sou · GOB311d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Små- och medelstora företag efterfrågar dessa produkter i sådan omfattning att kontorsnätet har utrustats med relativt kvalificerade resurser vilket bidragit till att denna grupp av företag får en ur internationell synpunkt mycket god service. Nordiska bankers beredvillighet att individualisera sitt produktutbud även för relativt små företag torde vara unik. Möjligheterna att på den lokala bankplatsen göra relativt kvalificerade bedömningar som då också innefattar lokala marknadsöverväganden har säkerligen bidragit till att kreditförlusterna inom detta marknadssegment hölls förhållandevis låga bankkris. Eftersom lån till små och medelstora företag i genomsnitt har högre riskkostnad än lån till storföretag och svenska bankers prissättning ofta tenderar att underskatta riskkostnaden för högre risker åtnjuter små- och medelstora företag ofta en lägre marginal än vad som är berättigat ur kostnadssynpunkt. Ur total kundkalkylsynpunkt kan detta förhållande i många fall kompenseras av prissättningen på andra bankprodukter. Svenska bankers konkurrenskraft på privatmarknaden liknar den som gäller för små- och medelstora företag. Produktutbudet är rikligt, kvaliteten god, tillgängligheten hög, viljan att åstadkomma skräddar- sydda lösningar stor (ibland intill gränsen för otillräcklig lönsamhet) och utvecklingstakten avseende olika typer av automatiserade lösningar hög. Kreditgivningen till privatmarknaden avseende t.ex. bostadslån, aktielån och konsumtionskrediter synes fungera väl och i många fall vara koncentrerad till en lokal kontaktpunkt. Förlustutveckling bankkris var långt ifrån alarmerande. Svenska bankers relativt låga rating (åtminstone i förhållande till var den en gång var) kan i någon omfattning försvåra relationen till storföretag med högre rating och fördyrar upplåning i utländsk valuta på bankmarknaden liksom på den internationella kapitalmarknaden. Volym B:154 Bilaga 9 Tillgång på utländsk valuta Som framgår av avsnitt 8 har svenska banker endast en relativt obetydlig naturlig inlåning i utomnordiska valutor. Svenska banker är därmed hänvisade till interbankmarknaden och den internationella kapitalmark- naden när det gäller refinansieringen av ofta mycket stora låneportföljer nominerade i sådana valutor. När det gäller längre lån uppstår därmed en klar konkurrensnackdel för svenska banker. Kostnaderna för garanterad tillgång till refinansi- ering och för diverse optioner som byte av valuta eller olika långa ränteperioder är svåra att inkludera i priset eftersom utländska banker med naturlig inlåning inte har motsvarande kostnad. Med tanke på svenska storföretags omfattande behov av finansiering i utländsk valuta utgör dessa förhållanden en klar nackdel och som, om svenska banker frestas att matcha internationella bankers marginaler, kan leda till underprissättning. En svensk anslutning till EMU skulle naturligtvis minska dessa kostnadsnackdelarna vad avser Euro. I avsnitt 5 beskrivs det tidiga 90-talets svenska bankkris varvid det framgår att svenska banker , med något undantag, får betraktas som förhållandevis osofistikerade när det gällde såväl tillämpning av kredit- och portföljpolitik som användandet av kvantita- tiva metoder vid kreditriskberäkningar. Troligen har kvaliteten i olika avseenden ökat men knappast i sådan omfattning att svenska banker kan sägas ha nått den nivå där ledande internationella banker nu befinner sig. Som framgår av avsnitt 11 är det svårt att skapa en låneportfölj som på ett avgörande sätt, t.ex. avseende industrisektorfördelning eller storleksfördelning, avviker från den fördelning som karakteriserar det geografiska område som banken är verksam i. Detta innebär en komparativ nackdel för svenska banker i förhållande till de stora internationella bankerna som genom sin storlek och närvaro på ett stort antal marknader uppnår fördelar rörande t.ex. industrisektordifferenti- ering, geografisk differentiering och