sou · GOB34 · 2001-01-01 00:00:00 — 1.bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, 2.tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås, 3.bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nödvändiga för att uppnå målet i 1, och 4.inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga. Paragrafen motsvarar artikel 81.3 i EG-fördraget. En förutsättning för att bestämmelsen skall vara tillämplig är att avtalet strider mot förbudet i 6 §. I likhet med vad som gäller inom EG-rätten måste samtliga de villkor som anges i bestämmelsen vara uppfyllda för att undantag skall kunna medges. Endast om avtalet anmäls till får verket besluta om undantag (9 §). Ett undantag beslutas alltid för en begränsad tid men kan ges med retroaktiv verkan och kan förnyas. Undantaget kan förenas med villkor och ålägganden. Bestämmelser om återkallelse eller ändring av beslut om undantag finns i 12 §. Av bestämmelserna framgår att ett sådant beslut kan återkallas eller ändras, om de omständigheter som legat till grund för beslutet har förändrats i något väsentligt avseende. återkallas eller ändras, om de som beslutet gäller bryter mot något åläggande som har angetts i beslutet eller om beslutet grundades på oriktiga eller vilseledande uppgifter. Även missbruk av undantaget kan föranleda att beslutet återkallas eller ändras. En stor andel av de avtal som kan komma i fråga för undantag enligt bestämmelserna i 8 § omfattas av olika gruppundantag. Innebörden av ett gruppundantag är, liksom i EG-rätten, att vissa typer av avtal, som uppfyller kraven för individuella undantag, medges generellt undantag från förbudet mot konkurrensbegänsande samarbete. Regeringen har med stöd av 17 § KL beslutat om förordningar med gruppundantag på följande områden: ensamåterförsäljaravtal (SFS 1996:341, förlängt genom SFS 1997:842) exklusiva inköpsavtal (SFS 1996:342, förlängt genom SFS 1997:843 och ändrat genom SFS 1999:724) franchiseavtal (SFS 1996:369, förlängt genom SFS 1998:121) avtal om tekniköverföring (SFS 1996:345) specialiseringsavtal (SFS 1996:343, förlängt genom SFS 1998:119) avtal om forskning och utveckling (SFS 1996:344, förlängt genom SFS 1998:120) försäljnings- och serviceavtal för motorfordon (SFS 1996:65, ändrat genom SFS 1999:723) vissa avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkrings- sektorn (SFS 1996:1368) kedjor i detaljhandeln (SFS 1993:80, förlängt senast genom SFS 1999:244) Flertalet gruppundantag bygger på motsvarigheter i EG-rätten. Svensk rätt innehåller dock, till skillnad mot EG-rätten, inte några gr uppundan- tag på transportområdet. 3.2.3Förbudet mot missbruk av dominerande ställning Bestämmelsen om förbud mot missbruk av dominerande ställning bygger på motsvarande förbud i artikel 82 i EG-fördraget. Bestämmelsen finns i 19 §, som lyder: Missbruk från ett eller flera företags sida av en dominerande ställning på marknaden är förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att 1.direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försäljningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor, 2.begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna, 3.tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller 4.ställa som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. I likhet med vad som gäller i EG-rätten är ett eller flera företags dominerande ställning i sig inte förbjuden. Det är endast ett missbruk av den dominerande ställningen som är förbjudet. Ett förfarande som är godtagbart när det utförs av ett företag som inte har en dominerande ställning kan vara förbjudet för ett företag med en sådan ställning. Det uttalande av kommissionen i dess 26:e årsrapport om konkurrens- politiken som citeras i avsnitt 2.2.3 torde ha relevans även för tillämpningen av 19 § KL. Bestämmelsen i 7 § om ogiltighet gäller bara avtal och avtalsvillkor som är förbjudna enligt 6 §. Någon motsvarande bestämmelse om