sou · GOB338d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Bland de allra mest rörelsehindrade – de som behöver hjälp av en annan person för att kun- na förflytta sig utomhus eller inomhus – är hemhjälpsminskningen mindre och skillnaden mellan 1988/89 och 1994 är inte statistiskt signi- fikant. Detta kan tolkas som att hemhjälpen 1994 mer strikt än tidi- gare prioriteras efter de äldres funktionsförmåga. är det vik- tigt att notera att även rörelsehindrade äldre har berörts av hemhjälps- minskningen, vilket innebär att ett ökat antal äldre med nedsatt rörlig- het står utan hemhjälp. Ett annat tecken på att hemhjälpen alltmer koncentreras på de skröpligaste är den ökade medelåldern bland hemhjälpsmottagarna. Äldreomsorg i förändring 193 1980 var av hemhjälpsmottagarna eller äldre, 1997 var motsvarande andel (1999). 5.5.2Mäns och kvinnors äldreomsorg Bland hjälpmottagare och bland de äldre i särskilt boende är en majoritet kvinnor. Eftersom hjälpbehov ökar med ålder och det finns fler gamla kvinnor än män är detta inte så förvånande. Men också mätt i relation till antalet äldre män respektive kvinnor i befolkningen får kvinnor i högre utsträckning än män del av den offentliga äldreom- sorgen. fick av kvinnorna och av män- nen offentlig hjälp i form av hemhjälp eller plats i särskilt boende, se tabell 2. Särskilt boende och hemhjälp bland män och kvinnor . Andel (%) av befolkningen 80 år+... ...med plats i särskilt boende ...med hemhjälp i sin vanliga bostad Källa: 1998d. Att kvinnor på detta sätt dominerar de offentliga äldretjänsterna kan ställas i relation till att gamla kvinnor har sämre hälsa och funktions- förmåga än gamla män (se t.ex. m.fl. 1993). Att färre män får del av den offentliga omsorgen kan dock knappast förklaras av att de behöver mindre hjälp. Trots att gamla kvinnor har sämre rörlighet och sämre hälsa, är det nämligen ungefär lika vanligt att hemmaboende gamla män och kvinnor uppger att de behöver hjälp med t.ex. att städa, duscha eller komma upp ur sängen, och det är betydligt vanligare att män uppger att de inte klarar att tvätta eller att laga mat (Szebehely 1998a). Det är inte heller så att fler män har otillfredsställda omsorgsbehov: det finns nämligen inga könsskillnader när det gäller andelen äldre som står utan hjälp. av de äldre (80 år+) får ingen hjälp över huvud taget – de allra flesta anser sig inte heller behöva någon hjälp. Däremot är hustrun den vanligaste omsorgsgivaren bland äldre män, medan det bland gamla kvinnor är vanligast att få hemhjälp eller att vistas på institution/(Szebehely 1998b). Denna skillnad i omsorgsmönster hänger i sin tur främst samman med att sju av tio män är gifta till livets slut och får oftast den hjälp de behöver av hustrun, 194 Äldreomsorg i förändring medan tre fjärdedelar av alla kvinnor lever ensamma under sina sista år (och 1994). Att de gamla kvinnorna dominerar inom både och det särskilda boendet kan således i första hand relateras till att betydligt fler gamla kvinnor lever ensamma och därmed har större behov av den offentliga äldreomsorgens insatser. Detta innebär också att fler kvinnor än män påverkas av den pågående åtstramningen inom äldreomsorgen – kvinnor har helt enkelt en annan relation än män till den offentliga äld- reomsorgen. Ur fördelningssynpunkt är det dock viktigt att också lyfta fram en annan aspekt. Bland hemmaboende äldre (75 år+) som behövde prak- tisk hjälp i sin vardag fanns det 1994 inga skillnader mellan ensambo- ende mäns och kvinnors omsorgsmönster – det var lika vanligt med hemhjälp bland män som bland kvinnor.15 Bland sammanboende (dvs. i huvudsak gifta) äldre fanns det däremot en könsskillnad: bland både män och kvinnor var den andra partnern den vanligaste hjälpgivaren, men om det var kvinnan som var den hjälpbehövande var det dubbelt så vanligt att paret hade hemhjälp jämfört med om det var mannen som behövde hjälp. Motsvarande gällde den hjälp som vuxna barn och and- ra anhöriga gav: det