sou · GOB343 · 2001-01-01 00:00:00 — En väg skall vidare hållas i ett för samfärd- seln tillfredsställande skick genom underhåll, reparation och andra åtgärder. 2SOU 1991:79, Det framtida trafiksäkerhetsarbetet. 3Grundläggande författningar: väglagen (1971:948), vägkungörelsen (1971:954), anläggningslagen (1973:1149), lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Samhällets och näringslivets ansvar. På olika sätt ansvariga för samhällets vägplanering och väg- hållning är bl.a. , väghållningsmyndigheterna4, länssty- relserna och kommunerna. En trafikant skall, för att undvika trafikolyckor, iaktta den omsorg och varsamhet som krävs med hänsyn till omständigheterna. Tra- fikanten skall visa särskild hänsyn mot barn, äldre, skolpatruller och personer som det framgår har ett funktionshinder eller en sjukdom som är till hinder för dem i trafiken. och uppträda så att han eller hon inte i onödan hindrar eller stör annan trafik. Vägtra- fikanten skall visa hänsyn mot dem som bor eller uppehåller sig vid vägen. Trafikanten skall följa anvisningar för trafiken som exempelvis meddelas genom ett vägmärke, en vägmarkering, en trafiksignal och också lyda en polismans anvisning för trafiken. Ansvariga för samhällets åtgärder ifråga om trafikreglering är exempelvis , väghållningsmyndigheterna, länsstyrel- serna, kommunerna, polismyndigheterna, , och . Vissa fordonsförare utgör en kategori av trafikanter som utöver ovanstående också regleras genom körkortsförfattningarna.6 Kör- 4För regionala förvaltning finns sju regioner. Då staten är väghållare är respektive Vägverksregion statlig väghållningsmyndighet. mandat framgår av vissa riktade bestämmelser i väglagen, vägkungörelsen, trafikförordningen och vägmärkes- förordningen. får inte bestämma hur väghållningsmyndigheten skall besluta i det enskilda fallet eller hur väghållningsmyndigheten i övrigt skall tillämpa bestämmelserna i särskilda fall. En väghållnings- myndighets beslut enligt väglagen får överklagas hos . Om ändrar väghållningsmyndighetens beslut får överklaga beslut antingen hos allmän förvaltningsdomstol eller hos regeringen, beroende på vad frågan gäller. 5Grundläggande författningar: trafikförordningen (1998:1276), terräng- trafikkungörelsen (1972:594), terrängkörningslagen (1975:1313), terräng- körningsförordningen (1978:594), vägmärkesförordningen (1978:1001). 64 Samhällets och näringslivets ansvar. kortsinnehavet förutsätter personlig och medicinsk lämplighet, samt att man vid ett förarprov visat att man har de kunskaper, den förmåga samt det beteende som bör krävas från trafiksäkerhets- synpunkt. Ett körkort kan vidare återkallas, om körkortshavaren har visat bristande vilja eller förmåga att rätta sig efter de bestäm- melser som gäller i trafikens eller trafiksäkerhetens intresse. Yrkesmässig utbildning av förare av fordon som kräver körkort bedrivs av trafikskolor. Tillstånd att driva trafikskola får endast meddelas den som bl.a. bedöms ha förutsättningar att driva trafik- skola på sådant sätt att kravet på god förarutbildning blir tillgodo- sett. Ansvariga för frågor om fordonsförares behörigheter är bl.a. , länsstyrelserna, , åklagarmyndig- heterna och . Ett fordon får brukas i trafik endast om det är tillförlitligt från säkerhetssynpunkt och i övrigt lämpligt för trafik. De olika fordonsslagen skall vara utrustade på visst, reglerat sätt. Polisman, särskilda besiktningsorgan, bilinspektör och tekniskt biträde får vid besiktning eller inspektion av fordon undersöka fordonets beskaffenhet och utrustning. Registrering av motordrivna fordon, släpfordon och terrängsläp skall göras i ett för landet gemensamt bilregister. används för uppbörd av skatt, kontroll av fordonsbeståndet och bevakning av att fordonsägarna fullgör sina förpliktelser. Ansvariga är bl.a. , Aktiebolaget (), länsstyrelserna, , , Socialstyrel- sen och . 6 Grundläggande författningar: körkortslagen (1998:488), körkorts- förordningen (1998:980), lagen (1998:493) om trafikskolor. 