ogiltighet finns inte beträffande avtal som strider mot förbudet mot missbruk av dominerande ställning. I förarbetena till 36 § avtalslagen (prop. 1975/76:81 s. 122 f.) uttalas emellertid att konkurrensbegrän- sande avtal som är förbjudna bör, om inte dispens lämnas, behandlas enligt samma principer som andra avtal som strider mot tvingande regler. Resultatet torde, enligt förarbetena, bli att avtalet anses civilrättsligt ogiltigt. Begreppet relevant marknad har samma centrala betydelse vid tillämpningen av konkurrenslagen som det har inom EG-rätten, se avsnitt 2.2.4. har i ärendet Posten Sverige1 i fråga om avgränsningen av den relevanta marknaden hänvisat till kommissionens meddelande . 1Posten , MD 1998:15. 2Carlsson m.fl. s. 449. 3.2.5Konkurrensverkets allmänna råd om bagatellavtal har beslutat om allmänna råd om avtal av mindre betydelse (bagatellavtal) som inte omfattas av förbudet i 6 § KL, KKVFS 1999:1. I det allmänna rådet informerar K onkurrensverket om hur verket tolkar begreppet märkbart sätt i 6 § KL. Det ersätter bl.a. ett motsvarande allmänt råd . Rådet har utarbetats med utgångspunkt från konkurrenslagens förarbeten och från kommissionens bagatellmeddelande, jämför avsnitt 2.2.5. Syftet är att företag skall få vägledning för att bedöma om avtal de ingått med andra företag är sådana bagatellavtal som inte omfattas av tillämpningsområdet för 6 § KL. Av rådet framgår att i regel inte kommer att ta initiativ till ett förfarande enligt konkurrenslagen i sådana fall som enligt rådet inte omfattas av förbudet i 6 § KL. Om förbudet på grund av särskilda omständigheter ändå skulle vara tillämpligt i sådana fall, kommer inte att väcka talan om konkurrens- skadeavgift enligt 26 § KL. Rådet innehåller generella kvantitativa kriterier som bygger på marknadsandelar. I princip tillåts vertikala avtal, dvs. avtal mellan företag inom olika led i det ekonomiska förloppet, om de deltagande företagens sammanlagda marknadsandel inte överstiger femton procent på någon av de relevanta marknaderna. Motsvarande marknadsandel för horisontella avtal, dvs. avtal mellan företag i samma tillverknings- eller försäljningsled, är . Vid avtal som omfattar både vertikala och horisontella samband gäller tioprocentsgränsen. Detsamma gäller då det är svårt att fastställa om avtalet är horisontellt eller vertikalt. Vissa typer av förfaranden kan emellertid vara förbjudna även om gränserna för marknadsandelar underskrids. Det gäller sådana horisontella avtal som syftar till eller får till resultat att priser fastställs, att produktion eller försäljning begränsas eller att marknader eller inköpskällor delas upp. Vertikala avtal som syftar till eller får till resultat att minimipriser eller fasta återförsäljningspriser fastställs eller att de deltagande företagen eller andra företag tillförsäkras områdes- skydd kan också var förbjudna. Samarbete mellan företag vilkas totala sammanlagda årsomsättning understiger anses inte falla under förbudet i 6 § KL, om deras sammanlagda andel av den relevanta marknaden inte överstiger femton procent. 3.2.6Särbestämmelser för jordbruket m.m. efter det att konkurrenslagen trätt i kraft uppkom svårigheter att tillämpa förbudsbestämmelserna i 6 § på konkurrens- begränsningar på lantbruksområdet i enlighet med de intentioner som framgick av lagens förarbeten. infördes därför i 18 a– c §§ KL vissa särbestämmelser för lantbruket. De nya bestämmelserna innebär att förbudet i 6 § mot konkurrensbegränsande samarbete inte omfattar viss samverkan i en ekonomisk förening, en s.k. primär- förening, vars medlemmar är enskilda lantbrukare eller andra företag som bedriver jordbruk, trädgårdsverksamhet eller skogsbruk. Sådana företag får samverka när det gäller produktion, insamling, förädling, försäljning eller därmed sammanhängande verksamhet såsom användande av gemensamma anläggningar, lagring, beredning, distribution eller marknadsföring i fråga