sou · GOB351d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Han har i sin rapport i bilaga 4 till detta delbetänkande redovisat exempel på tänkbara avtalslösningar som komplement till IKS. Jag väljer här att i punktform kort sammanfatta de exempel som finns nämnda i bilagan. Det kan handla om kontantavsättningar från arbetsgivaren till individens IKS-konto som sker via kollektivavtal eller via indi- viduella avtal och överenskommelser. Det kan vara en del i de avtal där individen disponerar en del av sin lön för sänkt arbetstid, högre pension eller kontantlön och där avsättningar till den anställdes IKS blir ytterligare ett alternativ. Det kan vara avsättningar som en del i resultat- och bonuslöne- system. Det kan handla om att medge att del av arbetstiden får avsättas för individuell kompetesutveckling och att IKS kan bli en del i de avtal och överenskommelser som sluts om konjunktur- och efterfråge- anpassad arbetstid. Det kan handla om att arbetsgivaren påtar sig att bekosta kurs- avgifter, kurslitteratur, låta individen disponera lokaler, datautrust- ning etc. eller stå för andra tillkommande kostnader för individen när denne deltar i individuell kompetensutveckling. Det kan också bli ett naturligt inslag i den individuella planering som arbetsgivare och den enskilde gör upp tillsammans exempelvis i samband med utvecklingssamtalen. Där kan bidrag till den anställdes IKS ingå i en individuell plan som också innefattar internutbildning och olika former av praktik. 94 Parternas möjligheter att komplettera det individuella. Det kan vara en del i de trygghetsavtal som finns som stöd till arbetstagare som riskerar att förlora arbetet. Det kan – sist men inte minst viktigt – vara fråga om avtal och överenskommelser mellan parterna att ge stöd och vägledning till individer och lokala parter i deras arbete med IKS. Det kan handla om projekt- och utvecklingsarbete eller exempel på modeller till lokala avtal. Det kan handla om att erbjuda bra information och vägledning om utbudet av kompetensutveckling eller stöd till uppsökande verksamhet eller andra insatser som bidrar till att ge fler möjlighet att utnyttja IKS. 8.4Mina förslag vad gäller arbetsgivarnas medverkan I den principmodell jag föreslagit i detta betänkande utgår jag från att arbetsgivarens avsättningar i form av kontantersättningar till IKS för individen skall betraktas på samma sätt som individens eget sparande. Jag har valt att hålla individens avsättningsmöjlighet skild från arbetsgivarens, främst för att öka intresset från individen för att också arbetsgivaren skall bidra. Det är givetvis möjligt, att som pekar på i sin bilaga, öppna möjlighet för arbetsgivare att avsätta mer om den anställde visst år inte utnyttjat sitt maximala avdragsutrymme. Detta är förmodligen oproblematiskt, men jag har svårt att se varför individen skulle föredra arbetsgivaravsättning framför lön i dessa fall. Jag har inte sett det motiverat att ställa krav på minsta avsättning eller krav på regelbundna insättningar för arbetsgivarens avsättningar. Det bör vara öppet för arbetsgivare, om arbetstagaren så önskar, att också göra engångsinsättningar upp till 0,5 prisbasbelopp . Att däremot tillåta större engångsvisa avsättningar exempelvis i kombination med lån från arbetsgivaren som också behandlar i sin rapport ser jag dock som direkt olämpligt. Det skulle öppna möjlighet att utnyttja systemet endast av skatteplaneringsskäl och skulle särskilt gynna de som kan få del av stora engångsvisa arbetsgivaravsättningar. Då skulle inte heller den beslutade finansiella ramen hålla. Vad gäller möjligheten att periodisera arbetsgivarens avsättningar exempelvis genom att tillåta en genomsnittlig avsättning på 0,5 prisbasbelopp , har jag nu valt att inte ta ställning till. Reaktionen från remissinstanserna och de närmare analyser som måste göras av förslagets effekter på administration och kontroll får avgöra den frågan. Parternas möjligheter att komplettera det individuella En avgörande fråga om arbetsgivarens avsättningar är givetvis om det är lämpligt och önskvärt att i ett framtida reguljärt system också skattesubventionera arbetsgivarens kostnader. Jag har under utredningsarbetet mött olika reaktioner från olika arbetsgivare och från olika fackliga organisationer. Vissa har av i huvudsak principiella skäl ansett