storlekskoncentration av portföljen. Därmed torde svenska banker behöva en förhållandevis högre andel riskkapital vilket leder till svårigheter att uppnå samma avkastning på eget kapital som internationella banker. Kreditgivningen och den svenska finansiella.... De stora finansiella institutionernas relativa fördelar i dessa avse- enden bör emellertid kunna reduceras genom köp och försäljning av lån, asset-swappar etc. Den storleksnackdel svenska banker har i relation till de svenska storföretagen och som ofta resulterar i stora enhandsexponeringar skulle bättre kunna hanteras om låneproduktion och portföljhantering separerades, se avsnitt 11. Inom vissa industrisektorer, framförallt sådana med ett omfattande inslag av nordiska företag, skulle svenska banker kunna bygga ut sin expertis och möjligen söka etablera sig som global låneproducent. Det svenska skattesystemet gör det kostsamt att attrahera kvalificerade utländska befattningshavare. En tröst i sammanhanget är då möjligen det förhållandet att de personalkategorier som närmast berörs inom kreditgivningsområdet normalt har lägre löner än t.ex. investment- bankers och valutahandlare. Volym B:156 Bilaga 9 13Åtgärder för att öka den internationella konkurrenskraften hos svenska finansiella institutioner Självfallet bör svenska banker, vare sig det gäller verksamheten i eller internationellt, ha samma villkor och vara underkastade samma regler som andra banker. Huruvida detta är möjligt är en annan fråga eftersom villkoren för bankverksamhet i stor omfattning ännu styrs av generella nationella lagar och förordningar, t.ex. vad avser skattefrågor och arbetsrätt. När det gäller regler som endast avser finansiella institutioner och som skiljer sig mellan olika länder finns det särskild anledning att söka åstadkomma en förändring. T.ex. tillämpas i kapitaltäckningsregler som i vissa avseenden är förmånligare än de som gäller i och som därmed ger tyska banker en konkurrensfördel. I stort sett torde befintliga skillnader i lagar o.dyl. knappast ha någon effekt på den internationella konkurrenskraften hos svenska finansiella institutioner. Problemet är nog snarare den trots allt ganska blygsamma nationella affärsbasen, bristen på tradition, låg rating och den dåliga erfarenhet, bl.a. i form av höga kreditförluster, av utomnordisk låneverksamhet (med undantag för lån till svenska dotterbolag). Förlusterna har varit stora nog i den inhemska kärnverksamheten för att något omfattande försök att utröna om vingarna bär internationellt knappast känns angeläget. Den nordiska basen bör först konsolideras, system utvecklas och kreditkulturen mogna innan de första stegen kan tas. Naturligtvis bör svenska banker driva en internationell verksamhet men då i första hand antingen kopplad till den nordiska verksamheten eller ägnad att skapa förutsättningar, kunskaps- eller systemmässigt, för att kunna öka långivningen eller försäljningen av andra finansiella produkter till de svenska och nordiska företagen. En svensk storbank skulle dessutom med en omfattande internationell verksamhet bli ännu större i relation till sin hemmamarknad vilket kan skapa problem av den typ som redogjorts för i avsnitt 6. En möjlighet för svenska banker att åstadkomma en snabbare och möjligen säkrare internationalisering vore att köpa upp någon utländsk bank, bli uppköpt av en utländsk bank eller kanske liera sig med en erfaren internationell aktör. Att fusioneras eller motsvarande med banker SOU 2000:11 Kreditgivningen och den svenska finansiella.... i skulle förmodligen inte öka den internationella konkurrenskraften. En vidare liberalisering av den svenska kapitalmarknaden och en anslutning av till EMU skulle säkert öka utländska bankers intresse för och svenska banker och omvänt. Inte minst en EMU- anslutning skulle vara en första och nödvändig förutsättning för internationalisering av svenskt bankväsen. Bilaga 10 till . Eventuella åsikter och förslag som presenteras i denna studie är för- fattarens egna och sammanfaller inte nödvändigtvis med Finans- marknadsutredningens ståndpunkt. * var VD i 1990-1998. har han arbetat med lagstiftningsfrågor inom och har dessutom medverkat i ett flertal utredningar på konsument- och konkurrens- området. deltog han i och utredningarna om placeringsregler för försäkringsbolag och om ett garanti- system för försäkringsbolag. Volym B:160 Bilaga 10 Den privata försäkringens samhällsekonomiska betydelse ........ Regelverket för privat försäkring .............................................. Försäkringsgrenar och försäkringsprodukter ........................... Import och export av försäkring.......................................... Distribution av försäkring ...................................................... Sysselsättningen i försäkringsbranschen.................................... Socialförsäkringssystemet – några huvudpunkter ..................... Den svenska försäkringsmarknadens komparativa för- och Bolagens effektivitet och kompetens ....................................... Vad behövs för att stärka den svenska försäkringsmarknadens Privatisering på socialförsäkringsområdet............................... Trafik- och motorförsäkringens kostnader .............................. Definitioner av termer och nyckeltal................................................... Förkortningar och källmaterial .......................................................... Volym B:162 Bilaga 10 Försäkringsbolagen har stor samhällsekonomisk betydelse. De organiserar ett kollektivt ansvarstagande för individuella risker och skapar därmed säkerhet för företag och trygghet för enskilda. Genom sin primära riskutjämnande verksamhet bidrar bolagen också till att omfördela sparandet i ekonomin. Försäkringsmarknaden utgör en betydande del av finanssektorn med en årlig premievolym på och ett förvaltat kapital på nästan . Försäkringsbolagens förvaltade kapital placeras till största delen i aktier () och obligationer () och till ungefär en tredjedel i utländska papper. Individuell livförsäkring () visar stark tillväxt med en dominans för fondförsäkring framför traditionell livförsäkring. Skadeförsäkringsmarknaden präglas däremot av liten tillväxt, hård konkurrens och svaga resultat Skadeförsäkringens betydelsefullaste miljarder kr), företag fastighet villa (). traditionell skadeförsäkring väljer företag alltmer att etablera egna s.k. captives eller att hitta andra lösningar för att hantera risker. Försäkringsmarknaden präglas av täta struktur- förändringar. Branschglidningen mellan bank och försäkring är i stort sett fullbordad men koncentration till större och mer renodlade koncerner är en ny trend. Den gränsöverskridande handeln är fortfarande av liten omfattning men utländska försäkringsbolag börjar bli märkbara på ett annat sätt . Distributionen av försäkringar genomgår stora förändringar där IT spelar en allt större roll och försäkringsmäklarna svarar för en allt större del av försäljningen. Även andra funktioner än försäljning – t.ex. skadereglering – läggs ut på fristående företag. Försäkringsanställda utgör inte längre en homogen kår, som i tiden före branschglidningen och försäkringsmäklarnas inträde på marknaden, men försäkring sysselsätter ändå, direkt eller indirekt, närmare 20 000 personer. Svenska försäkringsbolags komparativa fördelar är en hög IT- utveckling, relativt låga driftskostnader och en effektiv kapitalförvalt- ning. För att höja effektiviteten på den svenska försäkringsmarknaden och stärka försäkringsbolagens konkurrenskraft rekommenderas bl.a. att går med i , att avkastningsskatten på pensionskapital slopas och att det vidtas åtgärder för att få bukt med brottsrelaterade skadekostnader. Beträffande socialförsäkringsområdet framhålls att en privatisering av vissa delar skulle vara till allmän nytta genom de fördelar som generellt sett ligger i att verksamheter utsätts för konkurrens. En sekundär effekt av en sådan privatisering skulle vara att försäkringsbolagen fick större volymer och