om jordbruks-, trädgårds- eller skogsprodukter. Samarbetet kan också omfatta inköp av varor eller tjänster för sådan verksamhet. Avtal som förhindrar eller försvårar medlemmarnas rörlighet på marknaden, t.ex. bestämmelser om leverans- plikt eller om omotiverat långa uppsägningstider för medlemskap i föreningen, kan däremot vara förbjudna enligt konkurrenslagen. Förbudet omfattar också vissa former av prissamverkan samt samverkan mellan primärföreningar. Förbudet mot missbruk av dominerande ställning gäller i full utsträckning även för lantbruksområdet. I Närings- och departementspromemoria Små företag och konkurrenslagen (Ds 1998:72) lämnades förslag till vissa ändringar i 18b–c §§ KL. Förslagen har ännu inte lett till lagstiftning. Konkurrenslagen reglerar inte bara den materiella konkurrensrätten utan i vissa avseenden även förfarandet vid tillämpningen av de materiella bestämmelserna. Handläggningen av enskilda ärenden regleras endast delvis i konkurrenslagen. I 22 § föreskrivs sålunda att en anmälan för undantag eller en ansökan om icke-ingripandebesked som rör ett avtal skall kommuniceras med de parter i avtalet som inte står bakom framställ- ningen. I sådana avseenden där det saknas bestämmelser i konkurrens- lagen gäller förvaltningslagen (1986:223) vid handlä ggningen hos . Bland den lagens bestämmelser bör följande fram- hållas. Förvaltningslagen innehåller ett antal bestämmelser som rör parters rättsställning när det gäller en myndighets handläggning av ett ärende som rör myndighetsutövning mot enskilda. Enligt 14 § får en part i ett sådant ärende lämna uppgifter muntligt, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. Andra än parter kan inte åberopa bestämmelsen till stöd för att få lämna uppgifter muntligt till en m yndighet. har dock varit öppet för muntliga kontakter med parter och andra som velat lämna uppgifter. Av 16 § förvaltningslagen framgår att en part har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta rör myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt huvudregeln i 17 § första stycket får inte ett sådant ärende avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet av någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över uppgiften. Bestämmelsen avser alla typer av uppgifter, oavsett i vilken form de har tillförts ärendet. Bestämmelserna i 14 kap.5 § sekretesslagen (1980:100) innebär emellertid vissa inskränkningar i denna rätt att ta del av uppgifter i ett ärende. I sekretesslagen finns även andra bestämmelser som har betydelse vid handläggningen av konkurrensärenden, se avsnitt 3.7. Som har framgått av avsnitt 3.1.2 utfärdar föreskrifter och allmänna råd. Av särskild betydelse för förfarandet i 1996:1, som innehåller föreskrifter om uppgifter som skall finnas i vissa anmälningar och ans ökningar till 3.3.2Gången i ett ärende hos Också i fråga om förfarandet har EG-rätten stått som förebild för den svenska regleringen. Kommissionens roll i konkurrensövervakningen motsvaras sålunda av ställning enligt den svenska lagen. Det är i första hand som har till uppgift att ingripa mot förbjudna konkurrensbegränsningar. Verket får också besluta om undantag från förbudet i 6 § och om icke-ingripandebesked, dvs. en förklaring att ett avtal eller ett förfarande inte omfattas av något av förbuden i 6 eller 19 §. En skillnad jämfört med kommissionens befogenheter är att inte får besluta om konkurrens- skadeavgift, dvs. konkurrenslagens motsvarighet till böter enligt artikel 15 i förordning 17/62, se avsnitt 3.4.1. Beslut om konkurrensskadeavgift fattas i stället av på talan av . Det finns en motsvarande skillnad mellan verkets och kommissionens befogenheter att besluta om undersökningar hos företag eller andra vid utredningar om överträdelse av förbud. Liksom hos kommissionen kan ett ärende anhängiggöras hos genom att ett företag anmäler ett avtal för undantag eller ansöker om icke-ingripandebesked. Även