sou · GOB382d2 · 2001-01-01 00:00:00 — 5Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar De konstnärliga utbildningarna har annan karaktär och uppläggning än övrig högskoleutbildning. Det rör sig här om individuella utbildningar inom områden med speciella förutsättningar. Behovet av lärar- och andra utbildningsresurser blir därför särskilt stort. Flertalet av utbild- ningarna ställer också mycket stora krav på lokaler och utrustning för t.ex. scenisk framställning, musikutövande eller vissa former av bild- skapande. har de konstnärliga utbildningarna – och måste ha, med hänsyn till såväl den begränsade arbetsmarknaden som de höga krav som ställs på dem som antas – en begränsad omfattning. De stora resurskraven och den nödvändiga småskaligheten ställer speciella krav på resurstilldelningen. Principen med enhetliga per capita-ersättningar – samma ersättning per helårsstudent respektive helårsprestation inom samma utbildnings- område – omfattade inte det konstnärliga utbildningsområdet under det första budgetåret med det nya resursallokeringssystemet. Utbildnings- ministern anförde i propositionen Högre utbildning för ökad kompe- tens: För dessa utbildningar bör enligt min mening tillämpas en för var och en av de berörda universiteten och högskolorna individuellt beräknad ersättning per helårsstudent.1 Skillnaderna mellan lärosätenas ersättning per helårsstudent inom det konstnärliga utbildningsområdet var stora, vilket framgår av nedan- stående tabell: 1992/93:169, s. 20. 108 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar Ersättning per helårsstudent /94 (Dåvarande som hade musiklärar- och idrottslärarutbild- ning erhöll en gemensamma per capitaersättning för musik och idrott. Denna exkluderas i redovisningen). Fr.o.m. /95 infördes samma principer för resurstilldel- ning för konstnärliga utbildningar som för övriga utbildningar. Försla- get presenterades i propositionen Utbildning och forskning – Kvalitet och konkurrenskraft.2 För att kunna tillämpa principen om samma per capita-ersättning inom ett utbildningsområde till alla lärosäten blev det emellertid nödvändigt att dela upp det konstnärliga utbildningsområdet i sju olika utbildningsområden. Bakgrunden till detta var de stora skill- naderna i resurser per helårsstudent mellan olika typer av konstnärlig utbildning och grundprincipen att inget lärosäte skulle drabbas av en lägre tilldelning . En sammanslagning till ett fåtal områden och införandet av enhetlig ersättning per student och område skulle få drastiska konsekvenser för resurstilldelningen till flera av de små konstnärliga högskolorna i Stockholm.3 Det konstnärliga utbildnings- området delades således upp i sju olika utbildningsområden; dans, design, konst, media, musik, teater och opera. /95 inkluderades också ersättning för hyreskost- nader och lånekostnader i per capita-ersättningarna för alla utbild- ningsområden. Skillnaderna i ersättningsbeloppen mellan de konstnär- liga områdena – med proportionellt sett höga lokalkostnader – och övriga utbildningsområden förstärktes därmed. För de konstnärliga utbildningsområdena innebar det faktum att hyreskostnaderna inklu- derades i per capita-ersättningarna att ersättningen ökade med mellan 1993/94:177. 1993/94:177, s. 87. Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 109 50 och medan motsvarande ökning för övriga utbildnings- områden varierade . De konstnärliga utbildningarna har såväl höga undervisningskostnader som höga lokal- och lånekost- nader per student. Nedan redovisas respektive utbildningsområdes storlek mätt i antal helårsstudenter, den genomsnittliga ersättningen per helårsstudent och utbildningsområde samt den totala ersättning som dessa studenter gene- rerar. Uppgifterna om antal helårsstudenter har tagits fram inom och avser . Uppgifterna om genom- snittlig ersättning per helårsstudent avser ersättningsbeloppen för bud- med antagande om 95 procents prestationsgrad. Källa: , högskoleenheten. Av tabellen framgår att vissa av de konstnärliga utbildningsområdena är mycket små. Inom utbildningsområdet opera redovisades 70 helårs- studenter . Inom vart och ett av områdena dans, teater och media redovisades mindre än 200 helårsstudenter. Den genomsnittliga ersättningen per helårsstudent varierar från ca för utbildningsområdet musik till ca för utbild- ningsområdet media. Som jämförelse kan nämnas att motsvarande ersättning till utbildningsområdena humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi är ca (den lägsta ersättningen) samt till området medicin ca (den högsta ersättningen inom övriga områden). 