sou · GOB366d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Efter ett beslut om nedsättning enligt 7 kap. 2 § skall Krishant- eringsmyndigheten till banken betala ett belopp motsvarande vad en nedsättning av fordringar som garanterats enligt 5 kap. 1 § skulle ha inneburit om de hade omfattats av nedsättningen. Upphörande av offentlig administration och övriga bestämmelser Upphörande av offentlig administration Rätten skall besluta att en offentlig administration skall upphöra om begär det eller om ägare till minst en tion- del av samtliga aktier begär det och visar att det inte längre föreligger skäl för offentlig administration. Begäran från aktieägare skall prövas först förflutit från beslutet om offentlig admin- istration. Det fordras särskilda skäl för att en bank skall stå under offentlig administration . kan enligt bankrörelselagen (1987:617) respektive konkurslagen (1987:672) hos rätten ansöka om att en bank under offentlig administration skall träda i likvidation eller försättas i konkurs. Genom rättens beslut om likvidation eller konkurs upphör den offentliga administrationen. skall ersätta skada som den uppsåtligen eller av grov oaktsamhet tillfogar banken, en aktieägare, eller någon annan genom att vid beslut på bolagsstämman överträda aktiebolags- lagen, bankrörelselagen, lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kredit- institut och värdepappersbolag eller bolagsordningen. skall ersätta skada som uppkommer för borgenär till följd av att en banks rörelse drivs vidare endast för att för- hindra störningar av det finansiella systemet. En bank under offentlig administration, för vilken en garanti enligt 5 kap. 1 § är utfärdad, behöver inte uppfylla kapitalkraven enligt lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värde- pappersbolag. Vid tillämpningen av bestämmelser i bankrörelselagen (1987:617) som är relaterade till en banks kapitalbas, skall en bank under offentlig administration, för vilken en garanti enligt 5 kap. 1 § är utfärdad, anses ha en kapitalbas som motsvarar av värdet av bankens tillgångar och åtaganden jämte vad som behövs för att täcka bankens marknadsrisker beräknat enligt lagen om kapital- täckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappers- bolag. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672) att det skall införas en ny paragraf, 2 kap. 10 b § , samt att 1 kap. 2 § skall ha följande lydelse. En gäldenär som är på obe- stånd skall efter egen eller en borgenärs ansökan försättas i konkurs, om inte annat är före- skrivet. Med obestånd (insolvens) avses att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endast tillfällig. En gäldenär som är på obe- stånd skall efter egen eller en borgenärs ansökan försättas i konkurs, om inte annat är före- skrivet. Vad beträffar ett bank- aktiebolag under offentlig ad- ministration enligt lagen (2002:XXX) om offentlig admi- nistration av banker kan även an- söka om bankens försättande i konkurs. Med obestånd (insolvens) avses att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endast tillfällig. En ansökan om konkurs avse- ende ett bankaktiebolag skall av rätten förklaras vilande och överlämnas till Krishanterings- myndigheten. Vilandeförklaringen skall upphävas om Krishanterings- myndigheten meddelar rätten att den inte avser att ansöka om offentlig administration enligt lagen (2002:XXX) om offentlig administration av banker eller en sådan ansökan avvisas eller ogillas. Om rätten bifaller en an- sökan om offentlig administra- tion skall konkursansökningen vila den offentliga administrationen pågår. När den avslutas förfaller konkursansök- ningen, om inte Krishanterings- myndigheten medger att den prövas. Vad som föreskrivs i första och tredje styckena gäller inte om ansöker om en banks försättande i konkurs. Denna lag träder i kraft . Lag om ändringar i förmånsrättslagen (1970:979) Härigenom föreskrivs att 10 och 14 §§ förmånsrättslagen skall ha följande lydelse. Allmän