sou · GOB338d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Studien tyder på att var underkonsumtion av hemhjälp i betydligt mer omfattande än överkonsumtion. Att släppa in främmande personer (t.ex. hem- tjänstens personal) i hemmet och vardagen är ett stort steg för många gamla, och utredaren konstaterade att många gamla drog sig för att sö- ka hjälp från kommunen trots upplevda hjälpbehov: Antagligen be- traktar åtskilliga den kommunala hemhjälpen som ett alltför kraftigt steg mot hjälpberoende (aa s 163). Till ett liknande resultat kom en konsultfirma som utredde i en del av : Viktigt att slå fast är att undersökningen klart visar att man som gammal inte är intresserad av hjälp, förrän man upplever att den verkligen behövs (1991, s 14). Sannolikt kan inte utbyggnaden av äldreomsorgen förklaras med att de gamlas behov av hjälp ökade eller ge- nom en ökning av antalet äldre med hjälp i onödan, liksom troligen inte heller minskningen av omsorgstjänsterna under 1980- och 1990- talen kan förklaras av minskade omsorgsbehov eller en minskning av onödig hjälp. utbyggnad av den formella om- sorgen kan i stället ses som att de äldre (liksom andra ålders- grupper) fick del av efterkrigstidens standardökning och generella väl- färdspolitik. Att betydligt färre äldre har fått del av äldreomsorgsresur- serna under de senaste 10 till 20 åren innebär sannolikt i stället en väl- färdssänkning. Trots minskningen av antalet personer med hemhjälp har inte den samlade timvolymen inom minskat utan var oförändrad (1998a s 49). Detta hänger sam- man med att det framför allt är äldre med få hjälptimmar som har för- svunnit ur systemet, och de hjälptagare som finns kvar har större hjälp- behov. Ett tecken på detta ökade hjälpbehov är att andelen av hjälpta- garna som får hjälp och nätter har ökat från . Också den genomsnittliga hjälptiden har ökat Äldreomsorg i förändring 183 något: från och hjälpt person 1993 1997 (aa s 22). Den oförändrade timvolymen fördelas därmed på färre personer som får fler hjälptimmar . Det är dock oklart om hjälptidsökningen svarar mot hjälptagargruppens ökade behov. En lokal studie tyder i vart fall på att hjälptidstilldelning- en har blivit knappare: vid lika behov fick nytillkomna hemhjälpsmot- tagare färre hjälptimmar 1993 jämfört med (och 1996). Sammanfattningsvis kan konstateras att kommunerna i all- mänhet har valt att prioritera de mest hjälpbehövande. har en växande grupp äldre med mer måttliga hjälpbehov, vilka tidiga- re omfattades av insatser, trängts ut från den offentliga äldreomsorgen. Ur välfärdssynpunkt kan man därmed urskilja två grupper som är viktiga att följa: Dels de äldre som är kvar i äldreomsorgssystemet och som fortfa- rande får hjälp – får de den hjälp de behöver och är den hjälp de får av god kvalitet? Dels de äldre som inte längre omfattas av den offentliga äldreom- sorgen – vilka är de och har åtstramningen av den offentliga omsor- gen påverkat deras och eventuellt deras anhörigas välfärd? I det följande görs ett försök att sammanfatta den kunskap som finns om konsekvenserna av förändringarna inom hälso- och sjukvården och äldreomsorgen för båda dessa grupper – hjälpbehövande äldre såväl inom som utanför den offentliga äldreomsorgen.10 10 Eftersom kapitlet har fokus på vård och omsorg diskuteras inte färdtjänst för äldre och handikappade i detta sammanhang. Betydelsen av en välutbyggd färdtjänst för gamla människors möjligheter att bo kvar i hemmet ska dock inte underskattas, och en kort resumé av färdtjänstens utveckling är därför på sin plats. Andelen äldre med färdtjänsttillstånd fortsatte att öka länge efter hem- tjänstens åtstramning: 1983 var av de äldre (80 år+) beviljade färd- tjänst, 1990 hade andelen ökat till för att 1997 ha minskat till . minskade också det genomsnittliga antalet resor bland de färdtjänstberättigade (1999 s 33). Enligt en studie genomförd av hade ett ökat antal kommuner infört krav på samåkning, många kommuner hade höjt avgiften för