detta skulle dock förstås så att de bergsmän, som förmådde göra kronan tillbörlig tionde och rättighet samt allt gruvarbete utan tredska förrättade, skulle njuta och behålla sina anparter odrivna, så länge de ut- gjorde till kronan dess tionde och rättighet och gruvarbetet tillbörligen förrättade. Beträffande nyupptäckta järnfyndigheter stadgades under p 13 att upptäckaren skulle bekomma sin del, därnäst skulle jordägaren be- komma sin del, varefter en andel skulle tillkomma vem som giver kronan dess tiondejärn därav. I nästföljande punkt säga att det är förbehållet kro- nan att avgöra hur stor del hon vill ha för eget bruk i varje gruva, antingen Den svenska minerallagstiftningen... en tredjedel eller en fjärdedel. Jordägaren blev enligt järnbergsordningen således delägare i nyupptäckta mineralfyndigheter, men erhöll enligt den- na författning inget skadestånd för intrånget på marken. riksdagsbeslut och kungliga brev till landshövdingarna utsträckte kungen - trots adelsprivilegi- erna - i viss mån regalrätten till att även gälla frälsejord.