sou · GOB3126d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Mot denna bakgrund anser att det är angeläget att stoppa försäljningen av sådana cannabisfrön vars enda syfte är att användas för odling av cannabis i missbrukssyfte. Ytterligare en anledning är enligt kommissionen att man med fog kan hävda att det ter sig märkligt – inte minst med hänsyn till den restriktiva svenska narkotikapolitiken och det svenska odlingsförbudet – att frön vars enda syfte är att användas för odling över huvud taget skall kunna ha en marknad i . 5.2.2.3Hantering av cannabisfrön får anses vara att bedöma som förberedelse till narkotikabrott I samband med att försäljningen av cannabisfrön uppmärksammats har enskilda personer och myndigheter föreslagit olika regleringar. Att, som föreslagits i något sammanhang, narkotikaklassa även fröna låter sig enligt uppgift inte göras eftersom de inte innehåller någon verksam narkotisk substans. Några andra förslag som fram- förts – och som kanske ligger något utanför en direkt reglering av själva hanteringen – är att med stöd av marknadsföringslagstift- ningen beivra annonsering och försäljning eller med hänsyn till de höga priserna för fröerna bedöma försäljningen som ocker. Den som köper och planterar cannabisfrön gör sig skyldig till försök till narkotikabrott. Enligt mening framstår det mot den bakgrunden naturligt att även blotta handha- vandet av fröna borde vara otillåtet. En fråga som därför funnit intressant att överväga är om försäljning och köp av cannabisfrön skulle kunna vara att bedöma som förberedelse till narkotikabrott och så- ledes rymmas inom nu gällande lagstiftning. Enligt narkotikastrafflagen är alla gärningar kriminaliserade på förberedelsestadiet utom de som avses i 1 § 6, dvs. innehav, eget bruk och annan befattning av narkotika än vad som tidigare nämnts i bestämmelsen.27 I nu aktuella fall skulle förberedelsen avse odling, dvs. framställning av narkotika som är avsedd för missbruk enligt 1 § 2 varför den begränsningen inte skulle bli aktuell. 27 4 § narkotikastrafflagen (1968:64). Till ansvar skall i sådana fall dömas enligt 23 kap. . Enligt 2 § nämnda kapitel gäller att den som, med uppsåt att utföra eller främja brott, lämnar eller mottager penningar eller annat så- som förlag eller vederlag för brottet eller anskaffar, förfärdigar, lämnar, mottager, förvarar, fortskaffar eller tager annan dylik be- fattning med gift, sprängämne, vapen, dyrk, förfalskningsverktyg eller annat sådant hjälpmedel, skall i de fall särskilt stadgande givits därom dömas för förberedelse till brottet, om han ej är förfallen till ansvar för fullbordat brott eller försök. I sammanhanget bör näm- nas att om brottet har fullbordats av annan, blir den som förberett brottet i regel dömd för medverkan till fullbordat brott, inte till förberedelse.28 Den som köper frön i syfte att odla cannabis för missbruksän- damål har uppsåt att utföra brott och både anskaffar och förvarar fröna. Den som säljer fröna har i sin tur uppsåt att främja brottet genom att lämna fröna till köparen. Frågan är då närmast om can- nabisfrön kan anses vara annat sådant hjälpmedel som avses i be- stämmelsen. I en promemoria från () nämndes i samband med bestämmelsen om framställ- ning av narkotika att genom att förberedelse då inte var straffbart var det också straffritt att anskaffa frön och annan utrustning för odling liksom att iordningsställa odlingsutrymmen.29 Sedan förberedelse av framställning av narkotika sedermera kriminalise- rats har det i litteraturen emellertid ansetts vara tveksamt om så- dana förberedande åtgärder som nämnts ovan skulle kunna beivras på detta sätt.30 I detta sammanhang kan nämnas att i ett fall dömde en person för förberedelse till narkotikabrott på den grun- den att han anskaffat och förvarat kemikalier, som varit avsedda för tillverkning av amfetamin, tillsammans med viss utrustning samt handböcker och recept.31 hänvisade därvid till att domstolen i ett tidigare avgörande slagit fast att en samling av föremål kan uppfylla villkoret på att vara annat sådant hjälpmedel, även om varje enskilt sådant inte är hjälpmedel av det slag som an- nars räknas upp i bestämmelsen.32 28Holmqvist, , m.fl. del II, 2000, s. 23:22. 