var vanligare att de hjälpte ett gift äldre par där hustrun var den hjälpbehövande än om det var mannen som behövde hjälp. Det innebär att en hustru som vårdar står betydligt mer ensam om omsorgsansvaret än en äldre man i samma situation (Szebehely 1998a s 145). Det finns ett liknande könsmönster också när det gäller äldreboendet: med hänsyn taget till skillnader i ohälsa vistas gifta kvinnor oftare än gifta män i särskilt boende av olika slag (Szebehely 1999a). En viktig fråga i detta sammanhang är om dessa förhållanden ska tolkas som att äldre män är sämre vårdare än äldre kvinnor, eller om de snarare är mer framgångsrika i rollen som förhandlare med omsorgs- apparaten. Kanske är det äldreomsorgshandläggarnas olika förvänt- ningar på vad äldre män och kvinnor ska klara av som gör att gifta kvinnor oftare än gifta män står ensamma med ett vårdansvar för den andra partnern. 15 Enligt dessa uppgifter hade därmed en tidigare könsskillnad i hemhjälpstäck- ning bland ensamboende äldre utjämnats . var det nämligen vanligare att en man som levde ensam fick hemhjälp jämfört med en kvinna i samma situation. Sannolikt berodde denna könsskillnad på att män, när de blev änklingar, relativt ofta fick hjälp med hushållsarbete. 1994 hade tröskeln för att beviljas hemhjälp höjts, och att könsskillnaderna har utjämnats beror sannolikt på att såväl män som kvinnor alltmer sällan får hem- hjälp om de bara behöver hjälp med hemmets skötsel (Szebehely 1998a s 127). Äldreomsorg i förändring 195 har i ökad utsträckning koncentrerats till de ensamboende äldre, se tabell 3. Hemhjälp bland ensamboende och sammanboende äldre. 1988/89 och 1994 Andel (%) av hemmaboende äldre (75 år+) med hemhjälp Källa: Daatland red 1997 s 188. Egen bearbetning av SCBs /89 och Hemhjälpstäckningen har minskat både bland ensamboende och bland sammanboende äldre, men minskningen är mest påtaglig bland de äldre makarna. Äldre makar hade 1994 mycket sällan hjälp från , som nämnts särskilt sällan när mannen var den omsorgsbehövande. Inte ens vid omfattande vårdbehov var det särskilt vanligt med hemhjälp bland gifta äldre: endast var tionde gift man som behövde hjälp att bada eller komma upp ur sängen, hade hemhjälp med dessa fysiskt tunga uppgifter (Szebehely 1998a s 151). Att hemhjälpen har minskat kraftigt bland äldre makar är därmed ett förhållande som är mindre köns- neutralt än det kan tyckas. Det handlar i praktiken oftast om gamla hustrur som allt mer ensamma vårdar sina ofta ännu äldre och skröpli- gare män, vilket väcker frågan om åtstramningen av inne- bär en välfärdsminskning för gifta gamla kvinnor. Den minskade hemhjälpstäckningen bland äldre makar väcker också en fråga om de offentliga omsorgsystemens ansvar att stötta anhöriga som vårdar. har denna fråga blivit allt mer uppmärk- sammad, och finns ansvaret inskrivet i socialtjänstlagens 5 §: bör genom stöd och avlastning underlätta för den som vårdar närstående som är sjuka eller äldre eller som har funktions- hinder. Det finns goda skäl att anta att en generös tilldelning av hem- hjälp till äldre par där den ena parten har stora omsorgsbehov är en viktig form av stöd och avlastning. Den låga hemhjälpstäckningen bland gamla makar tyder på ett glapp mellan praxis och officiell policy inom detta område. 196 Äldreomsorg i förändring 5.6Minskningen av antalet hemhjälpsmottagare 5.6.1Striktare tilldelning av hemtjänst är i , liksom i övriga , en verksamhet som i praktiken beslutas på nivå och ytterst i mötet mellan den hjälpbehövande och en enskild tjänsteman. Verksamheten regleras vis- serligen på nationell nivå av parlamentariskt beslutade policyformule- ringar och lagstiftning, men det är kommunens politiker som beslutar om fördelningen av kommunens ekonomiska medel, och det är kom- munala tjänstemän som på socialnämndens uppdrag bedömer behoven och tilldelar hjälpen. Det finns mycket stora skillnader mellan kommuner när det gäller alla aspekter av äldreomsorgens täckningsgrad och intensitet. 