sou · GOB329d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Min uppfattning är att konsumenten som individ kan bli stark, säker och trygg i sin köpsituation endast genom att öka sin egen kunskap. Statens ansvar är att skapa klara och tydliga regler som vanliga, läs- kunniga medborgare kan förstå utan juridisk expertis. Konsumenter i en marknadsekonomi måste vara kunniga och kri- tiska. De är skyldiga att hålla sig informerade om marknadens utbud, och framför allt att hålla kontroll över sin egen ekonomi. Detta sker inte genom att stärka myndigheters och vägledares roll, utan genom att medvetandegöra konsumenterna och ge dem en bättre kunskap, både i skola och vardag, öka motivationen genom att lyfta av oket av skydd och vägledning, samt att öka förståelsen för konsumtionens effekter på både omvärld och privat ekonomi. En självständig, trygg och kunnig konsument är grunden för en väl fungerande marknad och en verklig demokrati. Jag motsätter mig kommitténs förslag att kommuner skall tvingas genom lagstiftning att inrätta konsumentvägledning. Det bör som bygga på frivillighet. Ett av argumenten är att konsumenternas problem skall kunna lösas så nära källan som möjligt och för att samhället skall kunna ge råd och stöd till konsumenterna som individer. Trots detta föreslås att verk- samheten får anordnas gemensamt med andra kommuner. Det finns stor risk att närheten till källan, då går förlorad, särskilt i glesbygd. Skulle detta förslag bli verklighet måste staten ta på sig ett stort ansvar och som följd bidra med hela kostnaden för konsumentvägled- ningsverksamheten. Kommunerna har viktiga åtaganden inom skola och omsorg. Medborgarna borde kunna räkna med att deras kommunal- skatt i första hand löser de problem som kommunerna har i dessa hän- seenden. Att lösa konflikter inom civilrätten bör inte, annat än i särskilt ömmande fall, t.ex. vid språksvårigheter, vara ett samhällsansvar. För de allra flesta medborgare borde uppkomna problem och missförstånd kunna hanteras av representanter för ortens handel och konsument- företrädare, t.ex. frivilliga organisationer. Reservationer och särskilda yttranden 441 Frivilliga konsumentorganisationerna (Kap.5) Kommittén anser att de båda paraplyorganisationerna Kon- sumentråd och Konsumenter i Samverkan bör få väsentligt ökade resurser för att fullgöra sina ökande åtaganden. Det är då mycket anmärkningsvärt, att den sistnämnda organisa- tionen, som erhållit endast något mer än en tiondedel av det bidrag som tilldelats Konsumentråd (med de fackliga organisationerna som medlemmar) skall tvingas vänta på att få möjligheter att arbeta under likvärdiga ekonomiska villkor. Finansiella tjänster (Kap.6) Flera förslag inom området finansiella tjänster är bra, till exempel att införa undervisning i privatekonomiska frågor i skolan. För att detta förslag ska bli genomförbart och rimligt krävs dock att regeringen till- ser att tid och resurser ges till detta viktiga ämne och att det inte splitt- ras genom att läggas ut på flera olika ämnen. Det är också viktigt att alla elever ges möjlighet att lära sig att handha sin egen privata eko- nomi och att själv ta ställning till köpsituationer, sparande och att för- stå ekonomiska samband. Dessutom borde kommittén visa vägar för information till vuxna människor, t.ex. genom studieförbund eller utbildningsradio/TV. Ju mer kunskap och analysförmåga konsumenterna tillåts ha, desto mindre behöver konsumtionen bli styrd, kontrollerad och reglerad av staten. Det är bra att kommittén lägger förslag rörande kreditgivning som går ut på att finansinstitut skall underrätta sig om kundens möjligheter att återbetala lån. Det kommer säkert att förhindra att många människor hamnar i skuldfällor. I kommittédirektivet anges att EU-medlemskapet och övriga nya internationella förutsättningar fordrar en översyn av reglerna för finan- siella tjänster. Kommittén föreslår ett flertal åtgärder för att konsu- menternas tillkortakommanden inte skall äventyra deras ekonomi. Också på detta område förordar kommittén specialregler för svenska konsumenter. Ett förslag från kommittén är ett starkare skydd för konsumenter i rådgivningssituationer rörande aktier och fonder måste innehålla regler för eget ansvar. En lättnad i konsumentens egen bevisbörda får inte gå så långt att omvänd bevisbörda i realiteten tillämpas för rådgivarna. Att spekulationer har riskmoment, måste stå klart för varje person som efterfrågar råd av olika experter. 