sou · GOB362d3 · 2001-01-01 00:00:00 — För att tillsynsmyndigheten skall kunna avgöra om det räcker med en bas- kontroll är en gränsdragning efter om det finns tillgångar (utdelnings- konkurs) eller inte (avskrivningskonkurs) i princip inte tillräcklig. Inom ramen för resp. kategori finns en mängd olika omständigheter som kan peka i olika riktningar. Detta hindrar dock inte att man tar bristkonkurser och tillgångskonkurser som en utgångspunkt för resonemanget. I konkurser med inga eller små tillgångar är den främsta uppgiften för tillsynen att hålla nere samhällets kostnader och bevaka att eventuell brottsmisstanke undersöks. Borgenärshänsynen gör sig inte gällande i samma omfattning. Tillsynen bör inriktas på en snabb avveckling. Den kan ske inom ramen för den ovan beskrivna tidsövervakningen så att avskriv- ning kan ske tidigare i omedelbar anslutning till bouppteckningssamman- trädet. Någon annan aktivitet från tillsynsmyndighetens sida är ofta inte påkallad i dessa fall. En översiktlig genomläsning av bouppteckningen och förvaltarberättelsen kan bekräfta att det rör sig om en okomplicerad av- skrivningskonkurs. bör särskilt notera om det i för- valtarberättelsen saknas uppgift om brottsmisstanke och återvinningsbar egendom. Även upplysningar i förvaltarberättelsen om hur bokförings- skyldigheten fullgjorts kan ha intresse. Granskningen av slutredovisningen kan ske mycket översiktligt eller t.o.m. helt underlåtas. Något behov för tillsynsorganet att yttra sig till tingsrätten över förvaltarens arvode i ren- odlade taxekonkurser finns knappast (se 14 kap. 8 § KL i utredningens lagförslag). En uppgift i förvaltarberättelsen i en bristkonkurs att brottsmisstanke föreligger kan ge signaler om ett eventuellt behov av att övergå till en ut- ökad tillsyn. Så behöver dock inte med nödvändighet vara fallet. Till- synsmyndigheten torde på ett enkelt sätt, t.ex. genom en telefonkontakt med konkursförvaltaren, kunna få en bild av brottsligheten. Verkar den vara av ringa omfattning eller om förvaltaren på grund av bristande bokfö- ringsmaterial hos gäldenären inte förmår göra ytterligare utredning, kan myndigheten även i fortsättningen nöja sig med en baskontroll. I detta sammanhang bör erinras om utredningens förslag till precisering av vilka moment som bör omfattas av konkursförvaltartaxan i avskrivningskonkur- ser. Utredningen föreslår bl.a. att taxan skall omfatta enkla fall där förval- taren gjort en brottsutredning (se avsnitt 5.4.3.3). Det räcker att till- synsmyndigheten översiktligt läser igenom den redogörelse om brottsefter- forskning m.m. som förvaltaren har att ge in enligt 7 kap. 17 KL. Statistik från RSV avseende åren 1995, 1997, 1998 och 1999 visar att av alla avslutade konkurser i landet avslutades genom avskriv- ning. I bl.a. uppgick siffran till . Med hän- syn härtill torde tillsynen i många konkurser kunna begränsas till baskon- troll. Det bör dock framhållas att av utredningens enkät till TSM 1999 om storleken på förvaltarnas arvoden, m.m. (se bilaga 9) framgår att taxan brukat överskridas i cirka hälften av alla avskrivningskonkurser. Resultatet bekräftar att enbart den omständigheten att det är fråga om en bristkonkurs inte med automatik gör att endast en baskontroll erfordras. Att brottsmisstanke förekommer i sådana konkurser inverkar inte på ett avgö- rande sätt på bedömningen av hur omfattande tillsynen bör vara. Enligt statistik från för åren 1994 – 1999 gör konkursförvaltaren brottsan- mälan i cirka en fjärdedel av alla slags avslutade konkurser. Av utredning- ens ovan nämnda enkät framgår att brottsutredning inte så ofta bru- kar anges som skäl för att överskrida taxan. Detta gäller dock inte t.ex. , där detta skäl åberopats i större utsträckning såväl 1995 som 1997. En baskontroll kan ibland vara tillräcklig även i konkurser med till- gångar. Det förutsätter emellertid att dessa inte är omfattande eller av spe- ciellt slag. I sådana tillgångskonkurser som omfattas av konkursförvaltar- taxan (se avsnitt 5.4.3.3) bör övervakningen som regel kunna inskränkas till baskontrollen. Ett annat fall där det torde räcka med en baskontroll är när konkursförvaltaren på ett mycket tidigt stadium i konkursen lyckas sälja en mindre rörelse, influtna medel berättigar till utdelning och kon- kursen avslutas snabbt. Åtgärderna kan i dessa fall inskränkas till att kon- trollera uppgifterna om brottsmisstanke i förvaltarberättelsen och slutre- dovisningen. Inte heller i övrigt behöver det förhållandet att den konkursdrabbade verksamheten bestått i en rörelse utgöra något absolut hinder mot att in- skränka tillsynen till en baskontroll. I enlighet med det resonemang som förts beträffande omfattningen av konkursförvaltartaxan (se avsnitt 5.4.3.3) kan det t.ex. vara fråga om avveckling av ett fåtal inventarier som använts i en detaljhandelsverksamhet av mindre omfattning. När gäldenä- rens rörelse däremot fortsätter efter konkursutbrottet, ligger det närmare till hands att tillämpa en utökad tillsyn. Det blir aktuellt särskilt när det sysselsätts inte endast ett fåtal personer i rörelsen. Konkursförvaltarens hantering av eventuella lönegarantianspråk kan t.ex. behöva granskas när- mare. Statens skadeståndsansvar för konkurstillsynen Sett ur ett vidare perspektiv innebär en baskontroll att staten garanterar borgenärer och andra att samhället utövar en viss tillsyn över konkursför- valtningen. Att avgöra behovet av en utökad tillsyn överlämnas till tjäns- temännens omdöme. Ett nära samband med tillsynens utformning har frå- gan när någon med framgång kan rikta skadeståndsanspråk mot staten på grund av brister i tillsynen. Vid reform tog departementschefen upp frågan och uttalade bl.a. att det tidigare ställts tämligen stränga krav på effektivitet i just kontrollverksamhet och att denna linje borde fullföljas även när en myndighet, TSM, övertog ansvaret för tillsynen (se prop. 1978/79:105 s. 197 f.). Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) skall staten eller kom- mun ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller för- summelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande sta- ten eller kommunen svarar. Offentlig kontrollverksamhet, bl.a. den offent- liga konkurstillsynen, faller i väsentliga delar inom begreppet myndighets- utövning (se prop. 1972:5 s. 331 f., 499 och 519 f. samt JK:s beslut , dnr 996–85–40). I den offentliga konkurstillsynen torde endast fråga om ersättningsskyldighet för ren förmögenhetsskada komma i fråga. Bedömningen av om fel eller försummelse föreligger kan i viss ut- sträckning för tillsynsmyndighetens verksamhet jämföras med den, som vid skadeståndslagens tillkomst, Bank- och fondinspektionen svarade för rörande banker m. fl. Den tidigare gällande s.k. standardregeln i 3 kap. 3 § skadeståndslagen gjorde sig särskilt gällande i kontrollverksamhet (se prop. 1989/90:42 s. 13 och , Det allmännas ansvar enligt skade- ståndslagen, 2 uppl., 1996, s. 94). Den speciella karaktären hos Bank- och fondinspektionens kontrollverksamhet gjorde enligt förarbetsuttalandena i anslutning till standardregeln, att långt ifrån varje misstag eller felbedöm- ning i sådan verksamhet kan anses som skadeståndsgrundande fel eller försummelse. Oavsett standardregeln skulle dock ansvar inträda om en tjänsteman åsidosatt klara författningsföreskrifter och kanske underlåtit att påtala allvarliga missförhållanden. I uttalandena framhölls emellertid att kravet på adekvat kausalitet mellan försummelsen i sådan kontrollverk- samhet och skadan mera sällan torde leda till ersättningsskyldighet för det allmänna (se prop. 1972:5 s. 520 f.). Enligt uttalanden i doktrinen i anslut- ning till den då gällande 3 kap. 3 § skadeståndslagen (se , Ska- destånd vid myndighetsutövning I, 1976, s. 308 f.) torde i fråga om tillsyn över konkursförvaltningen kraven på effektiv kontroll vara ganska höga. Med hänsyn till att kontrollåtgärderna torde bero av en juridisk bedöm- ning, kan misstag vara försvarliga. Av