sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Trots att idrottsföreningarna har tappat med- lemmar under 1990-talet25 och trots att det i vissa fall har skett en kommersialisering av verksam- heten (genom till exempel bolagsbildning), är idrottsrörelsen ett exempel på en folkrörelse som förhållandevis väl har lyckats bibehålla en viktig samhällsfunktion. I idrottsföreningar träffas och samverkar medborgare på lika villkor, oavsett social bakgrund. Där odlas en gemenskap och till- hörighet som sträcker sig bortom klassgränserna. Exempelvis har idrottsrörelsen lyckats förhål- landevis väl med att integrera personer med ut- ländsk bakgrund i sin verksamhet. Från röst till service På den lokala nivån utförs allt fler servicetjäns- ter av olika medborgarsammanslutningar (inte bara folkrörelser), som svarar för ett allt större engage- mang inom välfärdsstatens kärnområden. Vi ser alltså en renässans för ideella organisationer som serviceproducent, som ju var vanligt före välfärds- statens genombrott. som den ideella sek- torns roll som serviceproducent här tycks öka före- faller dess roll som opinionsbildande röst minska.26 Denna förskjutning mot en på lokal nivå mer serviceinriktad verksamhet tar sig åtminstone två uttryck: För det första har det lett till att service- producerande verksamhet har knoppats av från re- dan existerande organisationer, för att i stället i ex- empelvis stiftelseform drivas som mer reguljär verksamhet. Ett exempel på detta är Röda korsets för hiv-drabbade. Av än större bety- delse för föreningslivet är, för det andra, att utveck- lingen har medfört att ett stort antal nya med- borgarsammanslutningar har bildats. De tyd- ligaste exemplen på detta är de föräldrakooperativa daghemmen samt friskolorna, men även nya slags medborgarsammanslutningar har utvecklats, vissa mer löst strukturerade eller till och med informellt baserade.27 Som kanal för medborgarnas röst och utförare av vissa tjänster har lokala utvecklingsgrupper bildats runt om i landet. Dessa tar intryck av folkrörel- sernas arbete, till exempel är den interndemo- kratiska strukturen central i arbetet, som de också står för någonting nytt. Som vi nämner i kapitlet om medborgarnas deltagande, inflytande och delaktighet har dessa utvecklingsgrupper växt fram i det vakuum som uppstått efter de senaste de- cenniernas kommunsammanslagningar. Man har, från bygdens håll, upplevt en brist på förståelse för de behov bygden har, och därför har man startat ut- vecklingsgrupper med förhoppning om att återta initiativet från kommunen. Genom grupperna söker bygdens invånare kollektivt lösa sina prob- lem.28 Framväxten av lokala utvecklingsgrupper kan ses som uttryck för platsideologi snarare än parti- politisk ideologi. Betydelsen av en territoriell iden- titet har med de lokala utvecklingsgruppernas fram- växt ökat. Nätverkskulturen och nyare former av medborgarsammanslutningar Medborgarnas engagemang tar sig andra ut- tryck . Vi har berört några av dessa, till exempel serviceproducerande föreningar och loka- la utvecklingsgrupper, som påminner om folk- rörelserna i sin verksamhet och är nyare former av medborgarsammanslutningar. Vi ska här gå ett steg längre och uppmärksam- ma organisationsformer och verksamhetsinrikt- ningar som inte alls, eller åtminstone inte i lika stor utsträckning, påminner om folkrörelsernas arbete. De utvecklingstendenser vi här lyfter fram sägs i stället stå för det unga, det nya. Detta kan emellertid på flera sätt ifrågasättas; bland annat introducerades flera av de politiska frå- geställningarna redan för flera årtionden sedan, till exempel miljöfrågor. Dessutom attraherar verk- samheterna och tillvägagångssätten inte bara ung- domar, vilket åtminstone medierna ofta tycks tro. Det står däremot klart att de företeelser som vi här uppmärksammar utmanar det traditionella svenska föreningslivet. De kan dessutom anses ha fått en växande betydelse.29 Åtskilliga av de nybildade medborgar- sammanslutningarna har det gemensamt att