därmed utrymme för relativa kostnadssänkningar. Beträffande de nya rörelsereglerna som gäller är det viktig att följa utvecklingen och se om de får avsedd effekt för konkurrensen på marknaden. Blir det några nyetableringar? Blir flyttning av livförsäkringssparande mellan olika bolag en verklighet? Volym B:164 Bilaga 10 Denna rapport är gjord på uppdrag av . Syftet är att den ska ge en översiktlig bild av den svenska försäkrings- marknaden och denna marknads komparativa för- och nackdelar. Rapporten söker avslutningsvis besvara frågan vad som behövs för att stärka marknadens konkurrenskraft. För innehåll och bedömningar svarar författaren. De deskriptiva avsnitten i början av rapporten bygger i stor utsträck- ning på statistik från och . Denna statistik hänför sig väsentligen till förhållandena fram . Beträffande förhållandena i görs jämförelser med stöd av statistik från den (Comité Européen des ). Denna statistik bygger väsentligen på information och delvis . CEA har som medlemmar (eller associerade medlemmar) försäkringsförbunden i närmare 30 europeiska länder. CEA omfattar marknaderna inte bara i EU- och EES-länderna och utan även i bl.a. de baltiska staterna, , och . Detta måste beaktas när det gäller att dra slutsatser av statistiken. I vissa fall anger CEA i sin statistik genomsnittsvärden för hela CEA, ibland för EES (EEA) och ibland bara för försäkringsmarknaderna i EU-länderna. Försäkringsmarknaden är liksom hela den finansiella sektorn inne i ett turbulent skede. Strukturförändringar sker nästan varför rapporten i den delen får ses som en dagsnotering. I en rapport om försäkring går det knappast att undvika en viss terminologi som är speciell för redovisning av försäkringsrörelse. De viktigaste begreppen förklaras sist. Där finns också en källförteckning. 1 I CEA-statistiken beräknas en euro motsvara . 1Den privata försäkringens samhällsekonomiska betydelse Privat försäkring har på olika sätt en stor samhällsekonomisk betydelse. Främst gäller att försäkringsbolagen organiserar ett kollektivt ansvars- tagande för individuella risker och att de därmed skapar säkerhet för företag och trygghet för enskilda. Privat försäkring kan något mer konkret sägas vara en teknik att hantera och utjämna risker. Det gäller de ekonomiska följderna av att personer eller företag drabbas av t.ex. brand, översvämning eller andra mer eller mindre katastrofala händelser eller att enskilda individer drabbas av sjukdom, död eller – för den delen – ett långt liv. Händelser som är ännu svårare att räkna med är att ett företag eller en enskild drar på sig ansvar för skador som drabbat andra. Utan försäkringsersättning när skadefall väl inträffar skulle följderna ofta bli ödesdigra. Ett alternativet till försäkring är att företaget eller individen byggt upp ett eget kapital som kan utnyttjas för att parera konsekvenserna när något oväntat inträffar. En sådan ordning skulle kräva ett mycket omfattande sparande och likväl inte hjälpa dem som just börjat bygga upp sitt kapital. 2 Men till sin natur är all försäkring ändå ett sparande, som betalas ut under villkoret att ett visst bestämt försäkrings- eller skadefall inträffar. Försäkringsbolagens huvudsakliga uppgift är alltså att ta på sig ett stort antal individuella risker och genom poolning minska eller helt eliminera dem. Riskerna som försäkringsbolagen har att hantera är av olika slag: försäkringsrisker, placeringsrisker och andra finansiella risker samt rörelserisker. 4 Försäkringsriskerna har samband med själva försäkringsåtagandena och kan avse t.ex. en enskild försäkring eller en vis försäkringstyp. De finansiella riskerna, som förekommer i kapital- förvaltningen och har motsvarighet i annan finansiell verksamhet, kan bl.a. vara ränte-, valuta-, likviditets- och kreditrisker. 2För en grundläggande teoretisk genomgång av privat försäkring och försäkringsmarknadens spelregler se Hörngren-Viotti. För en översiktlig framställning se t.ex. Vad är försäkring (särskilt om alternativ till försäkring, s. 56). Försäkringsbolagens roll i det finansiella systemet behandlas också av i SOU 1991:89 s. 106 ff. , Framtida sparande i livförsäkring, SFF , s. 59. 