sou · GOB3103d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Påbyggnadsutbildningar i bioteknik, som vänder sig till studerande i biologi eller kemi, har funnits vid flera svenska universitet och högskolor. Det har också funnits bioteknikutbildning vid de tekniska högskolorna i och i form av ett fjärde år på kemitekniklinjen. För att knyta biologi och teknik närmare varandra och för att möta en väntad efterfrågan på utbildade inom gränsområdet mellan biologi och kemi, har de tidigare kurserna ersatts av hela utbildningar med inriktning på bioteknik eller teknisk biologi . Det gäller dels civilingenjörs- utbildningar i , , , och , dels ett bioteknologiprogram vid i . Utbildningen vid tekniska högskola, som är den äldsta av dem, har utexaminerat studenter sedan höstterminen 1994. Från de andra högskolorna blev en kull klar och övriga blir klara höstterminerna 2000, 2001 och 2004. Utbild- ningarna har varit populära. Antalet förstahandssökande per plats har tenderat att vara högre än genomsnittet för övriga linjer vid samma högskola.9 Utbildning för industrins behov Bioteknik, definierat som teknisk tillämpning av vetenskaper som mikrobiologi, biokemi och molekylärgenetik, används inom en rad industrier med olika inriktning och storlek. Hit förs bland annat läkemedel och diagnostika samt tjänster på det biomedicinska området. Läkemedelsindustrin i domineras av företagen . Bland annat genom avknoppningar från större företag har det dessutom bildats ett antal så kallade groddföretag. Livsmedelsbranschen utnyttjar delvis traditionell bioteknik. Modern bioteknik har däremot varit 9 Statistik för från . främmande för större delen av branschen, men framväxten av så kallade funktionella livsmedel, i gränslandet mellan livsmedel och läkemedel, kan komma att ändra på det. Bioteknik kan också komma att få ökad betydelse inom miljöområdet, skogsindustrin och växt- och djurförädlingen, vilket kan påverka behovet av kompetens. Den nuvarande utbildningsnivån hos de anställda varierar mycket. Medan till exempel de anställda i läkemedelsföretagen har hög genomsnittlig utbildningsnivå, har livsmedelsbranschen många anställda med låg utbildning. Behovet av kompetens kommer därför att variera med företagens olika arbetsuppgifter. En bedöm- ning av kompetensbehovet beror också på i vilken utsträckning en höjd utbildningsnivå är en förutsättning för den framtida utveck- lingen av en bransch. Eftersom biotekniken används inom många olika typer av industri, kommer behoven av utbildning till stor del att samman- falla med de behov som finns inom industrin i stort. Företrädare för industrin har i olika sammanhang framfört att det behövs fler högskoleutbildade personer med naturvetenskaplig eller teknisk utbildning och att utbildningen behöver ändras till form och innehåll. Behov av högskoleutbildade med naturvetenskaplig eller teknisk utbildning I arbetet med projektet konstaterades att det behövs ett övergripande program för utveckling av kompetens och för innovationer inom bioteknikområdet. Programmet skulle tillgodose behovet av spetskunskap inom områdena molekylär- biologi, bioteknik, genteknik, IT och materialkunskap. En kop- pling till IT bedöms också som viktig, för att man skall kunna hantera de stora mängder data som är en följd av genetisk forskning. presenterade en undersökning, Kunskap och kompetens – industrins behov av högskoleutbildade, för att belysa industrins behov av forskare och grundutbildade personer samt universitetens och högskolornas kapacitet att tillgodose behoven. Undersökningen hade gjorts genom enkäter 10 Teknisk framsyn var ett nationellt projekt med uppgift att diskutera hur samspelet mellan tekniska, ekonomiska, institutionella och sociala processer kan främjas på lång sikt. Projektet drevs av IVA, , och . och intervjuer med företrädare för elva företag, av vilka ett () arbetade med bioteknik. Totalt sett behövde de undersökta företagen fler grund- och forskarutbildade från universitet och högskolor än