sou · GOB3105d1 · 2001-01-01 00:00:00 — 4.Upprättelse som medel för att gottgöra båda parter, söka nå försoning 5.Rättvisa definieras som rätt förhållande; bedömt efter utgång 6.Brott anses som en konflikt mellan individer; konfliktens betydelse är erkänd 7.Fokus på att reparera en social skada 8.Närsamhället underlättar den reparerande processen 9.Uppmuntran av ömsesidig nytta 10.Brottsoffret och gärningsman- nens roller beaktas beträffande problemet och dess lösning; brottsoffrets behov och rättigheter beaktas och gärningsmannen uppmuntras till att ta ansvar 11.Gärningsmannens ansvar definieras genom att han åläggs ett straff 12.Lagöverträdelser definieras endast i juridiska termer utan moraliska, sociala, ekonomiska eller politiska aspekter 13.Skuld till staten och samhället 14.Reaktionen fokuserar på gärningsmannens tidigare beteende 15.Brottets stigmatisering går inte att ta bort 16.Ingen uppmuntran till ånger och förlåtelse 17.Parterna är beroende av professionella ombud 11.Gärningsmannens ansvar definieras genom att han förstår effekten av gärningen och genom beslut om att gottgöra offret 12.Lagöverträdelser förstås i sitt sammanhang – moraliska, sociala, ekonomiska och politiska aspekter beaktas 13.Skuld/ansvar till/mot brottsoffret 14.Reaktionen fokuserar på de skadliga konsekvenserna av gärningsmannens handlande 15.Brottets stigma tas bort genom en reparativ handling 16.Möjligheter till ånger och förlåtelse 17.Parterna är direkt involverade Den norske professorn menar att brottmål precis som tvistemål är att se som en konflikt mellan två parter, nämligen gärningsmannen och brottsoffret. I det västerländska rättssystemet har dock brottmålen i stället blivit en konflikt mellan en av parterna, gärningsmannen, och staten. Brottsoffret, som representeras av staten i form av en åklagare, blir ofta åsidosatt och nekat rätten till sin egen konflikt. Också gärningsmannen representeras ofta av en jurist och parternas konflikt blir juristernas egendom. Medborgarna har små möjligheter att delta trots att det vore av stor betydelse för dem. Brottsoffret är särskilt utsatt. Genom brottet åsamkas offret fysisk, materiell och/eller psykisk skada. Under brottsutredningen kräver polis och åklagare insatser av offret, som i slutändan blir fråntagen sin konflikt i rättsprocessen. Enligt behövs det för brottmålen en slags grannskapsdomstolar bestående av lekmän specialiserade på konfliktlösning och målsättningen är att brottsoffer och gärningsman skall lösa sin konflikt på egen hand (, , Conflict as property, , Vol. 17, No. 1, 1977). Det finns också andra som har argumenterat för att rättvisan bör tas ned till grannskapsnivå. Den australiensiske professorn har framfört teorin om reintegrative shaming (ung. återintegrerande skambeläggning). Han har noterat att i samhällen med låg brottslighet lever människor som bryr sig om varandra och den sociala kontrollen är stark. Det finns också klara regler för i vilken omfattning avvikande beteenden accepteras och individerna föredrar att vara aktiva i konfliktlösningen. Enligt Braithwaite fungerar en intern kontroll från lagöverträdarens närområde mer brottsförebyggande än en extern, statlig kontroll. Om det vanliga rättsväsendet är ineffektivt bör man ta ner rättvisan på grannskapsnivå. Rättsväsendet blir på så sätt avlastat och den sociala kontrollen inom ett visst geografiskt område ökar. Detta ger möjlighet till ett informellt fördömande av ett felaktigt beteende. Lagöverträdaren ges dock möjlighet att integreras i samhället i stället för att stigmatiseras. För att integrationen skall vara möjlig krävs att lagöverträdarens omgivning tar aktiv del i processen (Braithwaite, , Crime, Shame and Reintegration, , 1989). Det finns även andra åtgärder mot ungdomsbrottslighet som har sin grund i teorierna om reparativ rättvisa. Som exempel kan nämnas familjerådslag eller andra former av familjegruppskonferenser. 