förarbetsuttalandena till det lagstiftningsärende då den s.k. stand- ardregeln i 3 kap. 3 § skadeståndslagen upphävdes framgår att, vid en vål- landebedömning enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen, det tidigare karakte- ristiska resonemanget kring standardregeln inte mister sin betydelse. Hän- syn bör fortfarande tas till verksamhetens art och ändamål, bl.a. om ett beslut rört en juridiskt invecklad fråga eller att det praktiskt varit omöjligt att utöva en perfekt kontroll (se prop. 1989/90:42 s. 14 f.). Utredningen har i avsnitt 5.7.1 redogjort för ändamålen med den of- fentliga konkurstillsynen. Dessa kommer till uttryck i 7 kap. 25 § KL i utredningens lagförslag och bildar därmed utgångspunkt för prövningen av vilkas intressen som skyddas vid en skadeståndsbedömning (se bl.a. prop. 1972:5 s. 159, 329 och 512 och NJA 1991 s. 138). Till de skadeståndsbe- rättigades krets torde därmed främst höra enskilda borgenärer. När det gäller bedömningen av när fel och försummelse kan anses föreligga, får utredningens förslag om uppdelning i baskontroll resp. utökad tillsyn be- tydelse. Baskontrollen utgör en minimigaranti för att konkursförvaltaren iakttar olika frister, och därmed konkurstiderna hålls nere, samt att denne åtminstone formellt fullgör sin uppgiftsskyldighet i fråga om innehållet i konkursdokumenten. En helt försummad baskontroll kan föranleda skade- stånd. Detta förutsätter dock ett adekvat orsakssamband mellan den felak- tiga åtgärden och skadan. Om en tjänsteman t.ex. underlåter att läsa ige- nom en halvårsberättelse och därigenom missar en uppgift av ekonomisk betydelse för borgenärerna, kan ersättningsskyldighet komma i fråga. Om en förvaltare vid upprepade tillfällen underlåter att skicka in erforder- liga dokument och tillsynsmyndigheten inte påtalar missförhållandet, kan situationen vara densamma. En sådan underlåtenhet kan medföra att kon- kursen dröjer. Det kan även vara ett tecken på att förvaltaren gjort sig skyldig till oegentlighet med boets medel. Det är även tänkbart att brister i förvaltningen visar sig efter konkursens slut och vilka kanske kunde ha undvikits om tillsynsmyndigheten företagit en utökad tillsyn (se avsnitt 5.7.2.5). I sådana fall kan svåra bedömningar förutses, eftersom de förut- sätter en ganska ingående efterhandskontroll av vilka bedömningar till- synsorganet gjorde och vilket underlag det hade när det tog ställning för en baskontroll. 5.7.2.5 Närmare om utökad tillsyn Utredningens förslag: bör vidta andra tillsynsåtgär- der än vad som ryms i en baskontroll i konkurser där det föreligger om- ständigheter, vilka enligt myndighetens uppfattning medför ett behov av en noggrannare kontroll (utökad tillsyn). Vad är utökad tillsyn? I avsnitt 5.7.2.3 har utredningen föreslagit att tillsynsmyndigheten i varje konkurs tidigt skall ta ställning till om en baskontroll är tillräcklig eller om en utökad tillsyn skall företas. I det första fallet kommer tillsynen att vara inskränkt till ett minimum av närmast formell karaktär. I det senare fallet kan tillsynen bestå i en fullständig granskning av konkursförvaltningen eller mera begränsade kontrollåtgärder. En preliminär bedömning av om- fattningen görs redan i det inledande arbetet. Inget hindrar att tillsynsorga- net på grund av senare upplysningar om konkursen går över från baskon- troll till utökad tillsyn eller tvärtom. Innebörden av uttrycket utökad är att tillsynen avser något annat, ut- över vad baskontrollen kan erbjuda. Utvidgningen hänför sig både till det underlag som tillsynsmyndigheten har och till de åtgärder myndigheten vidtar. För baskontrollen finns alltid tillgång till ett visst grundmaterial i form av dokument (se avsnitt 5.7.2.4). Vid utökad tillsyn kompletteras dessa av upplysningar som kommer fram genom andra informationskällor. Genom att i KL föreskrivs skyldighet för konkursförvaltaren och domsto- len att ge tillsynsmyndigheten besked i olika avseenden, t.ex. i fråga om förvaltarens