442 Reservationer och särskilda yttranden De fria kapitalflödena inom EU och den alltmer globaliserade eko- nomin har skapat nya förutsättningar för alla typer av finansiella tjänster. Där fordom nationalstaterna utgjorde naturliga gränser för olika flöden, ersätts detta av gränslösa marknader. Därav följer att nationella regleringar måste betraktas som ett i huvudsak passerat skede. Detta leder till att bestämmelser på detta område åtminstone måste vara en för EU gemensam reglering, men även det kan innebära en för snäv reglering. Med tanke på kommitténs förslag, som kommer att leda till ytter- ligare komplikationer för svenska näringsidkare på ett synnerligen otillbörligt sätt, menar jag att förslaget bör tillställas . I där gränser och näringshinder slopas passar kommitténs förslag inte in. De företag inom EU som vänder sig till svenska kunder bromsas också av minimireglerna. Det kan miss- tänkas att majoriteten driver en medveten politik för att förhindra att svenska produkter får konkurrens utifrån. Till kommitténs felsyn hör uppfattningen att konsumenterna inte har tillgång till information. Problemet är snarare det omvända – det finns för mycket. En väl fungerande konkurrens är bästa sättet för marknaden att agera kundvänligt – deras överlevnad beror ju av deras kunders förmåga att förstå nyttan av deras varor och tjänster. En första utgångs- punkt före varje form av reglering bör därför alltid vara att se om marknadens aktörer själva redan är i färd med att förbättra informatio- nen. Innan man vidtar åtgärder, borde man kunna ställa frågan till bran- schorganisationerna. Konsumentforskning (Kap.10) Kommittén föreslår att ett europeiskt institut/centrum för konsument- forskning bör upprättas och stödjas av EU. Detta är naturligtvis en sak för och beslut i detta ärende bör inte vara föremål för kommitténs arbete. Kommittén har också långtgående förslag på ett konsumentveten- skapligt institut i . Med tanke på att forskningsmedel är en bristvara, kan jag inte ställa mig bakom detta förslag. Jag anser att det finns vida viktigare och mer angelägna forskningsområden än svenskarnas köpvanor och privatekonomi. Om det inom de traditionella juridiska institutionerna i anses angeläget att forska inom konsumenträtt, skall detta ske genom dessa och i konkurrens om de medel som forskningsvärlden har till sitt förfogande och inte med specialdestinerade skattemedel. Reservationer och särskilda yttranden 443 Rådgivning inför bostadsköp (Kap.13) Ingenting i förslaget visar att den rådgivning och vägledning som finns t.ex. hos seriösa fastighetsmäklare och byggföretag har misslyck- ats i objektivitet och saklig konsumentrådgivning. Det finns enligt min mening ingen anledning att skapa den Konsumenternas bostadsbyrå, som majoriteten föreslår. Nya marknader (Kap.14) Avregleringen av tidigare offentligt monopoliserade marknader och det ökade antalet privata alternativ har skett med konsumenternas bästa för ögonen. Det är ett effektivt sätt att öka konkurrensen och sänka kost- naderna. Därför är det förvånande att man nu skapar organisationer som skall skydda konsumenterna. Det är enligt min mening felaktigt att tillskapa en konsumenternas byrå för nya marknader, ytterligare ett branschfinansierat organ. Det finns , t ex på Internet, rådgivning och stöd för den konsument som vill välja det bästa och billigaste alternativet för ifrågavarande tjänster. Det är välgörande att man nu tänker bredda konsumenttjänstlagens tillämpningsområde att gälla sådana områden som konsumenterna inte tidigare