1997 va- rierade andelen av den äldre befolkningen (80 år+) i särskilt boende mellan , medan andelen med hemhjälp varierade mellan (Jämförelsetal för 1997). Det finns inget samband mellan de båda hjälpformerna – det finns kommu- ner som har lite av allt och det finns kommuner som har mycket av allt, liksom det finns alla varianter däremellan. Inte heller kan de kommu- nala variationerna förklaras i form av skillnader i behov, skattekraft eller politisk majoritet (1999b s30). Socialtjänstlagen lämnar ett stort tolkningsutrymme för såväl de oli- ka kommunerna som den enskilda tjänstemannen att avgöra vem som ska beviljas äldreomsorgsinsatser, liksom hur mycket och vilka insatser som i så fall tilldelas.16 Rätten till bistånd uttrycks i 6 §: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden ... Denna formulering av paragrafen gäller , var formuleringen att indi- viden har rätt till bistånd om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Det är för tidigt att avgöra om lagändringen på denna punkt har fått någon betydelse för tilldelningen av hjälp, men åtminstone i vissa kommuner tolkas den nya formuleringen om individens förstahands- ansvar som att större krav bör ställas på den hjälpbehövande att själv 16 Kommunallagens bestämmelser om lika behandling av kommunens innevå- nare innebär dock att en kommun exempelvis inte får ha skilda bedöm- ningsnormer i olika kommundelar. Trots detta finns det stora variationer i till- delning av hjälp inte bara mellan kommuner utan också inom enskilda kommu- ner på ett sätt som inte kan förklaras av skillnader i omsorgsbehov (och ). Äldreomsorg i förändring 197 eller genom anhöriga försöka ordna sin hjälp (m.fl. 1998 s 35).17 Även om det finns mycket stora kommunala skillnader har generellt sett tröskeln för att beviljas hemhjälp höjts, och redan innan social- tjänstlagen ändrades började många kommuner att tolka lagen striktare på två olika sätt: definitionen av vad som är ett behov som kommunen behöver engagera sig i har snävats in, och definitionen av hur behoven kan tillgodoses på annat sätt har vidgats. Vilka behov som kommunen är skyldig att bemöta omdefinieras på så sätt att allt fler kommuner tolkar socialtjänstlagen så att de inte är skyldiga att ge hjälp med husliga sysslor, t.ex. genom att kom- munen formulerar egna riktlinjer i besparingssyfte där det hävdas att man inte beviljar hemhjälp med exempelvis städning eller tvätt. I ett fåtal kommuner har insatserna helt lyfts bort ur kommunens åtaganden, vanligare är att hjälpen endast erbjuds om den hjälpsökande också har behov av personligt omvårdande insatser (1997b).18 Kommunernas ökade krav på att hjälpbehov ska tillgodoses på an- nat sätt än genom kommunens insatser yttrar sig genom att fler kom- muner väger in närhet till anhöriga eller den sökandes privatekonomi när beslut fattas om hemhjälp. De tjänstemän som har till uppgift att bedöma hjälpbehoven upp- manas i vissa kommuner att mer noggrant än tidigare undersöka vad eventuella närstående – inom eller utom den äldres eget hushåll – kan bidra med (1994). Den kraftigt minskade hemhjälps- täckningen bland äldre makar kan vara en konsekvens av dessa ökade 17Även rätten att överklaga beslut om äldreomsorg har i viss mån ändrats. I den nya lagtexten regleras rätten till hjälp i hemmet och till särskilt boende i 6 f §, medan kommunen enligt § även kan ge bistånd i annan form. Enbart det bistånd som beslutas enligt 6 f § är möjligt att överklaga för den enskilde. Två kommuner av tre tolkar begreppet hjälp i hemmet så att t.ex. dagvård inte ingår; ett avslag är därmed inte överklagningsbart (1999d). Andelen överklaganden är lågt inom äldreomsorgen, betydligt lägre än exem- pelvis bland yngre personer med funktionshinder. Själva möjligheten att över- klaga ett beslut kan dock vara betydelsefull för den enskilde, även om inte möj- ligheten utnyttjas. Det minskar känslan av maktlöshet i en situation där den enskilde är mycket utsatt och det är lätt att känna sig kränkt skriver Socialsty- relsen (1999d), i första hand avseende förändringarna av överklagningsrätten inom missbrukarvård och försörjningsstöd, men med relevans också för äldre- omsorgens område. 