sou · GOB320 · 2001-01-01 00:00:00 — Ett okänt men sannolikt litet antal steriliseringar har skett . Då rådde inte rapporteringsplikt. Under den nya la- gen ökade antalet ster iliseringar kraftigt och uppgick till cirka 166.000, dvs i genomsnitt drygt 8.000 . Frivillighet och tvång . En analys av ansökningshandlingarna pekar på att omkring hälften av dem som steriliserades själva frivilligt hade ta- git initiativ till operationen. av operationerna har utförts under tvång (utan samtycke). av ingreppen har skett efter formellt sett egen ansökan eller med samtycke men under omstän- digheter som kan betecknas som tvångsliknande t.ex. genom att opera- tionen ställts som villkor för utskrivning från anstalt eller för abort. I av fallen finns tecken på övertalning eller påtryck- ning. Resterande ingrepp () har inte varit möjliga att klas- sificera. Tvånget dominerade under periodens början. Svenska efterundersökningar tyder dock på att många som steriliserades var tillfredsställda med ingreppet. Mot slutet tycks en mycket stor majoritet av steriliseringarna ha varit frivilliga. Steriliseringslagarna har tillämpats på mycket olika sätt under den långa tid de varit i kraft. Krigsslutet innebar ingen tydlig gräns. Däremot framstår som en brytpunkt. Föränd- ringar kan iakttas bl.a. på följande områden: från dominerande tvång till dominerande frivillighet; från befolkningspolitiska och ras/arvs- hygieniska motiv till socialmedicinska och familjeplanerande motiv; från samhällsintresse till individintresse. Lagarna har tillämpats på olika sätt under en och . I vissa delar av och vid vissa anstalter var sterilisering van- ligare än på andra håll. Enskilda läkare och andra aktörer har varit mer aktiva än andra. Könsfördelningen var mycket sned. Av det totala antalet sterili- serade var kvinnor. Mot slutet av perioden, då den medicins- ka indikationen ("utsläpade mödrar") dominerade, utgjorde de SOU 2000:20 PAGEHistorien i backspegeln 17 Andelen män var störst (omkring en tredjedel) då ster iliseringarna främst utfördes med ras/arvshygieniska motiv. Genomgående har steriliseringslagarnas tillämpning särskilt drabbat svaga och underprivilegierade grupper. Många har ock- så steriliserats därför att de kategoriserats som svagbegåvade (sinnes- slöa, efterblivna eller psykiskt utvecklingsstörda). Sådana motiv var mycket vanliga , men relativt sällsynta . t illkommer arbetsinvandrade kvinnor som en överrepresenterad kategori (i förhållande till av be- folkningen). Med ett undantag kan inga tydliga utslag vad gäller etniska minoriteter noteras. Undantaget utgörs av personer utpekade som tattare; denna kategorisering har i vissa fall använts som skäl för sterilisering. I utredningens kartläggning har påträffats 22 fall där sterilisering synes ha skett på grund av att den enskilde rubricerats som tattare. Om denna siffra är representativ skulle det innebära att mellan 600 och 700 perso- ner kategoriserats i steriliseringsansökningarna som tattare, merparten före 1950-talets mitt. Med hänsyn t ill de låga absoluta talen är dessa siffror dock mycket osäkra. Sterilisering av personer angivna som samer och zigenare tycks däremot ha skett i mycket liten utsträckning; utred- ningsresultatet ger inte stöd för att steriliseringar var särskilt riktade mot dessa som grupper. Vi vet av dokumentationen både i dåtid och nutid att många människor känt sig djupt kränkta av ett påtvingat ingrepp som berövade dem möjligheten att få barn. Det är i ljuset av dessa utgångspunkter som ansvarsfrågan skall för- stås och kommer att diskuteras. I utredningens direktiv anges att det är angeläget "att de politiska be- slutsfattarnas, myndigheternas, forskarsamhällets och den medicinska professionens ställningstaganden och ansvar blir allsidigt belysta." Vad som menas med ansvar förklaras eller diskuteras inte ytterligare i direktiven. För att kunna belysa ansvaret har utredningen funnit det nödvändigt att först närmare studera innebörden av begreppet ansvar. I