110 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 5.1.1Önskemål om konstnärligt utbildningsområde från flera lärosäten Rätten att erhålla ett konstnärligt utbildningsområdes per capita-ersätt- ningar var inledningsvis förbehållet lärosäten med rätt att utfärda konstnärlig högskoleexamen samt bildlärar- och musiklärarexamen. Den allmänna utvecklingen och förändringen av utbildningsutbudet inom universitet och högskolor innebär bl.a. att nya utbildningar med inslag av konstnärliga moment blir allt vanligare. Denna utveckling har också uppmuntrats av regeringen. Därtill kommer att vissa utbild- ningar, nya eller gamla, har en inriktning och ett innehåll som snarare anses tillhöra något av de konstnärliga utbildningsområdena än de övriga områdena, även om dessa utbildningar inte leder fram till en konstnärlig högskoleexamen. Exempel på sådana utbildningar är olika former av mediautbildningar. Önskemålen från lärosätena att få tillämpa något eller några av de konstnärliga utbildningsområdena ökar därför. Några lärosäten har också fått sina önskemål tillgodosedda. Det är uppenbart att regeringen i sin prövning av önskemål om tillämpning av konstnärliga utbildningsområden måste inta en restriktiv hållning på grund av de höga per capita-ersättningarna. Ersättnings- beloppen grundar sig på den historiska tilldelningen till de specifika konstnärliga utbildningarna. Av ekonomiska skäl är det rimligt att den höga ersättningen även fortsättningsvis förbehålls dessa utbildningar. 5.1.2Sju olika konstnärliga utbildningsområden Motivet för att dela upp det konstnärliga området i sju olika utbild- ningsområden var, som framgått av redovisningen ovan, de stora skill- naderna i resurser per student som gällde (och fortfarande gäller) för de konstnärliga utbildningarna. En enhetlig per capita-ersättning för hela det konstnärliga området var inte möjlig att genomföra på grund av de konsekvenser det skulle få framför allt för de konstnärliga högskolorna i . Indelningen i många och dessutom i vissa fall mycket smala områden med sinsemellan stora skillnader i ersättningsbeloppen verkar dock konserverande och stimulerar inte till utveckling, föränd- ring och gränsöverskridande. Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 111 Som framgått av den inledande redovisningen är de konstnärliga hög- skolorna i små – några mycket små – mätt i antal helårs- studenter. Med höga per capita-ersättningar och få studenter blir käns- ligheten stor även för små förändringar i studentantalet. Kostnaderna för infrastruktur som lokaler och utrustning är dessutom, som redan nämnts, avsevärda. En resurstilldelning som enbart grundar sig på antalet studenter och deras prestationer medför därför svårigheter vid minskat studentantal. Omvänt gäller att ett utökat uppdrag medför ett större resurstillskott än vad som kan vara motiverat. Dessa förhållanden gäller givetvis inte enbart de konstnärliga högskolorna i utan även övriga lärosäten med motsvarande utbildningar. Dock har en mycket liten högskola inte de möjligheter till interna omfördelningar som övriga lärosäten har. Vid våra samtal med de konstnärliga hög- skolorna har det också påpekats att det finns ett behov av en mer indi- viduell behandling av dessa små och mycket speciella högskolor. Vi anser dock att behovet av individuell behandling även gäller övriga lärosäten som ger motsvarande konstnärliga utbildningar. Med utgångspunkt