kunnat rättsligt kritisera. Det är en välkommen inbrytning som kan leda till att även sjukvården kommer att underställas lagstiftningen vad gäller producentansvar och skadestånd vid felbehandlingar och slarv. ges i uppdrag att tillsammans med Konkur- rensverket genomföra systematiska studier av de av- och omreglerade marknaderna från ett konsumentperspektiv. Detta är ett misstroende mot de företag som erbjuder tidigare monopoltjänster. Behovet måste i så fall ha varit lika stort då offentliga sektorn tillhanda- höll tjänsterna. Några sådana studier till kundernas fromma var då inte aktuella. roll (Kap.15) Majoriteten vill att skall uppfattas som en paraply- organisation för organisationer som arbetar med konsumentfrågor och tilldela verket många nya uppgifter, flera av dem utan att man nu har den nödvändiga kompetensen. 444 Reservationer och särskilda yttranden nuvarande arbetssätt och funktion har kommittén inte ansett sig ta tid att närmare diskutera. Under arbetets gång har kri- tik riktats mot verket. Dessa synpunkter har endast med svårighet kun- nat diskuteras, eftersom verkets generaldirektör har ingått i kommittén. Jag vill inte medverka till att får nya uppgifter och i stort sett fördubblad medelstilldelning innan en oberoende utvärdering har gjorts. Kommittén föreslår att ett konsumentdepartement inrättas. Detta förslag vänder jag mig starkt emot. I inledningen av detta kommittéför- slag säger man faktiskt att de allra flesta konsumenter klarar sina köp utan hjälp och att de flesta köp sker utan problem. Då är det helt ofatt- bart att man föreslår ett särskilt departement. Jag vänder mig också emot att i förslagen, såväl som tidigare, har ett informationsmonopol till alla som skall syssla med konsumentfrågor. Det finns inom de juridiska fakulteterna och institu- tionerna fullt kapabla lärare inom denna juridiska inriktning. Reservationer och särskilda yttranden 445 Vi gör bedömningen att det svenska konsumentskyddet i stort är till- fredsställande. Det är dock förvånande att kommittén inte fått mer tid, , för att kunna göra en djupare översyn av det framtida offentliga konsumentskyddet. Flera av utredningens slutsatser och rekommendationer bygger mer på tyckande än vetande. Ett sådant exempel är förslaget om att genom lag ålägga kommunerna att inrätta konsumentvägledning (kap 4). Vi är överens med kommittén när det gäller vikten av att vägledningen bör finnas så nära konsu- menten som möjligt och där kommunen rent geografiskt normalt utgör basen men vi skulle vilja sett att fler alternativa driftsformer utreddes. Vi motsätter oss av principiella skäl att konsumentvägledning skall vara en obligatorisk uppgift för en kommun. Konsumentvägledning bör vara frivilligt för kommunerna. Vi har stor respekt för den kommunala självstyrelsen och anser att varje kommun ska tillgodose sina medbor- gares behov. Behoven, förutsättningarna samt lösningarna kan skilja sig i olika kommuner. Om staten vill detaljstyra så vore det naturligt att staten tog över verksamheten fullt ut och eventuellt anlitade kommunen som entrepre- nör mot full kostnadsersättning. Vi är därför motståndare till att genomföra en reform som utökar en uppgift för kommunerna som inte kan anses som deras kärnområde och där förändringen inte fullt ut ger kommunerna kostnadstäckning. Genom frivillig konsumentvägledning kan andra finansieringsformer utvecklas bl.a. ett aktivt samarbete med det lokala näringslivet och fristående konsumentorganisationer. Det borde inte vara svårt för lokala handlare att se nyttan av en aktiv kon- sumentvägledning med en bra marknadsbevakning eller för bankerna med en god budgetrådgivning. 