färdtjänstresor, och avgiftsfinansieringsgraden hade ökat. En enkät till 117 brukarorganisationer pekar på missnöje med höga avgifter och samåk- ning, vilket i vissa fall lett till att människor avstår från att utnyttja färdtjänsten (Social-styrelsen 1997a). Från 1/1 1998 regleras inte längre färdtjänsten av socialtjänstlagen utan av en ny lag om färdtjänst vilken ger trafikhuvudmannen ansvar för både kollektivtrafik och färdtjänstresor. Ett syfte med förändringen var att kostnaderna för färdtjänst och riksfärdtjänst skall begränsas genom 184 Äldreomsorg i förändring 5.4Äldreomsorgens innehåll och kvalitet senare del har ett ökat intresse riktats mot äldreom- sorgens kvalitet, inte minst som en följd av en intensiv massmediade- batt om missförhållanden inom vissa äldreboenden. Utvecklingen av äldreomsorgens kvalitet är dock svårbedömd. har ett övergripande ansvar för tillsyn av både soci- altjänst och hälso- och sjukvård. Länsstyrelserna har dock det primära tillsynsansvaret för område, medan har det primära tillsynsansvaret för hälso- och sjukvårdsområdet. Denna uppdelning skapar svårigheter och otydlighet i gränsområdet mellan socialtjänst och hälso- och sjukvård, t.ex. inom det särskilda boendet för äldre. I den nationella handlingsplanen för äldreomsorgen (Regeringens prop. 1997/98:113) betonas nödvändigheten av att för- bättra tillsynen, och av detta skäl tilldelades och läns- styrelserna 20 miljoner extra i budgetpropositionen för . Även kommunernas ansvar för att bevaka äldreomsorgens kvalitet har beto- nats allt starkare . Genom ett tillägg i socialtjänstlagen 1998 betonas att kommunernas äldreomsorg liksom andra delar av so- cialtjänsten ska vara av god kvalitet och att verksamheten skall kvali- tetssäkras. Enligt en ny bestämmelse i socialtjänstlagen (71a §, den s.k. ) åläggs också alla verksamma inom äldreomsorgen att an- mäla missförhållanden till socialnämnden. Trots denna förstärkta tillsyn och ökade uppmärksamhet på kvali- tetsfrågor är det inte lätt att få en samlad bild av äldreomsorgens kva- litet. Länsstyrelsernas sociala tillsyn sammanställs av till en årlig rapport, men ger inte utrymme för en jämförelse (Nationell tillsyn 1999:1). I Ädelutvärderingens årsrapporter (1992-1996), och senare i Äldre- uppdragets årsrapporter (1997-1998) har lyft fram ett antal problem inom äldreomsorgen. Baserat på noggranna och omfattande utredningar och forskaruppdrag pekas på generella brister och specifika problem inom den hembaserade och den institutionsbase- rade omsorgen, liksom inom vårdkedjan mellan sjukhusvård och vård i ändrat resande, främst genom fler resor i linjetrafiken och genom ökad samord- ning av olika slag av offentligt betalda resor (Regeringens prop. 1996/97:115). Lagändringen innebär en åtstramning såtillvida att villkoren för att beviljas färdtjänsttillstånd har skärpts, bl.a. genom att sociala skäl inte längre får beak- tas. De eventuella konsekvenserna för äldre människors välfärd av lagändringen är ännu inte kända. Äldreomsorg i förändring 185 De problem som lyfts fram utgör viktiga indikatorer på hjälp- behövande äldre människors välfärd, men det är inte möjligt att på ett enkelt sätt överblicka eventuella förändringar . Orsaken är att fokuserar på olika problemområden i de olika rappor- terna, och det är mera undantagsvis som en företeelse följs . En uttalad ambition med Ädelreformen var att göra de gamla institutio- nerna mer normala och mer lika vanliga bostäder; både genom höjd bostandard och genom att boendet regleras via ett hyreskontrakt. Dessa förändringar har stannat på en retorisk nivå, vilket kan ex- emplifieras genom förekomsten av hyreskontrakt som omfattar en säng i flerbäddsrum på sjukhem. Generellt sett har dock bostandarden inom hela det särskilda boendet höjts efter Ädelreformen, bl.a. som en följd av det tillfälliga stimulansbidraget för ombyggnad och nyproduk- tion av äldrebostäder . Standardhöjningen är möjlig att följa genom den reguljära statistiken: har andelen