sou · GOB365d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Uttryckliga regler finns om hur medlemsavgifter skall behandlas i skatterättsligt hänseende dels för den anslutne medlemmen, dels för föreningen. Bestämmelsen i 9 kap. 2 § andra stycket IL (punkt 1 första stycket av anvisningarna till 20 § KL) om förbud mot avdrag för avgifter till kassor, föreningar och andra sammanslutningar innebär delvis ett avsteg från den allmänna regeln att utgifter för att förvärva och bibehålla inkomster skall dras av som kostnad. Förbudet avser inte bara avgifter till ideella organisationer utan också fack-, intresse- och vetenskapliga sammanslutningar av olika slag. Samma bestämmelse har gällt sedan KL:s tillkomst och har inte ändrats i materiellt hänseende genom IL. I praxis har också slagits fast att avgift till facklig organisation inte ansetts avdragsgill (RÅ 1937:349). Med tillämpning första gången vid taxering infördes dock en rätt till skattereduktion för fackföreningsavgiften genom lagen (1982:1193) om skattereduktion för fackföreningsavgift (prop. 1982/83:50 bil. 2, SkU 1982/83:15 och 16, rskr. 1982/83:128). Enligt dess bestämmelser medgavs skattskyldig fysisk person sådan reduktion under förutsättning att vederbörande hade varit bosatt eller vistats i under någon del av inkomståret. Det s.k. underlaget för beräkningen av reduktionen utgjordes av den medlemsavgift som den skattskyldige hade betalat till sin fackliga organisation. lagens tillkomst gällde ett tak för underlaget på och reduktionen uppgick till av underlaget. Den som ville få skattereduktion skulle inom vissa tidsramar framställa ett yrkande om detta till (), antingen genom sin arbetstagarorganisation eller själv. Yrkandet kunde också framställas som en begäran om rättelse enligt 84 § UBL. Ett kvitto på den avgift som hade betalats in skulle då fogas till ansökan. I samband med skattereform beslutade (prop. 1989/90:110, bet. 1989/90:SkU30, rskr. 1989/90:356, SFS 1990:667) att beloppsbegränsningen för underlaget skulle höjas till och att reduktionen skulle uppgå till av underlaget. Ändringen trädde i kraft och skulle tillämpas första gången vid taxering. Efter förslag av bestämdes genom ytterligare ett riksdagsbeslut att underlaget för beräkningen av skattereduktionen inte skulle begränsas till beloppet (bet. 1990/91:SkU10, rskr. 1990/91:106, SFS 1990:1456). Utskottet hade nämligen konstaterat (a. bet. s. 169) att skattereduktionen var beräknad på ett sådant sätt att den motsvarade ett avdrag för den del av fackföreningsavgiften som kunde anses hänförlig till facklig verksamhet, medan någon motsvarande begränsning inte fanns för den då gällande avdragsrätten för arbetsgivarnas motsvarande medlemsavgifter. Utskottet ansåg därför att även arbetstagarnas utgifter för den typen av verksamhet skulle beaktas i sin helhet och att begränsningen av underlaget för skattereduktionen skulle slopas. I samma betänkande uttalade sig utskottet också för att mätnings- och granskningsavgifterna för uppmätning av ackordsarbete och granskning av löneförhållandena vid ackords- och tidlönearbete enligt kollektivavtal mellan byggarbetsgivarförbunden och skulle ingå i underlaget för skattereduk- tionen. Anledningen till detta var enligt utskottet att ett jämnare utfall därigenom skulle uppnås för alla som under ett beskattningsår haft sådana kostnader genom en generell skattereduktion av kostnaden. Dessa avgifter var avdragsgilla, men på grund av schablonavdraget under inkomst av tjänst blev avdragsrätten inte effektiv. Den av utskottet förordade ändringen att mätnings- och granskningsavgift som den skattskyldige erlagt till den fackliga organisationen skulle räknas in i beräkningsunderlaget för skattereduktionen skedde också med tillämpning första gången vid taxering. De nya bestämmelserna trädde i kraft med tillämpning första gången vid taxering. att höjningen av beloppsbegränsningen aldrig hann tillämpas. Efter förslag i prop. 1991/92:48 om justeringar i beskattningen i inkomstslaget