sou · GOB387d2 · 2001-01-01 00:00:00 — I exempelvis den kanske mest namnkunniga småföretagsorten är nyetableringsnivån inom tillverkningsindustrin hög, men låg inom t.ex. tjänstesektorn. Av figur 4.7 framgår andelen sysselsatta i nya företag i förhållande till den totala sysselsättningen per lokal arbetsmarknad 1991, 1994 och 1997. Som framgår av kartorna varierar nyföretagandet såväl mellan olika LA-regioner, som mellan de enskilda åren. 9 1998:10, kap 1, Småföretag och regioner i - med ett tillväxtperspektiv för hela landet Figur 4.7: Andel sysselsatta i nya företag i förhållande till den totala sysselsättningen per LA 1991,1994 och 1997 Källa: SCB, egna beräkningar var nyföretagandet lågt, vilket till stor del berodde på den djupa lågkonjunkturen. Antalet nya företag ökade 1994 jämfört med året innan, och denna ökning omfattade i stort sett hela landet. Även om konjunkturläget hade förbättrats, var konjunkturen ändå inte så stark att den kan förklara en så kraftig upp- gång. En bidragande orsak är dock sannolikt starta eget-bidraget som kom att bli ett viktigt verktyg mot arbetslösheten. Detta efter vissa regelförändringar som innebar att stödet ökade kraftigt i omfattning. Det finns dock brister i statistiken över nyföretagandet som också kan vara en bidragande orsak. har nivån för nyföretagandet stagnerat något, även om det ligger på en historiskt sett hög nivå. Generellt kan sägas att nyetableringsnivån är hög i storstäder, utbildningsorter och i viss mån i traditionell glesbygd, medan den är låg i bruksorter. Denna bild bekräftas till stor del av kartorna över ligger i en klass för sig följt av och samt län. I övriga regioner är dock inte skillna- derna i nyföretagande så stora. Några regioner som präglas av ett högt nyföretagande och som lyckats bättre än vad som kan förväntas utifrån regionernas allmänna förutsättningar framträder dock. Det rör sig främst om regioner med goda förutsättningar för turism, gränshandel och en för många attraktiv boendemiljö, exempelvis Åre, , och . Dessa regioner präglas av ett högt nyföretagande inom tjänstesektorn. I glesbygdsområden finns regioner med såväl högt som lågt nyföretagande. Regioner med högt nyföretagande har ofta en stark besöksnäring och av tradition en större andel småföretag än stor- företag. Nyföretagandet i glesbygd präglas också ofta av att många företag startas, men att många företag läggs ned. En förkla- ring till detta kan vara att nya företag tränger undan befintliga företag på en liten marknad. är ett högt nyföretagande viktigt för näringslivets dynamik. Begreppet social ekonomi är förhållandevis nytt i , men det används internationellt för att beskriva den del av samhällsekonomin som kan sägas befinna sig mellan den privata- respektive offentliga sektorn. Det är verksamheter som i första hand bedrivs i föreningar, kooperativ, stiftelser, byalag, nätverk m.m. Utmärkande är också att de har som främsta mål att tillgodose medlemmarnas eller det lokala sam- hällets intresse. Det ekonomiska vinstintresset blir därmed av under- ordnad betydelse. Överskottet från verksamheten kan med andra ord mer ses som ett verktyg för att nå målen än ett mål i sig. Ett ytterligare utmärkande drag, som också brukar nämnas, är att organisationerna bygger på demokratiska principer. Exempel på social ekonomi i är folkrörelser, föreningslivet, gamla och nya kooperativ samt vissa lokala utvecklingsgrupper m.m. Den ökande uppmärksamhet som den offentliga sektorn visar den sociala ekonomin, eller s.k. tredje sektorn, är främst knutet till för- hoppningen om dess förmåga att öka sysselsättningen eller att bidra till lokal och regional utveckling. Inom regionalpolitiken är det särskilt den växande bygderörelsen och de nykooperativa företagen som har hamnat i fokus. Det finns dock även många kritiker till denna form av verk- samhet, som då anses misslyckad när det gäller att skapa genuint nya jobb. En bidragande orsak till den sociala ekonomins expansion har bl a varit att många tidigare