18Enligt socialtjänstlagen kan inte kommunala riktlinjer ersätta en individuell biståndsprövning, men enligt flera studier är det vanligt med informella av- slag eller samförståndsavslag utan individuell prövning och med explicit eller implicit hänvisning till kommunens riktlinjer (1992 och 1996d). 198 Äldreomsorg i förändring krav på anhöriginsatser. Ett nytt fenomen tycks också vara att äldre som har barn i närheten får hemhjälp i mindre utsträckning än äldre med barnen på längre avstånd (Szebehely 1998a). Om detta är en följd av att biståndsbedömarna anser att kommunens hjälpansvar upphör när det finns anhöriga i närheten, innebär det ett avsteg från den skandina- viska välfärdsmodellen som till skillnad från den kontinentala har indi- viden och inte familjen som mål för insatserna. Det är också ett avsteg från den familjerättsliga lagstiftning som, i och övriga , inte ålägger vuxna barn något formellt ansvar att försörja eller vårda gamla föräldrar. Ett ännu tydligare avsteg från den generella välfärdsmodellen är det förhållande att ett ökande antal kommuner (dock fortfarande ett be- gränsat antal) avslår begäran om hemhjälp med husliga sysslor som städning, inköp och tvätt med en ekonomisk motivering – sökanden har ekonomiska medel att själv ordna insatsen. Vanligtvis sätts in- komstgränsen vid socialbidragsnormen. I de fall den sökande överkla- gar till högre instans får kommunen rätt: efter ett prejudikat i regerings- rätten lönar det sig inte att överklaga ett ekonomiskt av- slag för den som har en pensionsinkomst över socialbidragsnivån (1997b). Om kommunernas benägenhet att använda ekonomisk behovsprövning vid hemhjälpstilldelning fortsätter att öka finns en uppenbar risk att (ånyo) får en fattigvårdsprägel. Enligt en studie av i åtta kommuner, initierad av Soci- alstyrelsen (m.fl. 1998), kan en striktare praxis vid tolkning- en av socialtjänstlagen endast till en begränsad del relateras till for- mella politiska beslut om restriktivare biståndsbedömning. Handläg- garnas prioriteringar på gräsrotsnivå har sannolikt påverkats av institu- förändringar utanför äldreomsorgens område. Så till exempel har sannolikt handikappreformen haft betydelse för biståndsbedöm- ningarna inom äldreomsorgen genom att LSS har en starkare rättig- hetskaraktär. I en trängd kommunalekonomisk situation kan detta ha betydelse vid bedömningen av de äldres biståndsbehov.19 Också organisatoriska förändringar av själva biståndsbedömningen kan bidra till att hemhjälpstilldelningen har blivit knappare utan att det har fattats något uttalat politiskt beslut om striktare bedömningar. En- ligt den ovan nämnda kommunstudien (m.fl. 1998) har hem- hjälpstäckningen minskat mest i de kommuner som tidigt hade skilt uppgiften att bedöma hjälpbehov från uppgiften att arbetsleda hem- tjänstpersonalen. Att dessa specialiserade biståndsbedömare tenderar 19 Motsvarande resonemang kan också föras vad gäller barnomsorgens stärkta lagliga situation, jfr. även diskussion om kommunala prioriteringar hos m.fl. 1997. Äldreomsorg i förändring 199 att vara mer restriktiva i sina bedömningar än de handläggare som både biståndsbedömer och ansvarar för verkställandet av hjälpen visas också av en annan studie (och 1997). Specialiserad handläggning var vanligast i kommuner med någon form av bestäl- lar/utförarmodell. I dessa kommuner förekom också oftare kommunala riktlinjer om exempelvis städning och inköp, och de specialiserade handläggarna var mer benägna att hänvisa en ansökan om praktisk hjälp till annan utförare utan biståndsprövning. Författarna kopplar de mer restriktiva besluten till det större avståndet mellan de specialisera- de handläggarna och det praktiska omsorgsarbetet (aa s 61). Antalet kommuner som inom