de fungerar mer som nätverk än som traditionella organisationer. Medan de traditionella organisationerna är medlemsbaserade och hierarkiskt uppbyggda anses nätverket vara en platt organisationsform. Med detta menas att det är icke-hierarkiskt och under- lättar genom sin informella struktur aktivt del- tagande och spontana initiativ. Nätverkskulturen kan ses som en kritik av den formella medlemsorganisationen och dess repre- sentativa demokratibegrepp, som ju exempelvis kännetecknar folkrörelserna. Problemet med den formella organisationens demokrati är, enligt denna kritik, att den har en inbyggd tendens till institutionalisering och professionalisering, vilket skapar och permanenterar hierarkier.30 Nätverket utesluter emellertid inte formella organisationer, snarare tvärtom; organisationer ut- gör i själva verket ofta en bas för nätverkens mobili- sering. Tillsammans med andra organisationer, enskilda individer och grupper, som i övrigt har olika ideologiska plattformar, byggs informella kontaktnät upp, som i syfte att uppnå vissa speci- fika politiska mål fogas samman i tillfälliga koalitio- ner. Denna form av kollektivt handlande bygger på principen om att man har en gemensam nämnare som man arbetar utifrån, vilket har kallats ett slags politisk minimalism. Ett par exempel på till- fälliga koalitioner av detta slag är kampanjen mot svenskt medlemskap i och den antirasistiska rörelsen.31 Ett ytterligare kännetecken på nätverkskul- turen är att den har anammat den nya tekniken. In- ternet används i hög grad som kommunikations- medel och möjliggör en levande diskussion och snabb mobilisering av deltagande medborgare.32 Från medlemskap till handlingsinriktat engage- mang Parallellt med nätverkens ökade betydelse som organisationsform har god handlingskraft blivit viktigare än att nå en bred medlemsbas. Det tycks vara ett betydligt större intresse för handlings- inriktade verksamheter än att delta i möten och sammanträden, att nå politiska mål blir viktigare än att utveckla en demokratisk intern struktur och ett bland deltagarna demokratiskt hantverkskunnan- de.33 Nyare sociala rörelser belyser denna förskjut- ning tydligt. De kan ses som nätverk av handlingar som utförs av en mångfald individer, grupper och organisationer i en gemensam kamp i konkreta sakfrågor.34 Det expressiva (uttrycksfulla) inslaget i olika sammanslutningars agerande har upp- märksammats alltmer. Det gäller till exempel de symboliska uttrycksformer man använder sig av, som kan ses som ett resultat av en anpassning till dagens medieklimat. I syfte att skapa opinion kring de frågor man lyfter fram och de problem man blottlägger görs allt oftare handlingar som får en symbolisk laddning, såsom när exempelvis Green- peace dumpar kylskåp utanför en av fabriker.35 Sörj inte att staten eller kommunerna inte har samma starka roll i välfärdsstaten som tidigare – organisera istället människor för de nödvändiga kompletterande systemen. Globaliseringen kännetecknas bland annat av att det växt fram en föreställning om så kallade före- ställda globala gemenskaper.36 De kan sägas bygga på uppfattningen att det finns politiska frågor som inte bara berör ett klart avgränsat geografiskt terri- torium. Globala identiteter formas och det skapas globala politiska frågeställningar. Mobiliseringarna provsprängningar av kärnvapen var ett av de sammanhang där föreställningar om en gemenskap tidigt utformades. Protesterna mot provsprängningarna låg till grund för både freds- och miljörörelsens grundande. har ytterligare en mängd globala rörel- ser växt fram, däribland människorättsorganisa- tioner, organisationer som arbetar mot prostitution etc. Dessa skiljer sig på några punkter från exem- pelvis det tidiga 1900-talets arbetarrörelse, som ju också hade ett internationellt perspektiv. En av de främsta skillnaderna är att de nya rörelserna inte har nationalstaten som organisatorisk och ideo- logisk bas. För många av de nya globala rörelserna finns det i stället ett nära förhållande