förmånsrätt följer med 1. den kostnad som borgenär haft för försättande av gälde- nären i konkurs och för beslut att Allmän förmånsrätt följer med 1. fordringar som omfattas av insättningsgarantin enligt lagen (1995:1571) om insätt- ningsgaranti upp till fordringens proportionella del av det belopp som betalat till banken enligt 8 kap. 5 eller 7 §§ lagen (2002:XXX) om offentlig administration av banker eller 19 a § lagen om in- sättningsgaranti, 2. fordringar som omfattas av en enligt 5 kap. 1 § lagen (2002:XXX) om offentlig administration av banker utfärdad garanti upp till fordringens proportionella del av det belopp som Kris- hanteringsmyndigheten betalat till banken enligt 8 kap. 6 eller 8 §§ samma lag, 3. den kostnad som borgenär haft för försättande av gälde- nären i konkurs och för beslut att ett dödsbos egendom skall av- trädas till förvaltning av bout- redningsman samt begravnings- och bouppteckningskostnader när gäldenären avlidit före kon- kursbeslutet, 2. arvode och kostnadsersätt- ning till rekonstruktör enligt lagen (1996:764) om företagsre- konstruktion, tillsynsman enligt nämnda lag eller konkurslagen (1987:672) eller förordnad bout- redningsman, om fordringen av- ser tid innan konkursansökningen gjordes eller därefter, 3. kostnad för särskilda åt- gärder som som nämnts under 2 vidtagits med rekonstruktörens eller tillsyns- mannens godkännande eller av boutredningsmannen och uppen- bart varit till borgenärernas bästa, 4. andra fordringar som grundar sig på avtal som gälde- nären med rekonstruktörens samtycke träffat under en före- tagsrekonstruktion enligt lagen om företagsrekonstruktion. Förmånsrätt enligt första stycket 1–3 gäller endast i den mån beloppet med hänsyn till omständigheterna är skäligt.. ett dödsbos egendom skall av- trädas till förvaltning av bo- utredningsman samt begrav- nings- och bouppteckningskost- nader när gäldenären avlidit före konkursbeslutet, 4.arvode och kostnadsersätt- ning till rekonstruktör enligt lagen (1996:764) om företagsre- konstruktion, tillsynsman enligt nämnda lag eller konkurslagen (1987:672) eller förordnad bout- redningsman, om fordringen av- ser tid innan konkursansökningen gjordes eller därefter, 5.kostnad för särskilda åt- gärder som som nämnts under 4 vidtagits med rekonstruktörens eller tillsyns- mannens godkännande eller av boutredningsmannen och uppen- bart varit till borgenärernas bästa, 6.andra fordringar som grundar sig på avtal som gälde- nären med rekonstruktörens samtycke träffat under en före- tagsrekonstruktion enligt lagen om företagsrekonstruktion. 7.fordringar som grundar sig på avtal som en bank under offentlig administration träffat efter det att betalningarna stoppats enligt 3 kap. 3 § lagen om offentlig administration. Förmånsrätt enligt första stycket 3-6 gäller endast i den mån beloppet med hänsyn till omständigheterna är skäligt. Fordringar som har allmän förmånsrätt enligt samma para- graf har inbördes lika rätt. Fordringar som har allmän förmånsrätt enligt samma para- graf har inbördes lika rätt, med undantag för förmånsrätter enligt 10 § första stycket 1 och 2 vilka har företräde framför de andra i paragrafen angivna för- månsrätterna och inbördes efter den angivna numreringen. Denna lag träder i kraft . Lag om ändringar i bankrörelselagen (1987:617) Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617) att det skall införas fyra nya paragrafer 7 kap. 22 a, 37 och 38 §§ och 9 kap. 20 b § samt att 9 kap. 19 § skall ha följande lydelse. får återkalla ett bankaktiebolags oktroj endast efter samråd med skall underrätta när ett bankaktiebolag har finansiella problem. skall anmäla till när det är aktuellt att återkalla ett bankaktiebolags oktroj. Förutom i fall som anges i 13 kap. 3 och 4 §§ aktiebolagslagen (1975:1385) skall rätten för- ordna att ett bankaktiebolag skall träda i likvidation om oktrojen har återkallats. Förutom i fall som anges i 13 kap. 3 och 4 §§ aktiebolags- lagen (1975:1385) skall rätten förordna