vad som examineras. Små och medelstora företag hade ett rekryteringsbehov som var större än de större företagens. bedömning av tillgången på högskoleutbildade bör dock tolkas med viss försiktighet. I en rapport från Hög- skoleverket (1999) konstateras att examination inte är ett bra mått på antal utbildade. Många studerande på fasta program tar inte ut någon examen. Allt fler studenter följer dessutom inte fasta program utan läser egna kombinationer av ämnen och är inte nödvändigtvis inriktade på en examen. pekar också på en obalans inom strategiskt viktiga områden. Elektronik och informationsteknik nämns som särskilt eftersatta områden. Att antalet högskoleingenjörer ökar ses som glädjande, men får inte ske på bekostnad av antalet civilingenjörer. Detta påpekar särskilt de stora företagen. Det har också länge sagts från industrins sida att antalet forskarutbildade behöver öka. Enligt Industriförbundets under- sökning fanns ett underskott av forskarutbildade, särskilt inom snabbrörliga tillväxtområden, mestadels IT-relaterade. Inom övriga områden fanns ett ungefär lika stort överskott. De företag som anställt personer med forskarutbildning är relativt få, varför fluktuationer i dessa företags behov har stor effekt på de forskarutbildades arbetsmarknad. Eftersom dessa företags behov av forskarutbildade inom specifika områden varierar från till ett annat är det vanskligt att förutsäga behovet av forskarutbildade inom just bioteknik. Det verkar dock sannolikt att efterfrågan på forskarutbildade inom den nya biologin, det vill säga bioteknik, genteknik, molekylärgenetik, molekylärbiologi, biofysik och molekylärmedicin kommer att vara fortsatt stark, liksom efterfrågan på kemister med olika specialiseringar. En koppling mellan IT och biologi/kemi kommer antagligen att vara mycket efterfrågad. Som konstateras i forskningspropositionen (2000/01:3) kan ett sätt att åtgärda detta vara att främja upp- komsten av mångvetenskapliga forskningsmiljöer, stödja unga forskare och sörja för återväxten av forskare inom området. Forskarutbildade personer har framför allt rekryterats till den offentliga sektorn. kan näringslivet komma att anställa allt fler, både i absoluta och relativa tal. Det aktualiserar frågan om utformningen av forskarutbildningen. Nya sätt att organisera utbildning och förändrat innehåll Vid sidan av önskemål om satsningar på olika typer av utbildning, har företrädare för industrin kritiserat utbildningens innehåll och form. Universitetens och högskolornas struktur, med kurser och examina inom traditionella och avgränsade områden, kan vara ett hinder för den flexibilitet som krävs. I projektet beskrevs dagens universitet som konservativa och trögrörliga. I nämnda skrift nämns följande krav som kommit fram i förbundets kontakter med industrin: sam- arbetsförmåga, flexibilitet, förmåga att fungera väl i en miljö som präglas av stark konkurrens. Dessutom krävs att man kan samverka med specialister från andra ämnesområden, har förmåga till kontinuerligt lärande samt vilja att förändras och ställa om sig till nya områden med kort varsel. Utbildningen, till exempel forskarutbildningen, har däremot traditionellt varit inriktad på inhämtandet av faktakunskaper. Flexibiliteten skulle gynnas om den akademiska grundut- bildningen gjordes öppnare och mer tillgänglig och om olika typer av kurser och andra prestationer kunde kombineras i till exempel en examen. Generösa regler för övergångar mellan olika utbild- ningssystem skulle underlätta den flexibilitet som näringslivet efterlyser. En roll för nya universitet och högskolor har antalet universitet och högskolor ökat i . I debatten har det hävdats att den roll dessa nya universitet och högskolor kommer att spela inte är självklar. De äldre universiteten har uttryckt farhågor för att är ett för litet land för att kunna uppnå en kritisk massa inom alla områden på alla universitet och högskolor. Ett alternativ är att högskolorna specialiserar sig inom profilområden. En