tjänst, m.m. upphävdes lagen om skattereduktion med tillämpning års taxering (SFS 1991:1868). Det ovan beskrivna förbudet mot avdrag för medlemsavgift till kassor, föreningar och andra sammanslutningar gäller inte fullt ut beträffande avgifter till arbetsgivarorganisationer. I 16 kap. 13 § IL (punkt 1 andra stycket av anvisningarna till 20 § KL) regleras avdragsrätten för sådana avgifter. Begreppet arbetsgivar- organisation stämmer överens med den definition som finns i 6 § första stycket lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Det skall vara fråga om sammanslutning av arbetsgivare som tar tillvara arbetsgivarnas intressen i förhållande till arbetstagarna. Avdrag medges för avgifterna till den del de avser medel för konfliktändamål. Enligt den hjälpregel som arbetsgivaren har rätt att använda vid bedömningen av vad avgiften avser får fördelningen av avgiften på konfliktändamål och andra ändamål göras med hjälp av ett andelstal som bygger på budgeterade uppgifter. () får dock gå ifrån hjälpregeln om det föreligger särskilda skäl. I tidig praxis hade slagits fast att arbetsgivare fick avdrag för avgift till arbetsgivarorganisation, se RÅ 1913 ref. 147, som gällde avgift till SAF. Detta hade att göra med att en sådan avgift jämställdes med en försäkringspremie. Vid KL:s tillkomst fann lagstiftaren inte heller anledning att ändra det synsättet och avgift till arbetsgivarorganisation har därefter ansetts som en driftkostnad i rörelsen, för vilken avdrag har medgetts vid taxeringen. Efter förslag i propositionen 1991/92:117 om avdragsrätt för avgifter till arbetsgivarorganisationer avskaffades dock avdragsrätten till den del den inte avsåg konfliktändamål. Till grund för proposi- tionen låg en promemoria som tagits fram inom Finans- departementet. Vid remissbehandlingen ansåg vissa arbetsgivarorganisationer, däribland SAF, att utgångspunkten att i skattehänseende jämställa arbetsgivares avgifter till arbetsgivarorganisationer med löntagares avgifter till fackliga organisationer var felaktig. Utgifter som en arbetsgivare har på personalområdet borde i beskattningshänseende behandlas som driftkostnader. Liknande synpunkter fördes fram även av . Några remissinstanser pekade på att ett avskaffande av avdragsrätten skulle kunna leda till organisatoriska förändringar hos arbetsgivarorganisationerna. En sådan utveckling skulle medföra organisatoriskt och administrativt merarbete. De förändringar som åsyftades var bildandet av s.k. servicebolag. LO ansåg att det fanns starka principiella skäl för att både löntagares och arbetsgivares fackavgifter borde betraktas som utgifter för inkomsternas förvärvande. Även TCO, som i och för sig tillstyrkte ett slopande av arbetsgivarnas avdragsrätt, förde fram ett liknande resonemang. Trots att det för flertalet näringsidkare och en stor del av löntagarna anses mer eller mindre nödvändigt för deras utkomst att vara medlemmar i olika föreningar och andra sammanslutningar är avgifterna till dessa föreningar alltså i normalfallet inte avdragsgilla. Om serviceverksamheten däremot bryts ut från föreningens verksamhet och förs över till ett för ändamålet bildat särskilt bolag, som debiterar föreningens medlemmar för utförda tjänster och för vilket avgiften blir intäkt av näringsverksamhet, blir ersättningen avdragsgill (se bl.a. RÅ 82 1:13). En förutsättning för avdrag för en sådan avgift torde dock vara att servicebolaget inte sköter föreningens angelägen- heter. 