i ovan redovisade problemställningar har vi funnit att det finns starka motiv för att förändra principerna för resurstilldel- ning avseende konstnärliga utbildningar. De sju olika konstnärliga utbildningsområdena avskaffas och ersätts med ett enda konstnärligt utbildningsområde. Ersättningen per hel- årsstudent resp. helårsprestation för detta utbildningsområde bör vara lägre än de nuvarande lägsta ersättningsbeloppen bland de konstnärliga utbildningsområdena. Det nya konstnärliga utbildningsområdet får tillämpas av samtliga lärosäten som enligt regleringsbrevet har rätt till detta. Utöver per capitaersättningarna erhåller lärosäten med rätt att ut- färda konstnärlig högskoleexamen samt bildlärar- och musiklärar- examen en fast tilldelning. Den fasta tilldelningen bör fastställas i dialog med berört lärosäte. Även för utbildningsområdet idrott bör ett likarat system övervägas. 112 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar Förslaget innebär således att de lärosäten som ger konstnärliga utbildningar som leder fram till ovan nämnda examina erhåller såväl en fast resurs som en rörlig per capitatilldelning. Lärosäten som saknar sådana examensrättigheter erhåller däremot endast den rörliga per capitatilldelningen. Den fasta resursen är fast i den bemärkelsen att den inte är beroende av antalet studenter. Den utgör en för varje lärosäte individuellt fastställd basresurs. Basresursens storlek kan givetvis förändras, men detta bör ske efter en grundlig dialog mellan och lärosätet. I detta sammanhang är det viktigt att påpeka att den föreslagna modellen endast är en teknik att tilldela resurser. Givetvis skall berörda lärosäten även fortsättningsvis själva avgöra hur de skall använda de samlade anslagsmedlen för att med högsta möjliga kvalitet fullgöra sitt uppdrag. Basresursen skall således inte vara öronmärkt för någon spe- ciell användning. Fördelarna med den föreslagna förändringen är följande: Det blir mindre resurskrävande att ge ett lärosäte rätt att tillämpa det konstnärliga utbildningsområdet än vad som gäller . Uppdelningen av de konstnärliga utbildningarna i många smala områden försvinner. De små högskolornas känslighet för förändringar i studentantalet minskar. Eventuella behov att tillfälligt öka uppdragen inom det konstnärliga området, exempelvis för fort- och vidareutbildning, blir mindre resurskrävande förutsatt att den fasta tilldelningen inte ändras. En mer individuell behandling av lärosäten som ger konstnärliga utbildningar möjliggörs. Den fasta tilldelningen kräver en grundlig dialog mellan utbild- ningsdepartementet och berört lärosäte, vilket efterlysts från läro- sätenas sida. För att illustrera vad den föreslagna förändringen skulle innebära redo- visas nedan några exempel. Exemplen avser de konstnärliga högskolor i , som endast har ett utbildningsområde. Exemplen visar hur stor den rörliga respektive fasta delen av tilldel- ningen skulle bli, under förutsättning att det samlade anslaget till respektive högskola skulle vara oförändrat. Beräkningarna har gjorts utifrån antagandet att den genomsnittliga ersättningen per helårsstudent inom det nya konstnärliga området (den rörliga ersättningen) är alternativt . Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 113 5.2.2Statsmakternas styrning av omfattningen av konstnärliga utbildningar med det nya resurstilldelningssystemet styrdes omfattningen av konstnärlig utbildning på samma sätt som övrig utbildning. Detta innebar att det i varje aktuellt lärosätes uppdrag angavs ett högsta antal helårsstudenter totalt inom det konstnärliga området som kunde ligga till grund för ersättning . Fr.o.m. har, som tidigare redovisats, vissa föränd- ringar skett avseende utbildningsuppdragens utformning. 