många sammanhang används ansvar som ett moraliskt begrepp i uttryck som att bära/konstatera/utkräva ansvar eller ett politiskt an- svar. Att begreppet ansvar ges moraliska förtecken är i och för sig be- 18 Historien i backspegeln Men ansvar kan ha flera betydelser. Ofta hålls dessa betydelser inte tydligt isär; inte heller klarläggs alltid skillnaderna och betydelsen av dessa skillnader. I (NE) definieras begreppet ansvar på följande sätt. Ansvar, moralfilosofiskt, juridiskt och statsvetenskapligt begrepp. Inom mo- ralfilosofin är begreppet relaterat till determinism och viljefrihet och har varit föremål för diskussion från till våra dagar. Utgår man från att allt som sker är orsaksbestämt, tycks tanken att människan har valfrihet vara en illusion. I så fall förefaller det lika meningslöst att ställa människor till ansvar för sina handlingar som att straffa maskiner. Den filosofiska diskussionen gäller innebörden i begreppet moraliskt ansvar, klassifikationen av olika typer av ansvar samt villkoren för ansvar respektive frihet från ansvar. Förutsätter ansvar viljefrihet? I så fall i vilken mening? Den brittiske filosofen . menar att en person är ansvarig för alla sina intentionella handlingar och endast för dem. Detta är emellertid inte helt okontroversiellt. Allmän enighet råder förmodligen om att den som handlar under yttre tvång normalt inte bör ställas till ansvar. Men det finns flera slag av yttre tvång och även olika former av inre tvång. Här förekommer en rad svåra gränsdragningspro- blem. Inom juridik och statsvetenskap avses med ansvar de rättsliga eller poli- tiska konsekvenserna av handling eller underlåtenhet. Inom straff- och civil- rätten används termen i mer precis och snäv innebörd för att beskriva person- liga eller ekonomiska påföljder, t.ex. frihetsstraff eller skadestånd; se straff, skadestånd. I statsvetenskapen begagnas ordet i mer obestämd betydelse, "po- litiskt ansvar". Även om dessa definitioner är kortfattade kan åtminstone tre olika bety- delser särskiljas, ett statvetenskapligt, ett juridiskt och ett moraliskt an- svarsbegrepp. Ett (juridiskt-) statsvetenskapligt ansvarsbegrepp används å ena si- dan för att ange rätten, skyldigheten eller konsekvenserna för myndighe- ter/organisationer/personer beträffande beslut i en fråga - alltifrån det övergripande lagstiftningsansvaret till ansvaret för enskilda (förvalt- nings-) beslut. Man kan här möjligen tala om vilken befogenhet olika aktörer har dvs. ett formellt eller objektiviserat ansvar för ett visst be- slut, en viss handling eller åtgärd. Detta ansvar har å andra sidan en subjektiv sida som kan leda till ett (juridiskt) straffrättsligt ansvar. Att ansvar straffrättsligt kan utdömas för handlingar har såväl en objektiv som en subjektiv sida - vis- sa yttre krav eller kriterier skall objektivt sett vara uppfyllda och hand- lingen skall subjektivt sett ha begåtts med avsikt (eller oaktsamhet). SOU 2000:20 PAGEHistorien i backspegeln 19 Ett sådant straffrättsligt ansvar innefattar vanligen också, beroende på vilka värderingar som gäller i samhället, ett moraliskt ansvar. Sam- bandet mellan ett straffrättsligt och ett moraliskt ansvar kan vara kom- plicerat och har under alla tider varit föremål för diskussion. Man gör ibland gällande att straffrättsligt och moraliskt ansvar bör sammanfalla. Så är ofta fallet, dock inte alltid (jfr domarregler nr 11 "La- gen gillar icke allt det hon icke straffar: förty all misshandel kan icke uppräknas i lagboken"). I vart fall brukar man anse att det straffrättsliga ansvarsbegreppet måste vara en del i ett i samhället allmänt accepterat moraliskt ansvarsbegrepp. Ett moraliskt ansvar kan också omfatta andra grupper i samhället än dem som s.a.s. är eller var formella beslutsfattare. Det kan gälla kyrkans företrädare, läkare, samhällsdebattörer, journalister, forskare m.fl. Det kan också vidgas ytterligare till att omfatta alla samhällsmedborgare, eller alla som är röstberättigade i en demokrati som