att ett bankaktiebolag skall träda i likvidation om oktrojen har återkallats. Rätten skall också på an- sökan av Krishanteringsmyn- digheten förordna att ett bank- 2-4I anslutning till kommitténs förslag till lagtext i SOU 1998:160. aktiebolag under offentlig admi- nistration skall träda i lik- vidation om det föreligger grund att återkalla oktrojen. En ansökan eller anmälan om likvidation enligt 13 kap. aktiebolagslagen (1975:1385) avseende ett bankaktiebolag skall av rätten eller registrer- ingsmyndigheten förklaras vil- ande och överlämnas till Kris- hanteringsmyndigheten. Vilandeförklaringen skall upphävas om Krishanterings- myndigheten meddelar rätten eller registreringsmyndigheten att den inte avser att ansöka om offentlig administration enligt lagen (2002:XXX) om offentlig administration av banker eller en sådan ansökan avvisas eller ogillas. Om rätten bifaller en ansökan om offentlig admini- stration skall ansökan eller an- mälan om likvidation vila den offentliga admi- nistrationen pågår. När den av- slutas förfaller ansökan eller an- mälan om likvidation, om inte medger att den prövas. Vad som föreskrivs i första och andra styckena gäller inte om ansöker om likvidation av ett bankaktiebolag. Denna lag träder i kraft . Lag om ändringar i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1571) om insättnings- garanti att det skall införas en ny paragraf, 19 a §, samt att 1, 4 och 15 §§ skall ha följande lydelse. Denna lag innehåller bestäm- Denna lag innehåller bestäm- melser om garanti för insätt- melser om garanti för insätt- ningar hos banker och vissa ningar hos banker och vissa Frågor om garantin hand- Frågor om garantin handläggs verka för att kostnaderna för insättningsgarantin blir så låga Om en insättning omfattas av Om en insättning omfattas av garantin, har insättaren rätt till garantin, har insättaren rätt till ersättning motsvarande dels in- ersättning motsvarande dels in- sättningens belopp, dels upp- sättningens belopp, dels upp- lupen ränta till den dag då ersätt- lupen ränta till den dag ersätt- med eventuell utdelning i instit- med de nettouttag som en in- utets konkurs för en förlust som sättare har gjort efter ett betal- enligt denna lag är ersättnings- gill, får dock uppgå till samman- lagen (2003:XXX) konkurs för en förlust som enligt denna lag är ersättningsgill, får Nämnden skall placera in- betalda avgifter på ett ränte- bärande konto i Riksgälds- kontoret sedan nämndens för- valtningskostnader för garantin har räknats av. I den utsträckning behållna avgiftsmedel inte räcker till för att betala ut ersättningar får nämnden låna medel i Riks- gäldskontoret. Nämnden skall placera in- betalda avgifter på ett ränte- bärande konto i Riksgälds- kontoret sedan nämndens för- valtningskostnader för garantin har räknats av. I den utsträckning behållna avgiftsmedel inte räcker till för att fullgöra nämndens uppgifter får nämnden låna medel i Riks- gäldskontoret. kan i syfte att underlätta en rekonstruktion ge stöd till en bank, under förutsättning att även bankens aktieägare och borgenärer väsentligen bidrar till rekonstruktionen. Denna lag träder i kraft . Lag om ändringar i lagen (1999:158) om investerarskydd Härigenom föreskrivs att 7-9, 15 och 16 §§ lagen (1999:158) om investerarskydd skall ha följande lydelse. En investerare har rätt till ersättning från investerarskyddet om ett värdepappersinstitut som tillhör skyddet försätts i konkurs och investeraren inte från instit- utet kan få ut finansiella instru- ment eller medel som avses i 3 §. Om en filial till ett utländskt värdepappersinstitut tillhör in- vesterarskyddet, har investerare som anlitat filialen även rätt till ersättning om en behörig myn- dighet i institutets hemland för- klarat att finansiella instrument och medel hos institutet inte är tillgängliga. Vad som sägs i denna lag om konkursbeslut skall i sådana fall tillämpas på motsvarande sätt. En investerare har rätt till ersättning från investerarskyddet