1997 övergav regeringen den tidigare modellen att begränsa antalet ersättnings- berättigande helårsprestationer (för konstnärliga utbildningar helårs- studenter) inom olika utbildningsområden eller grupper av utbildnings- områden. För de konstnärliga högskolorna i begränsar tak- beloppet – nu som tidigare – antalet studenter. Övriga lärosäten med konstnärliga utbildningar kan dock, i varje fall teoretiskt, öka dessa utan några begränsningar. I tidigare avsnitt har frågan om statsmakternas styrning vad gäller utbildningsutbudets omfattning och inriktning behandlats. Bl.a. för- ordade vi att statsmakterna i vissa fall skall kunna ange ett maximalt antal helårsstudenter och/eller helårsprestationer inom vissa områden. Det konstnärliga området skulle kunna vara ett sådant område. 114 Resurstilldelningen för konstnärliga utbildningar 5.3Sammanfattning av bedömningar och förslag Den konstnärliga utbildningen är indelad i sju olika utbildningsområden. Det totala antalet helårsstudenter understiger 4 000. Per capita-ersättningen varierar mellan och . De konstnärliga högskolorna i är små – några mycket små – mätt i antal helårsstudenter. Med lågt studentantal och hög ersättning per student blir en resurstilldelning som enbart grun- dar sig på antalet studenter och deras prestationer besvärlig vid för- ändrat studentantal. Flera lärosäten, som inte fått tillämpa konstnärliga utbildningsområden önskar detta. Några har också fått denna rättighet. Vi föreslår att de sju olika konstnärliga utbildningsområdena ersätts med ett enda konstnärligt utbildningsområde. Ersättningen per helårsstudent resp. helårsprestation för detta utbildningsområde bör vara lägre än de nuvarande lägsta ersättningsbeloppen bland de konstnärliga utbildningsområdena. Det nya konstnärliga utbildnings- området får tillämpas av samtliga lärosäten som enligt reglerings- brevet har rätt till detta. Utöver per capita-ersättningarna erhåller lärosäten med rätt att utfärda konstnärlig högskoleexamen samt bildlärar- och musiklärar- examen en fast tilldelning. Den fasta tilldelningen bör fastställas i dialog med berört lärosäte. Vi föreslår att ett likartat system övervägs även för idrott. Vi föreslår att statsmakterna i vissa fall skall kunna ange ett maximalt antal helårsstudenter och/eller helårsprestationer inom vissa områden. Det konstnärliga området skulle kunna vara ett sådant område. Direktiven till utredningen innehåller följande uppgifter. Utvärdera nuvarande styrning av forskarutbildningen med exa- mensmål och minimibelopp för studiefinansiering samt överväga om mer utvecklade mål för forskarutbildningen skall införas, t.ex. avvägning mellan olika inriktningar och områden. Utvärdera modeller som gör det möjligt dels för regeringen att skapa incitament för en profilering av forskning och forskar- utbildning, dels för att fördelning av forskningsmedel i större utsträckning skall kunna baseras på kvalitetsomdömen. Analysera och överväga hur fördelningen av anslag för forskning och forskarutbildning kan utformas. Bedömningen skall baseras på kvalitetsomdömen med anknytning till bl.a. lärosätets profi- lering. Utredaren skall lämna förslag om hur ett sådant system kan utformas samt för- och nackdelar med ett sådant system. Också med avseende på forskarutbildning och forskning gäller direktivens uppgift. lämna förslag till åtgärder som statsmakterna bör kunna vidta om målen inte uppfylls. Det sker stora förändringar inom forskarutbildningen. Antalet aktiva (> ) forskarstuderande är nu större än antalet gymnasister på läro- verkens 3- och 4-åriga linjer 1952. Antalet nyantagna har ökat, antalet aktiva har ökat, antalet avlagda forskarexamina har ökat och andelen kvinnor har ökat. Antal aktiva (>10%) Källa: SCB U21 , Årsrapport HSV. har medicinsk och teknisk fakultet haft flest doktorander. hade medicinsk fakultet av totalantalet aktiva doktorander, teknisk fakultet , samhällsveten- skaplig , humanistisk och matematisk-naturvetenskaplig . Därtill skogs- och jordbruksvetenskaplig fakultet samt vardera på farmaci, odontologi, rättsvetenskap och övrigt.1 Tendensen är att antal nyantagna doktorander ökar inom medicinsk och teknisk forskarutbildning och minskar inom humanistisk och sam- hällsvetenskaplig. Med forskarutbildningsreform