446 Reservationer och särskilda yttranden Konsumentvägledarna bör också spela en viktig roll i det lokala Agenda 21-arbetet. Det är uppgifter som bör kunna finansieras både genom projektpengar och över den kommunala budgeten. I genomsnitt kostar den kommunala konsumentvägledningen per kommuninvånare och år. Här borde finnas utrymme för affärsidéer inom branscher som i högsta grad är engagerade i konsumentfrågor och tvistelösningar. Vi välkomnar därför att det i förslaget klart framgår att kommunen kan välja att lägga ut verksamheten på entreprenad eller samarbeta flera kommuner om uppgiften. När konsumentvägledningen drivs i kommu- nal regi är en bättre lokalisering än . Ett annat exempel är livsmedelsfrågan, som är en av de största konsu- mentfrågorna. Här har kommittén inte fått rätt förutsättningar både vad gäller direktiven och expertkunskap i utredningsarbetet. T.ex. har inte handläggare från på det här områ- det varit med som sakkunniga i utredningen. Kommitténs förslag att stärka de konsumentpolitiska målen (kapitel 2) att beaktas inom alla politikområden där konsumentintressen berörs tror vi inte löses genom att ett konsumentdepartement inrättas, vilket det för övrigt är regeringsbildaren som avgör. Det finns redan kapacitet för analys av konsumentfrågorna inom . Ett tredje exempel där utredningen inte dykt djupare i uppgiften är att analysera om de nuvarande pengarna och övriga resurser inom den statliga konsumentpolitiken används effektivt. Det kan förklaras i att direktiven inte klart pekar ut en sådan uppgift, men vi menar att för att föreslå nya uppgifter bör också gamla ifrågasättas. Kommittén föreslår en fördubbling av anslaget till konsumentpolitiken (kapitel 16). Detta står i klar motsatsställning till de generella direktiven för utredningar. Utredningens majoritet har inte pekat ut vilka offentliga åtaganden som skall stå tillbaka för konsumentpolitiken. Vi finner det inte belagt att konsumentskyddet genom majoritetsförslaget skulle bli dubbelt så bra eller bättre. Det är mycket otillfredsställande att kommittén inte haft den tid till förfogande för att mer konkret kunna redogöra för de eko- nomiska konsekvenserna av föreslagna åtgärder på konsument- politikens område. Reservationer och särskilda yttranden 447 Ang (kap 15) roll menar vi att frågorna är så komp- lexa och borde ha föregåtts av en noggrannare problemanalys. Vi är därför inte beredda att i det här läget ställa oss bakom alla de föränd- ringar som föreslås, utan vill göra en större översyn. För att uppnå målet att konsumenter skall känna sig trygga och ha ett starkt inflytande över sin vardag behövs bl.a. en satsning på utbildning. Att ge barn och ungdomar ökade kunskaper i grundläggande konsu- mentkunskap är därför en viktig uppgift. En stor del av konsumentre- laterad kunskap skall eleverna ges inom ämnet hemkunskap. Vi anser att det råder en obalans i de mål man vill uppnå med ämnet och det antal timmar som eleverna har till förfogande. Konsumentrelaterade problem och frågeställningar kan, utöver i ämnet hemkunskap, även belysas i de redan obligatoriska ämnena t.ex. matematik, samhällskun- skap etc. Vi ställer oss inte bakom majoritetens förslag om att göra konsumentkunskap till ett obligatoriskt ämne i gymnasieskolan (kap 11) men vi hyser uppfattningen att frågeställningarna är så pass rele- vanta att de måste få ta en större del av de befintliga ämnena. Och problematiken kring vad dagens och morgondagens barn och ungdomar bör lära sig i /gymnasiet väcker frågan om tiden nu är mogen för att utreda om inte det totala antalet lärotimmar måste utökas. Den svenska konsumentpolitiken i EU och internationellt Vi delar inte majoritetens syn på att , för att uppnå en gemen- sam marknad som har konsumenternas förtroende, endast kan förorda minimiregleringar (kap 3). Den svenska och den gemensamma konsu- mentpolitiken inom EU måste i stort ses i ett sammanhang. Ett fortsatt samarbete mellan medlemsstaterna måste leda till att den gemensamma konsumentskyddsnivån höjs. bör verka för att konsumentin- tresset får större vikt i förhållande till producentintresset i EU-samar- betet. Vi menar att den mest framkomliga vägen för att uppnå detta är att inte helt avvisa möjligheten till harmonisering. Det måste finnas en 448 Reservationer och särskilda yttranden flexibilitet att i det enskilda fallet avgöra