mellan det lo- kala och det globala. Glokalt har blivit ett alltmer använt begrepp som beskriver förhållandet, som alltså präglas av ett lokalt baserat engagemang men som rör globala frågor av bland annat ovan nämnda slag.37 Det globala föreningslivet är, som vi visat i tidigare kapitel, ett tydligt exempel på hur nätverkskulturen har brett ut sig. Olika grupper och organisationer verkar tillsammans runt vissa gemensamma poli- tiska mål, och genom att använda Internet kan de snabbt sätta sig i kontakt med varandra. Ett konk- ret exempel på detta är när kritiker till Världs- handelsorganisationen (WTO) 1997 fick tag på ett utkast till ett investeringsavtal, som WTO höll på att arbeta fram med hjälp av (). Kritikerna lade ut utkastet på nätet, som spreds av flera organisationer som alla var kritiska till avtalet. Genom flitig diskussion mobiliserade man snabbt ett brett motstånd från olika intressegrupper.38 , , upprepades scenariot, när tiotusentals aktivister för olika organisationer och intressen demonstrerade före och under i , USA.39 Organisationer med antidemokratiska mål Den sista utvecklingstendensen vi väljer att belysa riktar uppmärksamheten på ett av demokratins dilemman: Demokratin erbjuder medborgarna fri- het och möjlighet att förgöra den. Genom att nytt- ja sin yttrande-, organisations-, mötes- och demo- nstrationsfrihet kan medborgare, med stöd av grundlagen, verka för antidemokratiska mål. Organisationer med uttalade antidemokratiska åsikter, till exempel rasistiska och nazistiska orga- nisationer, är inget nytt fenomen i . 1990-ta- let har emellertid inneburit att dessa organisationer och nätverk av organisationer, grupper och indivi- der har ökat sin aktivitet.40 Genom Internet rek- ryteras nya medlemmar och nätverk byggs upp. Budskap kan spridas snabbt utan att de ansvariga blir identifierade.41 Mord, mordhot och bomb- attentat riktade mot färgade, invandrare, judar, homosexuella och politiska motståndare har skakat det svenska samhället , och i synnerhet . De rasistiska och nazistiska organisationerna exemplifierar tydligt ett viktigt problem: Inte alla former av medborgarsammanslutningar främjar demokratin. Utöver organisationer med rent antidemokratiska mål finns det exempelvis också de som visserligen inte har som mål att undergräva demokratin, men som på grund av sin auktoritära och inåtvända karaktär varken bidrar till en demokratisk fostran bland deltagarna eller möjliggör ett effektivt deltagande. Detta gäller exempelvis vissa religiösa sekter. Dessutom är inte alla medborgarsammanslutningar internt demo- kratiska. Medborgarsammanslutningarnas utveckling från demokratisk synpunkt Hur har då medborgarnas möjligheter till delta- gande, inflytande och delaktighet påverkats av bland annat nätverkens ökade betydelse som orga- nisationsform till förfång för de traditionella folk- rörelseorganisationerna, eller de direkta aktioner- nas ökade betydelse som deltagandeform? Den politiska ojämlikheten i föreningslivet består Föreningslivet har gått igenom en rad förändringar, av vilka några, som vi speciellt vill uppmärksamma, redovisas ovan. Medborgarnas engagemang är emellertid fortfarande tämligen högt, och har till och med ökat en aning . Vi ser att ökningen främst beror på att kvinnorna har ökat sitt deltagande. Deltagandet i medborgarsammanslutningar av olika slag är dessvärre fortfarande inte jämlikt. Till exempel är högutbildade mer aktiva än lågutbil- dade. Detta samband är dessutom starkare än vid en likadan mätning 1992; utbildningens roll för föreningsaktivitet har alltså ökat . Vidare deltar de som förvärvsarbetar mer än vad andra gör. Dessa två samband möjliggör för oss att dra en viktig slutsats: Frivilligt föreningsengagemang tycks inte vara ett sätt att kompensera för i andra sammanhang bris- tande resurser. Snarare tycks de som redan har resurser vara de som flitigast engagerar sig.42 De som i minst utsträckning deltar tycks vara låg- utbildade i storstäderna, med liten familjetradition av