sou · GOB365d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Propositionen 1991/92:117 om avdragsrätt för avgifter till arbetsgivarorganisationer Regeringen hade, som nämnts ovan, i propositionen 1991/92:48 om justeringar i beskattningen i inkomstslaget tjänst, m.m. meddelat att den avsåg att återkomma till med förslag om avskaffande av arbetsgivares avdragsrätt för avgift till arbetsgivarorganisation till den del den inte avsåg medel för konfliktändamål. På grundval av en promemoria som tagits fram inom , Avdragsrätt för medlemsavgifter till arbetsgivar- organisationer , lämnades ett sådant förslag i propositionen 1991/92:117 om avdragsrätt för avgifter till arbetsgivarorganisation. De nya bestämmelserna föreslogs gälla för avgifter avseende tiden efter . Bedömningen av vad avgifterna avsåg skulle, enligt förslaget, få grundas på uppgifter i organisationens budget om inte särskilda skäl talade mot det. Vid bedömningen skulle dock avgifterna alltid i första hand räknas av mot kostnaderna för den övriga organisations- verksamheten. Propositionen antogs av (bet. 1991/92:SkU31, rskr. 1991/92:301, SFS 1992:688) och bestämmelsen togs in i punkt 1 andra stycket av anvisningarna till 20 § KL. Avdragsrätten för avgift till arbetsgivarorganisation avskaffades för kostnader som hänförde sig till tiden taxering, dvs. med en sådan retroaktiv verkan som avses i undantagsbestämmelsen i 2 kap. 10 § andra stycket regeringsformen. (Fi 1991:03) hade i uppdrag att göra en teknisk översyn av inkomstskattelagstiftningen och att utforma ett regelsystem som är överskådligt och språkligt moderniserat. Kommittén var oförhindrad att föreslå materiella ändringar som var motiverade av förslagen i övrigt. I huvudbetänkandet Inkomstskattelag del I–III (SOU 1997:2) lämnades förslag till en ny inkomstskattelag. förslag innebar inte några ändringar i bestämmelserna vare sig i fråga om avdragsrätt för medlemsavgifter till fackförbund respektive arbetsgivarorganisationer eller skatteplikt för utbetald konfliktersättning. Förslaget har legat till grund för den nya inkomstskattelagen (1999:1229) som trätt i kraft och som skall tillämpas första gången vid taxering (se vidare kapitel 4). Vid en jämförelse med ett antal europeiska länders skatterättsliga bestämmelser kan konstateras att flera länder medger avdrag för såväl fackföreningsavgifter som avgifter till arbetsgivar- organisationer. Konfliktersättning som betalas ut till en arbetstagare är i allmänhet skattefri, medan motsvarande ersättning till en arbetsgivare normalt beskattas. I så gott som samtliga länder i jämförelsen är medlemsavgifter som betalas in till ideella föreningar, däribland arbetsmarknadens organisationer, skattefria för föreningarna. För att få en bakgrund till utredningens ställningstaganden har gjorts en översikt över jämförbara förhållanden i de nordiska länderna samt i några europeiska länder. Arbetsmarknadens parter, avgifterna till fackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer samt de skatterättsliga bestämmelser som reglerar förutsättningarna för avdrag, skatteplikt m.m. inom området har särskilt studerats. 3.2Förhållandena inom EU på skatterättens område Skattesystemen i de olika medlemsländerna inom Europeiska unionen (EU) ser mycket olika ut. Vissa medlemsländer har valt att ha ett system med beskattning genom indirekta skatter och sociala avgifter. Andra har valt att ha högre direkta skatter. Åter andra har valt att ha ett system med fastighetsskatter. Rent generellt kan sägas att de nordiska ländernas skattesystem liknar det svenska med avseende på såväl skattereglernas uppbyggnad som administrativa traditioner. Inom unionen saknas i stort sett regler på inkomstskatterättens område. Varje medlemsland har sitt nationella system för beskattning av sina medborgare. När medlemsländerna i ministerrådet beslutar att anta ett direktiv förbinder de sig att uppnå vissa mål. Varje stat utformar därefter själv sin lagstiftning på området med beaktande av direktivets