sou · GOB387d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Det senare skulle kunna vara möjligt eftersom t.ex. lokalkost- nader, bostadspriser mm varierar mellan regioner. Regioner med en stor andel sysselsatta inom verksamheter beroende av marknader utanför den lokala, kan i stället sägas vara konjunktur- känsliga. Sysselsättningen i regionen är beroende av att företag och organisationer är kapabla att konkurrera på både nationella och inter- nationella marknader. Figur 4.5: Andel av de sysselsatta i olika LA-regioner som återfinns i verksamheter riktade mot den lokala ekonomin Andel sysselsatta i lokal ekonomi Källa: Rapport 18 Av figur 4.5 framgår att näringslivet på ett antal lokala arbetsmarkna- der i norra är speciellt orienterat mot den lokala marknaden, medan det omvända förhållandet råder i södra delar. Av en jämförelse mellan olika regiontyper framgår även att i norra glesbygden och landsbygdsregioner så är mer än hälften av de anställda sysselsatta inom den lokala ekonomin. Det är också här som den största minskningen ägt rum. Medan andelen sysselsatta inom den lokala eko- nomin för landet i sin helhet ökat har sysselsättningen minskat i norra glesbygden och lands- bygdsdominerade orter. Tabell 4.4: Den lokala ekonomins betydelse i olika typregioner 86–97 (%) -0,1 -0,4 -10,3 Små/medelstora regioner med -5,6 -4,8 Källa: Rapport 18 Minst beroende av verksamheter som riktar sig mot den lokala ekono- min är bruksorter och småindustriorter. I bruksorter har andelen anställda inom den lokala ekonomin minskat med , trots en redan från början låg andel. Speciellt snabbt växer den lokala ekonomin inom storindustriorter. Trots en från början hög nivå har sysselsättningen mellan 1986–1997 ökat med . En faktor som allt mer betonas i diskussionen om vilka faktorer som gynnar regional näringslivsutveckling, är tillgången till kompetent arbetskraft. Kompetens är ett svårt begrepp, som inte enkelt kan fångas via uppgifter om t.ex. formella utbildningsnivåer. I senare avsnitt kommer betydelsen av erfarenhetsbaserad, tyst kunskap att diskuteras. Här skall vi dock fokusera på regionala skillnader i utbildningsnivå. Kompetensstrukturen skiljer sig åt mellan olika verksamhetstyper, och därmed mellan regioner. Man kan också säga att kompetensstruktu- ren skiljer sig mellan olika regioner, vilket skapar olika förutsättningar för deras näringsliv. Den högsta andelen sysselsatta med hög formell kompetens återfinns inom undervisning, där av de anställda har eftergymnasial utbildning. Andra verksamhetstyper med hög formell kompetens på de anställda är institutionell tjänsteproduk- tion (), kunskapsintensiv uppdragsverksamhet () och myndighetsutövning (). Lägst formell kompetensnivå hittar vi bland de anställda inom råvaruutfångst (), godstransporter (), detaljhandel () och lokal tjänsteproduktion (). Utvecklingen är entydig i det att andelen med eftergymnasial utbildning har ökat kraftigt. hade av de anställda eftergymnasial utbildning, mot 1997. Ökningen omfattar alla verksamhetstyper, men är mest framträdande inom kun- skapsintensiv uppdragsverksamhet, myndighetsutövning, institutionell tjänsteproduktion och spindleri. En analys av de anställdas kompetensprofil visar att den formella kompetensen i hög grad är koncentrerad till stora städer. I samtliga verksamhetstyper är andelen med eftergymnasial utbildning högre i landets storstadsregioner än i övriga regioner. Totalt har av de anställda i landets storstadsregioner eftergymnasial utbildning. Lägst andel har regiontypen storindustri- och bruksorter, där blott var femte anställd har eftergymnasial utbildning. Tabell 4.5: Andel av de anställda som har eftergymnasial utbildning Källa: Rapport 18 Strukturella faktorer, som den lokala marknadens storlek eller arbets- kraftens utbildningsnivå, kan bara förklara en del av den regionala utvecklingen. Inte minst återstår att söka orsakerna till varför näringsli- vet trots likartade grundläggande förutsättningar ändå utvecklas olika. Här handlar