4.3.4Avgift till svensk arbetslöshetskassa Dagpenning från arbetslöshetskassa räknas som skattepliktig inkomst av tjänst (11 kap. 36 § 1 IL, punkt 12 fjärde stycket av anvisningarna till 32 § KL). Preliminärt skatteavdrag för arbetslöshetsersättning har tidigare gjorts enligt en särskild skattetabell som fastställts av RSV. Skattetabellen baserades på ett genomsnitt av skattesatserna för all utdebitering i landet. har arbetslöshetskassorna tillgång till den skattetabell som gäller för den som har arbetslöshetsersättning. Det blir därmed ett individuellt beräknat skatteavdrag. Avdrag medges för avgift till arbetslöshetskassa. Det kan noteras att det är avgiften till en arbetslöshetskassa som avdragsgill, medan avgift eller premie för en arbetslöshetsförsäkring inte är det. Avdragsrätten för avgift till arbetslöshetskassa infördes (prop. 1979/80:58, bet. 1979/80:SkU20, rskr. 1979/880:137, SFS 1979:1157). Avdrag för avgifter får göras från både intäkt av tjänst och näringsverksamhet (12 kap. 35 § första stycket respektive 16 kap. 33 § IL, punkt 6 av anvisningarna till 33 § respektive punkt 23 tredje stycket av anvisningarna till 23 § KL). Om avdrag kan komma i fråga i flera inkomstslag, skall de dras av i det inkomstslag där intäkterna är störst. Om en medlemsavgift till en förening även avser avgift till arbetslöshetskassa medges avdrag för den del som avser kassan. I inkomstslaget tjänst omfattas avgift till arbetslöshetskassa av avdragsbegränsningen i 12 kap. 2 § andra stycket IL (33 § 2 mom. KL), se vidare nedan. Begränsningen innebär att utgifterna skall dras av endast till den del de sammanlagda kostnaderna överstiger . Avgiften till arbetslöshetskassa måste alltså, tillsammans med andra kostnader, uppgå till för att det överskjutande beloppet skall vara avdragsgillt. Efter förslag i prop. 1996/97:173 gjordes en redaktionell ändring av anvisningspunkten 6 till 33 § KL och ordet erkänd togs bort, SFS 1997:770. Ändringen innebar en anpassning till lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, där erkänd arbetslöshetskassa tidigare bytts ut mot arbetslöshetskassa (prop. 1990/91:160, SFS 1991:744). I IL anges nu endast svensk arbetslöshetskassa. 4.3.5Avgift till utländsk arbetslöshetskassa Enligt 12 kap. 35 § andra stycket IL (punkt 6 andra stycket av anvisningarna till 33 § KL) medges avdrag från intäkt av tjänst även för avgift till utländsk arbetslöshetskassa eller motsvarande enligt ett annat lands system för förmåner vid arbetslöshet, om arbetsinkomst från det landet där utgifterna betalas beskattas i som intäkt av tjänst under beskattningsåret och utgiften inte skall dras av enligt 62 kap. 6 § (allmänt avdrag för obligatoriska utländska socialförsäkringsavgifter). Avdrag skall bara göras av dem som är obegränsat skattskyldiga under beskattningsåret. Om de är obegränsat skattskyldiga bara under en del av beskattningsåret, skall avdrag göras för avgifter som avser . Bestämmelsen infördes och innebär en EG-anpassning av de svenska bestämmelserna (prop. 1996/97:173, bet. 1997/98:SkU4, rskr. 1997/98:21, SFS 1997:770). Ändringarna tillämpas första gången vid taxering. Avdragsrätten ligger inom avdraget för övriga kostnader, som alltså är avdragsgilla för belopp som överstiger . 4.3.6Näringsidkares avgift till arbetslöshetskassa Det finns ett antal arbetslöshetskassor på arbetsgivarsidan (jfr kapitel 6). I inkomstslaget näringsverksamhet skall avgifter till en arbetslöshetskassa dras av (16 kap. 33 § IL, punkt 23 tredje stycket av anvisningarna till 23 § KL). I bestämmelsen hänvisas till den reglering som finns i inkomstslaget tjänst (12 kap. 35 § IL). Någon belopps- mässig begränsning finns dock inte i näringsverksamhet motsvarande den som gäller i inkomstslaget tjänst för övriga kostnader till den del de överstiger (12 kap. 2 § tredje stycket IL). 4.4Avdragsbegränsning för övriga kostnader infördes i KL ett schablonavdrag under inkomst av tjänst om . Från och med infördes ytterligare ett avdrag, detta om . Från och med höjdes det sistnämnda avdraget till som schablon- avdraget om slopades. Med tillämpning första gången vid taxering skedde en höjning av schablonavdraget . Vid taxering togs schablonavdraget i inkomstslaget tjänst bort och ersattes av två olika avdragsbegränsningar. Avdrag medges för kostnader för inställelseresor, resor mellan bostaden och arbets- och utbildningsplatsen, bara till den del kostnaderna under beskattningsåret sammanlagt överstiger . Övriga utgifter skall bara dras av till den del de under beskattningsåret sammanlagt överstiger (12 kap. 2 § tredje stycket IL, 33 § 2 mom. KL). Mot bakgrund av statistik avseende taxering på yrkade och medgivna avdrag föreslår i sitt slutbetänkan- de Självdeklaration och kontrolluppgifter – förenklade förfaranden (SOU 1998:12) att avdrag för övriga kostnader skall medges endast till den del de överstiger (s. 193 f.). Utredningens betänkande bereds inom (). 