vilken form av reglering och positionering som bäst främjar konsumenternas intressen. I enlighet med ovanstående reserverar vi oss i tillämpliga delar till förmån för de i reservationen framförda synpunkter och förslag. Reservationer och särskilda yttranden 449 Frågan om produktion av genmanipulerade livsmedel är kanske en av de allra största framtidsfrågorna. Med en ny era av genmanipulerade livsmedel, inleds också en ny era i människans överhöghet, manipule- ring och kontroll av naturen. Utvecklingen går snabbt. I baserar sig redan av produktionen av sojabönor och av majsproduktionen från genmanipulerat utsäde. Om politiken inte snabbt, på grundval av de risker vi vet finns med genmanipulerade livsmedel, skapar en motmakt till skydd för konsumenternas hälsa och den biologiska mångfalden riskerar vi snabbt få samma situation i Sve- rige och EU. Med gentekniken kan människan klippa och klistra in nya egenskaper i olika arter i syfte att göra dem till ekonomiska vinstma- skiner i människans tjänst. Genmanipulerade livsmedel är inget som konsumenterna efterfrågat, utan något som multinationella företag infört trots en aktiv konsumentrörelses protester. I har 64 fältförsök med utsättningar av genetiskt manipule- rade organismer skett. Vi är också tvingade att godkänna de GMO- livsmedel som är godkända inom EU, vilket har lett till att det finns GMO-sorter av soja, majs och raps i de svenska butikerna. Det är därför, ur ett grönt perspektiv, bra att kommer fram till slutsatsen att det i bör införas en obligatorisk märkning av produkter som härstammar från genmanipule- rade produkter samt att inom EU ska verka för att de nuvarande märkningsreglerna för majs och sojabönor ändras. Vidare gör utred- ningen en viktig markering om att märkning ska ske om produkterna innehåller genetiskt modifierade organismer oavsett om det är frågan om oavsiktlig kontaminering. Allt detta är bra men kan ur ett miljö- och konsumentpolitiskt perspektiv endast ses som en andrahandslösning. Om försiktighetsprincipen, skyddet av den biologiska mångfalden och konsumenternas hälsa hade tagits på allvar hade kommittén föreslagit att utsättning av genmodifierade organismer inte bör vara tillåtet i Sve- rige, och inte heller import av produkter som innehåller genmodifierade organismer. 450 Reservationer och särskilda yttranden Med ett förbud mot genetiskt manipulerade livsmedel hade flyttat fram sina konsumentpolitiska ambitioner. Då hade varje männi- skas rättighet att slippa äta genmanipulerad mat – och på så sätt slippa utsättas för onödiga och okända risker – kunnat beaktas. Gentekniken är ny och oprövad. Det finns många risker med genetiskt manipulerade organismer som vi kan förutse, förmodligen finns det många fler oförutsedda. Så länge dessa risker inte är helt klarlagda, motiverar för- siktighetsprincipen ett förbud. Avslutningsvis ställer gentekniken oss inför nya moraliska frågeställningar som gäller vår rätt att skapa nya organismer på konstgjord väg. Är det t.ex. rätt att flytta gener från människa till gris för att grisen ska växa snabbare och producera mer och magrare kött? Gentekniken är inte bara en fråga om vad konsumenterna vill stoppa i sig. På det stora taget handlar det också om vilket samhälle vi vill ha och vilken relation detsamma ska ha till miljön. Vill vi ha ett samhälle där livsmedelsproduktionen domineras av genetiskt manipulerad mat och livsmedelsjättar såsom och ? Vill vi se en utveckling där människan och de multinationella företagen ger sig själv rätten att manipulera, dominera och exploatera andra arter för kort- siktiga ekonomiska intressen? Det hade varit önskvärt om kommittén hade varit tydligare på den punkten. Den genmanipulerade maten är inte i konsumenternas intresse. Ett krav på ett svenskt förbud av genmanipulerad mat hade definitivt mot- verkat en sådan utveckling som det hade varit ett tydligt för- svar av den biologiska mångfalden, konsumenternas hälsa och ett mil- jövänligt småskaligt jordbruk på djurens och