vår. Men ett sådant moraliskt ansvar behöver inte, som påpekades, innebära ett juridiskt/straffrättsligt ansvar. Med andra ord, ett moraliskt ansvar kan ha en vidare innebörd som inte är kopplad till eller överens- stämmer med det straffrättsliga ansvaret. Det innebär också att hand- lingar som anses moraliskt förkastliga inte behöver vara olagliga. (I det sammanhanget kan också nämnas handlingar som var olagliga en gång men som p.g.a. preskription inte kan bestraffas .) Det s.k. politiska ansvaret kan ses som en blandning av ett juri- diskt/statsvetenskapligt och moraliskt ansvar. Ansvaret för politiska handlingar och beslut utkrävs nämligen i första hand genom den demo- kratiska/parlamentariska processen, inte genom ett straffrättsligt ansvar. Ett politiskt beslut kan dock i vissa situationer medföra ett straffrättsligt ansvar om det kommer i konflikt med vissa regleringar (jfr t.ex. olika internationella överenskommelser samt grundlagsregleringar om straff- rättsligt ansvar för vissa politiska handlingar, se även vad gäller ska- destånd taleförbudet mot de högsta statsorganen, 3 kap. 7 § SkL, se SOU 1999:2 s. 79). 2.2.2Belysa ansvarsfrågan - utkräva ansvar Enligt direktiven skall utredningen allsidigt belysa de politiska besluts- fattarnas, myndigheternas, forskarsamhällets och den medicinska profes- sionens ställningstaganden och ansvar vad gäller tillkomsten och till- lämpningen av den steriliseringslagstiftning som var i kraft i un- der 1930-, 1940-, 1950-, , fram till dess att den nuvarande steriliseringslagen trädde 1976. 20 Historien i backspegeln SOU 2000:20 Frågan om ansvar i moralisk mening är problematisk i relation till hi- storien. Historien är en process, en kontinuerlig rörelse och omprövning av kunskap, värderingar, handlingar, beslut och lagar. De värdeförskjut- ningar som skapas av tiden främmandegör automatiskt dåtiden för sam- tiden. Denna effekt blir större ju längre tidsperspektivet är och ju större värdeförskjutningarna är. Risken för anakronismer är också stor, dvs. att vi vänder tidsföljden och applicerar vår tids värderingar på handlingar i Vår tids etiska principer kan bara diskuteras i relation till dåtiden, inte appliceras . Generellt sett framstår dessutom idén om att ta avstånd från och ut- kräva ansvar som svårhanterlig eftersom den vanligen tar sin utgångs- punkt just i en moraliserande position. Det förutsätter också konsensus i samhället om vilken som är den "rätta" moraliska positionen. Det är inte utredningens uppgift att inta en sådan moraliserande position. Uppgiften för utredningen är snarare att begripliggöra genom analys och friläggan- den, att genom forskares undersökningar och analyser sätta in sterilise- ringslagarna och deras tillämpningar i ett historiskt sammanhang. I det arbetet är det också viktigt att redovisa dåtidens synsätt, trosföreställ- ningar, värderingar och värdeförskjutningar. Analys av dåtiden kan leda fram till belysning av dagens synsätt och värderingar och ge ett underlag för att diskutera och kritiskt skärskåda dessa. Trots vad som sagts kan det vara viktigt att i en sådan diskussion också problematisera frågeställningar om ansvar och av- ståndstagande. Som ett underlag för en sådan diskussion kan bl.a. föl- jande frågor ställas. Vad kan samhället ta avstånd från? Varför ställs krav på att ansvar skall utkrävas? Vem kan göras ansvarig? Hur skall ansvar i så fall utkrävas och enligt vilka principer? Vad kan samhället ta avstånd från? Kränkningen av individen? Ja, men var individens rätt till självbestämmande i detta sammanhang inte given under större delen av den period som steriliseringslagarna var i kraft. Snarare dominerade uppfattningen att individintresset måste underordnas samhällsintresset. Maktutövningen över kroppen? Ja, men är maktrelationen mellan individ och samhälle kraftigt förskjuten; individens självbe- stämmande över den egna kroppen är lagreglerad. Ja, men utövas tvång i flera sammanhang . Vad är acceptabelt tvång? Bristen på