föreningsliv. Däremot uppvisas inget samband mellan etnicitet och föreningsdeltagande.43 Ungdomars och äldres engagemang skiljer sig åt på flera sätt. Med undantag för idrottsrörelsen bärs de traditionella folkrörelserna främst upp av äldre medborgare. Även partierna och ungdomsförbun- den har, som vi redovisade i föregående kapitel, svårt att rekrytera yngre medborgare. Ungdomar finner ofta andra former för sitt engagemang och aktiverar sig i högre grad i nyare typer av medbor- garsammanslutningar, såsom exempelvis de ovan nämnda globala rörelserna. Deras redskap (t.ex. Internet) och metoder är nya, men det är viktigt att det etablerade samhället tar tillvara detta engage- mang, och inte räds dess nya inslag. Nätverkskulturen ger handlingskraft – men förbiser den demokratiska skolningen? Nätverkskulturens utbredning utmanar på flera sätt folkrörelsedemokratin. Den skapar förutsätt- ningar för snabba initiativ och ett mer handlings- inriktat deltagande, vilket gynnar medborgarnas möjlighet till ett effektivt deltagande. Å andra sidan skolar folkrörelserna medlemmarna i demokratiskt utövande, genom att lära dem mötesteknik i en representativ demokrati. De utgör på så vis en rekryteringsbas för framtida förtroendevalda. I ett nätverkssamhälle riskerar detta att förbises, där i stället medborgare med ett gemensamt intresse knyter sig samman och tillsammans aktivt arbetar för att främja just detta intresse. Vi vill på inga vis hävda att det inte skulle finnas några sammanslutningar i nätverkssamhället som värnar den interna demokratin, men vi vill höja ett varningens finger. När politiskt handlande blir allt viktigare, och konkurrensen om uppmärksamhet i exempelvis medierna blir allt hårdare, är det risk för att den demokratiska skolningen inte hinns med, inte prioriteras. Detta skadar deltagarnas demo- kratiska färdigheter; det organiserade livet blir inte längre en skola i demokrati. Vi kan heller inte utesluta att nätverk, som alter- nativ till en formell organisation med en represen- tativ demokrati, i somliga fall byggs upp för att stärka den ledande gruppens makt. Bristen på interndemokratisk struktur blir i sådana fall mer en fråga om ett medvetet val än en prioriteringsfråga. Även i ett nätverk eller en nätverksliknande organisation med en interndemokratisk struktur kan problem förekomma. Alla nätverk är nämligen inte öppna för alla. Det finns slutna nätverk, som fostrar en stark solidaritet och tillit till den egna gruppen, men på bekostnad av dem som står utan- för.44 I ett sådant nätverk odlas inte den förståelse och kompromissvilja till andra medborgargrupper, som är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. Civil olydnad prövar rättsstaten Det målinriktade deltagandet i form av utomparla- mentariska aktioner har kommit att väcka allt större uppmärksamhet. Civil olydnad är en sådan aktion. Också i vårt land använde demo- kratins vägröjare civil olydnad som arbetsform. Denna handlingsform engagerar inte bara unga människor, vilket annars är den bild som ofta medi- erna ger. Det är emellertid fortfarande få personer som utför dessa handlingar,45 även om man kan för- vänta att handlingsinriktat engagemang av detta slag kommer att öka i framtiden.46 Det som kanske främst gör civil olydnad värd att analysera är emellertid att den öppet utmanar den representa- tiva demokratin. Med civil olydnad menar vi en politisk handling som öppet och utan våld medvetet bryter mot lagen.47 Civil olydnad förutsätter alltså ett lagbrott, som ska ske öppet och med beredskap hos individen att ta sitt straff. Icke-våldsprincipen är också viktig, inte minst av praktiska skäl. För att aktionerna ska kun- na utgöra en moralisk utmaning, måste ett för- troende hos allmänheten byggas upp, vilket man misslyckas med om man hotar med våld mot en annan människa eller hennes egendom. Det finns också utomparlamentariska hand- lingar som inte är öppna och inte heller bygger på en självklar beredvillighet att ta sitt straff. Dessa kan därför