2.3Olika syften med medling vid ungdomsbrott Medling kan ha flera olika syften. Frågan har behandlats i flera sammanhang och nedan redogörs för vissa av dessa. I en rapport från åklagarväsendet (Medlingsverksamhet för unga lagöverträdare. En kartläggning av projekt. Ett förslag till modell för medling. 1996:6) konstateras att medling innebär hänsynstagande till olika intressen och att medlingen har flera syften som var för sig är viktiga och beaktansvärda. Av särskild betydelse sägs upprätthållandet av balansen mellan brottsoffrens och gärningsmannens intressen vara. Enligt rapporten får gärningsmannen genom medlingen en möjlighet att under kontrollerade former ta ansvar för sina handlingar och ställa till rätta efter brottet, vilket har betydelse för hans insikt om konsekvenserna av hans handlande. Medlingen kan även lösa rent praktiska frågor, t.ex. hur man betalar ett skadestånd, vilka ofta kan ställa till problem för ungdomarna. Brottsoffren har enligt rapporten med rätta anspråk på att få stöd av samhället på olika sätt. Genom en fungerande medling som tar stor hänsyn till brottsoffrens situation kan de få stöd, den ekonomiska ersättningen reglerad och en möjlighet att bearbeta följderna av brottet. Vidare anges att samhällets intresse av medling är att genom denna kompletterande sanktionsform upprätthålla samhällets värderingar på ett konsekvent och snabbt sätt. I rapporten anges också att bakomlig- gande konflikter kan belysas genom medlingen. Ofta kan det finnas en förklaring till brott i form av gammal osämja, gängbråk, rasistiska motsättningar eller något annat som behöver redas ut. I dessa fall ligger det i fleras intresse att nå en lösning som innebär att risken för nya konfrontationer och därmed nya brott kan minskas. Det nuvarande systemet för lagföring ger ett mycket litet utrymme för denna typ av konfliktlösning. Rättegången är i första hand inriktad på bevis- och påföljdsfrågor, varför bakomliggande konflikter ofta hamnar i bakgrun- den. Slutligen sägs i rapporten beträffande medlingens syften att brottsligheten kan minska då effekterna av medlingen börjar framträda. De gärningsmän som har deltagit i medling borde vara mindre återfalls- benägna. En minskad brottslighet i kombination med att medling till en viss del minskar behovet av traditionell lagföring kan antas medföra att polis, åklagare och domstolar avlastas. Syftena bakom den norska konfliktrådloven, som reglerar medling för unga lagöverträdare i , är enligt den proposition som låg till grund för verksamheten –att stärka lokalsamhällets möjlighet att självt klara av lindrigare brott och ge konflikten tillbaka till folket utan att detta innebär någon fara för rättssäkerheten, –att behandla enkla ärenden snabbt och effektivt med en reaktion som är snabb och konkret i förhållande till gärningen och att öka möjligheten för den skadelidande att snabbt få ersättning, –att låta parterna i en konflikt göra upp sina mellanhavanden med hjälp av en medlare, vilket kan förebygga framtida konflikter och ömsesidiga fördomar, –att låta offret delta aktivt för att avgöra saken samt –att ge gärningsmannen ett alternativ till andra aktuella påföljder, en reaktionsform som inte medför en anteckning i kriminalregistret (, , Konfliktrådloven. Kommentarutgave, 3:e uppl, 1995, s. 10 f.) I en tidig utvärdering av konfliktråden i (Nergård, . och , , Slik har det gått med konfliktrådene, Forsknings- rapport nr 31, Diakonhjemmets högskolesenter, 1990) formulera- des syftena med medling på följande sätt: 1.att skapa ett alternativ till lindrigare påföljder, 2.att förebygga en utveckling av kriminalitet, 3.att effektivisera arbetet mot ungdomskriminaliteten, 4.att göra straffen mer förnuftiga, 5.att ta hänsyn till den skadelidande samt 6.att stärka lokalsamhällets möjlighet att lösa konflikter. De syften som synes ha varit de mest framträdande i den svenska försöksverksamheten är att medlingen skall verka brottsförebyggande och att den kan utgöra ett led i rehabiliteringen av unga lagöverträdare. Även brottsofferperspektivet har lyfts fram i många projekt. 