skyldighet att ge tillsynsmyndigheten tillfälle att yttra sig i viktigare frågor (se 7 kap. 10 § KL i utredningens lagförslag) och att tvångsmedel aktualiserats mot gäldenären (se 6 kap. KL), får myndigheten ett vidgat underlag för sina åtgärder. Exempel på sådana är att till- synsmyndigheten muntligen, skriftligen eller genom besök hos förvaltaren begär uppgifter av denne (se 7 kap. 9 § första stycket KL i utredningens lagförslag). Andra möjligheter är att närvara vid bouppteckningssamman- trädet (se 2 kap. 24 § 3 KL i utredningens lagförslag). Även möjligheten att yttra sig till domstolen över förvaltarens arvodesanspråk hör hit (se 14 kap. 8 § i utredningens lagförslag), eftersom den förutsätter en närmare kännedom om konkursen utöver vad en baskontroll kan ge. Ett exempel som rör den ekonomiska kontrollen är att tillsynsmyndig- heten beslutar att närmare granska konkursförvaltarens bokföring, eventu- ellt med hjälp av revisor (se 7 kap. 26 andra stycket KL i utredningens lagförslag). Därigenom får tillsynsmyndigheten ett utökat underlag för tillsynen. Nuvarande bestämmelser om granskning av slutredovisning tar sikte endast på de fall då främst borgenärerna har ett intresse av redovis- ningen (se prop. 1986/87:90 s. 366). Enligt utredningens mening skall granskning av slutredovisning (utöver den formella kontroll som ingår i baskontrollen) endast vara en av flera tänkbara åtgärder genom vilket till- synsorganet kan utöva en utökad tillsyn. När finns det behov av en utökad tillsyn? I avsnitt 5.7.2.4 har utredningen berört frågan i vad mån det i tillgångs- konkurser räcker med en baskontroll. Som framgår av det som sagts där är det i en del okomplicerade fall tillräckligt att göra så. I övrigt blir det aktu- ellt med någon form av utökad tillsyn. Har tillsynsorganet t.ex. fått upp- lysning om att boet har en hyresfastighet som enda reella tillgång är det av intresse hur konkursförvaltaren hanterar försäljningen. Det ekonomiska utfallet för borgenärerna beror av hur fastigheten säljs. Av betydelse är t.ex. om en fastighetsmäklare skall anlitas och till vilken kostnad. Det sy- nes inte vara tillräckligt att tillsynsmyndigheten genom baskontroll – och i efterhand – genom slutredovisningen får besked om hur försäljningen ut- fallit. En lämplig åtgärd är att myndigheten anmodar konkursförvaltaren att ta kontakt med den inför försäljningen (jfr 7 kap. 10 § KL i utredning- ens lagförslag). På så sätt får myndigheten kunskap om förvaltarens skick- lighet till ledning för ett eventuellt yttrande över arvodesanspråket (se 14 kap. 8 § KL i utredningens lagförslag). Myndigheten kan följa upp re- sultatet av försäljningen genom att granska slutredovisningen i denna del (jfr 13 kap. 5 § KL i utredningens lagförslag). I en konkurs där en rörelse skall fortsätta för konkursboets räkning är en utökad tillsyn påkallad i de flesta fall. När det gäller småföretag kan det visserligen ibland räcka med en baskontroll (se avsnitt 5.7.2.4). Om där- emot en arbetstagare som ägt väsentlig andel i ett fåmansföretag begär lönegarantiersättning (se 12 § sjätte stycket förmånsrättslagen (1970:979), kan bedömningen av om lönegaranti skall utgå vara svår för konkursför- valtaren att göra. Om verksamheten varat och berör flera delägare, kan det röra sig om utbetalningar av stora summor. Sådana omständigheter bör medföra övergång till en utökad tillsyn. Även om det i KL anges en tidsgräns om i princip från bouppteckningssammanträ- det för att fortsätta en rörelse (se 8 kap. 2 § KL i utredningens lagförslag) bör man sträva efter en förkortning. Det kan dock vara svårt för tillsynsor- ganet att i sin planering förutse en bestämd sluttid. Det synes heller inte tillräckligt att endast genom en bevakning av att erforderliga handlingar kommer in kontrollera tiden. I samråd med konkursförvaltaren kan till- synsmyndigheten upprätta ett schema för företagsbesök. Hållpunkter för när myndigheten bör ha muntliga eller skriftliga kontakter med