anda och innehåll. Inom EU har endast ett mindre antal direktiv antagits som behandlar skatterättsliga frågor. Dessa tar dock sikte på de indirekta skatterna och då främst mervärdesskatten. Medlemsländerna kom överens om ett mervärdes- skattesystem. En successiv harmonisering av medlemsstaternas mervärdesskattesystem har genomförts genom en rad direktiv om mervärdesskatt. Strävanden mot en harmonisering av de direkta skatterna ligger långt efter harmoniseringen av den indirekta beskattningen. Skattesatserna för fysiska personer och företag varierar i hög grad mellan medlemsländerna. Det finns inte några EG-regler för vilka inkomstskatter som får tas ut och inte heller om lägsta eller högsta tillåtna bolagsskattesatser. föreslog kommissionen ett direktiv rörande bolagsskattesystem. Varken det förslaget eller senare förslag som lagts fram har emellertid genomförts. Ett förslag som lades fram gick ut på att bolagsskatten i de enskilda medlemsländerna skulle ligga mellan . Vidare fanns förslag om avskrivningsregler m.m. Inget av förslagen har genomförts och den gamla ordningen, dvs. att medlemsstaterna själva beslutar om direkta skatter, kvarstår därför. Någon förändring i dessa avseenden är inte heller att vänta . 3.3Något om organisationsgraden i olika länder Den svenska fackföreningsrörelsen har en internationellt sett mycket hög organisationsgrad, dvs. den andel av de anställda som är fackligt anslutna. Organisationsgraden för både LO- och TCO-områdena är och för SACO-området mellan . är det enda land med motsvarande siffror (), men även i är organisationsgraden hög (). I är den . I övriga länder ser förhållandena helt annorlunda ut. I början eller mitten av var organisationsgraden i några europeiska länder i , i , i , i och i . Liknande förhållanden råder i () och i (). Av stor betydelse för organisationsgraden i är den kombination av starka centralorganisationer och ett vittförgrenat nät av regionala och lokala organisationer som byggts upp . Viss betydelse brukar även tillskrivas det förhållandet att de fackliga organisationerna i administrerar arbetslöshetskassorna. Lokala fackliga organisationer finns på cirka 90–av alla arbetsställen i landet. Det finns tre centralorganisationer för arbetstagare på den danska arbetsmarknaden. i (LO) har cirka 1,5 miljoner medlemmar i 23 medlemsförbund från både offentlig och privat sektor. Fördelningen är i grova drag cirka 600 000 enskilda medlemmar från offentlig sektor och cirka 900 000 medlemmar från den privata sektorn. LO representerar både blandförbund, som har medlemmar inom olika branscher och renodlade förbund med medlemmar från ett speciellt yrkesområde eller bransch. Handels- og Kontorfunktionsaerernes Forbund i (HK) är LO:s och också största fackförbund med mer än 350 000 medlemmar. av dessa är kvinnor. Det näst största är Specialarbejdsforbundet i (SID) med cirka 327 000 medlemmar från olika branscher. Kvindeligt Arbejderforbund i , som också tillhör LO, är ett av de få fackförbund i världen som uteslutande organiserar kvinnor. finns bland annat också i , se vidare nedan. Det danska förbundet har drygt 90 000 medlemmar inom många olika branscher i både privat och offentlig sektor. Funktionaerernes og Tjenstemaendenes Faellesråd (FTF) motsvarar närmast svenska TCO. FTF, som är en politiskt obunden organisation, har cirka 400 000 medlemmar i 95 förbund. Tre av fyra medlemmar är offentligt anställda. Akademikernes () som motsvarar svenska , har cirka 220 000 medlemmar i 22 olika förbund. medlemmarna är omkring 79 000 offentligt anställda, 57 000 är privat- anställda, 14 000 är egenföretagare. Övriga medlemmar är arbetslösa, studerande och pensionärer. Parallellt med de fackliga organisationerna finns ett antal karteller som utför samarbetsuppgifter för de enskilda förbunden. Dansk Arbejdsgiverforening (DA) är den centrala organisationen för 16 arbetsgivarorganisationer på den privata sidan inom industri, handel, transport, service och byggsektorn. Utanför DA står