det mer om mer subtila och svårfångade faktorer, som lokal företagskultur, näringslivsklimat, historiska traditioner, socialt kapital etc. I likhet med vad vi så konstaterade tidigare beror inte näringslivets långsiktiga konkurrenskraft i första hand på kostnadsskillnader av olika slag. I stället handlar det om företagens eller näringslivets innovations- förmåga, flexibilitet och förmåga till ständigt lärande. Det är uppenbart att förmågan att ständigt anpassa sig till nya mark- nadssituationer samt att ta till sig och omsätta ny kunskap i nya pro- dukter samt tjänster blir allt viktare i takt med att vi fått en mer svår- förutsägbar och turbulent marknad. Ekonomins internationalisering tillsammans med en snabb kunskaps- och teknikutveckling innebär exempelvis att livslängden för många produkter blir allt kortare. Kra- ven ökar således såväl på det enskilda företaget som på ekonomin i sin helhet att ständigt lära om, lära nytt och fortgående anpassa sig till ständigt nya förutsättningar. Förmåga att organisera, eller kanske snarare att ständigt organisera om, verksamheter, ta till sig och omsätta ny kunskap är också i hög grad knutna till förhållanden i det enskilda företaget eller den lokala miljö företaget befinner sig i. Vilka företag eller miljöer som kan betraktas som mer eller mindre flexibla respektive mer eller mindre innovativa är naturligtvis en utom- ordentligt komplex fråga att analysera och ge svar på. I rapport 14 görs emellertid ett försök att ge dessa inte helt entydiga begrepp en mer handfast innebörd genom att mäta ett antal faktorer som på olika sätt beskriver företagens förmåga till flexibel anpassning. De skillnader man i dessa avseenden kan observeras mellan olika regioner kan i sin tur kopplas till förhållanden i den specifika regionala miljön. De mått på flexibilitet som används i studien beskriver fyra typer av indikatorer: Samverkan med andra aktörer förmåga till flexibel anpassning I dessa termer görs sedan jämförelser av näringslivets flexibilitet mel- lan lokala arbetsmarknader med dels olika grundläggande förutsätt- ningar och dels med likartade grundläggande förutsättningar. Dessutom studeras även ett antal typfallsregioner, vilka representerar diversifie- rade storstadsregioner (), strukturomvandlingsregioner (/), småskaliga företagarregioner (/- /), storskaliga industriregioner (Bergslagen) samt slutligen glesbygdsregioner (inland). Störst skillnader i flexibilitet kan konstateras mellan företag i stor- stadsregioner och glesbygdsregioner. Storstadsregionerna uppvisar generellt en större förmåga till flexibilitet, nästan oavsett utifrån vilket perspektiv man betraktar näringslivets anpassningsförmåga. Utredningens studie tyder också på att skillnader i näringslivets förmåga till flexibilitet är en förklaring till varför näringslivet inom lokala arbetsmarknader med likartade grundläggande förutsättningar Det finns ett tydligt samband mellan samtliga flexibi- litetsdimensioner och skillnader i tillväxt. En hög grad av IT- använd- ning, samverkan inom FoU och kompetensutveckling, innovationsför- måga, kompetensutveckling samt decentraliserat beslutsfattande fram- står som viktiga förklaringar till varför vissa lokala arbetsmarknader har högre tillväxt än andra, trots likartade grundläggande förutsätt- ningar. Skillnaderna är totalt sett små mellan olika regionfamiljer när det gäller samverkan med andra aktörer. Medan det inte framkommer några skill- nader i fråga om produktionssamverkan, så kan man konstatera att näringslivet i glesbygdsregioner som domineras av offentlig verksam- het har en mindre omfattande samverkan med andra aktörer inom FoU och kompetensutveckling. Det finns också en tendens till att företagen i universitets- och högskoleregioner har en mer omfattande samverkan inom detta område än andra typer av lokala arbetsmarknadsregioner. Den del av näringslivet i glesbygdsregionerna som samverkar med andra, gör det i större omfattning med aktörer utanför den egna regio- nen, medan