om ett värdepappersinstitut som tillhör skyddet försätts i konkurs och investeraren inte från instit- utet kan få ut finansiella instru- ment eller medel som avses i 3 §. Detsamma skall gälla vid betalningsstopp enligt 3 kap. 3 § lagen (2002:XXX) om offentlig administration av banker. Om en filial till ett utländskt värdepappersinstitut tillhör in- vesterarskyddet, har investerare som anlitat filialen även rätt till ersättning om en behörig myn- dighet i institutets hemland för- klarat att finansiella instrument och medel hos institutet inte är tillgängliga. Vad som sägs i denna lag om konkursbeslut skall i sådana fall tillämpas på motsvarande sätt. Ersättning för finansiella instrument skall lämnas med belopp som motsvarar instru- mentens marknadsvärde vid ut- gången av den dag konkurs- beslutet meddelas. Om instru- menten är föremål för kurssätt- ning skall, om inte annat fram- går, marknadsvärdet anses uppgå till den senast noterade betal- kursen eller, om sådan inte finns, senast noterade köp- kursen. Om rätt till ränta finns enligt lag eller avtal, skall ersättning för medel även omfatta ränta till och med dagen för konkurs- beslutet. Finansiella instrument eller medel som är angivna i ett annat lands valuta skall räknas om till svenska kronor enligt den senaste köpkurs som gällde dagen för konkursbeslutet. Ersättningen, tillsammans med eventuell utdelning i ins- titutets konkurs, ersättning genom institutets ansvarsförsäk- ring och skadestånd enligt 7 kap. 2 § lagen (1998:1479) om konto- föring av finansiella instrument, för en förlust som enligt denna lag är ersättningsgill, får uppgå till sammanlagt högst för varje värdepappers- institut. Ersättning för finansiella instrument skall lämnas med belopp som motsvarar instru- mentets marknadsvärde vid ut- gången av den dag konkurs- beslutet respektive beslutet om betalningsstopp meddelas. Om instrumenten är föremål för kurssättning skall, om inte annat framgår, marknadsvärdet anses uppgå till den senast noterade betalkursen eller, om sådan inte finns, senast noterade köp- kursen. Om rätt till ränta finns enligt lag eller avtal, skall ersättning för medel även omfatta ränta till och med dagen för konkurs- beslutet. Finansiella instrument eller medel som är angivna i ett annat lands valuta skall räknas om till svenska kronor enligt den senaste köpkurs som gällde dagen för konkursbeslutet. Ersättningen vid betalnings- stopp enligt 3 kap. 2 § lagen om offentlig administration av ban- ker och vid konkurs, tillsammans med eventuell utdelning i insti- tutets konkurs, ersättning genom institutets ansvarsförsäkring och skadestånd enligt 7 kap 2 § lagen om kontoföring av finans- iella instrument, för en förlust som enligt denna lag är ersätt- ningsgill, får uppgå till samman- lagt högst för varje bank. En investerare som vill ha ersättning enligt denna lag skall framställa sitt krav till senast för konkurs- beslutet. Har investeraren inte fram- ställt sitt krav är rätten till ersättning förlorad. Om investeraren har varit för- hindrad att framställa sitt krav inom den tid som anges i första stycket, börjar tidsfristen i stället att löpa när hindret upphör. Om förvaltaren i ett värde- pappersinstituts konkurs finner att en investerare kan ha rätt till ersättning från investerar- skyddet, skall förvaltaren genast informera investeraren om detta. Förvaltaren skall också lämna de uppgifter till som nämnden behöver för att kunna ta ställning till en investerares ersättningskrav. En investerare som vill ha ersättning enligt denna lag skall framställa sitt krav till senast för konkursbe- slutet respektive beslutet om betalningsstopp. Har investeraren inte fram- ställt sitt krav är rätten till ersättning förlorad. Om investeraren har varit för- hindrad att framställa sitt krav inom den tid som anges i första stycket, börjar tidsfristen i stället att löpa när hindret upphör. Om förvaltaren i ett värde- pappersinstituts konkurs finner att en investerare kan ha rätt till ersättning från investerar- skyddet, skall förvaltaren genast informera investeraren om detta. Förvaltaren skall också lämna de uppgifter till som nämnden behöver för att kunna ta ställning till en investerares ersättningskrav. Detsamma skall gälla Kris- hanteringsmyndigheten vid off- entlig administration av en bank. Denna lag träder i kraft . 