7 Grundläggande författningar: fordonskungörelsen (1972:595), bilre- gisterkungörelsen (1972:599). Samhällets och näringslivets ansvar. Person- och godstransporter på väg Med yrkesmässig trafik avses trafik som innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens förfogande för trans- porter av personer eller gods.8 Yrkesmässig trafik drivs som linje- trafik, taxitrafik, beställningstrafik med buss eller godstrafik. Yrkesmässig trafik får drivas endast av den som har trafiktill- stånd. Trafiktillstånd får bara ges till den som vid ett särskilt prov visat sig ha de kunskaper som en tillståndshavare, utöver ifråga om bl.a. företagsledning och ekonomisk ledning, bör ha ifråga om tra- fiksäkerhet. Ansvariga myndigheter för yrkestrafikfrågor är , länsstyrelserna, , åklagarmyndigheterna och polismyndigheterna. En del av den yrkesmässiga trafiken, som härutöver är särskilt reglerad, är kollektivtrafiken.9 I huvudsak och kommu- nerna i länet ansvarar gemensamt, som länstrafikansvariga, för den lokala och regionala linjetrafiken för persontransporter, och för vissa färdtjänsttransporter. Syftet är att främja en tillfredsställande trafikförsörjning. De länstrafikansvarigas uppgifter handhas av en trafikhuvudman. Trafikhuvudmannen verkar för att transporterna är tillgängliga för funktionshindrade, och ägnar uppmärksamhet åt taxifrågorna i länet samt verkar för en tillfredsställande taxiför- sörjning. 8 Grundläggande författningar: yrkestrafiklagen (1998:490), yrkes- trafikförordningen (1998:779), förordningen (1994:1297) om vilotider vid vissa vägtransporter inom landet, förordningen (1993:185) om arbets- förhållanden vid vissa internationella vägtransporter. 9 Grundläggande författningar: lagen (1997:734) om ansvar för viss kollektiv persontrafik, förordningen (1991:1224) om statsbidrag till vissa investeringar som rör kollektiv persontrafik, lagen (1979:558) om handikappanpassad kollektivtrafik, lagen (1997:736) om färdtjänst, lagen (1997:735) om riksfärdtjänst. 66 Samhällets och näringslivets ansvar. Att förebygga brott och övervaka den allmänna ordningen och säkerheten hör generellt till polisens uppgifter. Detta gäller även inom vägtransportsystemet utifrån den trafiklagstiftning som finns. Har fordon stannats eller parkerats i strid mot föreskrifter som rör stannande eller parkering som avses i lagen (1976:206) om felparkering, får parkeringsanmärkning meddelas av en polisman eller av en sådan parkeringsvakt som avses i lagen (1987:24) om parkeringsövervakning. Ansvariga för trafikövervakningen är förutom polismyndighe- terna, , länsstyrelserna, kommunerna och Riksskattever- ket. Byggnader skall placeras och utformas så att de eller deras avsedda användning inte inverkar menligt på trafiksäkerheten eller på annat sätt medför fara eller betydande olägenheter för omgiv- ningen. 10Grundläggande författningar: polislagen (1984:387), fordonskun- görelsen (1972:595), lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov, lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, lagen (1987:24) om parkeringsövervakning, lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall, lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering, lagen (1972:435) om överlastavgift. 11Grundläggande författningar: (1987:10), förord- ningen (1970:340) om skolskjutsning, lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning, räddningstjänstlagen (1986:1102). Samhällets och näringslivets ansvar. Skolskjutsning skall ordnas så att kraven på trafiksäkerhet tillgo- doses. Kommunen skall genom den kommunala nämnd som svarar för skolfrågor verka för att särskilt anordnade hållplatser utformas så att olyckor i möjligaste mån undviks, och för varje skolskjuts, efter samråd med den kommunala nämnd som svarar för trafikfrå- gor, polismyndigheten och väghållaren, bestämma färdväg och de platser där på- eller avstigning bör ske. svarar också för att eleverna undervisas om vad de skall iaktta för att undvika olyckor i samband med skolskjutsning. På gator, torg, parker