4.5Medlemsavgifter – intäkt hos föreningen De medlemsavgifter som betalats in till föreningar skall inte tas upp som intäkt hos dessa. Detta gäller också för fackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer, 15 kap. 2 § IL (punkt 1 första stycket av anvisningarna till 19 § KL). Bestämmelsen har inte ändrats sedan KL:s tillkomst. I vissa fall har dock i praxis även medlemsavgifter eller vad som har betecknats som sådana ansetts skattepliktiga. Det har skett när föreningen drivit rörelse av något slag och avgifterna uppenbarligen helt eller praktiskt taget helt har utgjort vederlag för direkta prestationer åt medlemmarna i föreningen (jfr RÅ 1928 ref. 66, 1934 ref. 18, 1942:740 och 1972:506). För föreningar som både har drivit rörelse och utövat en mera allmän verksamhet i medlemmarnas intresse har dock medlemsavgif- terna inte ansetts utgöra skattepliktig intäkt, även om rörelsen utgjort den väsentliga delen av verksamheten. Medlemsavgifterna har i dessa fall ansetts i första hand utgöra bidrag till den allmänna föreningsverksamheten. I enlighet med detta har de kooperativa konsumtions- och produktionsföreningarna inte beskattats för uppburna medlemsavgifter. Vid beräkningen av deras rörelseinkomst har dock avdrag vägrats för omkostnader med ett mot medlemsavgifterna svarande belopp (jfr RÅ 1934:201, 1939:29, 1947:22 och 1951:799– 800). Man har därvid utgått från att omkostnaderna till det beloppet har avsett den allmänna föreningsverksamheten och inte rörelsen. verkar dels som en intresseorganisation för jordbruket och dess ekonomiska riksorganisationer och lokala sammanslutningar, dels som ett serviceorgan för medlemmarna genom utrednings-, service- och upplysningsverksamhet m.m. mot ersättning. Dessa tjänster tillhandahålls även utomstående. Regeringsrätten ansåg att den verksamheten, som bedrevs i nära samband med föreningens allmänna verksamhet, utgjorde rörelse. I brist på utredning ansågs intäkterna av denna rörelse kunna kvittas mot kostnaderna och yrkandet om avdrag för underskott (från inkomst av fastighet, annan rörelse och kapital) vägrades därför (se RÅ 1961 ref. 43). 4.6Vissa skatteregler för ideella föreningar Till de ideella föreningarna räknas bland annat de fackliga sammanslutningarna och olika branschföreningar. Någon civilrättslig lagstiftning som reglerar ideella föreningars förhållanden finns inte, vilket inte hindrar att föreningen utgör ett eget skattesubjekt. Det är med andra ord föreningen och inte dess medlemmar som är skattskyldig för föreningens inkomster (7 kap. 7–13 §§ IL, 7 § 5 mom. En ideell förening är som huvudregel skattskyldig för all inkomst. Föreningen beskattas enbart statligt. Skattesatsen uppgår till av den beskattningsbara inkomsten. Ideella föreningar som har ett allmännyttigt ändamål kan dock i vissa fall vara begränsat skattskyldiga. Ett stort antal ideella föreningar bedriver sådan allmännyttig verksamhet att de delvis befriats från skattskyldighet, 7 kap. 7 § IL (7 § 5 mom. första stycket SIL). Enligt den bestämmelsen är de frikallade från skattskyldighet för inkomst av näringsverksamhet som inte hänför sig till innehav av fastighet eller till rörelse. Den ideella föreningen är skattebefriad bland annat om föreningen har till huvudsakligt syfte att – utan begränsning till viss familjs, vissa familjers, förenings medlemmars eller andra bestämda personers ekonomiska intressen – främja vissa ändamål som anges särskilt eller andra allmännyttiga ändamål, såsom religiösa, välgörande, sociala, politiska, konstnärliga, idrottsliga eller därmed jämförliga kulturella ändamål. Fackliga organisationer och branschföreningar anses verka för medlemmarnas