sou · GOB362d4 · 2001-01-01 00:00:00 — Det formella kravet på medgivande av tillsynsmyndigheten till vissa av konkursförvaltarens åtgärder slopas. Det gäller underhandsförsäljning av pantsatt lös egendom (8 kap. 7 § andra stycket i utredningens lagför- slag), överlämnande av egendom till bäst berättigad borgenär i avskriv- ningsfall (10 kap. 4 § KL i utredningens lagförslag) och formlös efterut- delning (11 kap. 21 § KL i utredningens lagförslag). Å andra sidan har befogenheten att medge anstånd med avlämnande av förvaltarberättelse flyttats från rätten till tillsynsorganet (se avsnitt 5.6.4). Det är en rad bestämmelser i 1, 2, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15 och 16 kap. KL som på ett eller annat sätt berörs av utredningens förslag till reforme- rad konkurstillsyn. De mest långt gående ändringarna är de som avser den offentliga tillsynens ändamål och omfattning (7 kap. 25 och 26 §§ KL i utredningens lagförslag). Av skäl motsvarande dem som nämnts i fråga om det angelägna i att inte ha två olika tillsynsorganisationer i funktion samti- digt är det naturligen av intresse att undvika att en och samma till- synsmyndighet har att tillämpa två olika regelsystem för tillsy- nen, åtskilda enbart av tidpunkten för konkursbeslutet. Vad som kan dis- kuteras är främst om det också är möjligt att låta reglerna om den nya, selektiva tillsynen bli gällande fullt ut i äldre konkurser. När dessa har pågått och kanske t.o.m. står inför sin avslutning, är det up- penbarligen svårt att ge reglerna om en selektiv tillsyn någon reell inne- börd. Från statens synpunkt är det emellertid angeläget att den reformerade tillsynen får någon grad av genomslag i alla konkurser, eftersom den nya tillsynen bör vara mera effektiv och ge bättre resultat än den nuvarande. För skulle det bli ett visst merarbete att göra olika bedömningar av tillsynens omfattning allteftersom det rör sig om en ny eller en äldre konkurs. Ur borgenärernas synvinkel bör det inte möta något hinder att man tillämpar de nya reglerna även i äldre konkurser, om det tydligt klargörs att den ändrade inriktningen av den offentliga tillsynen träder i stället för den tidigare, ärendeanknutna övervakningen. Det förhållandet att en konkurs pågått vid reformens ikraftträ- dande bör med hänsyn till det anförda inte tillmätas den betydelsen att man avstår från att låta reformen beträffande den offentliga tillsynen slå igenom i görlig mån också i äldre konkurser. I vilken utsträckning de nya reglerna kan tillämpas i dessa konkurser beror av omständigheterna. I en övergångsbestämmelse bör anges att reglerna om den offentliga tillsynens ändamål och omfattning skall tillämpas i den utsträckning som föranleds av hur långt avvecklingen av boet framskridit. Den angivna begränsningen kan åskådliggöras med ett exempel. Enligt de nya reglerna skall Konkurs- tillsynsmyndigheten vid konkursens början få en konkursförvaltarrapport rörande konkursens omfattning och beskaffenhet (se 7 kap. 9 § andra stycket KL i utredningens lagförslag). I de äldre konkurser som pågått vid reformens ikraftträdande skulle det inte tjäna något rimligt syfte att ålägga förvaltaren att i efterhand upprätta ett prognosdokument, när en bouppteckning och andra konkursdokument redan föreligger. Har konkur- sen vid ikraftträdandet pågått endast en , så att någon bo- uppteckning ännu inte upprättats, kan å andra sidan läget vara det att en konkursförvaltarrapport skulle kunna vara till nytta för tillsynsorganet. I sådana fall bör det stå fritt att begära en så- dan rapport från förvaltaren. Oavsett behovet av en förvaltarrapport bör den nya regeln i 