sou · GOB353d4 · 2001-01-01 00:00:00 — Ursprungligen fanns bara hälsofarliga, brandfarliga och explosiva ämnen med på listan. Man har sedan gått igenom dessa ämnen och bedömt dem med avseende på miljöfarlighet. Det arbetet är nästan klart. Ett relativt stort antal metaller och metallföreningar finns upptagna på listan. Bedömningen av metaller avseende miljöfarlighet har emellertid inneburit vissa svårigheter, varav några kvarstår att lösa. Svårigheterna gäller framför allt hur befintliga kriterier för miljöfaroklassificering ska tillämpas på massiva metaller och svårlösliga metallföreningar. Ett sätt att hantera detta har varit att klassificera massiva metaller och särskilt svårlösliga metallföreningar, för vilka lättlösliga salter av samma metall bedömts som miljöfarliga med riskfrasen R 53 (kan orsaka skadliga effekter i vattenmiljön). Dessa klassificeringar kan sedan komma att ändras utifrån en överenskommen klassificeringsstrategi då ytterligare uppgifter om dessa ämnens omvandlig/löslighet föreligger. Ämnen med riskfras R 53 behöver inte märkas med symbolen för miljöfarlighet. För att på grund av miljöfarlighet föra upp ytterligare ämnen på listan, krävs att ämnet ska ha bedömts avseende alla klassificeringsgrundande egenskaper. Det kan därför ta att få upp andra miljöfarliga ämnen, däribland metaller, på listan, eftersom hälsofarlighets- klassificeringen av dessa måste inväntas. 1.5.2EU:s arbete med riskbedömning och riskbegränsning Inom EU:s program för existerande ämnen pågår riskbedömningar av ett drygt 100-tal ämnen. De ämnen som valts ut för bedömning finns upptagna på någon av de tre prioriteringslistor som kommit. List- orna finns som bilagor till rådets förordning EEG 793/93 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen. Tabell 2 Metaller eller metallföreningar som finns upptagna på någon av de tre prioriteringslistor som har kommit. Zink samt följande föreningar zinkdistearat, zinkoxid, zinkklorid, zinksulfat, trizinkbis(ortofosfat) Kromtrioxid, natriumkromat, kaliumdikromat och ammoniumdikromat Utöver dessa finns ett antal natriuminnehållande föreningar upptagna på listorna. Syftet är dock inte att utvärdera natrium i sig. Riskbedömningarna för de ämnen som tas upp i tabell 2 är ännu inte klara. På den fjärde prioriteringslistan, som ännu ej beslutats, finns koppar och kopparföreningar upptagna. Där finns också antimontrioxid med. Antimontrioxid används främst som flamskyddsmedel. Som grund för riskbedömningarna i programmet finns ett väglednings- dokument - Technical Guidance Document (TGD, 1996). Väglednings- dokumentet är huvudsakligen utvecklat för bedömning av organiska ämnen. Vid bedömningen av metaller kan särskilda anpassningar behöva göras. Ett exempel på ett problem som aktualiseras när man riskbedömer metaller och andra naturligt förekommande ämnen är att de säkerhetsmarginaler som används i bedömningarna kan leda till att den halt vid vilken metallen beräknas utgöra en risk kan ligga under den naturliga bakgrundshalten. Sådana problem behandlas kortfattat i TGD. En uppdatering av TGD påbörjas nu och kan förväntas vara klar . EU har listat de områden som behöver ses över. Dit hör bl.a. behovet av mer vägledning vid bedömningen av metaller. När riskbedömningarna i existerande ämnesprogram är avslutade ska riskhanteringsstrategier utarbetas för de ämnen som har visat sig utgöra en risk. Det arbetet har ännu inte påbörjats för några metaller. Regler om begränsningar av enskilda metallföreningar i olika använd- ningsområden finns på flera håll inom . I begränsnings- direktivet (76/769/EEG) finns regler om begränsningar av användningen av några metaller, t.ex. nickel i smycken och arsenikföreningar och organiska tennföreningar i processvatten. Vidare finns generella regler om cancerframkallande, mutagena och reproduktionstoxiska ämnen, som till en del berör metallföreningar, t.ex. kromater. Exempel på andra direktiv som kan komma att reglera användningen av enskilda metaller är