kommunala verksamheter i stället drivits vidare som kooperativ, etc. Särskilt vanligt har detta varit när verksamheterna har varit hotade av nedskärningar eller nedläggning. Ett lokalt ansvar tar då över för att verksamheten skall leva vidare. Uppskattningsvis av de som arbetar i denna form av kooperativt företagande är kvinnor.10 Denna dominans kan förklaras med att den kooperativa arbetsformen är särskilt vanlig inom s.k. kvinnodominerade verksam- heter som vård och omsorg. För att reda ut vad begreppet egentligen står för i tillsatte den en arbetsgrupp som till främsta uppgift hade att definiera den svenska betydelsen. I rapporten ekonomi i EU- landet (Ds 1998:48) lämnade de följande förslag: Med social ekonomi avses organiserade verksamheter som primärt har samhälleliga ändamål, bygger på demokratiska värderingar och är organi- satoriskt fristående från den offentliga sektorn. Dessa sociala och ekono- miska verksamheter bedrivs huvudsakligen i föreningar, kooperativ, stiftel- ser och liknande sammanslutningar. Verksamheter inom den sociala eko- nomin har allmännyttan eller medlemsnyttan, inte vinstintresse, som främsta drivkraft.11 I vissa EU- länder, som , , , och , har kooperativt företagande getts en särskilt gynnad ställning, t.ex. genom vissa typer av skattelättnader. Inom EU:s struktur- fondsprogram betonas särskilt den sociala ekonomins betydelse för att bidra till lokal utveckling i både storstad och landsbygd. Framför allt i Socialfondens program finns utrymme för s.k. globalt stöd, dvs. medel som kanaliseras via ickestatliga organisationer för att stödja lokala utvecklingsalternativ och projekt. En iakttagelse när det gäller den sociala ekonomin är att denna typ av verksamheter också kan underlätta för grupper som av olika skäl har svårt att komma in på den ordinarie arbetsmarknaden. Exempelvis är ofta idrottsföreningar, lokala utvecklingsgrupper, studieförbund och folkhögskolor aktiva i projekt med detta syfte. I slutrapporten från arbetsgruppen om social ekonomi12 diskuteras olika positiva effekter för sysselsättningen som verksamheter inom den sociala ekonomin kan innebära. Exempelvis verkar kooperativ vara en bra form av företagande för människor som inte ser sig som företagare. Inom kooperativ är det lättare att komma över tröskeln för att etablera sig som egen företagare. Det innebär med andra ord att många 10Källa: K. Grut, E. , Social ekonomi- om kraften hos alla människor, Tredje sektorn och det hållbara samhället, A. Sätre , sid 72. 11Källa: Social ekonomi i EU landet Sverige- tradition och förnyelse i samma begrepp, Ds 1998:48, sid 10. 12Arbetsgruppen om den sociala ekonomin och dess utveckling (In 1998:A). uppfattar de ekonomiska riskerna som lägre när man startar med denna form av företagande. Det finns olika hypoteser om varför den sociala ekonomin växer.13 Den viktigaste förklaringsmodellen är den s.k. tomrumshypotesen. I samband med neddragningar inom den offentliga sektorn skapas t.ex. i bland ett utrymme för andra aktörer. fylls detta tomrum av pri- vata företag, men annars kan den sociala ekonomin fylla en funktion. En annan förklaring är inflytandehypotesen. För att få ett ökat inflytande över sin vardagssituation väljer många människor att bedriva samhällsnyttig verksamhet i egen regi. För många upplevs här den kooperativa organisationsformen som den lämpligaste formen att för- ena inflytande och ekonomiska aktiviteter. Den tredje förklaringen har mer med lokal identitet att göra. Paral- lellt med globaliseringen sker ett sökande efter den trygghet som finns i det lokala och regionala. Det kan innebära att människor i en bygd eller stadsdel hjälps åt för att höja den lokalaregionala självkänslan och livs- kvaliteten. Det ökade intresset för den sociala ekonomin innebär också att de generella villkoren för denna typ av verksamhet alltmer kommit att uppmärksammas. Dessa frågor är över huvud taget nära besläktade med den diskussion som pågår när det gäller att i högre grad anpassa de