skärptes kraven på lärosätena att finansiera de forskarstuderandes studier. Vi vet inte ännu hur detta kommer att påverka forskarutbildningens volym. Att antagningen minskat inom humaniora och samhällsvetenskap som en följd av reformen har påtalats från flera håll. Medianåldern för dem som avlade doktorsexamen /98 var . Medianåldern har sjunkit något . Högst me- dianålder har humanistisk och samhällsvetenskaplig fakultet med . Lägst har teknisk fakultet med 32 år.2 Hur stor del av forskarutbildningen som finansieras av andra källor än fakultetsanslagen saknas det uppgifter om, eftersom forskarutbild- ningen inte är en egen verksamhetsgren. Vid sker en uppdelning av verksamhetsgrenen forskning i forskning och forskarutbildning. Ofta belastar dock enbart studiestöds- kostnaden forskarutbildningens konto. av de totala kostna- 1999 redovisas inte forskarutbildningen fakultetsvis utan per ämne (som i stort sett motsvarar de gamla fakulteterna) och per vetenskapsområde. SCB U 21 9901 samt NU-databasen forskarutbildning . derna för studiestöd (utbildningsbidrag och doktorandanställningar) belastar fakultetsanslagen och andra finansiärer som forskningsråd, stiftelser etc. Det är dock stora skillnader i fördelning mellan framför allt tekniska högskolan och övriga fakulteter. En redovisning och analys av svensk forskarutbildning i inter- nationell belysning har publicerats av Kungl. Forskarutbildningen är en integrerad del av forskningen vid universitet och högskolor. I anslagen till vetenskapsområdena ingår resurser för såväl forskning som för forskarutbildning. Statsmakternas styrning av forskarutbildningens omfattning och inriktning görs genom tilldelning av vetenskapsområden, exa- mensmål och öronmärkning av minimiresurser för studiefinansiering i forskarutbildningen. I högskolelagen kap. 2 § 5 och i högskoleförordningen kap. 8 § 3 anges att forskarutbildning får anordnas av universiteten. En högskola som inte är universitet får anordna forskarutbildning inom de vetenskaps- områden som finns vid den högskolan.4 Inga andra myndigheter har något formellt ansvar för forskar- utbildning. I andra länder är det inte ovanligt att forskningsråden är engagerade i forskarutbildningen. Det kan också finnas särskilda organ eller myndigheter för planering och/eller finansiering av forskarutbild- ningen. Forskarutbildningen är mycket differentierad och organisatoriskt spridd. Forskarutbildning bedrivs i minst 600 ämnen vid ca 1 000 institutioner. Antalet doktorander inom ett enskilt ämne kan vara stort och mycket litet.5 Formellt ansvarig för forskarutbildningen enligt högskoleförord- ningen är fakultetsnämnd. Den fastställer forskarutbildningsämne och forskarutbildningsplan. Den utser (med delegationsrätt) handledare och 3 , : Svensk forskarutbildning i internationell belysning. 4HF kap. 8 § 3. 5SOU 1998:128 Forskningspolitik, s. 136. Den utser också fakultetsopponent och betygsnämnd inför disputationer.6 Statsmakterna anger för universiteten och de större högskolorna mål för antalet examina inom vart och ett av de veten- skapsområden som är företrädda vid respektive lärosäte. Lärosätena får omfördela högst av examensmålet för ett vetenskaps- området till övriga vetenskapsområden. Examinationen /95–96/97 samt målen och examinationen för treårsperioden –1999 framgår av följande tabell. Humaniora/samhällsvet. Examinationen mellan de två treårsperioderna har ökat . Utfallet för den senaste treårsperioden visar att målen nåtts med råge för samhällsvetenskap och medicin, men ligger något under för natur- vetenskap och teknik. En anledning till detta är säkerligen att målen för naturvetenskap och teknik sattes resp. högre än examina- tionen 1994/95–96/97, men resp. högre för humaniora- samhällsvetenskap resp. medicin. I budgetpropositionen för 19987 sattes preliminära examensmål för 2000-02, som innebär en ökning med totalt . I jämförelse med utfallet –99 innebär de preliminära målen att humaniora- samhällsvetenskap redan har en examination i nivå med målen. Även medicin ligger nära, medan naturvetenskap och teknik har en svårare situation. 