växtskyddsmedelsdirektivet (91/414/EEG), biocid- direktivet (98/8/EG), det ramdirektiv om vatten som är under utar- betande samt direktiv om producentansvar för olika produktgrupper. Producentansvar reglerar normalt återvinningen av varor men i det utkast till direktivförslag om producentansvar för elektriska och elek- troniska produkter som finns har man gått ett steg längre och listat några metaller som inte får användas i produkterna. Något formellt för- slag från kommissionen finns dock inte ännu, vilket innebär att föränd- ringar kan ske. Inom OSPAR pågår arbete med att välja ut de ämnen som ska omfattas av Esbjergdeklarationens krav, dvs. ämnen för vilka utsläppen till ska ha upphört inom en generation. Arbetet är till stor del inriktat mot organiska ämnen. De nordiska länderna och har arbetat med att göra ett första urval av ämnen. I det finns några metallföreningar och metallorganiska föreningar med (t.ex. tennorganiska föreningar). Inom OSPAR har man enats om att utfallet av en sådan urvalsprocess, vilken grundar sig på persistens, bioackumulering och toxicitet, ska kunna kompletteras med andra farliga ämnen som föreslås av medlemsländerna. Metaller och metallföreningar pekas särskilt ut som en grupp ämnen för vilka detta sätt att förfara är aktuellt, eftersom kriterierna för persistens och bioackumulering särskilt är framtagna för organiska ämnen. 1.5.4OECD:s arbete med klassificering och testmetoder Inom har man kommit överens om harmoniserade kriterier för klassificering av miljöfarliga ämnen. Dessa kriterier överensstämmer i stort med för klassificering och märkning. har ännu inget system för märkning av miljöfarliga ämnen. En vägledning till tolkningen av data samt tillämpningen av de harmon- iserade kriterierna är under utarbetande. Bedömning av metallers miljö- farlighet är tänkt att utgöra ett särskilt kapitel i vägledningsdokumentet. Inom ramen för FN:s konvention om långväga lufttransporterade för- oreningar, LRTAP, har ett tungmetallprotokoll tagits fram . De riskbegränsande åtgärderna inom protokollet omfattar främst bly, kad- mium och kvicksilver. Inom IPCS (Program on Chemical Safety), som är ett samarbetsprogram mellan flera FN-organ (WHO, och ), arbetar man bland annat med att bedöma kemiska ämnens hälso- och miljörisker. I annex 2 till denna bilaga finns en förteckning över de 17 metaller som bedömts inom programmet. I JECFA (Joint FAO/) har man för metaller som ansamlas i kroppen tagit fram provisoriska värden för acceptabelt intag vid konsumtion av olika livsmedel. 1.6Hur har metallerna grupperas i följande avsnitt? Metallerna skulle grovt kunna graderas utifrån sin farlighet. Bland de farligaste metallerna finns kvicksilver, kadmium och bly. Dessa tre metaller bör i huvudsak fasas ut, vilket har slagits fast i propos- itionerna En god livsmiljö (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338) och Svenska miljömål (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:87) Enligt regeringens nya riktlinjer ska nyproducerade varor inom 10–i huvudsak vara fria från dessa metaller. Arbete med att begränsa användningen av metallerna har pågått . I andra änden av skalan kan man placera metaller som är mycket van- liga i naturmiljön, såsom järn, aluminium, kalcium, magnesium, natrium och kalium och troligen även titan. Dessa metaller är inte att betrakta som helt ofarliga men kan ändå vid normal användning inte förväntas ge upphov till problem. Däremellan finns ett stort antal metaller med varierande grad av farlig- het. Kunskaperna om dessa metaller varierar stort. För de vanligaste metallerna finns relativt god kännedom om hälso- och miljöfarlighet och exponeringssituationer men för de mindre vanliga är kunskapen ibland mycket knapphändig. Även för de mest använda metallerna råder det dock osäkerhet på vissa områden t.ex. exponeringen i olika befolkningsgrupper, liksom den hälso- och miljöpåverkan som den stora metallupplagringen i samhället kan ge i ett långt tidsperspektiv. Av annex 3 till denna bilaga framgår hur metallerna har grupperats, som underlag för indelning i den fortsatta beskrivningen. I kommande avsnitt behandlas övriga metaller, med undantag av sådana som förekommer naturligt i stora kvantiteter – järn, aluminium, natrium, kalium, kalcium, magnesium och titan. Alla dessa förekommer i jord i halter på runt /g eller mer (annex 4-6). 