institutionella förutsättningarna de mindre företagens förutsättningar. Lagar och regler upplevs ofta som anpassade till en mer storskalig form av ekonomi. Det gäller t.ex. många lagar och regler på arbets- marknaden. Det finns därför hos många en osäkerhet om vilka regler som gäller för frivilligt arbete. Regelsystemet kan således skapa problem för verksamheter inom den sociala ekonomin. Det gäller främst de regler som gäller för arbetslöshetsförsäkring, men även sjukförsäkring, förtidspension och socialbidrag. Exempelvis utgår få regelsystem från att man, som är vanligt i speciellt glesbygdsområden, är mångsysslare. Det dock ofta i dessa fall en förutsättning för företagande när kundunderlaget inte medger specialisering på en och samma arbetsuppgift på heltid. 13 K. Grut och E. , Social ekonomi – om kraften hos alla människor, utbildningsförlaget , Social ekonomi och sysselsättning – ett europeiskt framtidsperspektiv, H. och S. , sid 35–38 Den sociala ekonomin har en koppling till den verksamhet som bedrivs inom ramen för s.k. lokala utvecklingsgrupper. har antalet sådana grupper i ökat i antal. finns uppskattningsvis 4000 lokala utvecklingsgrupper som i varierande omfattning arbetar med lokal utveckling14. Grupperna arbetar ofta ideellt över förenings- och partipolitiska gränser. I de flesta län har det bildats s.k. länsbygderåd för att stödja utveck- lingen i de lokala grupperna med rådgivning, organisera erfarenhetsut- byte m.m.. Denna verksamhet får statligt stöd framför allt genom Folk- rörelserådet. Arbetet i de lokala utvecklingsgrupperna har en skiftande karaktär när det gäller mål och arbetsformer. Arbetsformer och krav på ledning varierar mellan de olika grupperingarna, liksom gruppernas sociala och åldersmässiga sammansättning. Trots goda idéer och mycket ideellt engagemang lyckas inte samtliga grupper. Framgångsrika projekt tycks, förutom en långsiktigt bärkraftig idé, också förutsätta en god gruppdy- namik, demokratiska ledare, utomstående mentorer och uppmärksam- het från omvärlden, t.ex. i form av ekonomiska medel eller uppmärk- samhet i media. De framgångsrika exemplen karaktäriseras ofta av att det finns inflyttade och/eller återflyttare som driver projektet. Allt utvecklingsarbete genomgår tre faser: mobilisering, uppstart och för- valtning. Förvaltningsfasen är den svåraste fasen. Arbetet kan då spricka eftersom engagemanget lätt försvinner om ett nytt arbetssätt krävs när aktionsbaserad verksamhet skall permanentas. Vissa av de lokala utvecklingsgrupperna hjälper till att skapa till- växt, bevara arbetstillfällen, öka samhörigheten m.m. Men alla är inte ständigt utvecklingsorienterade och alla småföretag är inte entreprenö- rer. Det finns ofta en tydlig distinktion mellan det gamla traditionella föreningsarbetet inom lokalt utvecklingsarbete eller det nya i lokal näringslivs- och entreprenörsutveckling. Lokalt utvecklingsarbete och positiva småföretagarklimat uppstår inte på kommando. Däremot kan pågående processer synliggöras, sti- muleras eller dödas. Myndigheter på alla nivåer (från nationell till lokal) kan spela en positiv roll om de kan vara flexibla inför bl.a. lokala skillnader. Gruppernas konkreta behov varierar, oavsett om det handlar om projektmedel, processhandledning, ledarskapsträning eller mentor- frågor. Frågan om hur denna komplexitet skall kunna synliggöras och implementeras i den samhälleliga stödstrukturen kvarstår. 