det olämpligt för staten att skatte- subventionera en viss del av arbetsgivarens arbetskraftskostnader och därmed indirekt styra parternas val av hur utrymmet för löner och andra förmåner skall användas. De menar att i stället bör det vara en kon- kurrensfråga mellan arbetsgivare och mellan olika avtalsområden om arbetsgivaren utöver lön också vill erbjuda sina anställda avsättningar till IKS. Andra har med bestämdhet hävdat att det är önskvärt och nödvändigt att det finns någon form av skattesubvention knuten också till arbetsgivare. De menar att det bör vara åtminstone till någon del mer lönsamt också för arbetsgivaren att avsätta medel till den anställdes IKS jämfört med att betala ut motsvarande summa i kontantlön om systemet skall kunna få ett större genomslag. Även en mer symbolisk skattesubvention skulle, menar de, få till effekt att fler avtalsområden och fler arbetsgivare skulle överväga också kontant- avsättningar till individens IKS. Den statsliga subventionen skulle därmed i första hand få karaktären av stimulans till avtal och överenskommelser. Jag har för egen del i det föregående föreslagit att en särskild startpremie skall utgå för att stimulera att det sluts avtal om avsättningar till IKS. Det huvudsakliga motivet är att redan från starten av IKS få med så många som möjligt i systemet genom att göra det något mer attraktivt inledningsvis för arbetsgivarna att avsätta medel till de anställdas IKS än att betala ut kontantlön. Det är alltså en stimulans inte en kostnadstäckning vilket också understryks av att den är tillfällig och gäller bara . Enligt min uppfattning går det att motivera en sådan stimulans även om det reguljära systemet inte inne- håller någon motsvarande permanent nedsättning av arbetsgivar- avgifterna. Jag har heller inte nu lämnat något förslag till sådan reguljär nedsättning. Det begränsade utrymme på 1,15 mdkr som finns avsatt för den varaktiga skattesubventionen bör enligt min mening uteslutande gå till individen. Att föreslå att denna summa skulle delas mellan individ och arbetsgivare skulle riskera att ge en alltför liten effekt för båda parter. Jag är övertygad om att viss varaktig stimulans också till arbetsgivarens avsättningar skulle kunna öka förutsättningarna att det kommer till stånd avtal och överenskommelser på arbetsmarknaden om 96 Parternas möjligheter att komplettera det individuella. Jag inser att det finns vägande principiella invändningar mot riktade skattesubventioner till arbetsgivare. De överväger sannolikt inte, enligt min uppfattning, de positiva effekter som skulle uppstå i arbetslivet och för individen om fler avtal och överenskommelser kom till stånd. Om beslutar om att ytterligare medel varaktigt kan till- föras systemet bör det enligt min uppfattning övervägas om inte dessa kan användas för att stimulera arbetsgivarnas avsättningar till indi- videns sparande. Det bör, enligt min uppfattning, i så fall ske genom en permanent nedsättning av arbetsgivaravgifterna för den del av löne- kostnaden som arbetsgivaren avsätter till individens IKS. I ett varaktigt system anser jag inte att det finns skäl för att begränsa denna rätt endast till avsättningar som kommit till stånd efter kollektivavtal. Det bör i så fall gälla alla avsättningar till anställdas IKS-konton. En sådan nedsättning skulle inte innebära att de sociala förmåner som är kopplade till arbetsgivaravgifterna skulle sänkas. Nedsättningen är endast av teknisk natur. För att uppnå den avsedda stimulanseffekten anser jag att en nedsättning kan vara rimlig. Under de förut- sättningar jag utgått från i mina beräkningar av kostnaden för start- premien, dvs. att av den totala lönesumman skulle kunna tänkas avsättas till IKS så skulle de statsfinansiella kostnaderna för ett sådant förslag kunna komma att uppgå till ca . Det bygger enligt min uppfattning på ett mycket positivt antagande, nämligen att hela arbetskraften skulle omfattas och att avsättningarna skulle uppgå till av lönekostnaden i genomsnitt för alla i arbetskraften. Därför torde en ram på vara tillräcklig för att kunna genomföra en varaktig nedsättning . Jag räknar med att remissinstansernas synpunkter på denna punkt och det gäller då särskilt de avtalsslutande parterna på arbetsmark- naden, kommer att vara avgörande för eventuella ställnings- tagande och för mina fortsatta