och andra allmänna platser för vilka kom- munen är huvudman, ansvarar kommunen vidare för att för att platserna genom gaturenhållning, snöröjning m.m. hålls i ett sådant skick att uppkomsten av olägenheter för människors hälsa hindras och de krav tillgodoses som med hänsyn till förhållandena på platsen kan ställas ifråga om bl.a. trafiksäkerhet. Kommunens skyldigheter gäller inte, om åtgärderna skall utfö- ras av staten som väghållare. Inom ramen för den kommunala räddningstjänsten skall varje kommun svara för att åtgärder vidtas inom kommunen så att brän- der och skador till följd av bränder förebyggs. Kommunen skall också främja annan olycks- och skadeförebyggande verksamhet i kommunen. 68 Samhällets och näringslivets ansvar. 4.1.2Samhällets ansvar för måluppfyllelsen på trafiksäkerhetsområdet Den följande sammanställningen avser att i huvuddrag beskriva hur synen på samhällets ansvar för måluppfyllelsen på trafiksäker- hetsområdet utvecklats . De riksdags- och regeringsbe- slut som kortfattat omnämns beskrivs mer utförligt i avsnitt 2. Sedan insikten ökat om att den framtida säkerheten i vägtransport- systemet var beroende av många olika aktörer fick dåvarande () 1985 ett uttalat samordningsansvar för trafiksäkerhetsarbetet. Med samordning av trafiksäkerhets- arbetet avsågs en övergripande och långsiktig planering av sam- verkande åtgärder för att nå de mål som statsmakterna hade satt upp för arbetet. För att underlätta detta arbete knöts ett råd för samordning och planering till verket. Ett samlat ansvar för vägtrafiken lades TSV ned och dess uppgifter överfördes till , vars huvuduppgift fram till dess hade varit att svara för statens väghållning. Avsikten med förändringen var att minska antalet samhälleliga aktörer i vägtransportsektorn. gavs ett samlat ansvar för vägtrafiken. , polisen och kommu- nerna skulle tillsammans betraktas som huvudaktörerna inom trafiksäkerhetsområdet. Samhällets och näringslivets ansvar. Ett samlat ansvar, s.k. sektorsansvar, för hela vägtransportsystemet gavs såsom statens företrädare på central nivå ett samlat ansvar, s.k. sektorsansvar, för hela vägtransport- systemets miljöpåverkan, trafiksäkerhet, tillgänglighet, framkom- lighet och effektivitet samt för frågor som rör väginformatik, fordon, kollektivtrafik, handikappanpassning, yrkestrafik och till- lämpad forsknings-, utvecklings- och demonstrationsverksamhet inom vägtransportsystemet. I riksdagsbeslutet om Nollvisionen betonades att denna förutsätter en ny ansvarsfördelning för vägtransportsyste- mets trafiksäkerhet. Den dittillsvarande närmast ensidiga skyldig- heten för trafikanten att vidta åtgärder till förekommande av tra- fikolycka eller skadefall ansågs inte konstruktiv. Riksdagsbeslutet innebar därför att ett delat ansvar för trafiksäkerheten skulle infö- ras enligt bl.a. följande principer: systemutformarna har alltid det yttersta ansvaret för vägtrans- portsystemets utformning, skötsel och användning och har därmed tillsammans ett ansvar för hela systemets säkerhets- nivå, trafikanterna har ansvar för att följa de spelregler som system- utformarna ställer upp för användningen av vägtransportsyste- met, om trafikanterna inte följer spelreglerna – t.ex. på grund av bristande kunskap, acceptans eller förmåga – eller om per- sonskador uppstår, måste systemutformarna vidta ytterligare åtgärder i den mån detta krävs för att motverka att människor dödas eller skadas allvarligt, 70 Samhällets och näringslivets ansvar. 4.2Näringslivets ansvar för trafiksäkerheten Näringslivet har ett självklart ansvar att följa gällande lagstiftning på trafiksäkerhetsområdet men kan också bidra till en ökad trafik- säkerhet genom incitamentet att leverera det som tydligt efterfrå- gas på marknaden. 