29BRÅ PM 1982:2 Narkotikabrott s. 96. 30Hoflund, , Narkotikabrotten, Tredje upplagan, 1993, s. 114. 31NJA 1992 s. 524. 32NJA 1960 s. 442. Enligt mening måste cannabisfrön, på samma sätt som kemikalier, kunna anses utgöra hjälpmedel enligt bestämmelse, oavsett om de ingått i en samling fö- remål eller förekommit ensamt. Att fröna varit avsedda för framställning av narkotika för miss- bruk är en bevisfråga. Såvitt angår de särskilda växtförädlade canna- bisfrön som beskrivits ovan, och som är de frön som man i första hand vill förhindra en spridning av, kan kommissionen inte se att dessa skulle behöva utgöra några problem ur bevishänseende. Mot bakgrund av försäljningssättet och priset – som framgått ovan säljs ett fåtal till höga priser, att jämföra med ett par kilo för några tior när de är avsedda för fågelfröändamål – torde några alternativa användningsområden knappast finnas. Sammantaget anser kommissionen således att förberedelsebrottet bör vara tillämpligt vid såväl försäljning som köp – och för den skull också innehav – av cannabisfrön i syfte att framställa narkotika som är avsedd för missbruk. Någon lagändring för att kunna lagföra den som säljer eller köper cannabisfrön i sådant syfte föreligger enligt kommissionens mening därför inte. I likhet med andra s.k. narkotikatillbehör bör cannabisfrön vara möjliga att förverka såväl enligt narkotikastrafflagens bestämmelse om förverkande då ett narkotikabrott begåtts som enligt för det fall fröna påträffas utan samband med narkotikabrott.33 Inom EU betraktas hampa som en jordbruksprodukt bland andra och odling av hampa för industriändamål är tillåten i samtliga län- der utom i och . Särskilda bestämmelser gäller i EU för vilka frön som får certifieras och säljas för att användas för odling av hampa. Syftet med att endast tillåta vissa sorter var ur- sprungligen att skydda arterna och ge stabila och enhetliga sorter. har emellertid frågan om möjligheterna att använda växterna för missbruksändamål uppmärksammats. Detta har lett till att man beslutat att endast frön som ger cannabisväxter med så låg THC-halt att de är mindre intressanta att odla ur missbrukssynpunkt får certifieras. Detta innebär att alla andra frön 33 6 § narkotikastrafflagen (1968:64) och 36 kap. 3 § 1 . är olagliga att sälja inom unionen. För odling av hampa som odlats inom EU utgår ett fast arealbidrag.34 har haft att ta ställning till ansökningar om dispens från narkotika- förordningen för odling av hampa för industriändamål. – och efter överklagande regeringen – har såväl före som efter inträde i EU avslagit ansökningarna med hänvisning till att odling av hampa inte är tillåten. Även om odling av hampa inom EU endast får ske med frön som ger växter med låg THC-halt är det enligt Narkotika- kommissionen angeläget att på alla sätt verkar för att upprätthålla det svenska odlingsförbudet. De plantor som får odlas innehåller trots allt THC, varför de förväntas vara begärliga ur missbrukssynpunkt. Detta innebär att det ställs stora krav på kontroll av dem som ansöker om och får tillstånd till att odla. Dessutom krävs det kontroll över odlingarna som sådana. Förutom svårigheterna att förhindra svinn och stölder ur odlingarna är det svårt att kontrollera att det inte förekommer andra arter av cannabisplantor – med hög THC-halt – i en tillåten odling. Till stöd för denna uppfattning kan hänvisas till de uttalanden som gjorts av (). I sina årsrap- porter uppmärksammade INCB regering- arna inom EU på nödvändigheten av reglering för och kontroll av hampaodlingarna vilka ökat . I sin rapport för uttryckte INCB sin oro över att kontrollerna kan anses vara ändamålsenliga för det fall tillverkningen sprids och uppmanade därför regeringarna och EU-institutionerna att inte bara ta hänsyn till miljöaspekter och industriella och ekonomiska aspekter när man bestämmer sig för förhållningssätt, utan också beakta narkotikakontrollaspekter. Det är uppfattning att regeringen även fortsättningsvis skall verka för att upprätthålla det svenska odlingsförbudet. 