4Se 1 kap.1a § försäkringsrörelselagen (1982:713) efter ändringarna SFS 1999:600. Volym B:166 Bilaga 10 som inte är typiska för vare sig försäkring eller annan finansiell verksamhet, hänger samman med den administrativa verksamheten. Möjligheterna att utjämna riskerna i själva försäkringsrörelsen skiljer sig väsentligt åt mellan olika verksamhetsgrenar. Inom livförsäkring är försäkringsriskerna, de s.k. aktuariella riskerna, relativt lätta att hantera genom att befolkningens genomsnittliga livslängd är ganska förutsebar. Här är det i stället svårare med de finansiella riskerna, främst beroende på att det är fråga om långa åtaganden med avkastningsgarantier. Inom skadeförsäkring är förhållandena de omvända. Korta avtalstider gör de finansiella riskerna lättare att hantera medan de aktuariella riskerna – slumpmässiga variationer i skadeutfall och ersättningsbelopp – utgör betydligt större problem. Privat försäkring är en integrerad del av de flesta hushålls och företags ekonomi. Nästan alla svenskar har de vanliga basför- säkringarna. Enligt senaste statistik var 4 400 hem, 600 000 fritidshus, 220 000 båtar och fem miljoner motorfordon försäkrade i . I svenska försäkringsbolag hade det tecknats 12,4 miljoner pensions- försäkringar, 2,4 miljoner kapitalförsäkringar och mer än fem miljoner tjänstepensionsförsäkringar. Försäkringsbolagens utbetalningar till försäkringstagare och andra som är berättigade till ersättning på grund av försäkringsavtal är omfattande. uppgick skadeförsäkringsbolagens utbetalningar till , se figur 1. Livförsäkringsbolagens utbetalningar uppgick till 30,6 m iljarder kr.5 Försäkringsbolagens utbetal- ningar motsvarar därmed mer än en femtedel av utbetalningarna i social- försäkringen. 5 Uppgifterna avseende både skadeförsäkring och livförsäkring inkluderar utbetalningar från avtalsbolagen, dvs. de bolag som meddelar kollektivavtals- grundad försäkring t.ex. AMF Sjuk och SPP. Utbetalda ersättningar från svenska skadeförsäkringsbolag (1998) : Figuren avser bara skadeförsäkring av svenska risker och bara direkt försäkring, alltså inte återförsäkring. Sammanlagt uppgick utbetalningarna till 32,8 mdkr. Beträffande livförsäkring finns det inte något underlag för att visa en uppdelning i olika sektorer. Trafik- och motor svarade för ca en tredjedel, medan sjuk- och olycksfall inkl. trygghetsförsäkring svarade för ca en fjärdedel och företag och fastighet för en knapp fjärdedel. En minst lika viktig roll som den som finansiär när något inträffat, spelar privat försäkring genom att försäkringstagaren får trygghet och säkerhet i planeringen och genomförandet av sina aktiviteter och ekonomiska dispositioner. I vissa fall är försäkring en nödvändighet det gäller t.ex. brandförsäkringen, som oftast är en förutsättning för hypotekslån, och trafikförsäkring som är obligatorisk. Försäkring är alltså av stor betydelse för de flesta individer och företag. Därmed har den också en stor samhällsekonomisk betydelse och kompletterar de offentliga trygghetssystemen. Tydligast är detta i fråga om privat pensionsförsäkring som uppmuntrats genom särskilda skattefördelar (avdragsrätt för till P-försäkring). Försäkringsverksamheten förutsätter uppsamling av som är nödvändiga för att bolagen ska klara sina åtaganden. Genom att det ofta är fråga om långsiktiga åtaganden och bolagen måste ha buffertkapital för att möta risker av olika slag förutsätter verksamheten uppb yggnad av stora fonder. Särskilt omfattande är fonderingen av för olika slag av försäkringssparande (kapital- och pensionsförsäkringar). Genom sin primära, riskutjämnande verksamhet bidrar försäkringsbolagen således till att omfördela sparandet i ekonomin. Via placeringar i bl.a. aktier och obligationer slussar försäkringsbolagen medel vidare till kapitalmarknaden. Försäkringsmarknaden utgör därmed