överväganden inför utformningen av det slutliga förslaget. I ett avseende vill jag dock redan nu anmäla att jag avser lägga förslag till ändringar i skattelagstiftningen som kan stimulera arbets- givarnas medverkan. Det gäller förmånsbeskattningen i de fall där arbetsgivaren betalar kurskostnader för individer som deltar i indivi- duell kompetensutveckling. Utgångspunkten för tillämpningen av dagens skattesystem är att alla utbildningskostnader som har samband med arbetsgivarens verksamhet och som syftar till att den anställde skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter inte är att betrakta som en löneförmån. Det innebär att dessa kostnader fullt ut är avdragsgilla för arbetsgivaren och den Parternas möjligheter att komplettera det individuella anställde inte heller förmånsbeskattas. Detta får inte förväxlas med förslaget om arbetsgivares avsättningar till IKS, som enligt förslaget skall betraktas som en löneförmån. I samband med prop. Beskattning av förmån av utbildning och andra åtgärder vid per- sonalavveckling m.m. utvidgades denna tillämpning att även omfatta utbildning och annan förmån som är av väsentlig betydelse för att arbetstagaren skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Detta gäller om den anställde är eller riskerar bli arbetslös i samband med omstruk- turering. Detta innebär att utbildningskostnader som inte kan anses ha sam- band med arbetsgivarens verksamhet och inte gäller de som är arbetslösa eller riskerar att bli arbetslösa i princip skall förmåns- beskattas hos den enskilde och arbetsgivaren skall betala sociala avgifter för dessa kostnader på samma sätt som andra skattepliktiga förmåner. I vilken utsträckning detta verkligen sker går inte att överblicka. Det finns ingen särredovisning av dessa skatteinkomster. Det torde enligt min uppfattning röra sig om ytterst få fall där detta tillämpas. Med den snabba utveckling som sker i hela arbetslivet är det i praktiken omöjligt för skattemyndigheten att avgöra om en viss utbildning kan vara till nytta för arbetsgivaren eller inte. Jag har också tidigare pekat på att förändringar i arbetsorganisation för att uppnå ökad produktivitet till hög grad underlättas om den anställde deltar i regelbunden kompetensutveckling. Det gäller i princip oavsett slag av kompetensutveckling. Det blir också allt mer uppenbart att även bredare utbildning och generell utbildning har en direkt nytta för arbetsgivaren och i realiteten är ett krav för att kunna fullgöra de flesta arbetsuppgifter i arbetslivet. Jag anser mot denna bakgrund att nuvarande lagstiftning vad gäller beskattning av utbildning är föråldrad och inte på ett korrekt sätt går att tillämpa i dagens moderna arbetsliv. Jag föreslår därför att skatte- lagstiftningen på denna punkt förändras så att det blir tydligt att alla utbildningskostnader som arbetsgivaren bedömer är till nytta för den egna verksamheten också skall befrias från inkomstbeskattning och inte heller ligga till grund för arbetsgivaravgifter. För att undvika att det i enskilda fall skulle kunna utnyttjas endast i skatteplaneringsssyfte så bör utbildningskostnaderna begränsas till kurskostnader och litteratur- kostnader och inte avse kostnaden för resor och uppehälle. Jag avser att i samband med huvudbetänkandet återkomma med de förslag till förändringar av nuvarande skattelagstiftning som detta erfordrar. Ytterligare en central fråga för arbetsgivare är val av tidpunkt för ledigheten när en anställd deltar i individuell kompetensutveckling. Jag har för min del utgått från att dagens regler för studieledighet skall vara 98 Parternas möjligheter att komplettera det individuella. tillämpliga också för utnyttjandet av IKS. Några särbestämmelser anser jag inte motiverade. Det är också mitt intryck efter samtal och kon- takter med arbetsmarknadens parter att studieledighetslagen i stort sett fungerar väl och att den genomgående tillämpas på ett för alla parter relevant sätt. 9 Utredningens fortsatta arbete Jag har tidigare under de olika avsnitten i delbetänkandet redovisat min avsikt att återkomma i huvudbetänkandet med ytterligare analyser och detaljerade förslag. Jag avser dessutom att under mitt återstående arbete inför mina slutliga förslag i huvudbetänkandet presentera en rad expertrapporter och låta genomföra flera studier som ytterligare