14 Social ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati och tillväxt? Slutrapport från arbetsgruppen om social ekonomi (In 1998:A), sid 16. Slutsatsen av ovanstående diskussion är att humankapital och soci- alt kapital är lika viktiga, ibland viktigare, som finansiellt kapital vid skapande, befästande och återskapande av regional utvecklingskraft. De gynnar den entreprenöriella företagsamheten och de får en särskild betydelse för utvecklingen i regioner utanför storstadsområdena. Den nya informationstekniken kan förstärka verksamhet som baseras på lokalt humankapital och socialt kapital. I är skillnaderna vad gäller företagskultur, dvs. förmåga till och syn på företagande, mellan olika regioner små. Den nya informa- tionstekniken reducerar många av de strukturella skillnader som rått mellan olika regioner. En annan slutsats är att fler regioner har fler möjligheter att nätverkande skapa nya affärsmöjligheter och verksam- heter. Det är därför både önskvärt och möjligt att på lokal och regional nivå vara med och skapa den egna regionens utvecklingsförutsätt- ningar. Möjligheterna till förnyelse och utveckling finns på lokal nivå. Den trendmässiga minskningen av antalet sysselsatta inom de råvaru- baserade näringarna och inom tillverkningsindustrin, som ägt rum under senare decenier, har fortsatt under 1990- talet. Under det har dock en betydande minskning också skett inom flera tjänstenäringar, som t ex institutionell tjänsteproduktion eller abon- nentrelaterad förvaltning. Sysselsättningsökningen under 1990- talet har i första hand ägt rum inom lokal tjänsteproduktion och kunskapsintensiv verksam- het. Detta visar att det strukturskifte som pågår, och som ofta hänförs till "den nya ekonomin" inte bara kan kopplas till tillväxten inom kun- skapsintensiva IT- näringar eller . En betydande expansion har också skett inom lokala servicenäringar. Detta senare svarar också för huvuddelen av arbetsmarknaden, då över hälften av alla sysselsatta återfinns inom verksamheter som exempelvis bilverkstäder, lokalvård, handel, sjukvård, undervisning, etc. Detta kan jämföras med de IT- relaterade tjänsteföretagen som trots en snabb tillväxt fortfarande sva- rar för av samtliga anställda i landet. För vissa expansiva tjänsteverksamheter är skillnaderna i tillväxt små mellan olika lokala arbetsmarknader. Omfattningen av t ex obli- gatorisk utbildning eller platsbunden omsorg är i stort sett proportionell till antalet invånare. För andra verksamheter är skillnaderna större. Exempelvis är kunskapsintensiv verksamhet kraftigt överrepresenterad i storstäderna medan s k distanssupport(call-centres, mm) framför allt har expanderat inom lokala arbetsmarknader i regionalpolitiskt priorite- rade områden. Analysen i detta kapitel visar sålunda att utvecklingen i landets lokala arbetsmarknader inte är ensartad. Utvecklingen kan mer sägas följa ett antal parallella, men i väsentliga avseenden olika, utvecklings- spår. Det betyder t ex också att lokala arbetsmarknader utan högt kvali- ficerad arbetskraft på intet sätt behöver ses som "dömda" utan tvärtom kan ha goda möjligheter att utvecklas inom andra delar av tjänstesam- hället. Der skillnader som finns mellan olika arbetsmarknadsregioner när det gäller vilka näringar som växer var kan således inte enkelt förklaras med att vissa delar av landet "Ligger före eller efter i utvecklingen". Olika lokala arbetsmarknader ger också förutsättningar för olika typer av utveckling och tillväxt. En rimlig slutsats för politiken av detta borde därför vara att generella "utvecklingsrecept", lika för hela landet, inte kan förväntas ge samma effekter över allt. En politik som syftar till att få alla delar av landet att blomstra och utvecklas borde därför så långt möjligt också anpassas till olika lokala arbetsmarknaders skilda förutsättningar för utveckling. Inga förutsättningar fäller dock för evigt. Ny teknik, inte minst inom kommunikationsområdet, kan radikalt förändra konkurrensförutsätt- ningarna i olika delar av landet och öppna helt nya möjligheter. Den lägre graden av IT- användning i glesbygdsregioner är dock härvidlag särskilt anmärkningsvärd, eftersom en utveckling inom just detta område är särskilt betydelsefull för att just dessa delar av landet skulle kunna kompensera en relativa nackdel i längre avstånd till marknader och utbildnings- och FOU- resurser. Även om tillgång till tekniken i sig skulle kunna vara en bidragande orsak till den relativt sett mindre IT- användningen i vissa regioner, så har skillnaderna mellan olika företag och regioner sannolikt mer att