empati, inlevelse, och respekt för människovärdet? Ja, men drabbar avsaknaden av empati också vår egen tids svaga och "annorlunda": invandrare, de psykiskt sjuka, åldringar i långvården. PAGEHistorien i backspegeln 21 Varför ställs krav på att ansvar skall utkrävas? Här kan flera förklaringar prövas. För det första kan dagens sterilise- ringsdebatt uppfattas som ett led i en generell kritik av välfärdsstaten och bilden av en social ingenjörskonst förknippad med långtgående ra- tionalism, rasbiologiskt besmittad människosyn och en politisk vision som prioriterade samhällsintresset framför individintresset. I så fall ris- kerar steriliseringspolitikens offer att bli redskap i en anklagelseakt som egentligen inte handlar om dem. För det andra kan man peka på att den svenska steriliseringsdebatten - tillsammans med liknande debatter i andra länder - ingår i en pågående nationell självrannsakan. Frågan om vilka som utesluts ur den samhälle- liga gemenskapen i en given tid, och empatin med dessa osynliggjorda, har hög relevans för en alltmer mångfaldig kulturell identitet där samma uteslutningsmekanismer riskerar att upprepas i nya former. För det tredje kan steriliseringsfrågan användas för att - i frustration över en svårfångad samtid och bristen på etisk värdegemenskap - lyfta fram moraliska tillkortakommanden i historien. Genom att förhålla oss till historien vet vi åtminstone vad vi inte är, inte accepterar som mora- liskt godtagbara handlingar. För det fjärde kan steriliseringsfrågan fånga upp dagens osäkerhet in- för vetenskapens framtida tillämpningar t.ex. på områden som den nya genetiken och den experimentella humanbiologin. Vem kan göras ansvarig? I direktiven anges flera grupper av aktörer vars ansvar skall belysas; de politiska beslutsfattarna, myndigheterna, forskarsamhället och den medi- cinska professionen. Till dessa grupper kan läggas kyrkans representanter, jurister, jour- nalister, samhällsdebattörer och andra som inte omfattas av de tidigare aktörsgrupperna. Om man v ill vidga grupperna kan man också ta med allmänheten i stort (eller i vart fall de röstberättigade) i den mån de hade kunskap/vetskap om vad som skedde. Ju vidare man gör grupperna ju mer uttunnat kan ansvaret kanske sä- gas vara. Men frågor kan ställas - Har alla ett ansvar? Var skall man dra gränsen? Och vilken sorts ansvar, juridiskt, moraliskt eller politiskt? Och skall vi sätta någon bakre eller främre tidsgräns; vilket ansvar hade t.ex. de politiker och ämbetsmän som underlät att revide- ra lagstiftningen när tillämpningen ändrades? 22 Historien i backspegeln Hur kan ansvar utkrävas och enligt vilka principer? Man kan tänka sig att utkräva juridiskt ansvar såväl av som nation (på grundval av internationella konventioner) som av besluts- fattare och andra aktörer (enligt svensk lagstiftning) i den mån sådant ansvar med hänsyn till bl.a. allmänna juridiska preskriptionsregler allt- jämt kan utkrävas. Vad gäller denna ansvarsfråga har utredningen redan i delbetänkan- det (SOU 1999:2 s. 75ff) pekat på vilka konstitutionella förutsättningar som fanns för straffrättsligt eller skadeståndsrättsligt ansvar. Enligt ut- redningens uppfattning torde utrymmet för sådant ansvar vara ute- slutet med hänsyn till allmänna preskriptionsregler. Möjligheten till straffrättsligt eller skadeståndsrättsligt ansvar sterilise- ringslagstiftningen var i kraft torde, som utredningen också angav i del- betänkandet, ha varit begränsat men inte uteslutet. Vad gäller rättsligt ansvar kopplat till internationella konventioner och då främst är det enligt utredningens uppfattning inte sannolikt att en talan mot om tillämpningen under t.ex. av den upphävda ster iliseringslagen skulle vara framgångsrik. Ett helt säkert uttalande om detta är dock inte möjligt att göra med hänsyn till uttalade karaktär av s.k. case-law vilket innebär att ett brott mot konventionen kan konstateras först sedan genom ett avgörande fastslagit detta (se ut- redningens delbetänkande