bl.a. (SALA). DA har som centralorganisation en koordinerande roll på arbetsgivarsidan. Det är dock inte DA utan de enskilda förbunden som träffar kollektivavtal med de enskilda fackförbunden på arbetstagar- sidan. DA har en rådgivande funktion i alla övergripande frågor, såsom arbetsrätt, arbetsmiljö och EU-frågor. Det största förbundet i DA med av DA:s totala medlemsantal är (). Den grundläggande avdragsbestämmelsen i dansk skattelagstiftning återfinns i 6 § statsskatteloven (SL). I bestämmelsen sägs bl.a. att avdrag får göras för driftsomkostninger (driftkostnader). Med detta avses utgifter som används för att förvärva, trygga och bibehålla inkomsten. Bestämmelsen gäller i princip för alla skattskyldiga. Enligt huvudregeln är medlemsavgifter inte avdragsgilla i dansk rätt. En särskild regel om avdragsrätt för medlemsavgifter till arbetsmarknadens organisationer infördes dock efter starka önskemål från dessa organisationer. Enligt ligningslovens § 13 får avdrag därför göras för kontingenter, dvs. avgifter både till fackliga organisationer och till arbetsgivarorganisationer. En förutsättning för avdragsrätt är dock att den fackliga organisationen har lämnat uppgift om inbetalade medlemsavgifter till skattemyndigheten. Denna redovisning ligger till grund för kontrolluppgiften vid kommande deklarationstillfälle. Även för avgifter till arbetslöshetsförsäkringen föreligger avdrags- rätt enligt personskatteloven § 49, stk 1. Skatteplikt föreligger å andra sidan för sådan ersättning, som betalas ut till arbetstagare eller arbetsgivare vid en arbetsmarknadskonflikt enligt samma bestämmelse. För löntagare gäller nämligen att strejke- og lockoutgodtgörelse räknas som s.k. A-inkomst och skall tas med som personlig inkomst vid beräkningen av den skattepliktiga inkomsten (kildeskatteloven § 43, stk. 2, litra d och kildeskattebekendtgörelsen § 10, nr. I fråga om föreningarnas skatteplikt för inbetalade avgifter gäller fondsbeskattningslovens § 8 stk 1. Enligt den bestämmelsen föreligger inte skatteplikt för avgifter som betalas in till föreningar som sluter kollektivavtal om löne- och arbetsvillkor eller som har till ändamål att stödja enskilda personer eller verksamheter under facklig konflikt. Detta gäller dock inte för branschföreningar eller liknande, dvs. föreningar som har till syfte att tillvarata medlemmarnas ekonomiska intressen. När det gäller föreningar eller organisationer som kan sägas vara både arbetsmarknadsparter och intresse- eller branschorganisationer skall avgifterna fördelas så att skattefriheten endast gäller den del av avgiften som rör den fackliga verksamheten. Liksom i har dock servicefunktionerna i många föreningar förts över till särskilda servicebolag. har drygt 5 miljoner invånare. Den finska arbetskraften uppgår till drygt 2 miljoner, varav cirka 1,8 miljoner är löntagare. Organisationsgraden på den finska arbetsmarknaden är . är till organisationsformen uppbyggd enligt industriförbundsprincipen. Det innebär att alla arbetstagare på en arbetsplats organiseras av ett och samma förbund inom den aktuella branschen. Fackförbunds () i dess nuvarande organisationsform bildades och är nu största centralorganisation på arbetstagarsidan med 1,2 miljoner medlemmar. FFC, som är en partipolitiskt obunden organisation, består av 25 fackförbund, medräknat Tjänstemännens och arbetarnas samorganisation (TAS), som organiserar tjänstemän inom åtta förbund. () är största tjänstemannaorganisation med 650 000 medlemmar och 26 medlems- förbund. Även FTFC är en politiskt obunden organisation. FTFC organiserar tjänstemän inom både den privata och offentliga sektorn. Mer än två tredjedelar av medlemmarna är kvinnor. har cirka 360 000 medlemmar inom akademikerkåren. De 32 medlemsförbunden är organiserade efter yrke eller examen – dvs. här gäller inte den ovan nämnda industriförbunds- Majoriteten av AKAVA-medlemmarna arbetar inom den offentliga sektorn. Något mer än hälften av medlemmarna är kvinnor. Medlemsavgiften till en facklig