storstadsregionerna i högre grad präglas av lokal samver- kan. Inom samma regionfamilj indikerar resultaten av undersökningen att en geografiskt bred samverkan kring produktion, som omfattar aktörer utanför regionen eller både utanför och inom regionen, är positivt relaterad till tillväxt. Den mest slående skillnaden mellan olika regionfamiljer är emellertid att företagen i glesbygdsregioner i den betydligt mindre utsträckning använder datorer och datakommunikation för informationshantering. Detta gäller även företag som rent tekniskt och ekonomiskt har befint- liga förutsättningar att använda IT- teknik. Det är naturligtvis särskilt problematiskt om företagen i glesbygdsregioner inte använder sig av tekniken som kan ge en möjlighet att på ett dramatiskt sätt överbrygga många s.k. avståndsnackdelar. Undersökningen visar också ett positivt samband mellan företagens tillväxt och IT-användning. När det gäller innovativionsförmåga och hur mycket resurser som sat- sas på utveckling av nya produkter och tjänster, så visar undersök- ningen att näringslivet i alla regiontyper utom en har en lägre innovativ insats än företagen i storstadsregionerna. Undantaget är näringslivet i sekundära centrum. Analyserna visar också en skillnad mellan lokala arbetsmarknader med likartade förutsättningar inom samma regionfa- milj. I regioner där näringslivet näringslivet har en högre andel pro- dukter eller tjänster som ett resultat av större innovationer och föränd- ringar, och där en större andel av omsättningen satsas på FoU, är till- växten högre. Indikatorerna inom det som här utgör blocket arbetsorganisation omfattar decentralisering av beslutsfattande, kompetensutveckling, löneflexibilitet samt s.k. numerisk flexibilitet (anpassning av personal- styrkans storlek). De största skillnaderna mellan olika regiontyper framträder vad gäller kompetensutveckling och löneflexibilitet. Kompetensutveck- lingsinsatser är mer omfattande i regionala och sekundära centrum samt i små lokala arbetsmarknader som domineras av offentlig verksamhet, än i storstadsregionerna. Däremot är den lönemässiga flexibiliteten högre i storstadsregionerna, dvs. det finns ett större inslag av individuell lönesättning. När det gäller den s.k. numerisk flexibilitet, så är den mest påtagliga skillnaden att näringslivet i glesbygdsregioner har en högre andel till- fälligt anställda än övriga regioner. Jämförelsen mellan lokala arbetsmarknader inom samma regionfa- milj visar framför allt att näringslivet lokala arbetsmarknader som har en hög tillväxt också har en högre grad av decentraliserat beslutsfat- tande och mer omfattande kompetensutveckling. Grad av flexibilitet i fem typregioner Även i denna jämförelse konstateras skillnader mellan olika regioner när det gäller företagens förmåga till flexibilitet. Vissa regioner är generellt mer flexibla än andra, men regioner tenderar också att vara flexibla på olika sätt. Exempelvis är inland mer flexibelt i den meningen att näringslivet arbetar mer med organisationen av arbe- tet, medan Gnosjöregionen har en mer omfattande samverkan. Mönstren är dock inte entydiga. Både inland och arbetar med decentralisering och kompetensutveckling. Trots detta skiljer sig regionerna mycket åt när det gäller ekonomisk tillväxt. De regioner där näringslivet använder IT på ett sofistikerat sätt, och , hör också till de lokala arbetsmarknader som har rikets högsta tillväxt. Figur 4.6: Andelen arbetsställen som använder informationsteknik i det dagliga arbetet. S t o c k ho lm K a rls k ro na G no s jö B erg s la g en N o rrla nd s R IK E T R o nneb y V ä rna m o G is la v ed Källa: Rapport 14 Av figur 4.6 framgår att tre fjärdedelar av de i undersökningen tillfrå- gade Stockholmsföretagen använder IT i det dagliga arbetet, medan motsvarande uppgift för företagen i inland är endast 40 pro- cent. När det gäller hur företagen använder IT för olika syften så använ- der drygt hälften av företagen IT för extern kommunikation. Här avviker dock företagen i och inland, där