sådan profilering skulle kunna avse sättet att organisera arbetet, indelning i program- områden med delar från olika discipliner och samarbete med aktörer utanför universitet och högskolor. Exempel från andra länder Universitetens och högskolornas roll kan också komma att ändras när nya aktörer kommer till. I är företagsbaserad utbildning en snabbt växande form för högre utbildning. Företagen anser inte att den traditionella högre utbildningen fungerar tillräckligt bra för deras behov, utan vill bland annat ha flexiblare och kortare kurser. Det är de stora företagen själva som driver kurserna, som har en annan utformning än traditionella universitetskurser. Ny teknik kan driva fram en omstrukturering av högre utbild- ning. Ökad användning av IT förändrar förutsättningarna och underlättar till exempel utbildning på distans. Ett internationellt exempel är utanför . Ett exempel på ett nytt sätt att bedriva forskarutbildning är de så kallade forskarskolorna som finns i flera europeiska länder. De kännetecknas av samverkan mellan olika ämnen och byggande av nätverk. En forskarskola kan omfatta kortare doktorandkurser eller en sammanhållen utbildning . Skolorna drivs ofta av universitet eller högskolor, men kan vara externt finansierade. Ett exempel i är företagsforskarskolan i bioteknik vid , där verksamheten leds av en styrelse med ledamöter från både näringsliv och högskola. Doktoranderna fungerar som en brygga mellan de olika parterna. Forskarskolornas betydelse har ökat . Verksamheten kan dock komma att minska sedan aviserat en minskad finansiering. I utredningen forskarskolor, slutrapport (Utbildnings- departementet, 2000),11 föreslås att tio nya forskarskolor inrättas varav en inom området Genomik och bioinformatik och en inom Teknisk/naturvetenskaplig didaktik. Den förstnämnda skulle vara en nationell forskarskola baserad på de två forskningskonsortier som finansieras av (se bil. föreslås få det överordnade ansvaret. Den andra forskarskolan, med ämnesdidaktisk inriktning, föreslås få formen av ett nationellt nätverk mellan alla intresserade lärarutbildningar. Teknik ges här en bred definition, där bete- 11 : Tio Forskarskolor. Ett förslag till utveckling av forskarutbildningen. endevetenskaplig och samhällsvetenskaplig kunskap inkluderas. I forskningspropositionen (2000/01:3) föreslås att fördelas till de två forskarskolorna. beslöt att satsa på utbildning om bioteknik och livsmedel för mindre och medelstora företag i livsmedelsbranschen. Syftet är att öka industrins kontakter med forskningen och förbättra den generella kompetensen. Därigenom vill man stimulera nya initiativ och öka konkurrenskraften för svensk industri. Avsikten är dels att satsa på blivande till- växtföretag, dels att få så många små och medelstora företag som möjligt att tillhöra den gruppen. Målgruppen är livsmedels- producerande och bioteknikinriktade företag med anknytning till livsmedel och med 5 till 250 anställda. Programmet kommer att pågå med finansiering av , därefter skall det vara ekonomiskt självbärande. I en förstudie bland 51 små och medelstora livsmedels- och bioteknikföretag, gjord på uppdrag av , framgår att intresset för utbildning är större inom bioteknikföretagen än inom livsmedelsföretagen, medan det motsatta gäller för behoven av utbildning. Vidare framgår det att företagen önskar utbildning på alla nivåer, från korta kurser för produktionspersonal till full doktorsutbildning. Tyngdpunkten ligger på enstaka kurser på akademisk nivå, som det finns ett uttalat behov av grundläggande utbildning. beslöt stiftelsen att uppdra åt och bioteknik () och () att bilda ett konsortium, som skulle ansvara för utbild- ningen. I det fortsatta arbetet kommer och att bygga upp ett nätverk med intresserade universitet, högskolor och institut. Utbildningen skall utgå från de frågor som är av intresse för industrin och ge företagens anställda utbildning med hjälp av olika verktyg, som webbaserade mötesplatser, innovationscirklar och