förvaltaren under konkursens gång bör kunna anges, möjligen redan i konkursens in- ledningsskede. Vidare kan undersökas t.ex. hur förvaltaren hanterar olika anbud om köp av rörelsen eller vilka överväganden denne gör i fråga om möjligheterna för de anställda att få fortsatt sysselsättning på orten (jfr 7 kap. 8 § andra stycket KL). Genom företagsbesök kan tillsynsorganet vidare skaffa sig en bild av företagets verksamhet genom diskussioner med den gamla företagsledningen. Därutöver bör företagsledningen kunna ge besked om utsikterna för konkursförvaltaren att sälja rörelsen, vilket sedan tillsynsmyndigheten kan jämföra med hur förvaltaren lyckas. Kontrollen av medelsförvaltningen i en rörelsekonkurs kan vara svår utan tillgång till skriftligt material. En mera ingående granskning av t.ex. halvårsberättelser kan därför vara på sin plats i rörelsekonkurser. I halv- årsberättelserna lämnas bl.a. upplysningar om löpande in- och utbetalning- ar. kan emellertid finna det angeläget att konkursför- valtaren även på annat sätt tillhandahåller myndigheten uppgifter om me- delsflödet. Särskilt om konkursen avser en stor rörelse kan det vara bra att fördela granskningen över tiden. Om bokföringen är vidlyftig bör tillsyns- organet vid behov göra besök hos förvaltaren och på plats granska bokfö- ringen (se 7 kap. 26 § andra stycket KL i utredningens lagförslag). En så- dan kontroll bör även ge besked om hur förvaltaren tillämpar gällande regler i skattelagstiftning, t.ex. mervärdesskattelagen. Upprepade konkurser i vissa branscher bör innebära en utökad tillsyn. Under konjunkturnedgången var en del branscher, t.ex. kon- sult- och byggnadsverksamhet, överrepresenterade i konkursstatistiken. är det förmodligen konkurser i andra branscher som kan medfö- ra liknande problem. Detaljhandeln synes inte innebära samma problem. Förekomsten av ekonomisk brottslighet, t.ex. skattebrott, i restaurangbran- schen kan medföra behov av en utökad tillsyn. Konkurser där gäldenären har anknytning till utlandet eller där till- gångar finns utomlands kan också innebära behov av en utökad tillsyn. Här kan konkursförvaltaren ställas inför problem att få tillräcklig informa- tion på grund av t.ex. legala hinder i det andra landet. Myndigheterna i ett utomeuropeiskt land motsätter sig kanske att medverka till utredning rö- rande gäldenären tillhörig egendom i det landet (jfr EU:s insolvensförord- ning). Om det finns indikationer på att värdefull egendom undanhålls, bör tillsynsorganet ha fortlöpande kontakter med förvaltaren. Tillsynsmyndig- heten bör även kunna hjälpa till med att etablera kontakter med utlands- myndigheter. Gäldenären kan vidare anmodas att ge myndigheten upplys- ningar med stöd av 6 kap. 2 § KL, lämpligen vid bouppteckningssamman- trädet där tillsynsmyndigheten närvarar. Förekomsten av brottsmisstanke är ibland inte känd förrän under ett senare stadium av konkursen. Konkursförvaltaren behöver att utröna förekomsten av misstanke. Dessutom har från förvaltarhåll hävdats att önskemålet om att etablera goda kontakter mellan konkursförvaltaren och gäldenären i begynnelsen av en konkurs står i motsats till att brottsmiss- tanke kommer på tal redan på ett tidigt stadium. Det kan inverka menligt på möjligheterna att få ut bästa ekonomiska utfall i konkursen. Som tidiga- re nämnts har i betänkandet SOU 1999:53 fram- fört förslag om att förvaltaren först i ett sent skede i konkursen – när slut- redovisning avgetts – skall vara skyldig att uppge bl.a. om en brottsanmä- lan enligt 7 kap. 16 § KL gjorts. Reformförslaget innebär att ett nytt andra stycke införs i 7 kap. 9 § KL i form av ett undantag från förvaltarens all- männa upplysningsskyldighet fram till slutredovisningen av- ges (i förhållande till bl.a. tillsynsmyndigheten). Skälet för förslaget är ytterst att värna om bekämpandet av den ekonomiska brottsligheten. Det är främst gäldenären som bör hindras från att få kännedom om brottsmisstan- kar han annars inte skulle fått del av. Syftet