motsvarande andel är respektive . som använder IT för intern kommunikation är totalt sett lägre – . Här gäller dock en högre andel för företagen i , där nästan hälften använder IT för intern kom- munikation. Lägst andelar har företagen i och inland, . Vad avser användning av IT för elektronisk handel, så är det fram- för allt näringslivet i //och inland som avviker från övriga företag i undersökningen. I /- /använder många, knappt hälften av företagen i undersökningen, elektronisk handel, medan motsvarande uppgift för inland är låg, . Resultatet understryker således att det inte är förekomsten av IT i sig som är det centrala, utan framför allt är det frågan hur den används som bör stå i fokus. Sammanfattningsvis visar utredningens underlagsmaterial att skill- nader i företagens flexibilitet, ur olika aspekter är en viktig del av för- klaringen till varför regioner med likartade grundläggande produktions- förutsättningar skiljer sig åt vad gäller ekonomisk tillväxt. I många fall är skillnaderna små mellan olika regioner, men på några områden är det onödigt stora. I synnerhet har man i studien kunnat konstatera skillna- der mellan hög- och lågtillväxtområden vad gäller IT-användning, samverkan inom FoU och kompetensutveckling, innovationsförmåga, kompetensutveckling samt graden av decentraliserat beslutsfattande. Slutsatserna när det gäller skillnaderna mellan olika regioner gäller oberoende av grundläggande produktionsförutsättningar, näringslivets branschstruktur, företagens storlek och koncernmedlemskap. Framför allt är den relativt sett lägre graden av IT-användning, men också samverkan, i glesbygdsregioner särskilt anmärkningsvärd, efter- som en utveckling just i dessa avseenden är särskilt betydelsefull för att kompensera den relativa nackdel glesbygdsregionerna har vad gäller närhet till marknader och utbildnings- och FoU- resurser. Den skillnad som finns mellan olika regioner när det gäller hur företagen använder IT har således mer att göra med skillnader i företa- gens motivation att använda och kunskaper om den nya tekniken än tillgång till tekniken i sig. I synnerhet tyder mycket på att graden och sättet att använda IT är starkt kopplad till företagandets drivkrafter generellt. Det innebär att de regionala skillnaderna i användning som vi har kunnat konstatera också skulle kunna bero på regionala skillnader i synen på företagandet. De företag som vill växa använder också IT uti- från det motivet, medan de företag som mer eftersträvar stabilitet och kontroll använder också IT med detta syfte. Medan det entreprenörs- drivna företaget ser möjligheterna med IT för att utveckla företaget, t.ex. genom att utveckla nya arbetsformer eller nå nya marknader, ser levebrödsföretaget snarare som ett administrativt hjälpmedel.5 Vil- ken betydelse IT får för företags och regioners utveckling hänger såle- des intimt samman med både företagandets villkor och med synen på företagandet över huvudtaget. 4.4Lokala initiativ för entreprenörskap och utveckling Dagens och framtidens företagande organiseras i allt högre grad i nät- verk. Resurser är inte längre låsta i det enskilda företaget utan samord- nas mellan företag, för att snabbt kunna anpassas till förändringar på marknaden och nya affärsmöjligheter. Det är därför lika viktigt för företag att selektera sitt nätverk och affärsförbindelser, som att specia- lisera sig vad gäller produkt. I den nya ekonomin sker konkurrensen på andra villkor än i den industriella ekonomin. Stordriftsfördelar och massproduktion har ersatts av produkter som snabbt kan anpassas till kundernas efterfrågan. Det unika har blivit viktigare än det standardise- rade. I nätverksekonomin är samarbetskraft viktigare än konkurrens- kraft. som verksamheter blir mer globala, tycks de också bli mer lokala. Global överblick måste kombineras med lokal inblick. 