34 Rådets förordning (EEG) nr 1308/70 om den gemensamma organisationen av marknaden för lin och hampa. förslag: I narkotikastrafflagen (1968:64) tas in en bestämmelse om att den som är skäligen miss- tänkt för narkotikabrott, som inte är att anse som ringa, skall kunna ges läkemedel eller liknande vid en kroppsbesiktning. Av- sikten är att det vid skälig misstanke om försäljning av narkotika skall kunna fattas beslut om att använda kräkmedel eller liknande vid kroppsbesiktning i sådana fall då det beslutas om att pla- cera den misstänkte på s.k. tulltoalett. 5.2.3.1Problemet med s.k. sväljare Narkotikaförsäljarna på gatuplanet i framför allt storstäderna har blivit allt mer raffinerade i sina metoder att undgå polisens upp- täckt. Särskilt har detta blivit påtagligt på i holms city, på den s.k. Här förvarar säljarna ofta sitt varu- lager, främst heroin, i munnen för att kunna svälja narkotikan om polis närmar sig. Den som har svalt narkotikan har vanligtvis för avsikt att kräkas upp kapslarna och kan sedan sälja dem. En säljare kan förvara upp till trettio heroinkapslar i munnen . Han plockar fram en kapsel i taget vid försäljning och köparen stoppar i sin tur blixtsnabbt in den köpta kapseln i sin mun. Ett vanligt förfarande är att flera säljare arbetar tillsammans mot köparen. En person som är lagerhållare, med ett större antal kapslar i munnen, uppehåller sig i närheten medan en annan letar kunder och en tredje tar upp betalningen. Det är inte ovanligt att säljaren även omger sig med vakter som slår larm om polis närmar sig säljarna. I en sådan typisk försäljningssituation är heroinkapseln synlig för de observerande poliserna . Även om det är svårt att se att det är heroin som överlämnas så kan, enligt upp- gifter från polisen, polismännen utifrån sin speciella kunskap om gatuhandeln lägga det ovan beskrivna karaktäristiska tillvägagångs- sättet till grund för att betrakta de inblandade som skäligen miss- tänkta för överlåtelse och innehav av heroin. Förutsättningarna för att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning är då upp- fyllda. När polisen närmar sig är det, som nämnts ovan, emellertid inte ovanligt att säljaren – och för den skull även köparen – sväljer kapslarna. i har vid olika tillfällen fram- fört att de verksamma gatulangningspoliserna i en situation som ovan saknar effektiva tvångsmedel att ingripa med. Den möjlighet som står till buds för att säkra bevismaterial vid en sväljning är den s.k. tulltoaletten som finns på häkten. Inom ramen för tvångsmedlen anhållande och kroppsbesiktning kan beslutas att den som misstänks ha svalt narkotika skall placeras på en tulltoalett och där bevakas dygnet runt. Det finns flera praktiska och andra problem med tulltoaletten. Det kan t.ex. dröja innan kapslarna letar sig ut den na- turliga vägen. Det finns också fall då den misstänkte smyger ut narkotikan den naturliga vägen för att åter svälja den. Vidare är kostnaderna för tulltoaletten, som kriminalvården debiterar polis- myndigheten, höga. Bevakningen kostar och till detta kommer kostnader för sjuksköterska på icke kontorstid och . Även läkarkostnader tillkommer. Läkare tillkallas alltid för en första undersökning och för att försöka be- döma den fortsatta insatsen; en kontinuerlig tillsyn sker sedan till och från. Slutligen kan nämnas att det endast finns ett fåtal tulltoa- letter. För att undvika att säljaren sväljer narkotikan och för att säkra bevis har polisen använt sig av en metod som här kan kallas för käkgrepp. Metoden består i att man fattar tag i en persons händer och käke för att genom ett överraskande ingripande och