7 kap. 26 § första stycket om myndighetens skyldighet att planera omfattningen av tillsynen kunna beaktas också i äldre konkurser. Kravet på prioritering av myndighetens insatser bör kunna gälla också i dessa fall. En uttrycklig föreskrift i detta hänseende bör ingå bland över- gångsbestämmelserna. I övrigt anser utredningen att de bestämmelser som föreslås beträffande reformerade roll i konkursförfarandet nor- malt bör kunna tillämpas även i äldre konkurser, låt vara att tillämpningen blir mer eller mindre omfattande beroende på hur länge konkursen har pågått. Många bestämmelser avser t.ex. domstolens skyldighet att lämna tillsynsorganet tillfälle att yttra sig i olika frågor. Det bör inte vålla dom- stolarna någon svårighet att anpassa kommunikationen med tillsynsorganet i äldre konkurser till den nya ordningen, där tillsynsorganet självt avgör om det har något att tillföra ärendet i en uppkommen fråga. På motsvaran- de sätt bör de ändringar beträffande beslutsfunktioner som utredningen föreslår kunna tillämpas också i äldre konkurser. Med en allmän över- gångsregel av nämnt slag kommer det t.ex. inte längre att gälla något krav på formellt medgivande av till under- handsförsäljning av pantsatt lös egendom som sker efter reformens ikraft- trädande (8 kap. 7 § andra stycket KL i utredningens lagförslag). Aktuali- seras en sådan försäljning efter ikraftträdandet, behöver alltså konkursför- valtaren inte begära ett formellt medgivande till åtgärden. Det hindrar inte att det kan vara befogat att förvaltaren samråder med myndigheten enligt 7 kap. 10 § KL i utredningens lagförslag. Viss tvekan kan möjligen råda om hur de nya reglerna om hanteringen av en tvist rörande gäldenärens beneficium skall tillämpas (se 6 kap. 3 § KL i utredningens lagförslag). avgörs en sådan tvist av TSM. Har någon anhängiggjort en tvist hos TSM men denna inte avgjort den före reformens ikraftträdande, kan man med tanke på vad utredningen uttalat i det föregående om införandet av den nya tillsynsorganisationen fråga sig vilken instans som skall avgöra tvisten. Skulle – i de sällsynta fall det här gäller – TSM inte hinna med att fatta beslut före ikraftträdandet, synes det lämpligaste vara att TSM överlämnar frågan till domstolen. En övergångs- bestämmelse härom bör meddelas. En liknande fråga kan uppkomma vid tillämpningen av bestämmelsen i 13 kap. 8 § KL i utredningens lagförslag. I denna paragraf utsägs att RSV för det allmännas talan i i mål om av slut- redovisning. I utredningens lagförslag har paragrafen nyanserats på det viset att RSV:s talerätt begränsats till de fall då det allmänna för talan i egenskap av borgenär. I övrigt skall det ankomma på Konkurstillsynsmyn- digheten att också i högsta instans föra det allmännas talan. En motsvaran- de situation kan uppkomma också vid tillämpningen av bestämmelsen i 16 kap. 8 § andra stycket KL. Med nuvarande lydelse av detta lagrum är tale- rätten i i frågor om överklagande av beslut om utseende av konkursförvaltare m.m. också anförtrodd åt RSV. I utredningens förslag flyttas denna uppgift till . Eftersom det vid reformens ikraftträdande kan finnas pågående mål i , där det allmännas talan förs av RSV, och det kan ta innan en process- funktion byggts upp hos den nya tillsynsmyndigheten, synes det mest än- damålsenligt att RSV i redan anhängiggjorda mål fullföljer sin tidigare uppgift i fråga om processföringen i . En övergångsbe- stämmelse bör meddelas härom. Enligt utredningens mening bör de nya bestämmelserna om konkurstill- synens ändamål och omfattning – med övergångsregler av nu angivet slag – kunna träda i kraft också i fråga om äldre