organisation i uppgår till i medeltal av lönen, men variationerna är stora. Inom ett antal förbund utgör avgiften ett fast belopp oavsett inkomst. Stora grupper arbetstagare betalar fackföreningsavgiften genom ett löneavdrag, som arbetsgivaren för vidare till den fackliga organisatio- nen. Inbetald avgift framgår av den kontrolluppgift som lämnas av arbetsgivaren. Konfliktersättning utgår i regel med i stort sett samma belopp för alla arbetstagare oavsett inkomst. Detta har att göra med att endast ersättning upp till ett visst maximibelopp, 70 per dag, är skattefritt. En del av avgiften som betalas till arbetstagarorganisationen utgörs av avgiften till en arbetslöshetskassa. Av kontrolluppgiften från arbetsgivaren framgår i förekommande fall även den del av avgiften som avser avgift till arbetslöshetskassan. Arbetslöshetskassornas organisation företer stora likheter med svenska förhållanden. Arbetslöshetskassorna är organisatoriskt skilda från fackförbunden. Det förekommer såväl arbetslöshetskassor som ansluter medlemmar från ett enda fackförbund som arbetslöshetskassor med medlemmar från flera förbund, liksom arbetslöshetskassor över organisationsgränserna. Det finns även en privat arbetslöshetskassa, Privatbranschernas Arbetslöshetskassa. Ett par procent av kassornas medlemmar är enskilt anslutna, dvs. inte medlemmar i en facklig organisation. Den helt dominerande organisationen på arbetsgivarsidan är Industrin och (). TT är en intresseorganisation för företag verksamma inom industri, byggnads- verksamhet, transport och övriga industrin närstående servicebranscher. TT grundades genom en sammanslagning av Arbetsgivarnas i () och (). TT har mer än 5 600 medlemsföretag med sammanlagt nära 470 000 anställda. Nära nog samtliga exportföretag i är medlemmar. Medlemsföretagen är branschvis organiserade i 29 medlemsförbund. Majoriteten av TT:s medlemmar är små och medelstora företag. De sysselsätter av de anställda i medlemsföretagen. Företagens medlemsavgifter till TT bestäms på basen både av företagens lönesumma och förädlingsvärde. Medlemsavgifterna används till att täcka förbundets kostnader och en del av kostnaderna för verksamheten vid olika forsknings- och näringslivsinstitut. Den totala intäkten av medlemsavgiften till TT uppgår till 350 miljoner . Servicearbetsgivarna har 6 200 medlemsföretag som sysselsätter 270 000 löntagare inom handeln, banker och försäkringsbolag, hotell och restauranger, samfärdsel m.m. I finns en särskild näringsskattelag, lagen om beskattning av inkomst av näringsverksamhet (NSL) och en särskild inkomstskattelag (ISkL). Den omfattande regleringen för vad som är skattepliktig inkomst motsvaras av vida regler för vad som är avdragsgilla utgifter. Reglerna om de s.k. naturliga avdragen finns i 7, 8 och 17 §§ NSL. Avdragsgilla är inte endast utgifterna för inkomsternas förvärvande och bibehållande, utan även förluster som uppstått i anledning av inkomst- förvärvet, 7 §. Det avgörande för om en utgift kan anses utgöra ett naturligt avdrag är om den erlagts i syfte att påverka inkomstförvärvet. I inkomstslaget tjänst finns ett schablonavdrag om 2 100 som omfattar alla skattskyldiga. Medlemsavgifter till arbetsmarknadsorganisationer var tidigare inte avdragsgilla. Sedan omkring finns dock uttryckliga stadganden om avdragsrätt, som omfattar medlemsavgifter till såväl arbetsmark- nadsorganisationer som arbetslöshetskassor (ISkL, 95 § 2 punkten, NSL 8 § 9 punkten). Någon maximigräns för avdragsrätten finns inte. Avdraget ligger utanför schablonavdraget om 2 100 . Strejkunderstöd (konfliktersättning) till en arbetstagare är, som nämnts, skattefritt upp till 70 per dag (ISkL 88 §), medan det arbetslöshetsunderstöd som betalas ut av en arbetslöshetskassa utgör skattepliktig intäkt. Den konfliktersättning som betalas ut av en arbetsgivarorganisation till en ansluten arbetsgivare är skattepliktig. Fackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer är s.k. allmännyttiga samfund och skattskyldiga