mentorsprogram. Beroende på utbildningens innehåll och form kommer olika utbildningsgivare att bli inblandade. Kunskap om företagande och ett ökat intresse för att utveckla affärsidéer framförs ofta som viktigt för att öka antalet små och medelstora företag. Universiteten och högskolorna har därför startat utbildningar med anknytning till entreprenörskap. Sådana utbildningar har tidigare funnits i mindre omfattning, men finns nu vid i stort sett alla universitet och högskolor i . Utbildning bedrivs också i samarbete mellan olika skolor. Ett exempel är kurser som ges av , som är ett samarbetsorgan mellan Handelshög- skolan, Kungl. Tekniska Högskolan och . Utöver ett antal kortare kurser fanns tre program som omfattade minst 120 poäng (motsvarande heltids- studier) med entreprenörskap som uttryckligt mål vid , och /. är ytterligare ett program planerat vid . Några av utbildningarna samverkar med organisationer som syftar till att stimulera entreprenörskap och som har ett samarbete med företag i den aktuella regionen. Sådana organisationer finns bland annat i och . Vid sex högskolor (, , , , och ) finns också så kallade Drivhus, startade av studenter för studenter. Även dessa har till syfte att stimulera entreprenörskap och fungera som en länk mellan eller högskolan och näringslivet. Inom Drivhusen kan studenterna utveckla sina idéer och starta företag. Vårdens behov av utbildning Kunskap om genetiskt betingade sjukdomar finns i samlad vid avdelningar för klinisk genetik vid de sex universitetssjukhusen (, , , , och ). Information till enskilda patienter ges dock i praktiken ofta vid mindre, lokala enheter av sjukvårdspersonal, till exempel barn- läkare, gynekologer och barnmorskor, som saknar specialisering inom området. Läkare och annan personal med specialist- kompetens vid universitetssjukhusen får då rollen som vidare- förmedlare av kunskap till andra personalkategorier. tion som ges är inte standardiserad, men utfärdar rekommendationer.12 Den snabbt ökande kunskapen om den mänskliga arvsmassan och förändrade möjligheter att diagnostisera och behandla sjukdomar, som en följd av den moderna biotekniken, har för- ändrat sjukvården. Med växande möjligheter att utföra genetiska tester av arvsanlag kommer personalens behov av kunskap om ärftliga sjukdomar att öka. Utvecklingen inom farmakogenetiken medför dessutom att genetiken på ett helt nytt sätt kan få betydelse vid behandling av sjukdomar. Kraven kommer att öka när det gäller att förstå möjligheter och begränsningar med nya metoder. Likaså kommer kraven på att kunna kommunicera dessa till patienter att öka som individen tillförsäkras skydd för den personliga integriteten. Allt detta kommer att kräva att utbildningen av olika personalgrupper inom vården förändras. utfärdas cirka 1 100 specialistläkarbevis i . Av statistik över utfärdade och fortfarande aktuella bevis framgår att endast 27 läkare av totalt knappt 35 000 specialiserat sig i klinisk genetik. Av dessa arbetar 15 som kliniskt verksamma läkare varav flera på deltid eftersom de också är verksamma som forskare. för medicinsk genetik har påpekat att antalet kliniska genetiker bör ökas, utbildningen kan inte möta det kommande behovet. för medicinsk genetik har också framfört att såväl grundutbildningen för läkare, som övriga specialist- utbildningar, bör innehålla mer och bättre utbildning i klinisk genetik. Den anser att det är önskvärt att varje sjukvårdshuvudman inrättar en specialistutbildningstjänst, som finansieras centralt, det vill säga utöver ordinarie budget. Dessutom bör en eller ett par personer vid övriga kliniker ges utökade genetiska kunskaper genom särskild utbildning. Även framhåller i en skrift (1999) vikten av att sjukvårdshuvudmännen ordnar fortbildning för läkare och annan personal. I skriften finns en kortfattad översikt av kompetens- behovet. ser det som angeläget att den allmänna kunskapsnivån höjs genom att genetiken och dess tillämpningar får ökat utrymme inom läkarnas grund- och vidareutbildningar. 