2.4Utvecklingen i av medling vid ungdomsbrott Den svenska medlingsverksamheten för unga lagöverträdare startade och växte fram spontant på olika orter och utan styrning från statsmakterna. I detta avsnitt kommer kortfattat att beskrivas de tidigaste medlingsprojekten samt den utveckling som medlingen har haft i . De första verksamheterna började i och i /. i initierades av polisen. Medlingen var en arbetsmetod som växte fram inom ramen för det ordinarie arbetet. Syftet med projektet var att på ett tidigt stadium ingripa och förhindra att ungdomar som har begått brott återfaller i brottslighet. Målgruppen var ungdomar i åldern och själva medlingen genomfördes av en polisman. i /startade på initiativ av Skyddsvärnet, men organiserades senare som en ideell förening. Syftet med verksamheten har enligt stadgarna varit att försöka åstadkomma förlikning mellan unga gärningsmän och deras offer. Medlarna har arbetat helt ideellt och skall vara vanliga, medkännande och opartiska människor. I startade ett medlingsprojekt under namnet Revansch. Projektet var ett samarbete mellan bland annat socialförvaltningen, polisen, åklagare och ett par försäkringsbolag. Huvudansvaret låg dock hos . Avsikten var att verksamheten skulle komma att bedrivas genom bidrag från sponsorer. Syftet med medlingsverksamheten var att minska återfallen bland ungdomar som begått brott. Målgruppen var ungdomar i åldern 12 till som begått stöld, snatteri eller skadegörelse. utvidgades verksamheten till att avse även våldsbrott i ett projekt kallat . Brottsofferjouren och polisen i startade ett medlingsprojekt med syfte att uppnå försoning mellan parterna och förhindra fortsatt brottslighet. Målgruppen var unga lagöverträdare under som var förstagångsbrottslingar. Polisen avgjorde vilka ärenden som kunde vara lämpliga för medling. Riksåklagaren fick av regeringen i uppdrag att kartlägga de erfarenheter som fanns i landet av bedrivna medlings- projekt och med utgångspunkt från den kartläggningen utarbeta en eller flera generella modeller för hur en medlingsverksamhet för unga lagöverträdare skulle kunna bedrivas. Uppdraget har redovisats i en rapport. En redogörelse för rapportens överväganden och förslag återfinns i avsnitt 2.5.2. startade ett medlingsprojekt i som delvis finansierades av . Det var ett samarbetsprojekt mellan kommunen och polisen. Två huvudsyften angavs för verksam- heten. Dels ville man genom ett tidigt ingripande förhindra fortsatt kriminalitet, dels ville man ge brottsoffren möjlighet att träffa den som åsamkat dem skada och påverka utformningen av påföljden. Den unge skulle få en reell förståelse för konsekvenserna av brottet. Brottsoffret skulle få möjlighet till upprättelse och kunna påverka gottgörelsen för det brott han utsatts för. Målgruppen var gärningsmän som var i början av sin brottskarriär. Medlingen skulle till största delen utföras av lekmän. startade i ett medlingsprojekt benämnt Offer och ungdomsbrottsling skall träffas. Huvudansvaret för projektet låg hos polisen och det finansierades delvis genom bidrag från Rikspolis- styrelsen. Syftet med projektet var dels att förmå den unge att ta konsekvenserna av sitt handlande, dels att kompensera målsäganden för den skada denne lidit. Man ville också minska återfallsrisken för unga brottslingar. En projektanställd socionom genomförde medlingarna. Efter dessa tidiga medlingsprojekt har medlingsverksamheten även inletts på andra platser. Det har också bildats en förening, . Föreningens syfte är enligt stadgarna att verka för att medling som konfliktlösningsmetod utvecklas och sprids i . Föreningen har sammankomster cirka och tar främst upp frågor som gäller medling vid ungdomsbrott. fick i uppdrag av regeringen att inleda en försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare. Rådet skulle följa och samordna de projekt som omfattas av försöksverksamheten samt utvärdera den. anförde regeringen att det var angeläget att den medlingsverksamhet som redan fanns fortsätter att utvecklas och att