genom att tvinga isär käkarna förhindra att säljaren sväljer narkotikan. Justi- tieombudsmannen (JO) har i ett ärende slagit fast att detta inte är någon godtagbar arbetsmetod. Enligt polislagen krävs att den misstänkte skall ha gjort någon form av motstånd för att polisen skall kunna använda våld. Enligt JO medger inte lagen polisen rätt att använda våld i sådana fall där man visserligen kan förmoda att den misstänkte inte kommer att åtlyda polisens direktiv men där något handlande eller annat förhållningssätt från dennes sida som kan betecknas som motstånd ännu inte har förekommit. JO kon- staterar avslutningsvis att man kan utgå från att denna speciella problematik inte förutsetts av lagstiftaren men att det självfallet därmed inte är sagt att denne skulle ha varit beredd att tillåta en våldsanvändning som käkgrepp om så skulle ha varit fallet. Slutli- gen har JO funnit iakttagelserna vara av den arten att de sänts för kännedom till justitieutskottet och till som i sin tur vidarebefordrat kopia av ärendet till Narkotikakommissio- nen.35 För att möjliggöra för polisen att säkra bevisning om narkotika- brott har det från framför allt polisens sida, men även i t.ex. motio- ner i och av den s.k. alternativkommissionen, föreslagits att kräkmedel skall få användas vid kroppsbesiktning av sväljare. Bestämmelserna om kroppsbesiktning har av tidigare utredningar och i andra sammanhang emellertid inte ansetts inrymma tvångs- medicinering och därmed inte heller användandet av kräkmedel. I detta sammanhang skall nämnas att det i är tillåtet att inom ramen för bestämmelserna om kroppslig undersökelse an- vända kräkmedel (brekkmiddel). Sväljer den misstänkte narkotika bereds han tillfälle att själv kräkas upp. Vid vägran förs den miss- tänkte till sjukhus där han, efter beslut av åklagare, ges möjlighet att inta kräkmedel. Vägrar han även detta kan en läkare ge den misstänkte en spruta med kräkmedel. Någon utvärdering av kräk- medelsanvändningen i har inte gjorts. Kommissionen har dock muntligen fått uppgift om att metoden lett till att de miss- tänkta ofta avstår från att svälja narkotikan. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Med kroppsligt ingrepp avses främst våld mot människokroppen men också läkarundersökningar och smärre ingrepp som vaccination och blodprovstagning. Skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp kan begränsas genom lag. Bestämmelser om kroppsbesiktning vid misstanke om brott finns i och utgör alltså en begränsning av grund- lagsskyddet mot kroppsligt ingrepp. Med kroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. En undersökning får inte utföras så att den undersökte riskerar fram- tida ohälsa eller skada. Kroppsbesiktning kan utföras för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning av brottet. Kroppsbesiktning får bara användas vid misstanke om brott på vilket fängelse kan följa. 35 beslut i ärende 3505–1996. Ett beslut om kroppsbesiktning meddelas av undersökningsleda- ren, åklagaren eller rätten. Är fara i dröjsmål, får beslutet fattas av polisman. Annan mera ingående undersökning än blodprov får en- dast utföras av läkare. När man använder tvångsmedel vid misstanke om ett brott gäller den s.k. proportionalitetsprincipen. Det innebär att kroppsbesikt- ning får beslutas endast om skälen för den uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden medför för den misstänkte.36 Att ge någon kräkmedel mot dennes vilja är en form av tvångs- medicinering. I tillåts tvångsmedicinering bara vid psykiat- risk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård och endast i medicinskt syfte då det kan antas vara till nytta för den som tvångsmedicineras. Frågan om användning av kräkmedel i brottsutredande syfte har varit aktuell och i olika sammanhang. användes kräkmedel med den miss- tänktes medgivande, men metoden ansågs inte godtagbar av Riks- åklagaren. Tanken på att tillåta användandet av kräkmedel har där- efter också