ekonomiska intressen. Detsamma gäller andra föreningar vars syfte är att i första hand erbjuda medlemmarna tjänster eller varor till låga priser. Förmåner som utgår som ett direkt led i den ideella verksamheten hindrar dock inte att föreningen anses som allmännyttig. En allmännyttig ideell förening får göra ett grundavdrag med vid den statliga taxeringen (63 kap. 11 § IL, 8 § andra stycket SIL). En ideell förenings eller en stiftelses näringsverksamhet beskattas efter samma regler som gäller för bolag och föreningar i allmänhet i den mån inkomsten är skattepliktig. I vissa fall kan beträffande ideella föreningar särskilda gränsdragningsfrågor uppkomma om vad som skall hänföras till näringsverksamhet. En intäkt som inte är undantagen från skatteplikt beskattas i något av inkomstslagen näringsverksamhet, kapital eller tjänst. Eftersom juridiska personer (exklusive dödsbon) endast kan ha inkomst av näringsverksamhet berörs de dock inte på samma sätt av gräns- dragningen mellan olika inkomstslag. Konfliktersättning är en gemensam benämning på det konfliktunderstöd som lämnas av en arbetstagarorganisation till en arbetstagare i konflikt och på det konfliktbidrag som lämnas av en arbetsgivarorganisation till den anslutna medlemmen i händelse av strejk eller lockout. Konfliktunderstöd, som vid en arbetskonflikt har utgått till en i en konflikt indragen arbetstagare från den organisation han tillhör, utgör inte skattepliktig intäkt (11 kap. 29 § IL, punkt 8 av anvisningarna till 32 § KL). Någon motsvarande bestämmelse avseende det konfliktbidrag som betalas ut från arbetsgivarorganisationer finns inte. Sådant bidrag utgör därmed skattepliktig intäkt för den anslutna arbetsgivaren i dennes verksamhet (jfr RÅ 1959:1006). Skattereduktion utgör ett led i debiteringsförfarandet och innebär att den uträknade skatten minskas med ett visst belopp. Det har förekommit en rad olika skattereduk- tioner som reglerats i separata lagar, t.ex. skattereduktion för fastighetsskatt i vissa fall, skattereduktion för byggnadsarbete på bostadshus och skattereduktion för riskkapitalinvesteringar. Vissa av dessa lagar har haft en begränsad giltighetstid och andra har upphävts genom särskilda beslut. I uppbördslagen (1953:272, UBL) fanns tidigare vissa bestämmelser om skattereduktion, bland annat för underskott av kapital. års taxering ersattes UBL och lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare av skattebetalningslagen (1997:483, SBL). Bestämmelserna om skattereduktion avseende underskott av kapital och skattereduktion för den som under beskattningsåret haft sjöinkomst fördes därvid över till 11 kap. 11 § SBL. Dessa bestämmel- ser har förts vidare till IL och finns där i 65 kap. 9, 11 och 12 §§ med i sak oförändrat innehåll. har tillkommit en särskild bestämmelse om skattereduktion för allmän pensionsavgift (10 §). Ytterligare bestämmelser om skattereduktion finns i lagen (1998:1476) om skattereduktion på förvärvsinkomster vid 2000 års taxering och lagen (1999:963) om skattereduktion på förvärvs- inkomster vid taxering. Skattereduktion skall räknas av mot och statlig inkomstskatt samt mot statlig fastighetsskatt enligt lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. Om en skattskyldig är berättigad till mer än ett slags skattereduktion sker avräkning i en viss angiven ordning, nämligen för sjöinkomst, allmän pensionsavgift och underskott av kapital (65 kap. 12 § IL). SKM skall efter det att ett beslut om taxeringsåtgärder enligt taxeringslagen (1990:324) har meddelats eller en allmän förvaltnings- domstol meddelat beslut enligt SBL som är av betydelse för debiteringen av skatt göra den ändring i debiteringen som föranleds av beslutet. Detsamma gäller även i fråga om SKM:s egna omprövnings- beslut. Enligt SBL skall verkliga beskattningsbeslut alltid fattas i fråga om skatteavdrag, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Sådana beskatt- ningsbeslut skall emellertid i regel kunna fattas genom automatisk databehandling. Beträffande den