medlingsverksamheten utvidgas. Vidare uttalades att det var angeläget att de erfarenheter som redan fanns togs till vara. Enligt uppdraget skulle syftet med försöks- verksamheten vara – förutom att stimulera att medlingsverksamheten utvecklas och utvidgas – att skapa underlag för att kunna ta ställning till frågan om medlingens roll i rättssystemet. Det sades i uppdraget att försöksverksamheten borde omfatta olika typer av medlingsprojekt för att få ett så brett underlag som möjligt. Som exempel på medlingsprojekt som borde omfattas angavs projekt bedrivna av , polisen och brottsofferjourerna. Vidare uttalades att försöksverksamheten borde omfatta projekt där medling äger rum såväl före som efter rättegången. Det angavs också att verksamheten i första hand borde vara inriktad på unga lagöverträdare, företrädesvis åldersgruppen 15–, samt främst omfatta fall där det fanns en målsägande som lidit skada av brottet och där mötet mellan gärningsman och brottsoffer är det väsentliga. Endast medling där såväl gärningsman som brottsoffer deltog frivilligt skulle enligt regeringen omfattas av försöksverksamheten. Det uttalades också att det var viktigt att medlingsverksamheten bedrevs på ett sätt som gjorde att både gärningsmannens och brottsoffrets integritet respekterades. Genom tilläggsdirektiv (dir. 1998:31) till byggande arbete (KBA) fick kommittén i uppdrag att sprida kunskap om de typer av projekt som försöksverksamheten skall omfatta samt verka för att nya projekt initieras runt om i landet efter modell av de olika projekttyperna. Vidare skulle kommittén i samråd med och utredningen välja ut de projekt som skulle omfattas av försöksverksamheten samt fördela ekonomiskt stöd till dessa. Försöksverksamheten kom att omfatta 32 olika projekt. Av dessa har i stort sett samtliga fortsatt sin verksamhet även efter försökstidens utgång. Förutom dessa projekt förekommer enligt uppgift medling på ytterligare ett tjugotal platser i landet. har utvärderat försöksverksamheten och redovisat resultaten i fyra olika rapporter. Utredningen kommer i kapitel 7 att sammanfattande redovisa dessa rapporter. 2.5Tidigare överväganden om medling vid ungdomsbrott behandlade frågan om medling i sitt betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35 s. 431 ff.). Enligt kommittén kan medling räknas till de reparativa sanktionerna. Med begreppet medling avsåg kommittén en alternativ sanktion som innebär att den unge och brottsoffret träffas inför en tredje person i syfte att få fram ett avtal eller ett s.k. förhandlingsresultat samt att detta förfarande äger rum utanför det etablerade rättsväsendet. Ett sådant avtal kan enligt kommittén innebära att den unge erlägger ersättning till brottsoffret i form av pengar (skadestånd) eller genom att utföra ett arbete. Med ett förhandlingsresultat avsågs att parterna uppnår enighet och anser att saken är utagerad utan att det blir fråga om att erlägga någon form av ersättning. Kommittén ansåg att det är av yttersta vikt att unga lagöverträdare får ta ansvar för sina handlingar och att samhällets reaktion på deras brottslighet är konsekvent och kommer snabbt. I det sammanhanget konstaterade kommittén att det självfallet även kan vara betydelsefullt att den unge konfronteras med följderna av sina handlingar genom att träffa den som har drabbats av brottet och att han i möjligaste mån försöker gottgöra eventuella skador efter detta. Kommittén tog upp polisens möjlighet att anmoda den unge att ställa till rätta efter sig och möjligheten att vid bedömningen av om åtalsunderlåtelse skall meddelas beakta att den unge har gjort rätt för sig. Enligt kommitténs mening understryker dessa regler vikten av att den unge tar ansvar för sitt handlande och att han efter förmåga söker gottgöra de skador som har uppstått genom detta. Vidare framhölls att rättens möjlighet att i samband med en villkorlig dom eller en dom på skyddstillsyn meddela föreskrift om skadelindrande åtgärder verkar i samma riktning. Kommittén pekade också på sitt