kan vidare inleda ett ärende på grund av klagomål från någon utomstående eller på eget initiativ. I avsnitt 3.3.1 redogjordes för de regler som styr handläggningen av enskilda ärenden hos . Dessa regler är i flera avseenden inte lika detaljerade som de som styr kommissionens hand- läggning av motsvarande ärenden. Även om handläggningen hos inte är lika formaliserad som handläggningen hos kommissionen finns dock stora likheter. har liksom kommissionen stor frihet att i det enskilda fallet avgöra om en undersökning skall inledas, jämför avsnitt 3.6. Och även Konkurrens- verket har olika möjligheter att få information från enskilda företag, se avsnitt 3.3.5. Ett ärende kan också hos avslutas på olika stadier av handläggningen. Ett par omständigheter bör påpekas. Innan verket fattar ett beslut som går någon emot sänder verket en skrivelse som närmast har formen av ett utkast till beslut, för eventuellt yttrande av den som beslutet rör. har vidare organiserat verksamheten på så sätt att utredningen av ärenden är skild från beslutsfattandet i ärenden. När ett ärende beretts inom verket överlämnas det sålunda till verkets beslutsberedning, som kontrollerar hur ärendet hanterats från formell synpunkt men även gör en bedömning av om det finns behov av ytterligare utredning i ärendet. Slutliga beslut i ärenden fattas efter föredragning. Sådana beslut fattas av generaldirektören, som dock kan delegera beslutanderätten till någon annan, oftast verkets ställföre- trädande generaldirektör eller chefen för rättssekretariatet. Bestämmelserna i 20 § KL om icke-ingripandebesked har artikel 2 i förordning 17/62 som förebild. Ett icke-ingripandebesked är ett slags förhandsbesked från om att verket, mot bakgrund av den information man har tillgång till, inte har för avsikt att ingripa mot ett visst avtal eller förfarande. Till skillnad från EG-rätten innehåller konkurrenslagen bestämmelser om under vilka förutsättningar ett beslut om icke-ingripandebesked får återkallas, se 21 § KL. Det går att på en och samma gång ansöka om både undantag enligt 8 § och icke-ingripandebesked enligt 20 §. Det vanliga är också att så sker. Den grundläggande skillnaden mellan icke-ingripandebesked och undantag är att ett icke-ingripandebesked förutsätter att förfarandet inte är förbjudet enligt konkurrenslagen, medan undantag kan beviljas om ett avtal i och för sig är konkurrensbegränsande så som anges i 6 § men förutsättningarna i 8 § är uppfyllda. En annan sk illnad är att icke- ingripandebesked kan omfatta förbuden i både 6 och 19 §§, medan undantag kan medges endast från förbudet i 6 §. Ett beslut om icke-ingripandebesked har offentligrättslig karaktär och medför att är förhindrat att besluta om ålägganden eller föra talan om sanktioner mot avtalet eller förfarandet i fråga. Beslutet får däremot inte några civilrättsliga verkningar och hindrar inte andra företag från att vidta rättsliga åtgärder mot det företag som har fått icke-ingripandebeskedet. Ett beslut om icke-ingripandebesked kan också ha bevisverkan i en civilprocess om t.ex. skadestånd. Vad som sägs i avsnitt 3.3.4 om formerna för anmälan för undantag gäller även beträffande ansökan om icke-ingripandebesked. Av bestämmelserna i 9 § KL framgår att en förutsättning för att undantag skall beviljas, är att avtalet anmäls till . En anmälan skall enligt 2 § konkurrensförordningen ( 1993:173) göras skriftligen. har med stöd av ett bemyndigande i 3 § konkurrensförordningen utfärdat föreskrifter (KKVFS 1996:1) om vilka uppgifter som skall lämnas i en anmälan för undantag eller ansökan om icke-ingripandebesked, jämför avsnitt 3.3.3. Enligt föreskrifterna skall företagen lämna de uppgifter som anges i en särskild blankett och i anvisningar till blanketten. Denna är utformad efter förebild i det särskilda formulär som används inom EG-rätten. Av förarbetena till konku rrrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 