2 Bly, kadmium och kvicksilver 2.1Varför ska bly, kvicksilver och kadmium avvecklas? Statsmakternas skäl till att avveckla de tre metallerna bly, kadmium och kvicksilver är flera och finns beskrivna i samband med tidigare beslut och ställningstaganden, t. ex. i propositionerna En god livsmiljö (1990/91:90) och Svenska miljömål (1997/98:145). Därför ges här bara en kort sammanfattning. För att skydda den yttre miljön är det angeläget att åtgärda kvicksilver, kadmium och bly. Halterna av de tre metallerna är kraftigt förhöjda i svensk skogsmark. Det finns därmed risk för storskaliga effekter på mikroorganismer och ryggradslösa djur i markskiktet och varje ytterlig- are påslag förvärrar situationen. Även i sjöar visar metallerna en stor- skalig haltförhöjning. Användningen av bly, kvicksilver och kadmium har medfört att dessa metaller har ackumulerats i miljöer och ett betydande diffust läckage sker nu från stadsområden ut till omgivande vatten. Halterna av bly, kvicksilver och kadmium är extremt höga i sedimenten i vattenområdena kring på grund av denna diffusa uttransport. Från ett hälsoperspektiv är kadmium och kvicksilver mest angelägna att åtgärda. Kadmium kan bland annat ge njurskador och redan vid rådande intag av kadmium kan man beräkna att känsliga individer utsätts för en viss påverkan på njurarnas funktion (Järup m.fl., 1998). Ett visst samband har också kunnat ses i mellan kadmiumexponering och benskörhet. gör bedömningen att kadmiumtillförseln utgör det största hotet mot åkermarkens långsiktiga användbarhet för produktion av livsmedel (, 1999). Redan bakgrundshalterna av kadmium i är på grund av berggrundens sammansättning höga på sina ställen i landet, t.ex. i vissa skånska jordar. Atmosfäriskt nedfall och kadmium i handelsgödsel har belastat åkermarken ytterligare. Koncentrationen av kadmium i vetekärnor har troligen fördubblats . Kvicksilverhalterna i fisk ligger på nivåer som är högre än vad som kan accepteras från hälsosynpunkt. Hälften av landets sjöar, ca 40 000, beräknas ha gädda med kvicksilverhalter /kg vilket är det gränsvärde som rekommenderas av (). I fisk förkommer kvicksilver i form av metyl- kvicksilver. Kvicksilver kan, framför allt i form av metylkvicksilver, ge skador på nervsystemet. är extra känsliga för kvicksilver- exponering. Exponering för kvicksilver förekommer inte bara via kosten utan också t.ex. via amalgam. När det gäller bly har exponeringen för allmänbefolkningen sjunkit kraftigt som en följd av att användningen av bly i bensin upphört. Detta har påtagligt minskat risken för hälsoeffekter i allmänbefolkningen. I enstaka fall kan individer utsättas för hög blyexponering direkt från varor (se 2.2.4). Om en individ exponeras för bly kan det bl.a. leda till skador på nervsystemet och om gravida kvinnor utsätts för bly finns risk för skador på , som är extra känsliga. 2.2.1Regler, konventioner och tidigare ställningstagande 2.2.1.1Regler och överenskommelser i och i EU I propositionen En god livsmiljö (1990/91:90) som lämnades angavs målsättningen att användningen av bly bör avvecklas. I propositionen Svenska miljömål (1997/98:145) som lämnades angavs att all användning av bly bör avvecklas, att användningen av bly i PVC-produkter bör ha upphört senast samt att rege- ringen gör bedömningen att blyhagel bör förbjudas. I samband med behandling av propositionen gjorde ett tillkänna- givande till regeringen om att ett sådant förbud, i avvaktan på utveckling av fullgoda alternativ, ska förenas med en möjlighet till vissa dispenser. Regeringens nya riktlinjer innebär att nyproducerade varor i huvudsak ska vara fria från bly