flerbäddsrum minskat från , medan an- delen bostäder med egen dusch/bad ökade från , och andelen bostäder med kokmöjlighet ökade från (SOU 1999:33 s 58). De flesta ofullständiga bostäder för äldre finns inom sjukhemmen, men även här har en viss förbättring skett. Det framgår av en studie av sjukhemsvården före och efter Ädelreformen (1998d). Studien visar att bostandarden i sjukhemmen till viss del har förbättrats , bl.a. har andelen som bodde i eget rum ökat från (s 29). har dock den enskildes avgift (hyra) för boendet höjts betydligt mer dramatiskt. kon- staterar (1998a s 109): Med andra ord har inte avgiftsuttaget vad gäl- ler själva boendet korresponderat mot en motsvarande och lika radikal standardhöjning i boendet. Mer problematiskt ur kvalitetssynpunkt är dock standarden på vår- den och omsorgen. Här är bild av sjukhemsvårdens förändringar mer negativ: De gamla som bor och vårdas i dagens sjuk- hem har sämre fysisk och mental funktionsförmåga jämfört med före Ädelreformen, som tillgången till kvalificerade medicinska resurser har minskat. Trots ökad vårdtyngd var den sammantagna per- sonaltätheten oförändrad, tillgången på sjuksköterskor hade minskat, och den genomsnittliga tiden för läkarkontakt hade halverats – per boende och vecka (1998c s 34-40). 186 Äldreomsorg i förändring En förutsättning för god omsorgskvalitet inom äldreomsorgen är tillräcklig personaltäthet. Även om en stor personalstyrka naturligtvis inte i sig garanterar god vård, kan arbetet inom äldreomsorgen endast i begränsad utsträckning rationaliseras eller ersättas av tekniska innova- tioner. Eftersom ett flertal rapporter pekar på en ökad vårdtyngd inom äldreboendena (t.ex. 1997, 1998), skulle det vara viktigt att kunna bedöma om personaltätheten i förhållande till vårdbe- hov har ökat eller minskat. Med undantag för ovan nämnda sjukhemsstudie finns dessvärre inga rikstäckande uppgifter för en sådan jämförelse. En lokal studie som visserligen inte möjliggör jämförelse , men som ändå tydligt pekar på bristande personaltäthet som ett pro- blem, utfördes av i som en del i Länssty- relsens reguljära tillsynsansvar. skriver efter en utökad tillsyn av 24 äldreboenden i länet : Det bestående intryck som erhålles efter besök på dessa 24 enheter är att det dominerande problemet är personalbemanningen som i många fall är för låg. Personalen är hängiven sitt arbete men går bokstavligen på knäna. Honnörsorden integritet, självbestämmande, valfrihet och flexibilitet mister sin betydelse om personalstyrkan är underdimensionerad. (i s 17) Ett annat tecken på ökad tidsbrist inom vårdområdet (inte specifikt äld- reomsorgen) är att andelen bland vårdpersonal som anser att de har all- deles för mycket att göra har ökat från 1991 till . ansåg av vårdpersonalen att arbetstakten ökat , 1997 var mot- svarande andel (och 1999, s 135-136). För personal inom äldreomsorgen (institutionsvård och hem- tjänst) finns jämförbara uppgifter endast tillgängliga , se tabell 1. Psykosocial arbetsmiljö bland äldreomsorgspersonal jämfört med hela arbetskraften. Andel sysselsatta som upplever ...arbetet är psykiskt påfrestande ...arbetet är påfrestande tungt ...man har alldeles för mycket att göra Källa: Arbetarskyddsstyrelsen och SCB 1998, tabell 8.6-8.8 Äldreomsorg i förändring 187 Som framgår av tabellen har andelen bland äldreomsorgspersonalen som anser att arbetet är psykiskt eller fysiskt påfrestande ökat . Detsamma gäller andelen som anser att de har för mycket att göra. Av tabellen framgår också att äldreomsorgspersonalen rapporterar mer arbetsmiljöproblem än genomsnittet av samtliga sys- selsatta. Skillnaden mellan grupperna har ökat mellan de båda tid- punkterna. Det finns inte någon myndighetsrapport eller enskilt forskningsprojekt som på ett samlat sätt har följt , med fokus på organisatoriska och innehållsliga förändringar av verksamheten. Däremot har en rad forskare vid olika tid- punkter studerat ur ett vardagsperspektiv, främst med hjälp av deltagande observationer