4.2.1Skyldigheten att följa gällande lagstiftning på trafiksäkerhetsområdet Denna skyldighet kan kort sammanfattas enligt följande: Vägtra- fiklagstiftningens bestämmelser för trafikanter, körkortshavare och fordonsägare gäller självklart också näringslivet i den mån detta uppträder i dessa roller. Tillverkare, importörer och försäljare av fordon har att följa bestämmelserna om hur fordon skall vara utrustade. Näringsidkare som etablerar sig som åkare för att yrkesmässigt bedriva person- eller godstransporter skall följa reg- lerna i yrkestrafiklagstiftningen. I fråga om fordon som ägs eller brukas av bolag, förening eller motsvarande tillämpas bestämmelserna i trafikförordningen och fordonskungörelsen om ansvar för ägare eller brukare av fordon på den eller dem som har rätt att företräda bolaget eller inrättningen.12 I trafikförordningen är ägaransvaret, när någon annan brukar for- donet, begränsat till föreskrifter om släpvagnsvikt, maximilast, bärighetsklasser, axelavstånd, axel-, boggi- eller trippelaxeltryck, bruttovikt samt vinterdäck.13 Någon motsvarande begränsning finns inte enligt fordonskungörelsen.14 På yrkestrafikområdet finns ett s.k. beställaransvar. Detta inne- bär att den som yrkesmässigt för egen eller annans räkning har 1214 kap 13 § trafikförordningen (1998:1276), 112 § fordonskungörelsen (1972:595). 131 kap 5 § 2 p trafikförordningen (1998:1276). 145 a § fordonskungörelsen (1972:595). Samhällets och näringslivets ansvar. slutit avtal om en transport med en trafikutövare som saknar till- stånd för yrkesmässig trafik, döms till böter eller fängelse i högst om han kände till eller hade skälig anledning anta att till- stånd saknades.15 För brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet kan näringsidkare åläggas företagsbot.16 En förutsättning är att brottsligheten inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är av allvarligt slag. Dessutom skall näringsidkaren inte ha gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. I lag- rådsremissen nämndes yrkestrafiklagen som exempel på författ- ning, vilken ålägger näringsidkaren särskilda skyldigheter.17 Även andra typer av brott än mot näringsreglerande författningar kan begås i näringsverksamhet. Brotten kan i sådana fall mera sällan anses innefatta ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter näringsidkaren har. Företagsbot kan emellertid ändå dömas ut, om brottet är av allvarligt slag: Brott av allvarligt slag är i första hand överträdelser av centrala straffbestämmelser i men också brott inom specialstraffrätten när det gäller gärningar som varit ägnade att medföra betydande skador eller som innebär ett åsidosättande av viktiga samhällsintressen, t.ex. överträdelser av miljöskyddslagen (1969:387).18 Härutöver kan näringslivet också i viss mån sägas ha indirekt ansvar för trafiksäkerhetsarbetet genom skyldigheten att förebygga att farliga produkter och tjänster når ut till konsumenten (produktsäkerhetslagen19) och ett skadeståndsansvar för vissa pro- duktskador (produktansvarslagen20). 156 kap 2 § yrkestrafiklagen (1998:490). 1636 kap. 7–10 §§ (1962:700). 17Proposition 1985/86:23, s 64. 18Straffansvar för juridiska personer, SOU 1997:127 (Del A sid 144). 19Produktsäkerhetslag (1988:1604). 20Produktansvarslag (1992:18). 72 Samhällets och näringslivets ansvar. Ett starkt konsumenttryck kan åstadkomma förändringar. Det kan- ske bästa exemplet på detta är sannolikt diskussionen , då nya krafter i samhället började påverka säkerheten. Media inriktade sig på krocksäkerhet eftersom ett antal undersök- ningar av bilars säkerhet (t.ex. genom och tyska motor- tidningen , Motor & Sport) visade på mycket stora skillnader i krocksäkerhet mellan olika bilmodeller. Detta ledde till att ökade krav från allmänheten ställdes på bilindustrin, vilket i sin tur kraftigt påskyndade utvecklingen. Denna resulterade bl.a. i förbätt- rad struktur hos bilarna, krockkuddar, bilbältessträckare m.m. För bilindustrin blev säkerhet plötsligt ett av de främsta konkurrens- medlen. 