göra med kunskap om och motivation att använda den nya tekniken. Det innebär att skillnader i IT- användning också hänger samman med synen på företagande generellt. Inte minst viktigt för förnyelse och för möjligheterna att tillämpa ny kunskap är, förutom formell utbildning, tillgång till praktiska erfaren- heter. Denna senare form av s k tyst kunskap utvecklas och sprids framför allt genom samspelet mellan företagen. Lokala arbetsmarkna- der, där företagen utvecklat täta nätverk, har därför också särskilt goda förutsättningar för ömsesidigt lärande och att utveckla en kollektivt gemensamt bunden unik kunskap. En förutsättning för denna typ av kunskapsutveckling är dock att miljön präglas av en hög grad av ömsesidigt förtroende och öppenhet att dela med sig av vunna erfaren- heter. 5Regionala skillnader i välstånd och tillväxt Det finns ett samband mellan arbetsmarknadens funktion och närings- livets dynamik å ena sidan, och regioners ekonomiska utvecklingsnivå och tillväxt å den andra. Sambandet är dock inte entydigt. I detta kapi- tal belyses inkomstutvecklingen i svenska lokala arbetsmarknads- regioner. De regionala inkomstskillnaderna i och deras förändring över tiden jämförs med motsvarande utveckling i andra europeiska länder. Dessutom belyses betydelsen av de transfereringar som sker via statens budget med särskild fokus på om den statliga bud- getsaneringen inneburit ökande regionala inkomst- klyftor. 5.1Sambandet mellan tillväxt och sysselsättningsutveckling En ökad regional ekonomisk tillväxt, uttryckt som en växande brutto- regionprodukt (BRP), innebär inte nödvändigtvis att sysselsättningen i regionen ökar eller köpkraften förbättras. I bland kan sysselsättningen förbättras endast till priset av ett minskat ekonomiskt utbyte. Av figur 5.1 framgår förändringen av arbetsmarknadsregionernas ekonomiska tillväxt och sysselsättning – 1995 respektive 1986 120 Regionala skillnader i välstånd och tillväxt Figur 5.1: Ekonomisk tillväxt och sysselsättningsförändring i svenska arbetsmarknadsregioner Källa: 1998:10, Småföretag och regioner i , s 131 De regioner som har en ekonomiskt stark, men sysselsättningsmässigt svag, utveckling karaktäriseras ofta av ett näringsliv som domineras av stora företag med kapitalintensiv produktion. Inom exempelvis stål- och skogsindustrin har trenden varit produktionsökning parallellt med påtaglig sysselsättnings- rationalisering. I de regioner där såväl sysselsättning som tillväxt ut- vecklats svagt, präglas näringslivet mer av arbetskraftsintensiv och lönekostnadskonkurrerande verksamhet. Ett antal regioner har lyckats kombinera en betydande ökning av sysselsättningen med en stark eko- nomisk tillväxt. Här kan man urskilja tre typer av regioner, som dock i många avseenden är mycket olika varandra. Storstadsregionerna har bl.a. i kraft av sin storlek, sitt differentie- rade näringsliv, sina omfattande handelsförbindelser och sin tillgång Regionala skillnader i välstånd och tillväxt 121 till välutbildad arbetskraft, goda utvecklingsförutsättningar för dyna- misk tillväxt. Detta gäller såväl kunskapsintensiva näringar som service- och tjänstesektorn i allmänhet. De s k småföretagsdistrikten är på många sätt storstadsregionens motsats. Närmarknaden är väsentligt mindre, utbildningsnivån vanligen lägre och tjänstesektorerna väsentligt mindre utvecklade. I stället präglas dessa regioner av en stark företagskultur och entreprenörsanda, stor dynamik (det både startas och läggs ned många företag), väl- utvecklade företagsnätverk (såväl inom som utom regionen) och en lång tradition inom ett förhållandevis avgränsat näringsområde (kluster). I den tredje regiontypen, attraktiva landsbygdsområden, är det kan- ske i första hand boendemiljön som är betydelsefull, tillsammans med närhet till något större centrum. Dessa regioner har också haft en om- fattande inflyttning , inte minst av välutbildade och väl- etablerade personer av vilka många är egna företagare. Den svenska bilden i dessa avseenden stämmer