bara för inkomst av näringsverksamhet. Inbetalade medlemsavgifter är därmed, liksom i , skattefria (ISkL 22–23 §§). Arbetsgivarorganisationerna har även i bildat servicebolag, trots avdragsrätten för medlemsavgifterna. Detta lönar sig nämligen om organisationen driver någon form av näringsverksamhet, bland annat till följd av momsbestämmelsernas konstruktion. Några servicebolag på den fackliga sidan finns inte. Avdragsrätten för arbetstagarsidan tar i anspråk omkring 2,6 miljarder i statsfinansiella kostnader. Beloppet avser både fackföreningsavgiften och avgiften till arbetslöshetskassan. På arbetstagarsidan finns tre dominerande centralorganisationer, nämligen LO, YS och AF. På arbetsgivarsidan är den dominerande organisationen på det privata området NHO. Staten och kommunerna har sina egna arbetsgivarorganisationer. i (LO) har 850 000 medlemmar organiserade i 28 förbund. Norsk Kommuneforbund (NKF) är LO:s största förbund med över 240 000 medlemmar. NKF organiserar anställda inom kommuner, landsting och sjukvårdssektorn. LO:s näst största förbund, Fellesforbundet, bildades genom en sammanslagning av fem förbund, bl.a. Metallarbeiderforbund och Norsk Byggningsindustri- arbeiderforbund. Fellesforbundet har drygt 160 000 medlemmar. Tvärs över förbundsgränserna inom LO har olika karteller bildats för anställda inom stat, kommuner, landsting samt inom privat sektor. Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS) är en partipolitiskt obunden organisation med 20 medlemsförbund som tillsammans har 240 000 medlemmar. YS största förbund är Kommunalansattes Fellesorganisasjon med cirka 54 000 medlemmar. Därnäst kommer Norsk Helse- og Sosialforbund med omkring 51 000 medlemmar. Omkring 115 000 norska arbetstagare med examen från universitet och högskola är medlemmar i (). Organisationen har 18 medlemsförbund. av medlemmarna återfinns inom den statliga sektorn, inom den kommunala och resterande inom den privata sektorn. Liksom YS är AF en partipolitiskt obunden organisation. Det största förbundet inom AF är Norsk Sykepleierforbund med cirka 55 000 medlemmar. Akademikerne är en ny centralorganisation för norska akademiker, som bildades . Även denna organisation har cirka 115 000 medlemmar. Det största av de 14 medlemsförbunden är Norske Sivilingeniörers Forening med cirka 36 000 medlemmar. På arbetsgivarsidan bildades Naeringslivets Hovedorganisasjon (NHO) genom en sammanslagning av de tre organisationerna Norsk Arbeidsgiverforening (NAF), Industriforbund (NI) och Norsk Håndverkerforbund (NH). NHO har 15 500 medlemsföretag inom industri-, hantverks- och service- sektorerna på mer än 450 000 arbetsplatser. Flertalet, närmare bestämt av företagen, har under 20 anställda. över hälften, , av företagen är tjänsteföretag medan resten är industriföretag. Medlemsavgiften till NHO är av medlemsföretagens sammanlagda lönesumma . De anslutna medlemmarna betalar dessutom en medlemsavgift till sitt förbund. Enligt praxis godkänns avdrag för serviceavgift som betalas till servicebolag som uteslutande tillhandahåller juridisk, teknisk eller bokföringsservice. En förutsättning är dock att serviceverksamheten bedrivs i ett särskilt bildat bolag, skilt från föreningens verksamhet. NHO har inte bildat något servicebolag. Det har däremot flera av de till NHO anslutna förbunden, som alltså fungerar både som arbetsgivar- och branschorganisationer. Den grundläggande avdragsbestämmelsen i norsk skattelagstiftning återfinns i 44 § punkt 1 lov om skatt av formue og inntekt (skatteloven). Enligt bestämmelsen medges avdrag för utgifter för intäkternas förvärvande, tryggande och bibehållande. Om avdragsbeloppet är större än ett schablonavdrag kan den skattskyldige välja att i stället yrka avdrag för de faktiska kostnaderna. Enligt huvudregeln är medlemsavgifter till föreningar inte avdragsgilla (skatteloven § 44 fjärde ledet första punkten). Arbetstagare kan dock göra avdrag för fackföreningsavgiften om vissa villkor är uppfyllda. Således medges avdrag