och intervjuer med omsorgsgivare och om- sorgsmottagare (se t.ex. 1986, Gough 1987, 1987, Heggemann och 1989, 1990, red 1992 och 1996, m.fl. 1995, 1995, Szebehely 1995, Eliasson- och 1998, 1998, 1999). När dessa olika forskningsrapporter ställs bredvid varandra fram- kommer en ganska samstämmig bild av förändringar och konsekvenser därav för de berörda gamla och för hemtjänstpersonalen. dominerades av en traditionell organisationsmodell som innebar att den som fick hemhjälp i allmänhet hade ett fast vårdbiträde och en i förväg bestämd hjälptid. Inom den bestämda tidsramen, och inom ramen för den behovsbedömning som alltid har funnits för att styra hjälpen, hade de gamla ett relativt stort potentiellt utrymme att tillsammans med vårdbiträdet bestämma vad som skulle göras vid varje hjälptillfälle. är oftast betydligt mindre baserad på en personlig relation mellan omsorgsgivare/mottagare, även om den traditionella organisationsmodellen lever kvar på sina håll. Ofta ansvarar en grupp vårdbiträden gemensamt för en persons hjälp, och på många håll varierar hjälptiderna från dag till dag – inte bara efter den gamles varie- rande behov utan minst lika mycket efter den aktuella personalsituatio- 11 Resten av detta kapitel kommer huvudsakligen att beröra för- ändringar. Denna obalans i förhållande till den institutionsbaserade omsorgen kan till viss del förklaras av att förändringarna (åtminstone vad gäller täck- ningsgrad) är störst inom den hembaserade omsorgen. Men obalansen beror delvis också på att det finns betydligt mer forskning om . 188 Äldreomsorg i förändring nen och hjälpbehoven bland andra hjälptagare inom det geografiska område som utgör bas för hemhjälpsgruppens arbete. Det biståndsbe- slut som sätter ramarna för mötet mellan vårdbiträden och hjälpmotta- gare är oftast inte längre uttryckt i form av en bestämd hjälptid, utan fastslår – mer eller mindre detaljerat – med vilka uppgifter som den äldre ska få hjälp vid vilket hjälptillfälle. Införandet av beställar/ utfö- rarmodeller där biståndsbedömningen formuleras som en beställning till en utförarenhet vilken erhåller en summa pengar för att producera en viss hjälpinsats, har sannolikt bidragit till att formalisera och reglera vardagliga möten, och för att flytta fokus från sociala till ekonomiska överväganden.12 Men också hjälpens innehåll har förändrats. Hemmets skötsel, en viktig fråga särskilt för många gamla kvinnors välbefinnande, har to- nats ner till förmån för de omvårdande uppgifterna. Hushållsarbete dominerar fortfarande tidsmässigt arbetet inom , men den tid som har avsatts för att utföra de husliga sysslorna har minskat – främst genom att städning, matinköp, tvätt m.m. har glesats ut och ge- nom att matlagning i hemmet har ersatts med distribution av färdigla- gad mat. Sammantaget, och förenklat uttryckt, har förskjutits från en husligt och socialt inriktad hjälp, där det har funnits relativt stora möjligheter för vårdbiträdet att möta olika äldres individuella och varierande behov, i riktning mot en mer sjukvårdsinriktad verksamhet med kostnadseffektivitet som främsta ledstjärna, och med knappare hjälptider och mindre handlingsfrihet för både vårdbiträden och hjälp- mottagare. Hjälpen har blivit mer standardiserad, uppifrånstyrd och detaljplanerad. Enligt hemhjälpsforskningen är det viktigt för de gamla att ha så få hjälpare som möjligt, att ha fasta hjälptider och att kunna påverka hjäl- pens utförande. Förändringarna av inriktning och organi- sering innebär att hjälpmottagarna har minskad anledning att vara till- freds med den hjälp de får. Den bild av förändringar som framkommer i Social- styrelsens årsrapporter om äldreomsorgen stämmer ganska väl med forskarnas bilder. Särskilt uppmärksammar att trots att valfrihet är ett uttalat mål inom äldreomsorgen, har de äldres valfrihet i praktiken blivit kraftigt beskuren, t.ex. genom att matlagning i hemmet i princip helt har ersatts av distribution av färdiglagad mat. 12 Jämför 1995a s 30: Då biståndsbeslutet länkades till en be- ställning, där utförarens ersättning preciserades, fanns en risk för mindre flexi- bilitet hos utföraren [. . .] Systemet med interna transaktioner kunde alltså för- orsaka att ekonomiska överväganden kom före omsorgen om den enskilde. Äldreomsorg i förändring 189 relsen gör också bedömningen att ett instrumentellt förhållningssätt är på väg att etableras – instrumentellt i den meningen att de praktiska hjälpinsatserna utarmas på socialt innehåll. En vardaglig (och social) aktivitet som att gå till affären och handla löper här risken att om- vandlas till en mer utpräglad teknisk tjänst – distribution av matva- ror (1997b s 72). För att den äldre ska få följa med till affären krävs i ökad utsträckning rent medicinska skäl, en önskan att leva som andra är inte tillräckligt (aa s 90). Den kritik mot hemhjälpsverksamheten som framkommer i den kvali- tativt inriktade forskningen är mindre tydlig i de kvantitativt inriktade s.k. brukarstudier som många kommuner använder sig av för att mäta kvaliteten inom den hembaserade äldreomsorgen. I intervjuer eller en- käter med fasta svarsalternativ tenderar majoriteten av äldre hjälpmot- tagare att vara nöjda – åtminstone på ett allmänt plan. Bortsett från problemet att med dessa metoder nå de mest hjälpbe- hövande, och även bortsett från problemet att personer med stora om- sorgsbehov kan känna sig tveksamma att uppge ett eventuellt missnöje med den hjälp de är beroende av,13 finns flera problem med att försöka mäta omsorgskvalitet genom storskalig mätning med fasta svarsalter- nativ. Ett problem gäller frågornas validitet, vilket kan illustreras med ett exempel från en norsk avhandling (Slagsvold 1995). Här jämfördes de äldres möjligheter till självbestämmande vid nio norska sjukhem mätt dels genom ett index baserat på tolv teoretiskt och empiriskt välförank- rade frågor med fasta svarsalternativ, dels genom två oberoende obser- vatörers bedömningar. Observatörerna visade sig vara i hög grad sam- stämmiga sinsemellan, men endast i mycket begränsad utsträckning samstämmiga med indexmåttet på självbestämmande. Orsaken är enligt Slagsvolds tolkning att det självbestämmande som var viktigt för de gamla på sjukhemmen var individuellt och situationsbetingat, och inte så lätt fångat med standardiserade frågor. Självbestämmandet kunde gälla sådant som att få hjälp att ringa systersonen, att få låset på väskan reparerat, att slippa träna eller att få lagom varmt kaffe. Slagsvolds stu- die visar bl.a. att kvalitet inte är det samma för olika personer, och att därför även välgrundade kvalitetsmått kan skjuta bredvid målet. 13 Äldre hemhjälpsmottagare är mindre benägna ge uttryck för missnöje än föräldrar till barn inom barnomsorgen (1996). 190 Äldreomsorg i förändring Ett ytterligare problem med kvalitetsmätningar av den typ som do- minerar kommunernas brukarstudier är sambandet mellan förväntning- ar och upplevelser: den negativa massmediadebatten om äldreomsor- gens kvalitet kan ha sänkt hjälptagarnas förvänt- ningar på äldreomsorgen så att de uttrycker en större tillfredsställelse med hjälpen än vad de annars skulle ha gjort. Motsatsen är också möj- lig: genom den massmediala uppmärksamheten kan hjälptagarna vara mer observanta på eventuella missförhållanden och kan därför vara mer benägna att uttrycka kritik. (Se diskussion hos 1998a s 35; se även och 1998 för en mer över- gripande diskussion om risken att de storskaliga kvalitetsmätningarnas fokus på det mätbara och standardiserbara kan bidra till att likrikta och formalisera , och därmed bidra till en mindre individanpas- sad omsorg och ett minskat vardagligt inflytande för de gamla hjälp- mottagarna). Med dessa reservationer skall här ändå återges den bild som fram- kommer av olika brukarstudier inom äldreomsorgen. (1998) har sammanställt ett antal kommunala brukarstu- dier genomförda . Genomgången visar att majoriteten av hjälpmottagarna är nöjda, men visar också att i de fall där