förslag om samhällstjänst för unga lagöverträdare som huvudsakligen kan sägas ha ett reparativt innehåll. Enligt kommittén fanns det inom ramen för de berörda bestämmelserna goda möjligheter att tillgodose de tankar och uppnå de syften som är bärande för medlingsinstitutet. Mot den bakgrunden fanns det enligt kommittén skäl att undersöka möjlig- heterna att införa ett medlingsförfarande här i landet som en alternativ reaktion i straffsystemet. Enligt kommittén skulle det vara naturligt att förlägga ett medlings- förfarande i tiden innan åtal väcks, om man därigenom vill uppnå att den unge skall slippa ett domstolsförfarande. Kommittén avvisade i betänkandet ett system med villkorade åtalsunderlåtelser och menade att den unges deltagande i ett medlings- förfarande eller en brottsofferkonfrontation inte får uppställas som krav för att en åtalsunderlåtelse skall kunna meddelas. Denna ståndpunkt innebar dock inte att medling inte skulle kunna komma i fråga i likhet med en verksamhet som syftar till att den unge gör rätt för sig. Tvärtom syftade enligt kommittén de bestämmelser som ovan berörts till att skärpa vikten av att sådana initiativ tas samt att man utökar möjligheterna att ta hänsyn härtill vid den rättsliga prövningen. ansåg att de medlingsprojekt som startat på några platser i landet var lovvärda initiativ. Emellertid var det enligt kommittén viktigt att framhålla att de åtgärder som den unge uppmanas vidta inte leder till att han i praktiken utsätts för allvarligare ingripande än vad som skulle blivit fallet om åtal hade väckts. Framför allt skulle man vara observant på att inte obilliga skadeståndsanspråk tillgodoses på detta sätt. Vidare menade kommittén att det var viktigt att ett deltagande i ett sådant projekt inte uppställs som ett villkor för att en åtalsunderlåtelse skall meddelas. Det får inte heller förekomma att den som uppenbart skulle ha erhållit en åtalsunderlåtelse förmås att delta i projektet för att undvika åtal. Enligt kommittén borde åtgärder inom projekten vara reserverade för sådana fall då åtal skulle ha väckts om inte åtgärder hade kommit till stånd. Något formaliserat medlingsförfarande förslogs således inte av . Kommittén menade dock att det fanns anledning att verka för att medlingsverksamheten byggs ut i landet. Enligt kommittén var en sådan utveckling positiv bland annat från den synpunkten att det gäller att göra de unga medvetna om sin brottslighet, ta ansvar för den och på ett påtagligt sätt ställas inför konsekvenserna av den. Vidare ansåg kommittén att det vore en uppgift för Rikspolis- styrelsen att verka för att lokala initiativ tas av polismyndigheterna i samråd med åklagare och för att få till stånd medlings- verksamhet i kommunerna. Hur frågan om den lokala organisationen skulle lösas menade kommittén var en fråga för de samarbetsorgan med företrädare för polis, åklagare, socialtjänst och frivårdsmyndighet m.fl. myndigheter som kommittén tidigare i betänkandet föreslagit borde byggas upp i polis- och åklagardistrikten. 2.5.2Riksåklagarens rapport för unga lagöverträdare (1996:6) Som tidigare nämnts fick Riksåklagaren av regeringen i uppdrag att kartlägga de erfarenheter som fanns i landet av bedrivna medlingsprojekt och med utgångspunkt från den kartlägg- ningen utarbeta en eller flera generella modeller för hur en medlings- verksamhet för unga lagöverträdare skulle kunna bedrivas. Uppdraget har redovisats i en rapport från åklagarväsendet Medlingsverksamhet för unga lagöverträdare. En kartläggning av projekt. Ett förslag till modell för medling (1996:6). Enligt rapporten kräver utformningen av en modell för medling ställningstaganden i en rad frågor. Viktiga utgångspunkter är här bland annat att bestämma medlingens mål och hur långt det är lämpligt att detaljreglera organisation och förfarande. Vidare måste enligt rapporten de rättsliga konsekvenserna klarläggas, eftersom dessa i stor utsträckning kommer att bli vägledande för förfarandet i praktiken. I rapporten sägs att medling