6HF kap. 8 §§ 9, 18-21. 71997/98:1:16 s. 95. Av svaren på vår enkät till universitet och högskolor framgår att stats- makternas examensmål tas till utgångspunkt för den lokala planeringen. Styrelserna för examensmålen vidare till fakultetsnämnder eller mot- svarande organ. , till exempel, anger att examens- mål och den nya forskarutbildningsreformen har lett till att satsat särskilda resurser på forskarstuderande inom det humanistisk- samhällsvetenskapliga området. Vanligt är att examinationen av doktorer och licentiater ligger till grund för den interna fördelningen på ämnen av någon del av lärosätets eget statsbudgetanslag till forskning och forskarutbildning. Enligt enkäten har inget lärosäte utnyttjat möjligheten att omfördela examensmål mellan vetenskapsområden. univer- sitet anger dock att möjligheten eventuellt kan komma att utnyttjas. satsning på det humanistisk-samhällsvetenskapliga området har genererat ett stort antal examina som kan behöva utnyttjas för att nå de mål som satts för examina inom de medicinska och natur- vetenskapliga vetenskapsområdena. 6.1.1.3Öronmärkta medel till studiefinansiering i forskarutbildningen Statsmakterna anger minimibelopp för studiefinansiering inom forskar- utbildningen i anslagen till vetenskapsområdena. Beloppen för framgår av följande tabell: Statsmakternas examensmål för perioden –1999 förutsätter ett absolut minsta antal doktorander på ca 7 500 doktorander (examensmål för treårsperioden /3 ger antalet examina , detta antal multipli- cerat med 4 för det minsta antal årskullar som behövs för den fyraåriga doktorsexamen). Det är det antal doktorander som krävs för att nå målen med en 100-procentig examinationsfrekvens på normalstudietid, dvs. I verkligheten förutsätter examensmålen självfallet ännu fler doktorander, eftersom det förekommer studieavbrott och många doktorander inte genomför utbildningen . Med en genomsnittlig kostnad för studiefinansiering på per doktorand och år (genomsnittlig kostnad om studiefinansieringen sker med utbildningsbidrag á /mån och dokto- randanställning á /mån + lkp) krävs för studiefinansiering av minimiantalet (7 500) doktorander. Med en studiefinansiering i form av en fyraårig doktorandanställning (/mån+49 % lkp) blir kostnaden per doktorand och totalt . De öronmärkta beloppen uppgick till ca . Det fattas således mellan 0,7 och för att universitet och högskolor själva ska kunna stå för finansieringen av det minimiantal doktorander som ligger i statsmakternas examens- mål. Möjligheterna för universitet och högskolor att med anslagen till vetenskapsområdena finansiera ett minimiantal doktorander för att nå examensmålen skiljer sig mycket mellan vetenskapsområdena. Det framgår av följande tabell: Framför allt området Medicin, men också områdena Teknik och Natur- vetenskap har stora underskott. Inom dessa områden ligger således i examensmålen indirekt krav på en omfattande extern finansiering av studiefinansiering och andra kostnader i forskarutbildningen. framförs inte sällan synpunkter med innebörden att en omfattande extern finansiering av forskarutbildningen kan innebära att utbild- ningen alltför mycket styrs av externa intressen. Vi ställde i enkäten till universitet och högskolor också frågor om studiefinansieringen i forskarutbildningen. De flesta av dem, som kommenterat studiefinansieringen, är emot öronmärkningen av medel för detta ändamål. Några lärosäten framför främst principiella invänd- ningar mot att statsmakterna ger alltför snäva riktlinjer för medels- användningen. Många framhåller att öronmärkningen är irrelevant, eftersom examensmålen inte kan uppnås med de öronmärkta medlen. påtalar det problem som ligger i att öronmärk- ningen av studiefinansiering inte är kopplad till resurser för handled- ning. Betydande höjningar har gjorts av studiefinansieringsramen utan att resurserna för handledning ökats i motsvarande mån, framhåller .