gällande lagen (1982:1193) om skattereduktion för fackföreningsavgift, se avsnitt 4.3.2. Den förenklade självdeklarationen infördes första gången vid taxering för att underlätta förfarandet för det stora flertalet skatt- skyldiga med okomplicerade inkomst- och förmögenhetsförhållanden. Ytterligare förenklingar i systemet infördes års taxering genom ändringar i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, LSK (prop. 1992/93:86, bet. 1992/93:SkU11, rskr. 1992/93:146, SFS 1992:1659). Det nya systemet bygger på en utökad skyldighet att lämna kontrolluppgifter. Med hjälp av den förtryckta blanketten, en specifikation över de kontrolluppgifter som har kommit in till SKM samt en preliminär skatteuträkning kan den skattskyldige kontrollera uppgifterna och korrigera det som är felaktigt eller utelämnat (2 kap. 12 § LSK). RSV redovisade i rapporten till förenklingar i skattelagstiftningen (RSV Rapport 1995:10) vissa siffror angående deklarationsskyldigheten m.m. Vid taxering var totalt 6,8 miljoner fysiska personer deklarationsskyldiga. hade 5 420 000 förenklade deklarationer kommit in till Av dessa innehöll någon form av tilläggsuppgift. RSV hade inför taxeringen räknat med tilläggsuppgifter i av de förenklade deklarationerna. Huvuddelen av tilläggsuppgifterna avsåg avdragsyrkanden. I slutbetänkande Självdeklaration och kontrolluppgifter – förenklade förfaranden (SOU 1998:12 s. 291 f.) behandlas frågan om förenkling av vissa skatteregler. Enligt utredning- ens uppgifter uppgår antalet inlämnade förenklade självdeklarationer () till cirka 5,5 miljoner, varav innehåller någon form av tilläggsuppgifter. Utredningen bedömer att det är ofrånkomligt att ett stort antal tilläggsuppgifter kommer att behöva lämnas även . Man konstaterar dock att det på exempelvis löntagarbeskattningens område finns utrymme för förenklingar av beskattningsreglerna i syfte att bland annat bringa ned antalet tilläggs- och ändringsuppgifter. En stor del av tilläggsuppgif- terna berör inkomst av tjänst och då främst två särskilda poster, nämligen avdrag för resor mellan bostaden och arbetsplatsen samt avdrag för övriga kostnader. Vad gäller posten för övriga kostnader i inkomstslaget tjänst, som är aktuell i fråga om avdrag för inbetald avgift till arbetslöshetskassa, lämnade enligt den utredningens uppgifter vid taxering sammanlagt cirka 357 000 personer tilläggsuppgift i den delen, varav 282 000 deklarerade på blankett för förenklad självdeklaration. föreslår att alla kontrolluppgifter för fysiska personer och dödsbon förtrycks på en blankett för förenklad deklaration (allmän självdeklaration). Utredningen föreslår vidare att de skattskyldiga som endast har uppburit sådan inkomst av tjänst eller kapital som har förtryckts på denna blankett inte är skyldig att deklarera om de förtryckta uppgifterna är riktiga och om den skattskyldige inte är deklarationsskyldig av annan anledning. lämnar i slutbetänkandet förslag till en ny lag om självdeklaration och kontrolluppgifter. De uppgifter som någon annan än den skattskyldige enligt lag skall lämna till SKM som underlag för taxeringen kallas kontrolluppgift. Vad som gäller för kontrolluppgifter m.m. behandlas i 3 kap. LSK. I bestämmelserna anges hur uppgifterna skall lämnas, t.ex. på en särskild blankett eller på något annat sätt som kan vara särskilt bestämt, vilka specifika uppgifter om den som uppgiften avser som skall finnas med osv. Gemensamt för alla kontrolluppgifter är att de skall lämnas till SKM taxeringsåret. skall den som uppgiften eller uppgifterna avser få ett meddelande med de upplysningar som lämnas i kontrolluppgiften. De uppgifter som genom kontrolluppgifter kommer in till SKM förtrycks på blanketten för förenklad deklaration som underlag för taxeringen efter den deklarationsskyldiges godkännande. På blanketten för särskild självdeklaration förtrycks inte några kontrolluppgifter. Den deklarationsskyldige får där själv fylla i uppgifter om inkomster och avdrag med ledning av de kontrolluppgifter han fått.