en betydande Volym B:168 Bilaga 10 SOU 2000:11 del av den finansiella sektorn. Detta återspeglas bl.a. i omfattningen av det av branschen förvaltade kapitalet. Det av försäkringsbolagen förvaltade kapitalet uppgick till i det närmaste . Det motsvarar av BNP vilket internationellt sett är mycket högt. I överträffas det bara av och som hade en investment/GDP- ratio på 92 resp. (hade då ). Genomsnittet för länderna inom både CEA och EU var . En hög investment/GDP- ratio kan ses som ett uttryck för försäkringens betydelse för den nationella ekonomin. Att ligger särskilt högt kan möjligen bero på den roll de kollektivavtalsgrundade försäkringarna spelar hos oss. De svarar för av försäkringsbranschens förvaltade kapital. Ett annat mått på försäkringens betydelse brukar vara ett lands premium/GDP-ratio. var premiei nkomsten i och BNP . Det gav en premium/GDP- ratio på vilket placerade under snittet för EU som hade 7.4 %.6 Också förklaringen till dessa värden är osäker. de sammanlagda premieinkomsterna till , men det förändrar inte nämnvärt ratio (). Till den privata försäkringens nu nämnda samhällsekonomiska betydelse ska läggas att försäkringsbranschen – försäkringsbolag, agenter, mäklare m.fl. – bereder sysselsättning åt nästan 20 000 personer. Det kan jämföras med 90 000 för finanssektorn som helhet. 6Se CEA Complete 1997 Data, Premium/GDP p.56 and Investments/GDP p. 7Beträffande sysselsättningen i försäkringsbranschen se avsnitt 6. Siffran för hela finanssektorn är hämtad från direktiven till . Enligt SCB ´99 tabell 200 var 446 000 personer sysselsatta i Finansiell verksamhet, inklusive företagstjänster. 2 Regelverket för privat försäkring Försäkringsbolagens verksamhet har reglerats av special- lagstiftning och stått under särskild tillsyn. Ursprungligen var syftet att skydda bolagen mot konkurser. När det stod klart att denna reglering medförde effektivitetsförluster gjordes förändringar för att uppnå kostnadseffektivitet och en lämplig marknadsstruktur. Principer om skälighet, sundhet och behovsprövning infördes. Denna reglering kvarstod i inte obetydliga delar ut. Detta kom i realiteten att hämma nyetableringar och produktutveckling och motverka konsumen- ternas behov av pris- och produktkonkurrens. För att komma till rätta med dessa missförhållanden startades ett omfattande reformarbete . 8 Det främsta syftet var dels att främja en effektiv konkurrens mellan försäkringsbolagen, dels att harmonisera den svenska lagstiftningen med regelsystemet inom EG. Reformarbetet ledde till successiva lagändringar och kom i huvudsak att avslutas genom de ändrade försäkringsrörelseregler som trädde i kraft . En fråga som kom att stå i fokus för reformarbetet gällde motiven för att försäkringsverksamhet över huvud taget ska särregleras. Det avgörande ansågs vara behovet av ett starkt konsumentskydd – och inte som på bankområdet primärt behovet av finansiell stabilitet. I regeringens förslag till ändringarna i försäkringsrörelselagen som trätt i kraft framhålls att försäkringsmarknaden torde fungera dåligt utan någon form av särreglering. Informationen är i utgångsläget ofullständig och ojämnt fördelad mellan parterna. Det är svårt för den enskilde att bilda sig en uppfattning om försäkringsbolagets e konomi och förmåga att fullgöra sina förpliktelser. Att minska denna obalans i informationen är därför ett motiv för statliga ingrepp i marknaden. Särskilda rörelseregler och särskild tillsyn ska skydda försäkringstagarna och andra som har rätt till ersättning på grund av försäkringsavtal. En näringsrättslig reglering är befogad med hänsyn till de allvarliga 8Det grundläggande arbetet gjordes av , som hade tillsatts 1990 och la fram betänkandena Försäkringsrörelse i förändring 1 (SOU 1991:89), Försäkringsrörelse i förändring 2 (SOU 1993:108) och Försäkringsrörelse i förändring 3 (SOU 1995:87). 1998/99:87, SFS 1999:600. Övergångsregler främst avseende livför- säkringsbolag, gäller fram till och med . Volym B:170 Bilaga 10 SOU 2000:11