1.1Bakgrund och utredningens uppdrag Det svenska finansiella systemet skakades i sina grundvalar . En finansiell kris utvecklades i samband med att ekonomin övergick från en långvarig högkonjunktur med tydliga inslag av över- hettning till en osedvanligt djup lågkonjunktur med fallande tillgångs- priser och stigande realräntor. Överhettning i kombination med pris- spekulation på fastighetsmarknaden gav upphov till långsiktigt ohåll- bara prisstegringar. I det rådande ekonomiska klimatet ledde avregler- ingar av kreditmarknaden till en kraftig utlåningsexpansion. I jakt på marknadsandelar kom kreditgivningen i många fall att ske på alltför lösa grunder. När prisbubblan på fastighetsmarknaden sprack och kon- junkturläget allvarligt försvagades, tvingades först ett antal finansbolag och senare även flera banker att redovisa stora kreditförluster. Det fanns inte anledning för staten att direkt engagera sig i finans- bolagens förlustproblem eller rekonstruktioner. Något hot mot betal- ningssystemet eller kapitalförsörjningen i stort bedömdes inte vara för handen. När problemen spred sig till bankerna, bl.a. på grund av att bankerna hade svarat för en del av finansbolagens finansieringsbehov, var dock staten tvungen att ingripa. stod det klart att såväl Nordbanken som Första var i behov av kapitaltillskott för att uppfylla kapitaltäckningskraven. var staten majoritetsägare i Nordbanken och hade därigenom ett ansvar för denna bank. Det bedömdes därutöver vara av väsentlig betydelse för tilltron till det svenska bankväsendet och betalningssystemet att Nordbankens fortlevnad tryggades. Staten hade sålunda i detta fall att uppträda både i sin roll som ägare och som ytterst ansvarig för stabiliteten i banksystemet. Staten bedömde det även som nödvändigt att medverka till en rekonstruktion av Första för att förhindra allvarliga återverkningar på betalningssystemet. Problemen i de två bankerna förvärrades efter hand som andra banker redovisade växande kreditförluster. Även bostadsinstituten fick problem. En akut refinansieringskris hotade . I det läget bedömde regeringen att det för betalningssystemets stabilitet och för att säkra kreditförsörjningen var nödvändigt att staten explicit skulle utfästa sig att ge stöd till kreditinstitut så att de kunde fullgöra sina förpliktelser. Detta löfte, den s.k. bankgarantin, stadfästes senare av riksdagen.1 tillsattes på grund av erfarenheterna från finanskrisen. Krisen visade att det fanns ett behov av att se över regel- verket i flera avseenden. För det första tyder en allvarlig kris på att rörelseregler och tillsyn inte fungerat tillfredsställande. För det andra visade sig gällande regler för hantering av institut med finansiella problem inte vara praktiskt tillämpbara i många fall under finanskrisen. När staten fann det nödvändigt att vidta åtgärder saknades regler som tillförsäkrade staten möjligheten att alltid ingripa i syfte att stabilisera betalningssystemet. Bland annat för att komma tillrätta med detta problem infördes lagen (1993:765) om statligt stöd till banker och andra kreditinstitut. Denna lag var emellertid temporär och upphörde att gälla . Enligt kommitténs direktiv, som återges i sin helhet i bilaga 1 och 2, har kommittén bl.a. i uppdrag att utreda behovet av särskilda regler för situationer när en enskild bank har råkat i finansiella svårigheter. Kom- mittén skall därvid bl.a. överväga om bestämmelser om rekonstruktion av krisdrabbade banker bör införas permanent och hur de i så fall bör utformas. Det är dessa frågor som är aktuella i det här betänkandet. började sitt arbete och har lämnat fyra