4.3.1Samhällets och näringslivets ansvar utifrån gällande lagstiftning på vägtrafikområdet Trafiksäkerheten som sådan är visserligen en återkommande faktor i lagstiftningen på vägtrafikområdet, men det är ändå tveksamt om den – och ansvaret för den – kan antas vara det egentliga huvud- syftet med de olika regelverken. Flertalet av författningarna tjänar som rättesnöre för olika processer inom vägtransportsystemet, såsom exempelvis planering, byggnad och underhåll av väg, kon- troll av fordon, administration och förvaltning av landets körkorts- system, fordonsregistrering samt etablering inom yrkestrafik- näringen, och lägger sin tonvikt på att reglera de olika administra- tiva förfarandena. Att med stöd i dagens vägtrafikförfattningar specifikt peka ut vem eller vilka som har ansvar för trafiksäkerheten vid olika till- fällen låter sig därmed inte göras så lätt. Även om författningarna slår fast vem som skall göra vad i olika sammanhang, är det, som Samhällets och näringslivets ansvar. konstaterats, oftast helt andra processer än de trafiksäkerhetsrela- terade som avses. Trafiksäkerhetsansvaret hänger i luften, och är svårt att ta till sig. Det mångfacetterade regelverket underlättar inte heller för mängden aktörer att skapa sig en helhetssyn och agera samordnat. Härav följer lätt att var och en av aktörerna/systemutformarna enbart känner engagemang och ansvar för sin speciella del i systemet. 4.3.2Samhällets och näringslivets ansvar för måluppfyllelsen på trafiksäkerhetsområdet Samhällets ansvar för trafiksäkerheten har genom den ökade mål- styrningen utvecklats från en skyldighet att följa givna regler och direktiv till en skyldighet att också aktivt ta ansvar och sträva efter att uppfylla och regeringens nationella mål för områ- det. Denna skyldighet, som allmänt sett kan beskrivas vara av mera moralisk karaktär, även om den understundom kommer till uttryck i verksinstruktioner och regeringens regleringsbrev för de olika myndigheterna, saknas för näringslivets vidkom- mande. En faktor som bidrar till otydlighet och osäkerhet i fråga om samhällsansvaret är att detta självklart inte enbart omfattar de mål som satts på trafiksäkerhetsområdet. Konflikter med andra givna mål kan uppstå och därmed frågetecken om vilka prioriteringar som skall göras. Genom mål- och resultatstyrningen lämnas mycket fritt åt myndigheternas eget avgörande. Vissa trafiksäker- hetsåtgärder där resultatet visar sig först på lite kan därmed lätt få stryka på foten till förmån för åtgärder på ett annat område, där resultatet inte är så svårbedömt. Som tidigare konstaterats gäller självklart vägtrafiklagstiftning- ens bestämmelser också näringslivet i dess olika roller: trafikanter, körkortshavare och fordonsägare, tillverkare, importörer och för- säljare av fordon, åkare, transportköpare etc. Som konstaterats i 74 Samhällets och näringslivets ansvar. föregående avsnitt har trafiksäkerhetsaspekten inte satt någon dju- pare prägel på denna lagstiftning, utan det är i första hand andra frågor som regleras. Utredningen har vidare, och som ett exempel på detta, svårt att se att ett brott enligt lagen om straff för vissa trafikbrott med de värderingar som råder skulle anses som åsidosättande av ett så viktigt samhällsintresse att det skulle kunna föranleda en företagsbot i enlighet med vad som sägs härom i avsnitt 4.2.1. Med lite god vilja kan dock vissa ansvarsbestämmel- ser i vägtrafikförfattningarna sägas utgöra en början till kvalitetssystem på området. En viss omsvängning inom ramen för näringslivets drivkraft – det ekonomiska incitamentet – kan noteras , genom att betoningen på trafiksäkerhet som försäljningsargument har ökat. I reklamen utmärktes ju tidigare dragplåstren med starka motorer, höga maxhastigheter och snabba accelerations- krafter, vilket också generellt sett varit det konsumenterna efter- frågat. Trafiksäkerheten hade en mer undanskymd roll. Några starka krafter som kunnat fungera som kravställare åt medborgarna och konsumenterna beträffande säkerhet har inte existerat. Detta kan naturligtvis förklaras med den hittillsvarande betoningen på trafikanten som orsak till säkerhetsproblemet. De få fall av mer spontant starkt opinionstryck vad gäller säkerhetsutvecklingen