analyserar och belyser frågor som inte varit möjliga att utveckla i detta delbetänkande. Jag ger här en kort sammanfattning i punktform av några av de frågor som jag avser att ytterligare återkomma till i huvudbetänkandet: Jag avser att särskilt analysera de villkor och effekter ett system med IKS kan få för småföretag, egenföretagare och för personer med olika former av tidsbegränsade anställningar. Jag har som grund för denna analys bl.a. låtit konsulten dels genom- föra intevjuundersökningar med ett 20-tal småföretagare och egen- företagare från hela landet, dels efter samråd med företagarnas organisationer och småföretagarexperter sammanställa de särskilda villkor och bestämmelser som gäller dessa grupper. Resultatet kom- mer att presenteras i en rapport som kommer . För att få en bild av företagens inställning och intresse att delta i ett system för IKS har ett antal frågor om individuellt kompetens- sparande ställts till företag inom industri- och tjänstesektorn. Det har skett inom ramen för och Industrins utredningsinstituts (IUI) s.k. och som gått ut till sammanlagt ca 500 företag månad . Docent vid () kommer att i en särskild rapport till utredningen sammanställa och kommentera resultaten av enkäterna. Jag undersöker förutsättning- arna att på motsvarande sätt genomföra en enkät bland offentliga arbetsgivare. Inom utbildningsområdet har jag givit Statskontoret i uppdrag att kartlägga och belysa effekterna på det reguljära utbildnings- väsendet. De skall kartlägga hinder och föreslå förändringar av de bestämmelser som kan försvåra för yrkesverksamma att delta i 100 Utredningens fortsatta arbete reguljär utbildning såväl inom högskolan som i vuxenutbildningen. Jag kommer också tillsammans med och att anordna en särskild konfe- rens med representanter bl.a. för universitet och högskolor för att diskutera högskolans roll i ett framtida system med IKS. Jag avser också att ta initiativ till att ytterligare belysa den snabba utvecklingen som f.n. sker inom hela utbildningssektorn i och internationellt inte minst till följd av den ökade användningen av internet- och distansstudier inom både offentlig och privat utbildningssektor. Jag avser i mina slutliga förslag återkomma till de närmare regelverk, den organisation och formerna för kontrollsystem som mina förslag kan komma att föranleda. Jag avser här att lägga ut ett särskilt uppdrag vad gäller godkännande av de utbildningar och den kompetensutveckling som skall berättiga till den statliga subven- tionen. I det sammanhanget kommer jag också ytterligare att belysa behovet av vägledning och information till den enskilde om utbudet av utbildning och kompetensutveckling. I dessa frågor avser jag samråda med pågående utredningar om vägledning och validering. I mitt återstående arbetet kommer jag också att närmare belysa och lämna förslag till systemets relation och tillämpning på andra system som studiestöd, pensionssystemet, socialförsäkringarna, socialbidrag och arbetslöshetsersättning. Jag kommer att genomföra en särskild översyn av de civilrättsliga frågorna och jag kommer redovisa lagförslag om IKS och de förslag till ändringar i befintliga lagar som jag bedömer kommer att bli nödvändiga till följd av mina slutliga förslag. Dessa författnings- förslag med kommentarer kommer att presenteras som en del i huvudbetänkandet. Jag avser även i huvudbetänkandet presentera en plan för genom- förandet av reformen som inkluderar frågor om organisation, upp- följning, utvärdering, medverkan från myndigheter samt informa- tions- och marknadsföringsinsatser. Förslag till lag om förvaltning av avsatta medel för individuell kompetensutveckling Härigenom föreskrivs följande. 1 § har genom bifall till vad finansutskottet hemställt i sitt betänkande 1999/2000:FiU1 Utgifts- ramar och beräkning av statsinkomsterna, m.m. avsatt medel för individuell kompetensutveckling. uppgår avsättningarna till 1,35 respektive . Medlen skall föras till och förvaltas av kontoret till dess medlen tas i anspråk för angivet ändamål. 2 § Medlen skall placeras på räntebärande konto hos Riksgälds- kontoret. Räntan på medlen skall vara marknadsmässig och läggas till kapitalet. 3 § skall till regeringen lämna uppgift om ställningen på kontot året före och den ränta som under det året tillgodoräknats kontot. Denna lag träder i kraft .