äldreomsorgen har infört organisa- tionsformer som innebär ett åtskiljande av myndighetsutövning och verkställighet har ökat kraftigt (se inledningen till detta kapitel). Det är troligt att dessa organisatoriska förändringar har bidragit till att höja tröskeln till hemtjänstsystemet, utan att detta var ett uttalat syfte med omorganiseringen, och utan att kommunerna i all- mänhet har fattat uttalade beslut om restriktivare tilldelning av hjälp. Systematiska uppföljningar av konsekvenserna av specialiserad bi- ståndsbedömning saknas dock i stort sett (1999a s 43), liksom studier som på ett systematiskt sätt och jämförande har granskat biståndsbesluten och andelen formella och informella avslag och överklaganden.20 Minskningen av den offentliga äldreomsorgen beror inte enbart på att grupper av äldre har uteslutits från hjälpen. Det rör sig också om en mer eller mindre frivilligt vald sorti: det är troligt att fler äldre har valt att lösa sina omsorgsbehov på annat sätt än genom den kommunala . En anledning är de höjda avgifterna. Även om avgiften är låg i en internationell jämförelse har den stigit kraftigt . Kom- munerna har också i ökad omfattning använt hemhjälpstaxan som styr- instrument, och genom att höja avgiften mest för tjänster av service- karaktär (särskilt för äldre med högre inkomster) försökt styra bort ef- terfrågan från till andra utförare (1999:33).21 20Studier av biståndsbedömning och överklaganden finns dock, se t.ex. 1995c, och 1997, Soci- alstyrelsen 1997c. 21Boende- och avgiftutredningen kritiserar försöken att styra med avgifterna. Enligt utredarens argumentation behövs inte taxesystemen som styrinstrument eftersom äldreomsorg tilldelas genom den kommunala myndighetens bistånds- 200 Äldreomsorg i förändring De höjda och i ökad utsträckning inkomstrelaterade avgifterna på- verkar sannolikt äldre med höga såväl som låga inkomster. För den som har en relativt god pension och måttliga hjälpbehov är det oftast billigare att köpa hjälp på den privata marknaden – särskilt om tjäns- terna köps inom den grå/svarta ekonomin. För den som har låg pension kan även en måttlig hemhjälpskostnad vara svår att bära – när hem- hjälps- och sjukvårdsavgifterna är betalda låg av hem- hjälpsmottagarna under existensminimum 1995 (1998e s 35).22 Enligt en studie har var tionde pensionär som anser sig behöva hjälp avstått från att söka hemhjälp p.g.a. avgiftens storlek. Detta är vanligast bland kvinnor med låg pension (1997d s 42). Också förändrade innehåll och organisering kan ha bidragit till att äldre i ökad utsträckning avstår från hjälp. Som framgått ovan i avsnitt 5.4.3 har hemhjälpen på många håll rationaliserats och standardiserats på ett sätt som har gjort den mindre attraktiv för många äldre. Nedprioriteringen av hemmets skötsel och minskningen av den tid som avsatts för sådana sysslor har troligen också betydelse, liksom förändringar av hjälpens organisering, t.ex. genom förskjutningen från fasta hjälptider och fasta hjälpgivare till en grupporganiserad hjälp med varierande hjälptider. De olika sektorer inom vilka omsorgsarbete kan utföras (familj/an- höriga, kommun/landsting, den privata marknaden och frivilligorgani- sationer) kan inte ses som kommunicerande kärl, dvs. att om en aktörs insatser minskar så ökar en annans. Den totala mängden omsorgsarbete är inte , och omsorgsarbetet är i viss mening gräns- löst – det är alltid möjligt att göra mer, och det är möjligt Om avgiftens storlek gör att den enskilde trots omsorgsbehov avstår från hjälp kan det innebära en välfärdsförlust. Utredaren betonar särskilt risken att hjälpbehövande personer p.g.a. avgifterna avstår från hjälp som skulle innebä- ra en avlösning för anhöriga. Avgifterna får då en styreffekt som motverkar ambition att öka stödet till anhöriga som vårdar närstående (SOU 1999:33 s 19). 