80) framgår att en anmälan inte kan anses gjord, innan alla uppgifter som krävs kommit in till . Av avgörande i ärendet STIO II 3 framgår emellertid att uttalandet i förarbetena inte skall tolkas alltför bokstavligt. Tidpunkten när en fullständig anmälan skall anses ha gjorts är emellertid viktig. Enligt huvudregeln i 29 § råder nämligen immunitet mot konkurrensskadeavgift för åtgärder som har vidtagits från det att en anmälan gjorts till dess att beslutet med anledning av anmälan vann laga kraft. En förutsättning är emellertid att de åtgärder som vidtas ligger inom ramen för den verksamhet som har beskrivits i anmälan. Tidpunkten för anmälan får betydelse även för tillämpningen av bestämmelsen i 13 § om s.k. automatiska undantag. Enligt den bestämmelsen gäller en tidsfrist på 3 STIO II, MD 1995:14. från tidpunkten för anmälan inom vilken har att fatta beslut i ärendet eller göra invändning mot avtalet. Om verket inte fattar beslut eller invänder mot avtalet, skall undantag anses beviljat i enlighet med anmälan för av räknat från tidpunkten för avtalet. Detsamma gäller om verket, efter att ha gjort invändning, inte fattat beslut i ärendet från det att anmälan gjorts. Ettårsfristen kan under vissa omständigheter förlängas. I 45–56 §§ KL finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet och undersök- ningar. Paragraferna motsvarar artiklarna 11, 14 och 19 i förordning 17/62. Allmän uppgiftsskyldighet för företag m.m. Av 45 § 1 KL framgår att har befogenhet att begära in det utredningsmaterial som behövs i ett ärende enligt konkurrenslagen. Ett åläggande kan riktas mot vem som helst och kan enligt 57 § förenas med vite. Det kan röra sig om både muntliga och skriftliga upplysningar. Ett åläggande att tillhandahålla handlingar kan avse varje form av skriftligt material, t.ex. avtal, korrespondens, affärsböcker eller prislistor. Begreppet handling skall enligt lagens förarbeten (prop. 1992/93:56 s. 107) ha samma innebörd som i 2 kap. tryckfrihets- förordningen, dvs. omfatta även upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av tekniska medel, t.ex. en bildskärm. Även annat, t.ex. varuprover, kan omfattas av uppgifts- skyldigheten. får enligt bestämmelserna i 45 § 2 ålägga den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig för förhör på tid och plats som verket bestämmer. Det kan vara fråga om dels personer som företräder företagen, dels utomstående. Den som kallas till förhör har inte någon på denna bestämmelse grundad skyldighet att yttra sig. Riktas åläggandet mot en person som företräder företag kan det dock förenas med ett åläggande enligt punkt 1. I sammanhanget kan bestämmelsen om rätten att vara tyst enligt artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna bli tillämplig. Som har redovisats i avsnitt 2.3.5 har i målet uttalat att artikel 6 innefattar en rätt för den som är misstänkt för brott att slippa lämna uppgifter som är belastande för honom själv. anledning anta att bestämmelsen berör även konkurrensmyndigheters möjlighet att inhämta uppgifter. Genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna har konventionen inkorporerats som gällande svensk lag. Den torde ha företräde framför konkurrenslagen, vilket kan få betydelse vid tillämpningen av konkurrenslagens regler om uppgiftsskyldighet. Undersökning vid utredning om överträdelse av förbud Bestämmelser om undersökningar hos företag finns i 47 § KL. De innebär att hos skriftligen kan begära att få genomföra en undersökning hos ett företag för att undersöka om detta har överträtt förbuden i 6 eller 19 § KL. Förutsätt- ningarna för ett beslut om undersökning är att det finns en viss grad av misstanke om att en överträdelse har skett, att företaget inte har rättat sig efter ett åläggande enligt 45 § 1, och att vikten av den åtgärd som vidtas uppväger det intrång eller men som åtgärden innebär för den som drabbas av åtgärden. Enligt 48 § kan