konkurser utan större tillämp- ningsproblem. I sammanhanget kan nämnas att det finns tecken på att kon- kurstiderna numera är i avtagande och inte längre uppgår till den tid om två – som förekommit (jfr avsnitt 2.3.5). Utredningens reformförslag avser som redan nämnts inte bara regle- ringen av det nya tillsynsorganets ställning och uppgifter. kursförvaltarens kompetens har formulerats om (7 kap. 1 § KL i utred- ningens lagförslag). Förvaltare skall utses av rätten med ledning av för- teckningar över förvaltare som upprättats av särskilda konkursförvaltarråd (7 kap. 2 § KL i utredningens lagförslag). Den nuvarande ordningen med ett obligatoriskt edgångssammanträde inför rätten avskaffas. Normalt skall det räcka med att gäldenären skriftligen bekräftar bouppteckningens rik- tighet vid ett bouppteckningssammanträde inför förvaltaren. Edgången blir fakultativ (6 kap. 2 – 4 §§ KL i utredningens lagförslag). Förvaltaren an- förtros rätten att besluta om bevakningsförfarande (9 kap. 1 § KL i utred- ningens lagförslag). En borgenär kan begära att domstolen utser en sär- skild borgenärskommitté (7 kap. 29 § KL i utredningens lagförslag). Reformen tar också sikte på kostnadsreglerna i KL (se avsnitt 5.8, 5.10.2 och 5.10.3). Visserligen kvarstår nuvarande princip om konkursbo- ets primära ansvar för konkurskostnaderna. Men en konkurssökande, en- skild borgenärs ansvar utökas (14 kap. 3 § KL i utredningens lagförslag). När det gäller bestämmande av arvode till konkursförvaltaren föreslår ut- redningen att förvaltaren skall vara skyldig att på begäran lämna tidsredo- visning i sin arvodesframställning (14 kap. 6 § andra stycket KL i utred- ningens lagförslag). En förvaltare ges vidare rätt att lyfta arvode som be- stämts särskilt för viss egendom, även om slutredovisning inte har avgetts, liksom att lyfta den del av ett arvode som motsvarar den mervärdesskatt som beräknats för arvodet (14 kap. 11 § KL i utredningens lagförslag). De nuvarande tillsyns-, kungörande- och kallelseavgifterna sammanförs till en ny konkursavgift (jfr 14 kap. 17 § KL i utredningens lagförslag). Det är alltså en rad olika inslag i konkursförfarandet som ändras med utredningsförslaget. Att låta alla de nya reglerna utan vidare slå igenom också i pågående konkurser torde inte vara lämpligt eller ens möjligt (jfr till det följande resonemanget i SOU 1983:24 s. 247 f.). Ändringarna be- träffande edgång kan t.ex. inte gärna tillämpas retroaktivt på en konkurs där konkursbeslutet meddelats före ikraftträdandet (jfr 2 kap. 24 § KL i utredningens lagförslag). Vid beslutet skall ju enligt nuvarande ordning "genast" bestämmas tid för edgångssammanträde och utfärdas kungörelse. Motsvarande gäller utredningens förslag om hållande av ett bouppteck- ningssammanträde inför konkursförvaltaren. Lika litet kan de nya reglerna om utseende av förvaltare tillämpas i nu nämnda situation; beslut i denna fråga skall ju meddelas "". Ett motsatt synsätt i den delen skulle kunna medföra, att före ikraftträdandet fattade beslut kan rivas upp under hänvisning till att den som utsetts inte finns med på den förteckning som upprättats av konkursförvaltarrådet. Det torde vidare vara principiellt olämpligt att låta reglerna om ett utökat kostnadsansvar för konkurssökan- de borgenär och om en höjd konkursavgift slå igenom i äldre konkurser. Vad som har anförts nu innebär att de nya bestämmelserna i 2 kap. 24 §, 6 kap. 2 a, 3 – 6 och 9 §§, 7 kap. 1, 2, 13 och 20 §§, 8 kap. 2 §, 12 kap. 8 och 10 §§ samt 14 kap. 3 och 17 §§ inte skall tillämpas i konkurser där konkursbeslutet meddelats före ikraftträdandet. En övergångsbestäm- melse bör