inom 10–. Användningen av bly i bensin begränsas av förordningen (1985:838) om motorbensin. Förordningen har ändrats på ett sådant sätt att blyad bensin inte får användas annat än inom vissa undantagna områden, t.ex. för fordon som disponeras av Försvar- smakten samt för kolvmotorer i luftfartyg. gäller enligt kungörelse med föreskrifter om jakt (SNFS 1994:3, NV,58) att jakt med blyhagel inte är tillåten inom vissa geografiska områden, särskilt våtmarker. Från gäller även att blyhagel inte får användas vid jakt på änder och gäss. Därutöver finns vissa andra regleringar som berör bly i kemiska pro- dukter och varor. Exempelvis får blykarbonater och blysulfater inte finnas i färger, enligt EG:s begränsningsdirektiv (76/769/EG), imple - menterat i svensk lagstiftning genom Kemikalieinspektionens före- skrifter KIFS 1998:8. Enligt samma regler får inte heller ämnen med vissa riskfraser för cancer, mutagenicitet och reproduktionstoxicitet förekomma i kemiska produkter som säljs till allmänheten. Detta berör blyföreningar generellt eftersom de är klassificerade som reproduktionstoxiska. I förordningen (1998:944) om förbud m.m. i vissa fall i samband med hantering, införsel och utförsel av kemiska produkter regleras förekomsten av bly i förpackningar. Inom EU pågår utarbetande av ett direktiv om produ- centansvar för elektriska och elektroniska produkter. Ännu finns inget färdigt förslag från kommissionen, men enligt ett utkast till direktivför- slag ska bl.a. bly fasas ut ur elektriska och elektroniska produkter . Undantag föreslås dock för bly som strålskydd, bly i glas för glödlampor, lysrör och katodstrålerör, bly i elektroniska keramiska delar samt bly som legeringsämne i stål (), aluminium () och koppar (). Undantagen föreslås löpande ses över, vilket kan resultera i att användningsområden läggs till eller stryks ifrån listan över undantag. har presenterat ett förslag till direktiv om uttjänta fordon. Enligt förslaget ska medlemsstaterna tillse att bly, kvicksilver, kadmium och sexvärdigt krom som ingår i fordon som släpps ut på marknaden efter , förhindras från att fragmenteras i fordonssönderdelare och från att bortskaffas i avfallsupplag eller i anläggningar för förbränning eller samförbränning av avfall, med eller utan energiåtervinning. Undantag föreslås gälla för bly som används som lödningsmetall i elektroniska kretskort. har bedrivit ett riskreduktionsprogram för vissa utvalda ämnen, däribland bly. Arbetet avslutades med att OECD-länd- ernas miljöministrar antog en deklaration om riskbegränsande åtgärder för bly (C(96)42/Final). I deklarationen ges högsta prioritet åt åtgärder inriktade mot exponering från livsmedel, vatten och luft, yrkes- exponering samt andra potentiella exponeringsvägar i enlighet med ett annex, där bl.a. följande tas upp: ·att stegvis avveckla bly i bensin förutom i användningar där alternativ inte finns, ·att barn inte får exponeras för bly från leksaker, ·att blyexponering från material, som förpackningar, keramik och kristall, via livsmedel och drycker ska begränsas, ·att blyanvändning i färg och rostskydd ska avvecklas förutom i användningar där alternativ inte finns, ·att begränsa användningen av blyhagel i våtmarker och verka för användning av alternativ till blysänken, ·att fastställa strategier för att minska exponeringar som härrör från tidigare användning av blyinnehållande material i byggnader. I övrigt handlar deklarationen om att öka återvinningen av bly, minska exponeringen i arbetsmiljön och minska utsläppen från punktkällor samt att följa halterna i miljön. 