innebär bland annat möjlighet till ökad insikt hos gärningsmannen som brottsoffret erhåller stöd från samhället. Vidare kan på detta sätt bakomliggande konflikter hanteras för att förebygga att de fortsätter. Även en minskad brottslighet och därmed en avlastning på rättsväsendet i övrigt eftersträvas. Den medlingsmodell som föreslås i rapporten anges vara utformad så att den på ett smidigt sätt skall kunna smälta in i det befintliga systemet för lagföring av unga lagöverträdare och innebära att rättsväsendet kan dra nytta av de fördelar som ett fungerande medlingssystem med all sannolikhet kommer att innebära. Den bygger även vidare på systemet med åtalsunderlåtelse som en central reaktion på brottslighet för unga lagöverträdare. Det anges också i rapporten att det varit en strävan att inte göra förslaget för kontroversiellt eller långtgående utan att låta det vara en naturlig fortsättning på den väg som angavs när instituten polisanmodan och gottgörelse infördes. Modellen som föreslås kan kortfattat beskrivas i följande punkter. * Medling skall innebära en kompletterande straffsanktion där den unga lagöverträdaren anmodas att inställa sig till en opartisk medlare och ta ansvar för sina handlingar gentemot brottsoffret genom att sam- manträffa med denne och be om ursäkt, ersätta brottsoffret ekonomiskt eller utföra arbete åt denne eller genom någon annan överenskommelse med brottsoffret eller medlaren visa vilja att gottgöra den skada som uppstått till följd av brottet. *Medlingen skall organiseras så att det i varje kommun utses en person, medlingsledaren, som är ansvarig för administrationen, för att skaffa medlare och för att vara till stöd för medlarna i deras uppdrag. *Som medlare skall anlitas frivilliga personer som i huvudsak åtar sig uppdraget ideellt. *Målgruppen vad gäller ålder skall i första hand vara ungdomar 15–. Ungdomar i åldern 12–kan i vissa fall bli föremål för medling. *De gärningar som kan komma i fråga är de flesta brott där det finns ett brottsoffer (målsägande) eller annan skadelidande. Ordnings- förseelser och trafikbrott undantas om det inte finns något brottsoffer som kan ha skadats vid t.ex. en trafikolycka. Vid grova våldsbrott finns inte ofta utrymme för medling; dock bör det inte göras något generellt undantag för dessa fall då det i det enskilda fallet kan finnas ett uttalat önskemål om medling. För att medling skall vara aktuellt krävs att bevisfrågan är klarlagd, dvs. normalt bör det föreligga ett erkännande av de omständigheter som utgör brottet. *Medling förutsätter i princip frivillig medverkan av gärningsman och brottsoffer. Gärningsmannen skall anmodas att delta och man bör sträva efter att övertyga denne samt målsäganden om att delta. Om brottsoffret inte vill konfronteras eller inte alls medverka, kan i vissa fall ändå s.k. indirekt medling genomföras. Detta innebär att den unge kan be om ursäkt muntligen eller skriftligen inför medlaren, vilket denne på lämpligt sätt vidarebefordrar till brottsoffret. I första hand skall polisen svara för att en anmodan om medling görs. Även åklagaren kan göra en anmodan. *Innehållet i medlingen (medlingsresultatet) framgår av syftet med medling. I första hand bör strävas efter att kontakt etableras mellan gärningsman och brottsoffer. I övrigt finns utrymme för att medlingen innehåller vad som kan vara rimligt i det enskilda fallet, varvid olika initiativ bör kunna prövas. *Åklagarens möjlighet att beakta medling skall utökas genom att ett deltagande i medling blir en särskild grund för åtalsunderlåtelse. Vid mindre allvarliga brott behövs normalt inte någon annan påföljd. Vid grövre brott eller där det av någon annan anledning inte kan stanna vid åtalsunderlåtelse blir medlingen en förmildrande omständighet att beakta för såväl åklagare som domstol. * Medling bör normalt ske möjligt efter brottet. Det finns inget hinder mot att genomföra medling efter åklagarens beslut i åtalsfrågan eller rättegång om det finns en rimlig anledning till fördröjningen.