inte ses som rena former av civil olyd- nad. Men de bygger på icke-våldsprincipen. Det gäller ofta protester eller motstånd som till sin karaktär inte kan vara öppna, som är omedelbara i sina konsekvenser och som utförs i ett klart poli- tiskt syfte.48 Men hur bör civil olydnad betraktas? Är den ett hot mot det demokratiska systemet eller kan den på vissa grunder rättfärdigas? Vissa kritiker till civil olydnad, till exempel politiker och journalister, har i den allmänna debatten hävdat att den endast kan rättfärdigas i en odemokratisk stat, medan det är oacceptabelt i en demokratisk stat med på demo- kratisk väg tillkomna lagar. I den filosofiska debat- ten är emellertid den allmänna uppfattningen att det är nödvändigt att skilja mellan legalitet och legitimitet, att skilja mellan lag och moral. Lagen kan vara formellt riktigt tillkommen, genom en demokratisk beslutsprocess, men ändå inte mot- svara grundläggande moraliska principer. Den ci- vilt olydige ifrågasätter inte lagstyret som sådant utan bara en, på moraliska grunder, enskilt orätt- färdig lag. Därför kan civil olydnad rättfärdigas och i vissa fall till och med vara ett sätt att faktiskt värna rättsstaten.49 Vi instämmer och menar också att civil olydnad bör ses som en symbolisk och öppen handling som bör syfta till att väcka frågor och skapa en dialog. Det är därför viktigt att det inleds en diskussion med samhället, till att börja med redan i rättssalen. Det är exempelvis inte rimligt att ett modernt rätts- väsende, vid bedömning av en civil olydnads- aktion, inte tar hänsyn till brottslingens morali- ska motiv, såsom uttryckligen har hänt de senaste åren.50 Vid det nya millenniets början är inte med- borgaren en lydig undersåte som ser lagen som det högsta värdet. Det moraliska ställningstagandet måste därför vägas in i bedömningen. Vi kan dock aldrig varken tolerera eller försvara att medborgare tillgriper våld eller hot om våld, eller tillgriper skadegörelse, hur gott syftet än må vara. De som utför dessa handlingar bör även dömas därefter. står dessa medborgargrupper och företrädare för det etablerade samhället ofta långt ifrån varan- dra. Förståelsen för motparten tycks vara mycket liten. Civila olydnadsaktioner bör emellertid ses som ett naturligt inslag i en mogen demokrati. Det är därför absolut nödvändigt att det inleds en öpp- nare dialog om den civila olydnadens plats i den moderna demokratin. Om inte, riskerar de indi- vider och grupper som utför dessa aktioner att marginaliseras ytterligare och förpassas till onåbar extremism. En dialog förutsätter emellertid vilja. Både samhälls- företrädare och civilt olydiga måste göra ansträng- ningar för att skapa dialog. De senare får inte bli slutna rörelser, som präglas av en vi-och-dom- känsla. Det odlar bara en intolerans. De etablerade institutionerna måste sträva efter att in- kludera de rörelser som ägnar sig åt civil olydnad, men även andra, inte öppna, aktioner. Det måste finnas en acceptans mot dessa grupper; deras engagemang måste tas tillvara. Vi får inte förväxla demokratins fiender med dess kritiker. Statens och kommunernas klåfingrighet Att tillvarata medborgarnas engagemang är viktigt. Det måste nämligen, för att demokratin ska be- rikas, få finnas ett rikt föreningsliv av fria och från stat och kommun autonoma medborgarsamman- slutningar, som kanaliserar medborgarnas engage- mang. Det är därför med oro som vi tvingas bevittna hur den offentliga sfären, i sin roll som vik- tig finansiär, alltmer lägger sig i föreningarnas verksamhet. Som nämndes tidigare gäller detta exempelvis folkbildningsverksamheten, där staten allt oftare har kommit att ställa krav på ett visst resultat för att ge offentligt stöd. Detta gäller emel- lertid inte bara på folkbildningens område, utan för många organisationer. Den offentliga finansi- eringen tenderar alltmer att anta företagslika och resultatorienterade styrformer. I stället för gene- rella bidrag blir det vanligare med prestations- ersättning, där bidragsgivaren