2.2.1.3FN:s konvention om långväga, gränsöverskridande luftföroreninger (CLRTAP) – protokoll om tungmetaller Inom FN:s konvention om långväga lufttransporterade föroreningar, LPTAP, antogs ett protokoll om tungmetaller vid ett möte i danska . Protokollet har undertecknats av 35 enskilda länder (europeiska länder, , ) och EU. Protokollet hade bara ratificerats av tre länder (, och ). Protokollet handlar om metallerna bly, kadmium och kvicksilver. Part- erna förbinder sig att minska emissionerna av de tre metallerna jämfört med (eller ). Syftet är att minska utsläppen från industriella källor, förbränningsprocesser och avfalls- förbränning. Enligt protokollet måste parterna fasa ut användningen av blyad bensin. I protokollet finns inga ytterligare utfasningskrav för specifika användningsområden för bly. 2.2.1.4Arbete i enskilda länder – anmälde en förordning om förbud mot bly till . Förbudet är tänkt att omfatta import, försäljning och framställning av bly och blyföreningar samt produkter som innehåller bly eller blyföreningar. Förordningen berör inte bestämmelser om bly som är en följd av tidigare lagstiftning bl. a. inom områdena medicintekniska produkter, emballage, motorbensin, batterier, ammunition, slagg och flygaska samt slam. I en bilaga till förordningen anges vid vilket datum användningen av bly förbjuds, uppdelat på olika produktkategorier. Datumen ligger inom . För vissa produkter gäller dock undantag tills vidare. Den danska anmälan ledde till reaktioner från många medlemsländer. Invändningarna rörde främst att det danska förbudet leder till handels- hinder som en tillfredsställande bedömning av riskerna saknas. Ett område som ur denna synvinkel lyfts fram av flera länder är kristallglas. I och med att anmälan utlöste detaljerade utlåtanden för- längdes den s.k. frysningsperioden, då förslaget inte fick antas, till . Även blyindustrin har reagerat på att det danska förbudet strider mot frihandelsavtal och att riskerna inte visats i tillräcklig grad samt att en genomgång av riskerna med substituten sak- nas. ser över förslaget. Intentionen är att förordningen ska kunna träda ikraft . 2.2.2Användningen av bly i – hur går avvecklingsarbetet? fram till har bly använts i . Ca beräknas finnas i bruk i samhället , medan resten återfinns som avfall (Bergbäck, 1998). var en nettoexportör av bly, dvs. exporten av bly i form av raffinerat bly och legeringar var ca och överskred därmed importen, som dominerades av avfall och skrot och låg på ca . I sker både brytning av bly och upparbetning av återvunnet bly. var den årliga tillförseln av bly i varor i ca . Nytillförseln av bly till samhället var dock lägre än så, då runt hälften av användningen utgjordes av återvunnet bly. Av tabell 3 framgår hur den använda mängden bly fördelade sig på olika områden vid olika årtal. Det är viktigt att observera att sättet på vilket värdena beräknats varierar något, vilket gör att direkta jämförelser mellan åren kan leda till felaktiga tolkningar. Tabellen ger dock en god bild av vad som är stort och smått beträffande användningsområdena för bly. Det största enskilda användningsområdet för bly är bilbatterier och andra ackumulatorer. Ackumulatorerna beräknas stå för uppemot tre fjärdedelar av den totala användningen. Andra användningsområden är ammunition, fiskesänken, elektronik, vikter (t.ex. båtkölar och balans- vikter till hjul), kabelmantling, metallegeringar, tillsatser i plast, bygg- nadsmaterial, glas samt färg och rostskydd. Avvecklingen har på några områden varit framgångsrik. Användningen av bly i bensin har till följd av förändringar i förordningen om motor- bensin minskat drastiskt. Inom områden som färg och rostskydd, glas, kabelmantling och tillsatser i PVC har frivilliga åtgärder från industrin lett till nedgång i användningen. På andra områden går utvecklingen långsamt. Tillskottet av bly till samhället genom ackumulatorer är fortfarande mycket stort. Förbruk- ningen av bly till ammunition har minskat något , till följd av att mängden bly per hagel minskat. Någon nämnvärd övergång till alternativa material har dock inte skett. Inte heller inom fisket har någon påtaglig övergång till alternativa sänkesmaterial gjorts. Tabell 3 Blyanvändning i . Uppskattad användning av bly i vid tillverkning, fördelat på olika områden /90 till 1996, i ton (Kemikalieinspektionen, 1997). Plast, stabilisator och pigment Övrig användning metallisk bly Elektronik, bildskärmar, 1Uppgifterna avser 1991. 