av fordon har visat dels vilken stor efterfrågan det egentli- gen finns på säkerhet och vilken omedelbar betydelse den kan ha för säkerhetsutvecklingen. Airbag är väl det bästa exemplet på ett sådan efterfrågan, där också massmedias påverkan framgår tydligt. Sammantaget finner utredningen det naturligt att den utveck- ling som påbörjats i fråga om samhällets ansvar på trafiksäker- hetsområdet följs upp med en ökad kvalitetssäkring såväl hos de offentliga som de privata aktörerna. Det är lika naturligt att näringslivets ansvar inte enbart begränsas till en skyldighet att följa givna regler. Utredningens förslag21 innebär därför de facto att samma skyldighet som gäller för statliga och kommunala instanser att sträva efter att uppfylla trafiksäkerhetsmålen också 21 Se vidare avsnitt 8. Samhällets och näringslivets ansvar. skall gälla näringslivet och att ansvaret även innefattar en skyldig- het att kvalitetssäkra verksamheten på trafiksäkerhetsområdet. För större producerande företag är kvalitetssystem en självklarhet, och en integration av trafiksäkerhetsfrågorna torde i dessa fall inte vara en särskilt kostsam eller komplicerad process. 5Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom andra samhällssektorer Enligt direktiven skall utredaren kartlägga vilka bestämmelser om produkters och tjänsters säkerhet som gäller inom andra transport- slag och i yrkeslivet. Den följande beskrivningen avser att mot denna bakgrund ge en bild av säkerhetskraven inom dessa sam- hällssektorer och hur ansvaret för dessa är fördelat. De olika trafikslagen – järnväg, tunnelbana och spårväg – delas upp i tre verksamhetsgrenar: spårinnehav, trafikutövning och sär- skild trafikledningsverksamhet. För dessa krävs tillstånd. För alla tre verksamhetsgrenarna gäller vidare att de skall drivas så att ska- dor till följd av verksamheten förebyggs. De skall ha den organi- sation som krävs för att verksamheten skall kunna bedrivas på ett säkert sätt. Den som är sysselsatt i verksamheten skall ha god kän- nedom om de förhållanden, föreskrifter och villkor som gäller för verksamheten och som berör hans arbetsuppgifter. Arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten får utföras endast av den som med 1 Järnvägssäkerhetslagen (1990:1157), förordningen (1990:1165) om säkerheten vid järnväg, tunnelbana och spårväg, förordningen (1998:1392) med instruktion för . 78 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. hänsyn till yrkeskunnande, hälsotillstånd och personliga förhållan- den i övrigt anses lämplig. Spåranläggningar, fordon och annan materiel som används i verksamheten skall vara av sådan beskaf- fenhet att skador till följd av verksamheten förebyggs. För verk- samheten skall det också finnas en säkerhetsordning med sådana säkerhetsbestämmelser som behövs utöver järnvägssäkerhetslagen och de föreskrifter som är utfärdade med stöd av denna. Den som driver verksamheten, verksamhetsutövaren, har ett utpe- kat ansvar för att de grundläggande kraven i järnvägssäkerhets- lagen uppfylls. Om det inträffar en olycka vid användningen av ett fordon på en spåranläggning och medför olyckan att flera personer avlider eller blir allvarligt skadade eller att fordonet, spåranläggningen eller egendom som inte transporteras med fordonet får omfattande skador, skall den som driver verksamheten rapportera det inträf- fade. Han skall också rapportera, när det funnits någon allvarlig fara för att en sådan olycka skulle inträffa eller när något har hänt som tyder på ett väsentligt fel hos fordonet, spåranläggningen, tra- fikledningen eller på andra väsentliga brister i säkerhetshänseende. (har gett ut närmare föreskrifter för denna rapportering). En befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst vid järn- väg får från järnvägens område och dess färdmedel avlägsna den som överträder förbudet att beträda spårområdet, den som uppträ- der berusad eller stör ordningen och den som genom sitt uppträ- dande äventyrar säkerheten i järnvägsdriften.