ett beslut om undersökning enligt 47 § under vissa förutsättningar riktas även mot tredje man. Av 49 § framgår att ett beslut enligt 47 eller 48 § får meddelas utan att det berörda företaget får tillfälle att yttra sig. I regel skulle en undersökning bli meningslös om de berörda företagen fick reda på åtgärden i förväg. har därför beslut alltid meddelats utan att berörda företag fått tillfälle att yttra sig. I 50 § anges vissa uppgifter som ett beslut enligt 47 eller 48 § skall innehålla. Av bestämmelserna i 51 § framgår vilka befogenheter har vid en undersökning enligt 47 eller 48 §. Verket har rätt att 1.granska bokföring och andra affärshandlingar, 2.ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar, 3.begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och 4.få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra Befogenheterna motsvarar dem som kommissionen har enligt artikel 14.1 i förordning 17/62. Rätt att tillkalla ett juridiskt biträde Bestämmelserna i 52 § innebär att, när en undersökning har beslutats enligt 47 eller 48 §, den hos vilken undersökningen skall genomföras har rätt att tillkalla ett juridiskt biträde. I avvaktan på att ett sådant biträde inställer sig får undersökningen inte börja, utom i de fall där undersök- ningen därigenom onödigt fördröjs eller beslutet om undersökning har fattats utan att det aktuella företaget fått tillfälle att yttra sig. Skydd för meddelanden mellan en advokat och ett företag I 54 § KL föreskrivs ett skydd för meddelanden mellan en advokat eller hans biträde och ett företag mot ålägganden enligt 45 § och mot undersökningar enligt 51 §. Bestämmelsen liknar till sin utformning bestämmelsen om förbud mot beslag i 27 kap. 2 § första stycket . I båda paragraferna hänvisas till bestämmelserna om frågeförbud i 36 kap. 5 § . Enligt förarbetena till konkurrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 111) bör en strävan vara att tillämpningen i möjligaste mån ansluter till vad som gäller enligt EG- rätten. Av 8 kap.9 § första stycket framgår att vad i eller annan lag föreskrivs om advokater i tillämpliga delar skall gälla även den som är auktoriserad som advokat i något annat land inom Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet när denne är verksam i . Regeln gäller emellertid inte i fråga om tjänster som en advokat i sin hemstat tillhandahåller en klient i Sverige4. Av bestämmelserna i 55 § framgår att det vid ett åläggande enligt 45 § eller vid en undersökning enligt 51 § inte finns någon skyldighet att röja företagshemligheter av teknisk natur. 4 Fitger, I, 8:23. Enligt 56 § får den som är uppgiftsskyldig enligt konkurrenslagen inte betungas onödigt. Vad som sägs i bestämmelsen torde följa av allmänna principer om proportionalitet, som gäller vid tillämpning av såväl nationell rätt som EG-rätt. 3.3.6Åtgärder mot förbjudna konkurrensbegränsningar Åläggande att upphöra med pågående överträdelser Bestämmelsen i 23 § första stycket KL ger möjlighet att ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 och 19 §§. Bestämmelsen motsvarar artikel 3 i förordning 17/62. Ett åläggande kan avse att ett företag skall upphöra att tillämpa ett visst avtal, villkor eller annat förbjudet förfarande. Vid en annan form av överträdelser kan det bli aktuellt att ålägga ett företag att tillhandahålla ett annat företag en viss vara, tjänst eller annan nyttighet på villkor som motsvarar vad som erbjuds företag i övrigt. Ytterligare ett exempel på åläggande kan vara att inte överskrida eller underskrida ett visst pris. En särskild fråga är om ett företag kan åläggas att upphöra med pågående överträdelser och att dessutom inte tillämpa väsentligen samma förfarande som det förbjudna, s.k. utvidgade förbud . Sådana förbud kunde meddelas enligt äldre konkurrenslagen. Lagtexten i 23 § KL ger inte någon möjlighet att ålägga utvidgade förbud. föreslog att en sådan möjlighet skulle införas.