2Uppgifterna avser 1991 och 1996, se vidare Kemikalieinspektionens rapport. 3Uppgifterna avser 1994, se vidare Kemikalieinspektionens rapport. 4Mängden bly till uppskattas till < . 5Uppgiften avser 1995. 6Försålda kvantiteter med antagande att mängden bly i kulor ej ändrats. 7För 1996 har användning vid tillverkning redovisats. Export respektive import har inte beaktas. Den faktiska användningen av bly i fiskesänken i kan uppskattas till . 8En summering av mängder är inte meningsfullt då osäkerheterna i uppskattningarna i flera fall är stora och import och export inte har beaktas. = ingen uppgift. Nedan görs en genomgång av de största kvarvarande användnings- områdena för bly. Mycket stora mängder bly används till batterier. Blyanvändningen för- delar sig på startbatterier () samt stationära och traktio- nära batterier (). Stationära batterier används för reserv- kraft på industrier, sjukhus osv. och traktionära batterier används för drift av t.ex. truckar. Globalt ökar produktionen av blybatterier. För startbatterier rör det sig om och för övriga om 5 pro- cent . I fordon är två typer av batterier aktuella – startbatterier och batterier för driften. Startbatterier finns i alla fordon och alla startbatterier till- verkas av bly . Batterier för driften krävs i nya typer av fordon såsom el- och hybridfordon. Utvecklingen av driftsbatterier är i huvud- sak inriktad på andra batterisystem än blybatterier. Litiumbatterier och nickelmetallhydridbatterier har snabbt ersatt t.ex. nickelkadmiumbatterier i många varor. Från forskningshåll menar man att utvecklingen av litiumbatterier och även nickelmetallhydridbatterier har kommit tillräckligt långt för att dessa skulle kunna användas som startbatterier (, 1999). Batteritillverkarna och bilindustrin menar dock att det tar ett tiotal år att ställa om produktionen och några egentliga incitament för en sådan omställning finns inte (, 1999 och , 1999). Inom EU bedrivs ett 3-årigt forskningsprogram om litiumbatterier. I litiumbatterier finns utöver litium även aluminium och koppar, som bärare, metalloxid samt någon polymer. Metalloxiden kan vara en oxid av järn, mangan, vanadin, kobolt eller nickel. Man stävar efter att använda järn samt att ersätta koppar med aluminium. I nickelmetall- hydridbatterier utgörs metalldelen av t.ex. lantan. Det pågår också en utveckling av blybatterierna, i syfte att göra dem mindre och att öka deras livslängd. Det är möjligt att man inom en tio- årsperiod kan minska mängden bly per batteri från dagens till samt att livslängden kan ökas från 5 till 6–. På forskningsstadiet finns även en utveckling av bipolära blybatterier. Om dessa går att få att fungera tillfredsställande kan mängden bly per batteri minskas till . Osäkerheterna kring framtiden för de 512 Bilaga 6 SOU 2000:53 bipolära blybatterierna är dock lika stora som för litium- och nickelmetallhydridbatterierna (,1999). För de stationära och traktionära batterierna ligger en övergång till alternativa batterier troligen ännu längre bort i tiden än för startbatteri- erna. I finns ett system för återtagande av start- batterier som väger över . utvidgades detta system till att omfatta alla blybatterier. Återtagandet regleras i förordningen (1997:645) om batterier. Systemet fungerar så att den som sätter ett batteri på marknaden betalar en avgift som går till en batterifond som administreras av . Skrothandeln, som sedan får in de uttjänta batterierna levererar dessa till . rapporterar till ett särskilt bolag, , hur många ton blybatterier som inlämnats från varje skrotleverantör. lämnar dessa uppgifter till , som betalar ut pengar från batterifonden. I fonden finns ca . Graden av insamling är hög. Statistik beträffande startbatterier visar att insamlingen var strax av marknadstill- förseln dessa år (, 2000). En förklaring till att insamlingen överstiger är att det då systemet infördes fanns en stor mängd gamla batterier lagrade på olika ställen.