studierna har upprepats med något eller mellanrum så finns det en svag tendens mot upplevda försämringar. Hjälpmottagarna är generellt sett positiva till personalens personliga kvaliteter, men har blivit mer kritis- ka till de villkor under vilka hjälpen ges, framför allt betonas tidsbrist. De mest hjälpbehövande tenderar att vara mindre nöjda. Två omfattande studier från visar på ett liknande möns- ter (1995 och 1998). svarade cirka 5 000 personer med hemhjälp på en enkät, 1998 svarade cirka 9 000 hemhjälpsmottagare på i princip samma frågor; svarsfrekvensen var vid bägge tillfällena . Även om studierna endast kan ge en bild av utveckling i finns det anledning att ge dem ett utrymme här p.g.a. studiernas omfattning och noggranna uppläggning (observera dock att hemhjälpsmottagare i storstäderna tenderar att vara mindre nöjda med hjälpen än hjälptagare i andra delar av landet, se Socialsty- relsen 1996b s 53). Vid båda tidpunkterna svarade av hjälpmottagarna i att de var mycket eller ganska nöjda med hjälpens kvalitet på ett övergripande plan. På var och en av de enskilda kvalitetsaspekter som enkäten mätte hade dock andelen nöjda minskat. Den mest påtagliga förändringen var att andelen som ansåg att de fick otillräcklig hjälp hade ökat från . De flesta ville ha mer hjälp med husliga uppgifter, men många ville också få hjälp att komma ut ur bostaden. Som vanligaste orsak till varför man inte fick tillräcklig hjälp uppgavs att personal saknas/har Äldreomsorg i förändring 191 ont om tid, men det var också relativt vanligt att de äldre uppfattade att de tjänster de önskade inte längre ingick i åtagande. Andelen som uppgav att de upplevt försämringar inom hade ökat från , medan andelen som uppgav att de upplevt förbättringar var 1998 (samtliga uppgifter från ). Det har tidigare i detta kapitel konstaterats att var det framför allt äldre med små insatser från som försvann ur systemet. Det betyder dock inte att hemhjälpsminskningen inte skulle ha berört också mer eller mindre skröpliga äldre människor. Genom att jämföra uppgifter från SCBs undersökning om levnadsförhållanden () för /89 och den s.k. är det möjligt att studera vad som har hänt med hemhjälpstäckningen bland olika grupper av äldre.14 I figur 5 visas förändringen av hemhjälpsandelen mellan 1988/89 och 1994 bland hemmaboende äldre med olika grad av rörelsehinder: de som har svårt att gå i trappor, de som behöver hjälpmedel för för- flyttning utomhus resp inomhus samt de som behöver hjälp av annan person för förflyttning utomhus respektive inomhus. 14 SCBs har vanligtvis ett ålderstak , men 1988/studier genomfördes utan denna övre åldersgräns. , som om- fattar intervjuer med ett riksrepresentativt urval av 1 379 hemmaboende äldre personer (75 år+), genomfördes av 1994 som en del av utvärde- ringen av Ädelreformen (se 1996c för närmare beskrivning). 192 Äldreomsorg i förändring Hemhjälp bland hemmaboende äldre (75 år+) med olika rörel- seinskränkningar. 1988/89 och 1994 Har besvär att gå i trappor Behöver hjälpmedel för förflyttning utomhus Behöver hjälpmedel för förflyttning inomhus Behöver hjälp av annan person för Behöver hjälp av annan person för Andel (%) Källa: Szebehely 1998a s 128. Egen bearbetning av SCBs /89 och Ädel- . Ett första tydligt mönster i diagrammet är att det är vanligare med hem- hjälp ju större rörelseinskränkningen är. Lägst är andelen med hem- hjälp i hela äldregruppen (där både friska och skröpliga äldre ingår), medan hemhjälp är vanligast bland de äldre som har så stora rörelse- hinder att de behöver hjälp av en annan person för att kunna röra sig utomhus eller inomhus. Detta är knappast oväntat, utan visar att hem- hjälp fördelas någorlunda efter rörelseinskränkning. Men, som också framgår av diagrammet, hemhjälpstäckningen har minskat även bland rörelsehindrade äldre. Hemhjälpen har minskat påtagligt både bland de äldre som har svårt att gå i trappor och bland dem som behöver hjälp- medel för att förflytta sig utomhus eller inomhus.