22 En femtedel av hemhjälpsmottagarna låg under norm redan innan avgifterna för vård och omsorg var betalda, främst beroende på en kombination av låg pension och brister i systemet för bostadsstöd. I socialtjänstlagen stadgas att kommunen har ansvar att se till att den enskilde ska ha tillräckliga medel för sina personliga behov efter det att avgifter för vård, omsorg och boende betalats (det s.k. förbehållsbeloppet). Kommunerna brister uppenbarligen ofta i detta avseende (Socialstyrelsen1998g). Äldreomsorg i förändring 201 att göra mindre. Det finns därför ingen anledning att förvänta sig några enkla kompensatoriska samband mellan olika omsorgssektorer. Men är det svårt att tänka sig att den kraftiga minskningen av an- talet äldre med hjälp från den offentliga äldreomsorgen lämnar andra tänkbara utförare av omsorgsarbete opåverkade. Det finns därför an- ledning att ställa frågan om andra aktörers omsorgsinsatser har ökat . Anhörigas omsorgsinsatser är inte synliga i officiella statistikkällor på samma sätt som den offentliga äldreomsorgen, och låter sig inte heller på ett enkelt sätt mätas med andra metoder. Den informella omsorgen har en diffus karaktär som gör den svår att se för både den som ger och den som tar emot hjälpen, och alldeles särskilt de omsorgsinsatser som utförs inom äktenskapets ram tenderar att bli osynliga. En metod som trots sina begränsningar ofta har använts för att uppskatta anhörigom- sorgens omfattning är surveystudier, där äldre människor har fått uppge om de behöver hjälp och varifrån de i så fall får hjälp. Sådana studier visar att anhörigas omsorgsinsatser är omfattande, bland hemmaboende äldre minst dubbelt så omfattande som den offentliga omsorgens insat- ser (). Försök att uppskatta om omfattningen av anhörigas omsorgsinsatser har förändrats baseras också oftast på surveyfrågor ställda till presumtiva hjälpmottagare.23 En studie baserad på SCBs rikstäckande undersökningar om levnadsförhållanden visar, att bland äldre med rö- relsehinder och behov av praktisk hjälp i hemmet ökade under 1980- talet andelen som fick hjälp av anhöriga som de inte bodde tillsammans med. För samma grupp minskade andelen som fick hem- hjälp (Szebehely 1993). Utvecklingen första hälft (enligt motsvarande rikstäckande källor) är mindre entydig. Bland ensamboende äldre har inte anhörigomsorgen ökat, medan däremot gifta äldre i ökad utsträck- ning får informell hjälp, oftast enbart hjälp av den andra maken. Både bland ensamboende och gifta äldre har det skett en polarisering av om- sorgen: en minskning av andelen äldre som får både hemhjälp och an- 23 Ett alternativt angreppssätt är studier baserade på frågor till presumtiva om- sorgsgivare. En sådan befolkningsbaserad studie visar att andelen i befolkning- en som regelbundet och oavlönat hjälper någon person utanför det egna hus- hållet är i stort sett oförändrad : en ökning från 28 till 30 pro- cent (och 1999 s 154). 202 Äldreomsorg i förändring hörighjälp, och en ökning av andelen som får antingen eller. Anhöriga som vårdar – ofta medelålders döttrar och ännu oftare gamla hustrur – står därför oftare ensamma om omsorgsansvaret (Daatland, red 1997). En studie från visar mer entydigt på ökade anhöri- ginsatser både bland ensamboende och gifta äldre: bland hemmaboende äldre i stadsdelen minskade första hälft andelen med hemhjälp medan andelen med anhörighjälp ökade (Szebehely 1999b s 23). Inom den minskande gruppen hemhjälpsmot- tagare ökade andelen som också fick hjälp från anhöriga, vil- ket skulle kunna tyda på att hemhjälpens insatser hade blivit alltmer otillräckliga Uppgifter från den tidigare refererade brukarundersök- ningen om i pekar i samma riktning: andelen bland hemhjälpsmottagarna som uppgav att de fick kompletterande hjälp från anhöriga ökade från (1998). Sammantaget tyder dessa uppgifter på att minskningen av offentlig äldreomsorg sannolikt har följts av ökad anhörigomsorg. Rikstäckande uppgifter efter 1994 saknas dock, och även i övrigt råder stor osäkerhet inom detta område. Att gifta äldre i ökad utsträckning hänvisas till en- bart informell omsorg är dock tydligt.