4.4.1Humankapital och socialt kapital som kraftkällor vid lokalt utvecklingsarbete I rapport 136 diskuteras det mänskliga kapitalets betydelse för den regionala utvecklingen. I den nya ekonomin är humankapital, i form av kunskap, och socialt kapital, i form av ömsesidigt förtroende, viktiga resurser vid sidan om det finansiella kapitalet. Till skillnad från finan- siellt kapital och fysiska resurser som reduceras när det förbrukas, bibehålls och förstärks humankapital och socialt kapital när det används. Det mjuka kapitalet kan därför ses som grunden för förnyelse i en region. Humankapital består till stor del av kunskap i betydelsen vetande. Det innefattar explicit kunskap som kan inhämtas genom formell utbildning, men också tyst kunskap som man får genom praktisk erfa- renhet. Humankapitalet innefattar också människors förmåga att han- tera den sociala omgivningen och deras värderingar och attityder till tillvaron och lärande. Det sociala kapitalet innefattar relationer och förtroende mellan människor. En stark lokal identitet är också ett exempel på socialt kapital. Det mjuka kapitalet har både styrkor och svagheter. Styrkan med humankapitalet och det sociala kapitalet är att det inte reduceras när det används. Å andra sidan kan både kunskaper och värderingar kan bli föråldrad när villkor förändras. 6 Rapport 13, Humankapital och socialt kapital som krafkällor vid regional utveckling av kapital tar att bygga upp, som socialt kapital i form av förtroende och trovärdighet snabbt kan förstöras. Humankapitalet och det sociala kapitalet är, liksom det finansiella och fysiska kapitalet, ojämnt fördelat över landet. Det finns flera exempel på regioner där företag genom täta nätverk och ömsesidigt lärande byggt upp ett kollektivt kunnande som är unikt och globalt konkurrenskraftigt. är kanske det mest framträdande exemplet i . Hur kan då livskraftiga verksamheter utvecklas i olika typer av regi- oner? För att en region skall utvecklas till en lärande region krävs täta nätverk, förtroende och samspel mellan företag. Det bygger också på överblickbarhet, där information finns tillgänglig för alla. I lärandet ligger att fånga upp och utnyttja varandras erfarenheter. En lärande region kan inte vara helt självlärd utan måste alltid komplettera med inspiration, information och resursinsatser utifrån. Invandrare som återvändare till hemorten eller inflyttare från andra regioner eller län- der är och har alltid varit en viktig resurs för nya affärsidéer och verk- samheter. I är nätverken mellan företagare täta och bygger på såväl socialt umgänge som brett erfarenhetsutbyte och affärsförbindel- ser. Det är inte bara företag som ingår i nätverken, utan även myndig- heter, institutioner och organisationer, som tillsammans arbetar för att skapa en lokal miljö för företagande. Forskning visar att hastigt ska- pade nätverk inte är lika utvecklade och täta som de nätverk som utvecklats . Det som utgör styrkan i närsamhället i en region, kan dock utgöra en svaghet i andra regioner. Många bruksorter har svårt att ta sig ur den uppbyggda starka inre sammanhållning som utgår från att alla vet sin plats. Det sociala kapitalet och humankapitalet utgör då ett hinder för förnyelse och omvandling. Det finns dock exempel på industriregioner som lyckats ta sig ur ett till synes låst läge. I den nya ekonomin har enskilda platser inte lika stor betydelse. I stället stimulerar kontakter via nätet till samarbete i nätverk och tempo- rära organisationer. Det är dock kopplingen mellan det platsbundna och den nya ekonomins nätverkande som erbjuder nya affärsmöjligheter för företag, och alternativa utvecklingsstrategier för regioner. 