avvisats vid samtliga tillfällen den varit föremål för övervägande. I den departementspromemoria som låg till grund för de senaste ändringarna i bestämmelsen om kroppsbesiktning föreslogs att det skulle införas en uttrycklig regel i enligt vilken en misstänkt skulle kunna ges läkemedel och annat liknande enligt anvisning av läkare om det påtagligt kunde underlätta möjlighe- terna att utföra en kroppsbesiktning och medicinska skäl inte för- anledde annat.37 Flera remissinstanser ställde sig avvisande till förslaget och påtalade att tvångsmedicinering går utöver vad som kan anses vara tillåtet med hänsyn till det kroppsliga integritets- skyddet i regeringsformen. I den efterföljande propositionen an- fördes bl.a. att det är ett mycket allvarligt ingrepp i den kroppsliga integriteten att utsätta någon för tvångsmedicinering och att mycket starka skäl därför krävdes för att införa en sådan möjlighet i . Enligt departementschefen måste vid en sådan bedömning brottsbekämpande effektivitetshänsyn träda tillbaka. 362 kap. 6 och 12 §§ regeringsformen samt 28 kap. 3 a och 11-13 §§ . 37Ändrade regler om kroppsvisitation och kroppsbesiktning, m.m. (Ds 1991:56) s. 51. Något förslag om tvångsmedicinering lades därför inte fram i pro- positionen. förklarade sig inte ha någon annan uppfattning och ställde sig bakom uttalandet.38 Frågan om tvångsmedicinering behandlades även av Polisrättsut- redningen i dess slutbetänkande som avlämnades . Utred- ningen fann med hänsyn till vad som anförts i ovannämnda propo- sition inte anledning att närmare beröra frågan om tvångsmedicinering i syfte att genomföra en kroppsbesiktning. Inte heller borde det införas några bestämmelser som skulle göra det möjligt att med stöd av den misstänktes samtycke ge honom medicin för att möjliggöra en kroppsbesiktning. Skillnaden för den misstänkte mellan att bli erbjuden av polisen att ta t.ex. kräkmedel och att tvingas att ta medlet ansåg utredningen nämligen vara mycket liten.39 slutbetänkande bereds alltjämt i . gjorde i en framställan till om att styrelsen skulle verka för att kräkmedel skulle få användas vid kroppsbesiktning i anledning av narkotikabrott. anförde att situationen blivit allvarligare än den var vid behandlingen av propositionen ovan och föreslog att kräkmedel skulle få användas mot såväl säljare som kö- pare om syftet med en beslutad kroppsbesiktning inte kunde upp- nås genom en mindre ingripande åtgärd.40 hänvisade till tidigare uttalanden av regering och riksdag och anförde att polismyndigheten inte visat på någon omständighet som kunde föranleda någon annan ståndpunkt. Vi- dare vände sig särskilt mot tanken att ge kräk- medel till en misstänkt mottagare av narkotika för att på så sätt få fram bevisning mot en misstänkt langare. fann inte skäl att föra fram polismyndighetens förslag till regeringen.41 justitieutskott har vid ett par tillfäl- len haft att ta ställning till yrkanden om att tillåta kräkmedel, men har inte funnit skäl att frångå den uppfattning utskottet intagit vid behandlingen av ovannämnda proposition.42 När frågan senast be- handlades hänvisade utskottet till upp- 1993/94:24, bet. 1993/94:JuU7 s. 7, rskr. 39Tvångsmedel enligt 27 och 28 kap. RB samt polislagen (SOU 1995:47) s. 336 ff. 40Polismyndigheten i dnr AA 102-59598/96. 41Rikspolisstyrelsens dnr POB-102/420-999/97. 1996/97:JuU8 s. 4 och 1997/98:JuU24 s. 14 f. drag och att utskottet erfarit att kommissionen kommer att be- handla frågan om kräkmedel.43 En av samhällets viktigaste åtgärder för att minska narkotikamiss- bruket är att förhindra att det uppstår särskilda platser som ung- domar och andra känner som marknadsplatser för narkotika. Ju mer lättillgänglig narkotikan är, desto större risk för att fler prövar och fastnar i missbruk. Att minska gatuhandeln har också varit en av statsmakterna prioriterad uppgift för polisen. Företrädare för gatulangningsgruppen i har för kommissionen förklarat att situationen på Plattan inte förändrats