SOU 1999:2 s. Huruvida en tidigare talan mot för brott mot Europakonven- tionen p.g.a. de då gällande ster iliseringslagarna skulle ha lett till en fällande dom är oklart. Detta är dock en intressant fråga för fortsatt forskning; att undersöka om och i vilken utsträckning Europa- domstolens domar från ger stöd för en sådan tolkning eller ej. Vad gäller att utkräva politiskt ansvar är den frågan mycket komplex. Politiskt ansvar utkrävs som tidigare nämnts i första hand ge- nom den demokratiska/parlamentariska processen. Väljaren får utifrån den information han eller hon har tillgång till ta ställning till vilken bety- delse t.ex. politiska handlingar eller underlåtenheter i det förflutna skall ha för hans eller hennes politiska val . Är det då möjligt att ställa någon politiker eller politiskt parti till sär- skilt ansvar i steriliseringsfrågan? Vilka politiker eller vilket parti skall i så fall ställas till ansvar; den i stort sett eniga riksdag som fattade beslut om lagstiftningen; eller dagens politiker som representanter för samma politiska partier. Skall det förhållan- det att 1975 med stor majoritet upphävde den tidigare ster ilise- ringslagstiftningen ha någon betydelse i sammanhanget? Skall förhållan- det att många av dagens politiker inte ens var födda då tvångssterilise- PAGEHistorien i backspegeln 23 ringar genomfördes spela in eller skall förhållandet att genom att tillerkänna drabbade ekonomisk upprättelse uttryckligen tagit avstånd från tillämpningen av den tidigare lagstiftningen ha någon bety- delse? I avsnitt 4 tar utredningen upp frågan om , regeringens och olika myndigheters möjliga ansvar för lagstiftningen och dess tillämp- ning. Att därutöver utkräva moraliskt ansvar för handlingar eller un- derlåtenheter i det förflutna är problematiskt av ytterligare skäl än vad som nämnts. Här gäller som utgångspunkt att sådant ansvar endast finns för hand- lingar eller underlåtenheter som begås "frivilligt" med avsikt, vare sig man var medveten om handlingens alla konsekvenser eller ej. Innebörden och omfattningen av avsiktsbegreppet har diskuterats . Vilka handlingar som begås med avsikt är beroende av vilka värderingar man har eller vilka idéer eller värderingar som är förhärs- kande . Det kan då mycket väl hända att flera olika idéer eller trosföreställningar föreligger , där vissa kan sam- manfalla och andra kan vara motstridiga. Att klarlägga hur dessa förhållanden och samband varit i det förflutna är svårt och utfallet fär- gas lätt av den tid man lever i och tidens värderingar samt vilket syfte man har med undersökningen. Huruvida värderingar skiftar över tiden eller om vissa av dem är "eviga" är också en fråga som komplicerar bilden om man skall utkräva ansvar för handlingar i det förflutna. Det gäller t.ex. religiösa föreställ- ningar eller mer materialistiska/sekulariserade filosofiska teorier om människans rättigheter och skyldigheter, om värdens och värderingars ursprung och bestånd. När samhället tar avstånd från steriliseringar i det förflutna därför att dessa strider mot synsätt och värderingar som gäller riskerar ett sådant avståndstagande att stanna vid en gest utan vidare implikationer eller djupare innebörd. Ett generellt avståndstagande skapar inte kunskap och bidrar inte till självreflektion med tillämpning vare sig på historien eller . För utredningen har det därför varit viktigt att genom forskares fri- lägganden och analyser sätta in frågan om steriliseringarna, tillämpning- en av lagstiftningen och förändringar i tillämpningen i ett historiskt sammanhang. Det har också varit viktigt att om möjligt redovisa och be- gripliggöra den tidens värderingar, synsätt och ställningstaganden och 24 Historien i backspegeln hur de förändrades. Sådana analyser och belysningar kan ge ett underlag för den som vill kritiskt skärskåda dagens föreställningar och sätt att resonera. Vad gäller frågan om avståndstagande vill utredningen dessutom till- lägga att statsmakterna genom regering och riksdag