4.4.2Entreprenörskapets roll för lokalt företagande Med entreprenörskap7 menas kreativa och innovativa egenskaper hos personer eller grupper som kan leda till utveckling av nya företag eller produkter. Entreprenörskap handlar om att organisera resurser oavsett lokalisering eller tillhörighet för att förverkliga en affärsidé. Entrepre- nörer har olika mål och intressen med sin verksamhet. Den som har målet att främja det egna företagandet kan jämföras med sam- hällsentreprenören som arbetar för att skapa förutsättningar för en orts eller regions fortlevnad. Ändå är drivkraften densamma – att utveckla och förverkliga en (affärs-)idé. Grunden för företagsamhet och entre- prenörskap behöver inte heller vara ekonomiskt. Den sociala ekonomin är ett uttryck för detta. Här är kollektiva välfärdsmål viktigare än ekonomiska. På samma sätt som en enskild entreprenörs framgångar bygger på att tillvarata tillfällen och resurser, handlar företagande och företag- samhet på regional nivå om att utnyttja de möjligheter och resurser som finns på olika platser. var framgång i företagsamhet i stor utsträckning kopplad till vilken bransch man var verksam inom. är det viktigare för en affärsverksamhet att den fungerar i den lokala miljön, än att den ligger inom rätt bransch. Med en stabil grund i det lokala kan ett företag eller en företagsamhet bli globalt konkurrens- kraftig. Att stödja och träna entreprenörskap är möjligt men kräver andra metoder än traditionell småföretagsutveckling. Erfarenheter från bl.a. , där man arbetat med en modell baserad på action lear- ning och gruppdynamiskt arbete, har visat mycket goda resultat.8 En viktig fråga är även hur man kan uppmuntra entreprenörskap hos barn och ungdomar. Företagande är en grundläggande egenskap hos de flesta barn, men som fordrar uppmuntran a samhället i stort och träning inte minst i skolan .. Även senare kan initiativkraf- ter tillvaratas och utvecklas. Här har också de regionala högskolorna en viktig roll att spela. Högskolorna skulle än mer kunna intressera sig för regionens sociala kapital och humankapital. Det skulle kunna leda till att den tysta kunskapen även utvecklades till att bli mer formell. Ett lokalt samspel mellan den enskilde entreprenören och övriga aktörer innebär bl.a. att samhället tillåter och förmår hantera misslyck- anden vid t.ex. en företagsnedläggelse. Nedläggning av olönsamma verksamheter måste ses som en nödvändighet för att resurser skall fri- göras och komma nya entreprenöriella verksamheter till del. 7Detta avsnitt bygger på Rapport 13 8Se rapport 4: Lokalt utvecklingsarbete och småskaliga entreprenörer form av många etableringar och nedläggningar bör ses som ett sund- hetstecken oavsett om det gäller en ort, en region eller en hel nationell ekonomi. Dessa självsanerande och självorganiserande processer underlättas om humankapital och socialt kapital finns tillgängligt lokalt. Ständig förnyelse är grunden för blomstrande företag och regio- ner. Skälen till varför människor startar egna företag är emellertid många. I första hand är det dock tre huvudorsaker som lyfts fram i flertalet undersökningar; att arbeta självständigt, att förverkliga idéer och risk för arbetslöshet.9 Man brukar tala om push och pull-fakto- rer som drivkrafter för nyföretagandet. Arbetslöshet är kanske den vanligaste push-faktorn, där bristen på arbete kan vara ett tvingande skäl. Pull-faktorer är mer positiva och handlar ofta om att förverkliga en idé eller att arbeta självständigt. Pull-faktorer är mer nära kopplade till goda ekonomiska tider, medan push-faktorerna i högre grad kan kopplas till tider av svagare ekonomisk utveckling. Vilka faktorer som dominerar kan alltså sägas variera med konjunkturen och med arbets- marknadssituationen i olika regioner. Det regionala nyföretagandet beror till stor del på regionernas strukturella karaktär och befolknings- och näringslivssammansättning. Det finns dock ingen enkel förklaring till varför nyföretagandet är högre i vissa regioner och lägre i andra. Förutom direkta ekonomiska marknadsförutsättningar som marknadsstorlek eller marknadstillväxt, hör också vilka förebilder man har i sin närhet till en av de viktigaste förklaringarna. I de fall det redan finns en etablerad tradition av lokalt småföretagande, så tenderar också nyföretagandet att gynnas. Dessa faktorer skapar tillsammans olika mönster för nyföretagandet, som dessutom tenderar att vara ganska stabila och konjunktur- svängningar. Nivån för nyföretagandet varierar också med bransch.