med förslaget är inte att in- skränka förvaltarens upplysningsskyldighet vare sig generellt eller partiellt gentemot bl.a. tillsynsorganet. Den skall endast skjutas upp. Ekosekretess- utredningen utgår ifrån att förslaget inte inskränker t.ex. tillsynsmyndig- hetens möjligheter att få tillgång till uppgifter för att kunna bedöma hur konkursboet har förvaltats. Enligt förslaget skall det inte vara förbjudet för förvaltaren att lämna upplysningar om brottsanmälan m.m. före slutredo- visningen. Risken för att gäldenären med stöd av 7 kap. 28 § andra stycket KL (jfr 7 kap. 27 § andra stycket KL i utredningens lagförslag) får känne- dom om brottsmisstanke mot honom själv eller annan motverkas av ett förslag till ändring i 5 kap. 1 § tredje stycket SekrL. Genom förslaget ut- vidgas sekretessen hos tillsynsmyndigheten för uppgift om brottsmisstanke till att avse alla brottsmisstänkta och inte som , endast misstanke om att gäldenären gjort sig skyldig till brott (se SOU 1999:53 s. 20, 298 f., 330 f. och 454 f.). Betänkandet har remissbehandlats. reformförslag torde till viss del stå i strid med intresset av att den nya tillsynsmyndigheten får behövliga upplysningar i en konkurs. Tidpunkten för avgivandet av slutre- dovisning är väl sen för att tillsynsorganet skall kunna utöva en ändamåls- enlig kontroll beträffande konkursförvaltarens brottsefterforskning. Även om förvaltaren enligt betänkandet inte är förhindrad att ge upplysningar om brottsanmälan etc. på ett tidigare stadium, finns det inga garantier för att tillsynsorganet får sådan information, om förslag genomförs. För att myndigheten på ett godtagbart sätt skall kunna utöva tillsyn över förvaltarens åtgärder i alla hänseenden bör några be- gränsningar inte finnas. I sammanhanget är av intresse om gäldenären kan få upplysningar om att t.ex. han själv är misstänkt för brott, antingen av konkursförvaltaren med stöd av 7 kap. 9 § KL (jfr 7 kap. 9 § första stycket KL i utredningens lagförslag) eller av tillsynsmyndigheten med stöd av 7 kap. 28 § andra stycket KL (jfr 7 kap. 27 § andra stycket KL). En sådan skyldighet förut- sätter att uppgiften omfattas av begreppet boet och dess förvaltning i nämnda lagrum. Utredningen har under avsnitt 5.7.2.3 gett sin syn på hur detta begrepp bör tolkas. När det gäller tillämpningen av 7 kap. 9 § KL har i prop. 1995/96:127 med förslag till ändringar i 5 kap. 1 § SekrL gjorts uttalanden om att uppgifter om brottsmisstanke, om än undantagsvis, om- fattas av förvaltarens upplysningsskyldighet (se a. prop. s. 21). synsätt torde ligga till grund för det ovan redovisade förslaget till ändring i 7 kap. 9 § KL som lagt fram. Ett önskemål om att gäldenären eller annan – med undantag av tillsynsorganet – som räknas upp i 7 kap. 9 § KL, inte skall få kännedom om brottsmisstanken förutsät- ter en ändring av det slag föreslagit. När det gäller tillsynsmyndighetens skyldighet att upplysa om brottsmisstanke mot gäldenären (se 7 kap. 28 § andra stycket KL, jfr 7 kap. 27 § andra stycket KL i utredningens lagförslag) finns den ovan omnämnda bestämmelsen i 5 kap. 1 § tredje stycket SekrL som hindrar gäldenären och andra från att få upplysning härom (se prop. 1995/96:127 s. 20 och 45 samt m. fl., Sekretesslagen. En kommentar, s. 5:6 b). Om den nya tillsynsmyndigheten på ett tidigt stadium får information om brottsmisstanke, kan det vara på sin plats att tillsynsorganet närvarar vid boupptecknings- eller edgångssammanträdet (se 6 kap. 2 a – 3 § § KL i utredningens lagförslag). Gäldenären – eller företrädaren för en konkurs- gäldenär som är juridisk person – kan där möjligen lämna intressanta upplysningar om sina förehavanden. Upplysningarna kan bl.a. ge till- synsmyndigheten skäl att närmare efterforska hur förvaltaren hanterar brottsmisstanken och om en anmälan görs. Omvänt kanske det vid boupp- teckningssammanträdet redan står klart att misstanken varit obefogad och att några vidare åtgärder från myndighetens sida därför inte är påkallade.