12 SOSFS 1997:20, Information om fosterdiagnostik. Ansvaret för att inrätta de tjänster, som ger läkare behörighet inom en viss specialitet, ligger helt på sjukvårdshuvudmännen, det vill säga varje enskilt landsting. Tjänsterna inrättas ofta på klinik- nivå, i konkurrens med andra tjänster inom en gemensam budget. Det innebär att nya arbetsområden kan få svårt att hävda sig i konkurrens med den etablerade verksamheten. En effekt av decentraliseringen av ansvaret för specialisttjänsterna är dessutom en kraftigt minskad överblick. Arbetet med att utforma läkarnas grundutbildning drivs i det närmaste helt från de medicinska fakulteterna vid de högskolor som har läkarutbildning. Inom den centralt beslutade målbeskriv- ning,13 som finns för läkarutbildningen ryms stora skillnader i till exempel omfattningen på kurser i klinisk genetik. När det gäller vidareutbildningen finns emellertid en tydligare central styrning, genom att målbeskrivningarna för de olika specialiteterna är relativt detaljerade. Kunskaperna i klinisk genetik för de olika specialiseringarna kan alltså påverkas centralt. Treårig utbildning till sjuksköterska finns vid cirka 30 universitet och högskolor i . För att antas till utbildningen krävs, förutom allmän behörighet, matematik B, samhällskunskap A och naturkunskap B. Det sista gäller inte för dem som gått gymnasieskolans naturvetenskapsprogram. Högskoleförordning- ens examensordning anger allmänna mål för sjuksköterskeutbild- ningen. Det ankommer för övrigt på varje utbildningsanordnare att göra utbildningsplaner för hela utbildningen och kursplaner för varje ingående kurs. Utbildningen till sjuksköterska omfattar 120 poäng, varav 60 poäng utgör klinisk verksamhet och övrig praktik. I grundutbildningarna till sjuksköterska ingår mycket litet bioteknik, genteknik eller genetik, med undantag för etiska aspekter som tas upp i form av till exempel seminarier. Vissa vidareutbildningar, framför allt till barnmorska eller barnsjuk- sköterska, kan däremot innehålla relativt mycket klassisk genetik. Undersköterskeutbildningen är ett nationellt program inom gymnasieskolan, efter att tidigare ha varit antingen en tvåårig vård- linje eller fyrtio veckors undersköterskeutbilning på gymnasienivå. Bland de obligatoriska karaktärsämnena finns Medicinsk grundkurs (100 poäng). Kursen behandlar bland annat människo- 13 SFS 1993:100, examensbilaga till Högskoleförordningen. kroppens byggnad och funktion. Bioteknik, genteknik eller genetik behandlas förmodligen mycket lite eller inte alls. Inga bioteknikrelaterade kurser finns bland föreslagna valbara kurser. Nya forskningsresultat, som resulterar i nya arbetsområden och nya metoder, till exempel genetisk testning och screening, ställer krav på såväl kunskap som förmåga att föra den vidare. En vidareutbildning av sjukvårdspersonal m.fl. till genetiska vägledare krävs därför. Antalet genetiska vägledare som behövs kan uppskattas till 8–9 per miljon invånare. har inga genetiska vägledare, har 4,5 per miljon invånare, har det största antalet i (14,5). organiserade en workshop med deltagare från de nordiska länderna där man enades om riktlinjerna för en utbildning i genetisk vägledning. Den planerade utbildningen skulle kunna ta emot elever från hela och vara lång. Det har dock varit stora svårigheter att hitta finansiering. Under förutsättning att utbildningen kan finansieras kommer den att ges av och och starta tidigast . Den skall vara öppen för till exempel sjuksköterskor och personer med en grundläggande högskoleutbildning i biologi eller psykologi. Vägledaren skall arbeta som kontaktperson mellan patienten och vården, i nära samarbete med ansvariga läkare och hjälpa patienten att förstå den information som finns och ge råd om hand- lingsalternativ. Exempel på områden som nämns är fosterdiag- nostik, ärftlig cancer och presymptomatisk diagnos av vissa neurologiska sjukdomar. Det handlar om situationer där det psykologiska bemötandet är synnerligen viktigt