för avgift till landsomfattande arbetstagarorganisation som har förhandlingsrätt enligt en särskild lag om arbetstvister, eller som har ingått kollektivavtal, i praktiken LO, YS och AF. Från och med är det högsta beloppet . Beloppet ingår inte i det s.k. minstefradraget, dvs. Från summan av lön, pension eller liknande ges ett minimiavdrag för utgifter för intäkternas förvärvande, det s.k. minstefradraget. Avdraget utgör av intäkten, lägst 3 och högst 34 . Vissa avdrag får dock göras utanför detta schablonavdrag. Detta gäller bland annat fackföreningsavgiften. Arbetsgivare får fr.o.m. göra avdrag för avgift till sin arbetsgivarorganisation med av den samlade lönesumman för företaget under föregående år. Bidrag som arbetstagare eller arbetsgivare erhåller från sina fackorganisationer, exempelvis i form av konfliktunderstöd, utgör inte skattepliktig intäkt i . S.k. strejkbidrag och lockoutbidrag är alltså skattefria (skatteloven § 42, 4. ledd). Enligt en generell bestämmelse föreligger inte skatteplikt för selskaper och innretninger som inte drivs i vinstsyfte (skatteloven § 26, bokstav k). Arbetstagar- och arbetsgivarföreningar omfattas av denna bestämmelse såsom skattebefriade institutioner och betalar därför inte skatt för till dem inbetalade medlemsavgifter. Den fackliga organisationsgraden är låg, endast eller 1 800 000 arbetstagare är fackligt anslutna. Variationerna mellan olika branscher är dock stora. Inom exempelvis industrin och byggbranschen är organisationsgraden hög, mellan . Den är däremot låg inom branscher med relativt ung arbetskraft, exempelvis inom IT- branschen. På arbetstagarsidan finns tre stora centralorganisationer. Federatie Nederlandse Vakbeweging (FNV) är den största centrala arbetstagarorganisationen med cirka 1,3 miljoner medlemmar inom både offentlig och privat sektor. Dessa medlemmar utgör av alla fackligt anslutna i landet. Organisationen har 18 medlemsförbund inom olika sektorer av arbetsmarknaden och FNV rekryterar medlemmar från alla branscher. I princip är alla arbetstagare inom en sektor eller en förvaltning anslutna till samma fackförbund oberoende av arbetsuppgifter och anställningsnivå i ett företag. , , är det största medlemsförbundet med cirka 335 000 medlemmar och Industriebond med 250 000 medlemmar inom industrin. Ett av de 18 förbunden är Vrouwenbond , dvs. kvinnoförbundet, med cirka 7 600 medlemmar. FNV tillhandahåller rådgivning till medlemmarna genom ett system med s.k. volunteers, dvs. över 100 000 enskilda medlemmar, som utan ersättning ställer upp för organisationen. De ger andra medlemmar kostnadsfri deklarationshjälp och annan rådgivning, bistånd vid myndighetskontakter m.m. Andelen individuella medlemstjänster som de fackliga organisationerna tillhandahåller tenderar att öka. Däremot har det inte bildats några servicebolag enligt svensk modell. Både FNV och de enskilda medlemsförbunden har byggt upp konfliktfonder. Vid en eventuell konflikt betalar FNV två tredjedelar och det enskilda förbundet en tredjedel av konfliktersättningen. Ersättningens storlek är knuten till den lagstadgade minimilönen. av en konflikt betalas inte full ersättning. De övriga två centralorganisationerna är betydligt mindre. CNV har cirka 400 000 medlemmar inom såväl offentlig som privat sektor. MHP har cirka 80 000 medlemmar, främst chefstjänstemän inom både offentlig sektor och näringslivet. Därtill finns ett antal små från de tre centralorganisationerna fristående fackförbund, som i huvudsak organiserar speciella yrkeskategorier. Fackföreningsavgifterna varierar beroende på branschtillhörighet men kan för de olika förbunden sammantagna uppskattas till i genomsnitt cirka 25 NLG (). Avgiften till arbetslöshetskassan är inte inkluderad i medlemsavgiften, eftersom arbetslöshetsförsäkringen, liksom i bland annat , inte administreras av fackförbunden. En tolftedel av avgiften som betalas till ett går vidare till centralorganisationen . Övriga centralorganisationer har liknande avgiftskonstruktioner.