polismyndigheten gjorde sin framställan till Rikspolis- styrelsen . Heroinförsäljningen är fortfarande organiserad på det sätt som beskrivits ovan och sväljningarna lika vanligt före- kommande som . Även om problemet med sväljare främst är att hänföra till Plat- tan i kan det förekomma även på andra håll. I samman- hanget får man dock inte glömma att Plattan är en av landets mest kända försäljningsplatser; ungdomar och missbrukare från andra delar av landet söker sig hit för att köpa narkotika. För att kunna ingripa mot dem som deltar i den mer eller mindre öppna heorinförsäljningen krävs ofta att polisen säkrar bevisning genom att ta narkotika i beslag. Att en säljare skall kunna undgå lagföring genom att svälja sitt lager är enligt kommissionens me- ning givetvis klart otillfredsställande. Att som placera den misstänkte på en tulltoalett är såväl integritetskränkande som tids- krävande och kostsamt för staten. Tillsammans med det begränsade antalet platser leder detta till att man inte heller kan ingripa i alla de fall som annars skulle kunna vara befogat. Mot bakgrund av det angelägna i att förhindra att det förekommer mer eller mindre öppna marknadsplatser för narkotika anser kommissionen det därför vara motiverat att införa en möjlighet att använda kräkmedel för att på ett mer effektivt sätt säkra bevisning om försäljning av narkotika. Bestämmelserna om kroppsbesiktning har som tidigare nämnts inte ansetts inrymma tvångsmedicinering – och därmed inte heller användandet av kräkmedel. 1999/2000:JuU4 s. 15 ff. Det råder enligt kommissionens mening inte någon tvekan om att det är ett mycket allvarligt ingrepp i den kroppsliga integriteten att mot någons vilja utsätta honom eller henne för en sådan tvångsmedicinering som användandet av kräkmedel skulle innebära. Jämfört med att ställa någon under ständig bevakning på tulltoaletten framstår emellertid användandet av kräkmedel enligt kommissionens mening i vart fall inte som mer integritetskränkande. Också jämfört med andra typer av undersökningar som kan förekomma inom ramen för en kroppsbesiktning, t.ex. en rektoskopiundersökning, anser kommissionen att användandet av tvångsmedicinering i form av kräkmedel bör kunna komma i fråga. Sammanfattningsvis anser att det inom ramen för en kroppsbesiktning bör vara möjligt att använda sig av kräkmedel för att säkra bevisning om försäljning av narkotika. Däremot anser kommissionen inte kravet på proportionalitet vara uppfyllt för en köpare i en motsvarande situation. föreslår att det införs en ny bestäm- melse i narkotikastrafflagen som skall komplettera rättegångsbal- kens bestämmelser om kroppsbesiktning. Enligt den föreslagna bestämmelsen skall den som är misstänkt för narkotikabrott, som inte är att anse som ringa, få ges läkemedel om inte medicinska skäl föranleder annat. Avsikten är att det vid skälig misstanke om över- låtelse av narkotika skall kunna fattas beslut om att använda kräk- medel eller liknande vid kroppsbesiktningen i stället för att den misstänkte placeras på en tulltoalett. Beslut om kroppsbesiktning som innefattar tvångsmedicinering bör enligt kommissionens mening alltid fattas av åklagare, vilket angivits särskilt i den föreslagna bestämmelsens andra stycke. Något utrymme för att anse det vara fara i dröjsmål, så att beslut kan fattas av polisman enligt 28 kap. 13 § första stycket , kan inte sägas finnas vid denna typ av beslut. Av sistnämnda bestämmelse i framgår slutligen att kroppsbesiktningen endast får utföras av läkare. För tydlighe- tens skull har även detta angivits i lagförslaget. En viktig begräns- ning i möjligheten att använda kräkmedel i stället för tulltoaletten är den medicinska bedömning som läkaren gör i det enskilda fallet. vill här framhålla att det bästa givetvis är om läkemedel kan ges med den misstänktes samtycke och där- med med minsta mått av tvång. Någon frivillighet i egentlig mening kan man enligt kommissionens mening emellertid inte tala