se- dan, 1975, på en nivå tog avstånd års ster iliseringslag genom att upphäva den och besluta om den nya, alltjämt gällande ster ilise- ringslagen. Ett uttalat skäl till att regeringen då tillsatte en utredning för att se lag och beslut att upphäva den var att den speglade andra värderingar än dem som gällde 1975. I såväl utrednings- direktiven som i propositionen till ster iliseringslag angavs det- ta, i propositionen på följande sätt (prop 1975:18 s. 54). Gällande steriliseringslag kom till och är därför av naturliga skäl i många stycken baserad på helt andra värderingar och för- hållanden än dem som råder i dagens samhälle. Härefter nämndes i propositionen att många betydelsefulla reformer skett inom flera områden sedan lagen tillkom såsom inom det familjepolitiska och sociala området, inom skolundervisningen angående sexuella frågor samt inom den medicinska forskningen vilket lett till effektivare preven- tivmedel. Även rätten till abort på egen begäran nämndes som exempel. I propositionen angavs därefter följande. Däremot visar tillämpningen av steriliseringsindikationerna att det grad- vis inträtt en förskjutning i inställningen till hithörande frågor som torde ha sin grund i ändrade förhållanden och värderingar i samhället . Det gäller främst den eugeniska och den sociala indi- kationen för sterilisering. 1975 angavs att t illämpningen av dessa indikationer fortlöpande har avtagit och att deras praktiska betydelse numera måste betecknas som marginell. Skälen till detta var enligt propositionen flera. Särskilt angavs följande. Av betydelse för denna utveckling har säkerligen varit ett med tiden ökat intresse att värna om den enskildes personliga integritet och en samtidig motvilja hos myndigheter och dess representanter att ingripa med beslut som på ett avgörande sätt berör individens personliga förhållanden. Man kan konstatera att någon djupare diskussion om kränk- ningar av individers rättigheter eller övergrepp inte förekom, vare sig i PAGEHistorien i backspegeln 25 ster iliseringsutredning eller under riksdagsarbetet med införan- det av den nuvarande steriliseringslagen. Genom uttalande har samhället uttryck- ligen tagit avstånd från den tidigare steriliseringslagstiftningen. Detta av- ståndstagande har genom det samtidiga beslutet om ekonomisk ersätt- ning fått ett konkret uttryck och en innebörd som sträcker sig utöver de uttalanden och åtgärder som vidtogs 1975 och som fick t ill följd att lag- stiftningen ändrades. Ersättningen är - som det uttrycktes i samband med beslut - "ett erkännande från dagens samhälle att tidigare händelse var fel och ett sätt att säga förlåt". Genom ersättningen ges de som steriliserades under tvång en symbolisk upprättelse och gott- görelse. Utredningen har i sitt första betänkande SOU 1999:2 s. 117 och 149 i korthet berört frågan om upprättelse och gottgörelse. Utredningen angav där att den ekonomiska ersättningen vill vara det konkreta synliga bevi- set på en personlig upprättelse i vidare mening men att upprättelse om- fattar mer än den ekonomiska ersättningen. I det följande vill utredningen utveckla dessa tankegångar. Mer än 500 personer som ster iliserats - både kvinnor och män - har per telefon eller brev hört av sig till utredningen. (Intill utgången av feb- ruari 2000 har närmare 1.700 personer ansökt om ersättning t ill den nämnd som handlägger ersättningsfrågan.) Många har framhållit att det för deras egen del varit positivt att frågan aktualiserats och tagits upp till öppen debatt och inte gömts undan. Många har också påpekat att de upplevt ingreppet inte bara som en oerhörd kränkning av den personliga integriteten utan också som en så personlig skam att de försökt förtränga vad som skett och inte velat tala med någon om detta. De har kontaktat utredningen för att få berätta om vad som skett och därmed få lyfta av sig en börda de länge burit på. På olika sätt har de understrukit att upprättelsen är komplicerad och ställer krav på ömsesi- digt agerande.