delbetänkanden. Sedan arbetets början har kommittén tolkat sitt upp- drag som att det inte endast gäller att förhindra ett upprepande av den senaste krisen utan att skapa ett system som i möjligaste mån även förhindrar uppkomsten av kriser som har andra orsaker och som minskar såväl den samhällsekonomiska som den statsfinansiella kost- naden av hanteringen av framtida kriser. Kommittén har arbetat utifrån ett funktionellt angreppssätt. Arbetet har i hög grad gått ut på att identifiera de samhällsekonomiskt vitala funktioner som fullgörs av det finansiella systemet och att koncentrera reglerings- och tillsynsinsatserna till dessa områden. Kommittén anser att det främsta skyddsintresset på det finansiella området är ett stabilt betalningsväsende, men att även kapitalförsörjningen har en så viktig samhällsekonomisk funktion att den är skyddsvärd. För att skydda betalningsväsendet och kapitalförsörjningen är det nödvändigt med både reglering och tillsyn. I huvudbetänkandet (Reglering och tillsyn av 1993/94:238 s. 6 f. banker och kreditmarknadsföretag, SOU 1998:160) har kommittén föreslagit nya definitioner av bankrörelse och sådan finansi- eringsrörelse som skall vara tillståndspliktig (se vidare kapitel 4). Syftet med förslagen är att avgränsa reglering och tillsyn till de institut som behöver regleras för att skydda betalningsväsendets och kapitalför- sörjningens funktion. Huvudbetänkandet innehåller också förslag till nya rörelseregler för banker och kreditmarknadsföretag, dvs. de institut som bedriver bankrörelse respektive tillståndspliktig finansierings- rörelse, samt förslag rörande tillsynen av dessa institut. Förslagen syftar till att banker och kreditmarknadsföretag skall vara motstånds- kraftiga mot olika former av störningar. Eftersom kommittén funnit att skyddsbehovet är störst på betalningssystemsområdet, föreslogs strängare rörelseregler för banker än för kreditmarknadsföretag. föreslogs inrikta tillsynsverksamheten på att identi- fiera institut vars verksamhet utgör en systemrisk och ägna dessa institut särskild uppmärksamhet. Huvudmålet för tillsynen bör vara att tendenser till problem i ett institut upptäcks och kan åtgärdas på ett tidigt stadium. Kommittén föreslog också att inspektionen skall få fler ingripandemedel till sitt förfogande och även ges större utrymme att bedöma vilken åtgärd som är mest lämplig i en viss situation. Även om huvudmålet med det regel- och tillsynssystem som kommittén har föreslagit i huvudbetänkandet är att banker skall vara motståndskraftiga mot störningar, kan regler och tillsyn inte förhindra att enskilda banker får finansiella problem. Ett sådant mål vore dessutom olämpligt. och strukturer skulle konser- veras, vilket skulle skapa ett ineffektivt och, , föråldrat finansi- ellt system. kan det vara förknippat med samhällsekonomiska kostnader att låta banker gå i konkurs. Företagsrekonstruktion kan för icke finansiella företag vara ett alternativ till konkurs, men reglerna om företagsrekonstruktion är inte tillämpbara på banker. Följaktligen bör det befintliga regelverket, med rörelseregler, kapitaltäckning, tillsyn m.m., kompletteras med en effektiv ordning för hantering av situationer när banker har finansiella problem. Uppgiften i det här betänkandet är att föreslå en sådan ordning. Kommittén har under hela sitt arbete haft som utgångspunkt att det bör krävas särskilda skäl för att för bankernas del frångå de regler som gäller för företag i allmänhet. Även när det gäller krishantering är det, enligt kommitténs mening, systemstabiliteten som bör utgöra det huvudsakliga skälet för att för bankers del frångå det allmänna regelverket. Banker med finansiella problem måste hanteras så att risken för systemkriser minimeras. Enligt gällande ordning skiljer sig hanteringen av banker med finansiella problem från vad som gäller för företag i allmänhet i vissa avseenden, bl.a. kan en bank som har likviditetsproblem ansöka om lån på särskilda villkor hos .