och där en drabbad familj också kan behöva hjälp. En sådan verksamhet är tidskrävande och ställer stora krav på vägledaren, både när det gäller kunskaper i genetik och i psykologi. Den planerade utbildningen i riskerar att inte täcka behovet av genetiska vägledare. Det gäller särskilt om den genetiska undersökningsverksamheten ökar i omfattning och inte bara finns på avdelningar för klinisk genetik. Öppenhet och insyn nödvändiga förutsättningar Nästan all teknisk utveckling i mänsklighetens historia har haft såväl kritiker som förespråkare. Detta gäller från 1700- och 1800- talens industriella revolution och framåt. Det finns ett under- liggande cykliskt mönster i relationerna mellan människorna och den teknik som funnits i samhället. Det är alltså inte ovanligt att perioder av teknisk optimism och uppgång har följts av perioder av motreaktioner och nedgång. Under kärnkraftsdebatten på 1970- talet pekade kritiker på problemet med bristande demokratisk kontroll och inflytande över den tekniska utvecklingen. I flera länder ledde detta till nya former för teknikvärdering. På många håll i världen diskuteras de etiska följderna av den tekniska utvecklingen. I debatten om genteknikens möjligheter och risker betonas ofta att kunskap har avgörande betydelse för medborgarnas inställning. De svenska medborgarnas kunskaper om bioteknik är förhållandevis goda jämfört med medborgarna i de flesta länder inom EU. Det är emellertid ett område som utvecklas fort, som ofta använder sig av tekniskt komplicerade metoder och som rör svåra frågor. Gen- teknik och annan modern bioteknik är produkter av sentida fram- steg inom den naturvetenskapliga grundforskningen och mycket av utvecklingen sker i den absoluta forskningsfronten. Språket i vetenskapliga publikationer är svårtillgängligt för andra än special- ister och flertalet svenskar har aldrig haft tillfälle att lära sig bioteknikens grunder under sin skoltid. De flesta utanför forskar- samhället får huvuddelen av sin kunskap om genteknik och annan bioteknik via massmedierna. Internet har blivit en viktig inform- ationskanal för dem som aktivt söker information om bioteknik. Informationen är emellertid inte sällan motstridig. Öppenhet och insyn nödvändiga förutsättningar vara svårt att avgöra vem som är trovärdig och att förstå vilka konsekvenser den biotekniska forskningens resultat kan få inom olika områden. Alla kommer emellertid att förr eller senare beröras av forskningen i form av till exempel nya läkemedel och diagnos- metoder, nya livsmedel, nya företag – och nya risker. Genom att den biotekniska utvecklingen till stor del baseras på ökad kunskap om människors och andra varelsers arvsmassa och således om livets grundläggande beståndssdelar, kan de tekniska och vetenskapliga framstegen framkalla såväl skepticism och misstänksamhet som förhoppningar och entusiasm. Människors inställning till biotekniken formas emellertid inte enbart av kunskap, utan också av personliga för- eller nackdelar, natursyn, kulturell bakgrund, politisk uppfattning, känsla av delaktighet och etiska grundvärderingar. Debatten om den så kallade genmaten har åstadkommit en förtroendeklyfta mellan å ena sidan experterna inom forskarsam- hället och industrin och å andra sidan miljörörelsen och stora delar av befolkningen. Bland teknikens kritiker sägs ofta att utvecklingen går så snabbt att man inte hinner med. Inställningen till bioteknik, och särskilt genteknik, i olika länder har studerats i de så kallade Eurobarometerundersökningarna (Fjaestad och , 1997, Gaskell, 2000). Båda undersökningarna visar ett utbrett motstånd mot genförändrade livsmedel, till skillnad mot bioteknikens tillämpningar inom det medicinska området. Skillnaden i inställning till olika tillämpningar av bioteknik hade ökat . Den negativa inställningen till genförändrade livsmedel hade också förstärkts mellan mätningstillfällena. Attityden är mer negativ till livsmedel som framställts av genförändrade grödor än till grödorna i sig.