väl överens med den internationella. Det räcker således inte att förklara skillnader mellan olika regioners utveckling med skillnader i grundläggande förutsättningar eller struktu- rella villkor, t.ex. den lokala marknadens storlek eller utbildningsnivå. I figur 5.2 indelas 81 lokala arbetsmarknadsregioner i sex grupper. Varje grupp innehåller de arbetsmarknader som har förhållan- devis likartade strukturella förutsättningar vad gäller storlek, tillgång till högskoleutbildning, m.m. I riket som helhet växte bruttonational- produkten produkten nominellt (index=190) . Det finns ett tydligt samband mellan t.ex. arbetsmarknadens storlek och ekonomisk tillväxttakt men en betydande spridning. I samtliga sex regionfamiljer finns enskilda LA- regioner där BRP växte snabbare än riket, såväl som regioner med långsammare tillväxttakt. Två orter med likartade strukturella förut- sättningar kan med andra ord utvecklas olika. 122 Regionala skillnader i välstånd och tillväxt Figur 5.2: Bruttoregionproduktens utveckling –1995. Jämförelser av LA- regioner i sex regionfamiljer (priv syss) (off syss) Källa: 1998:10, Småföretag och regioner i , 134 5.2Skillnader och likheter mellan svenska regioner och andra regioner i Skillnaden mellan olika regioners BRP är mindre i än i övriga europeiska länder. Av figur 5.3 framgår spridningen i BRP per invå- nare mellan olika regioner1 inom ett antal europeiska länder. En viktig och bidragande orsak till de relativt sett mindre skillnaderna i är att den omfördelning som sker, huvudsakligen mellan individer, via statsbudgeten är mer omfattande i än i många andra länder. 1 I Rapport 16, finns en utförligare jämförelse mellan europeiska regioner. Förutom bruttoregionprodukten (BRP) jämförs också befolkningsutvecklingen. Den statistik som ligger till grund för jämförelserna är hämtad från databas, och regionerna är i detta sammanhang definierade som s.k. NUTS- områden, vilket innebär att de i praktiken ofta innehåller ett antal funktionella regioner, dvs. Regionala skillnader i välstånd och tillväxt 123 I , liksom i flertalet övriga länder, har huvudstadsregionen en klart högre BRP per invånare än andra regioner. BRP per invånare är högre än riksgenomsnittet, medan skillnaderna mellan övriga delar av landet är väsentligt mindre. Av övriga 7 s.k. NUTS-områden har och östra lägst BRP per invånare, medan mellersta är den region, näst , som har högst BRP per invånare. Figur 5.3: Spännvidd (kvot) mellan högsta och lägsta BRP per capita Anm. Diagrammet visar spännvidden i BRP per invånare inom respektive land. Spännvidden mäts här som kvoten mellan högsta och lägsta värde. Källa: Rapport 16 Av figur 5.3 framgår också hur skillnaderna mellan olika regioner har förändrats . I framför allt , och ökar skillnaderna mellan olika regioner, medan en motsatt utveckling kan noteras för och . I och övriga länder har det skett små förändringar . och de enda av de studerade länderna som haft regioner med en negativ tillväxt, dvs. där minskande BRP. Lägst tillväxt i hade mellersta , där brutto- regionprodukten minskade med . En annan skillnad är att Stockholms- och utgör de enda huvudstads- regioner som har haft respektive lands högsta tillväxt. 124 Regionala skillnader i välstånd och tillväxt perioden får dock betecknas som extrem för såväl som . Medan den svenska och finska tillväxten 1990–1996 var , växte ekonomierna i övriga studerande länder med mellan (tabell 5.1). Tabell 5.1: Ekonomisk tillväxt i ett antal europeiska länder och regio- ner 1990–1996 högsta värde, BRP, % lägsta värde, BRP,% (Bassin Parisien) 9,7 (Uusimaa) -6,9 (Itä) -2,2 (. Anm. högsta-lägsta och medelavvikelse anges i procentenheter. * Exkl. (11,6) Källa: Rapport 16 Skillnaderna mellan olika regioners BRP-utveckling beror till viss del på att folkmängden förändrats. har regioner med snabbast till- växt också snabbast befolkningsökning och vice versa. Detta beror i sin tur på att den regionala ekonomin till stor del drivs av den lokala kon- sumtionen.