naturens villkor. Miljögarantin (artikel 95 i fördraget) i EU gör att miljön och konsu- menternas hälsa systematiskt ställs på undantag när dessa mål hamnar i konflikt med målsättningen om frihandel på den inre marknaden. Tan- ken med den s.k. miljögarantin är att se till att frihandel som medel för ett ökat välstånd inte går ut över den grundläggande säkerheten för hälsa och miljö. Regeln har förändrats och kompletterats under flera regeringskonferenser. Tyvärr har förändringarna inte varit till det bättre, snarare har det blivit en allvarlig försämring som gör paragrafen i praktiken obrukbar. Problemet är framför allt punkt 5 i Artikel 95 där mycket komplicerande krav ställs för en skärpning av de enskilda län- dernas regleringar. Bland annat ställs krav på att medlemsstaten ska kunna bevisa att det aktuella problemet är specifikt för medlemsstaten Reservationer och särskilda yttranden 451 samt att det ska ha uppkommit efter den tidpunkt då harmoniseringsåt- gärden beslutats. Miljögarantin är kanske det mest uppenbara exemplet på hur EU:s strukturer är kontraproduktiva i miljöarbetet. Flexibla regler som möj- liggör en progressiv och offensiv politik är en viktig delkomponent för att utveckla miljöarbetet och bedriva en aktiv konsumentpolitik. Därför måste miljögarantin ändras. Försiktighetsprincipen tillsammans med konsument- och miljöintresset måste sättas i första rummet. Detta är en fråga som kommittén borde ha kunnat peka ut för regeringen som prio- riterad såväl under ordförandeskap i EU som under nästa regeringskonferens. Inriktningen på det nordiska konsumentsamarbetet I kapitlet Den svenska konsumentpolitiken i EU och internationellt (avsnitt 3.6.4) konstaterar kommittén att det nordiska konsumentpoli- tiska samarbetet fungerar väl och att det i huvudsak bör ha en oföränd- rad inriktning. Jag har tidigare reserverat mig mot kommitténs delbe- tänkande om det nordiska miljömärkningssystemet Svanen (se kom- mitténs delbetänkande Nordisk miljömärkning – det statliga engagemanget, SOU 1999:45). 452 Reservationer och särskilda yttranden Särskilt yttrande av och Den svenska konsumentpolitiken i EU och internationellt medlemskap i kan ge konsumenten fördelar genom den stora marknad som EU utgör och den konkurrens som detta innebär. Den stora och öppna marknaden kan också ge tillgång till nya och intressanta varor. EU har dock ett övergripande mål om varors fria rör- lighet, som ur konsumentperspektivet kan vara ett problem. ambition att skydda konsumenten mot gifter och medicinrester eller farliga tillsatser i maten, liksom viljan att värna miljön kan därmed omintetgöras. En formulering i regeringens skrivelse 1995/96:181 illustrerar detta problem. Så här beskriver regeringen hur EU:s fria rör- lighet för varor skall tolkas Ett annat mål är att medlemsstaterna skall ha frihet, med stöd av subsi- diaritetsreglerna, att ge konsumenterna ett starkare skydd än vad som följer av gemenskapsreglerna under förutsättning att detta inte leder till hinder för den fria rörligheten av varor, tjänster och kapital. Det som står i citatet ger en klar bild av problemet. Varors fria rörlighet går före andra hänsyn och i praktiken begränsar detta medlems- ländernas möjlighet att ge ett fullgott skydd för konsumenten. Mot denna bakgrund anser vi att kommittén borde tagit en klar ställning för att de regler som har för att skydda miljön, skall få finnas kvar. De lagar och bestämmelser som finns för att den mat som saluförs är sund och riskfri, skall gälla även om varor som inte fyller dessa krav därmed inte kan flöda fritt över gränsen. Hänsynen till människors hälsa, liksom hänsynen till miljön, skall enligt vår mening värderas högre än varors fria rörlighet. Kommittén borde föreslå att regeringen med kraft skall arbeta för en sådan ordning. Det borde enligt vår mening vara en viktig fråga i skapandet av att göra konsumentpolitiken till ett fullvärdigt politiskt område i EU. För de svenska konsumenterna är det ett nederlag om så inte blir fallet.