vill veta att pengarna har gett avsett resultat.51 De ideella organisa- tionernas verksamhet riskerar därmed att i prak- tiken likna den hos en myndighet. Vi är medvetna om att här föreligger en mål- konflikt mellan ekonomisk effektivitet och demo- krati; i syfte att uppnå önskat resultat inskränker staten föreningarnas frihet att efter eget huvud utforma verksamheten. Men förutom att medbor- garsammanslutningarna i ett fritt föreningsliv vär- nar sin integritet och slipper agera som en extra myndighet, menar vi att ett oberoende från stat och kommun även kan förbättra verksamheten. Med mindre detaljreglering och mer generellt stöd kan fler idéer tas tillvara, vilket både stärker demokratin och effektiviteten. Varken privat eller offentligt Ett stort problem är dock den traditionella fixeri- ngen vid att all organiserad verksamhet är antingen privat eller offentlig. Såväl juridik som ekonomi, politik som förvaltning samt statistik, forskning och utbildning genomsyras av uppdelningen mellan offentligt och privat. Detta grundläggande synsätt gör det svårt för föreningar, kooperativ, lokala utvecklingsgrupper och liknande samman- slutningar att göra sig gällande utifrån sina egna förutsättningar. Det är ofta som staten och kom- munerna förbiser dem eller behandlar dem med antingen näringslivet eller den offentliga sektorn som mall. Detta leder ofta till problem eftersom samman- slutningarna, precis som det privata näringslivet, är starkt beroende av villkor som formas av stat och kommuner. Det handlar bland annat om lagstift- ning, ekonomiska villkor, kunskapsutveckling och utbildning samt olika åtgärder och trygghetssys- tem inom social-, närings-, arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Utifrån den ideella sektorns betydelse i samhället – inte minst för demokratin – är det angeläget att skapa så goda och tydliga vill- kor som möjligt. Inriktningen bör vara att ge lång- siktigt hållbara och stabila förutsättningar för sek- torn att fungera och utvecklas, med bibehållen fri- het och självständighet. engagemang i (mätt i frivilligt arbete), och att det faktiskt ökar en aning. Hur har detta, och övriga utvecklingstendenser vi behandlat i detta kapitel, påverkat medborgarnas möjlighet till del- tagande, inflytande och delaktighet? Trots den positiva tendens vi här kan skönja finns viss anledning till oro: Det frivilliga engage- manget är, för det första, inte politiskt jämlikt. Det tycks i stället vara kopplat till resurser i form av utbildning, arbete etc. De som redan har gott om resurser är de som främst engagerar sig. Detta hotar att ytterligare öka klyftan mellan resursstarka och resurssvaga medborgare. För det andra riskerar nätverkskulturens utbredning att försämra den demokratiska skolningen. För det tredje är med- borgarsammanslutningarnas förhållande till den offentliga sfären och samhällsföreträdare inte sällan problematiskt. Vissa sammanslutningar riskerar, genom den offentliga finansieringens ändrade karaktär, att integreras i den offentliga verksam- heten. Andra, exempelvis nyare rörelser som använder okonventionella medel, accepteras inte av samhällets etablerade organ utan ses ofta snarare som hot. Detta förutsätter att den ideella sektorn får vara sin egen norm, det vill säga bedömas och behandlas utifrån sin särart. Att etablera föreställningen om en tredje sektor är också en bekräftelse på att före- ningar, kooperativ, lokala utvecklingsgrupper och liknande sammanslutningar har något viktigt gemen- samt och att de tillsammans har en betydelse i sam- hället på samma sätt som det privata näringslivet och den offentliga sektorn. Att ta tillvara idéer och engagemang är en grund- bult i föreningslivet. Vi har i det här kapitlet visat att det fortfarande finns ett tämligen stort mått av Sammanslutningarnas problematiska förhållande till stat och kommun påverkar det medborgerliga del- tagandet negativt, som tenderar att inte bli effektivt. Det måste få finnas en rik flora av medborgar- sammanslutningar.