ges härom. Det ligger annorlunda till beträffande vissa andra inslag i reformen. Överflyttandet på konkursförvaltaren av beslut om ersättning för inställel- se någon annanstans än vid rätten (6 kap. 14 § KL i utredningens lagför- slag) torde kunna genomföras även i äldre konkurser. Också ändringarna beträffande redovisning av medelsförvaltningen efter avslutad konkurs (7 kap. 21 § KL i utredningens lagförslag) och beträffande förvaring av gäl- denärens räkenskapsinformation m.m (7 kap. 22 § KL i utredningens lag- förslag), torde kunna tillämpas . Det kan i och för sig diskute- ras om man bör göra de nya reglerna om utseende av en borgenärskom- mitté (7 kap. 29 m.fl. §§ KL i utredningens lagförslag) tillämpliga i äldre konkurser, eftersom frågan om en sådan borgenärsrepresentation bör väckas i en konkurs och knappast blir aktuell annat än i större konkurser. Något avgörande hinder mot att låta reformen i den- na del träda i kraft också i äldre konkurser finns dock inte. Beslut om bevakningsförfarande m.m skall enligt förslaget i fortsätt- ningen fattas av konkursförvaltaren i stället för av rätten (9 kap. 1 – 4, 6 – 8, 20 och 21 §§ KL i utredningens lagförslag; se även 10 kap. 3 §, 15 kap. 1 § och 16 kap. 8 § första stycket 5). Har beslut om bevakningsförfarande redan fattats vid reformens ikraftträdande, kan naturligen de nya reglerna inte tillämpas. I motsatt fall finns inte något som hindrar att de träder i kraft också i äldre konkurser. En övergångsbestämmelse härom bör med- delas. Den föreslagna regeln om skyldighet för konkursförvaltaren att i sin arvodesframställning ange tidsredovisning (14 kap. 6 § KL i utredningens lagförslag) bör kunna tillämpas i alla oavslutade konkurser där någon så- dan framställan inte avgetts. Utredningen föreslår därför att i en särskild övergångsbestämmelse anges att 14 kap. 6 § andra stycket KL i dess nya lydelse skall gälla redan från ikraftträdandet i de fall då förvaltaren inte avgett någon arvodesframställan. Det föreskrivs i en del författningar att – om konkurs inträffar – en åt- gärd av visst slag får vidtas efter edgångssammanträdet i konkursen. Som exempel kan nämnas 15 kap. 6 § aktiebolagslagen (1975:1385) och 13 kap. 6 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Med utredningens förslag kommer något edgångssammanträde inte att hållas i andra fall än då det på grund av brottsmisstanke eller eljest finns särskild anledning anta att gäldenärens uppgifter rörande sin ekonomi be- höver bestyrkas genom edsavläggelse. Den normala gången blir i stället att ett bouppteckningssammanträde hålls inför förvaltaren (jfr ovan). Ut- gångspunkten för frister av åsyftade slag bör därför knytas till detta En övergångsbestämmelse härom har tagits med i utred- ningens lagförslag. Härutöver bör finnas en regel om att en hänvisning i nuvarande författ- ningar till en regel som har ersatts med en ny föreskrift i stället skall avse den nya föreskriften. 6.2Förslag till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497) Enligt nuvarande bestämmelse kan en borgenär som på grund av en ford- ran som omfattas av lönegarantin ansökt om en gäldenärs försättande i konkurs, åläggas ansvar för konkurskostnader enligt 14 kap. 3 § KL, om konkursen avskrivs och konkursboets tillgångar inte räcker till att betala konkurskostnaderna helt eller till viss del. Den kostnad som uppstår för borgenären omfattas enligt förevarande paragraf av lönegarantin. Utred- ningens förslag innebär att en borgenär i en sådan situation inte skall kun- na åläggas kostnadsansvar enligt 14 kap. 3 § KL (jfr kommentaren till den paragrafen och avsnitt 5.8.3). Detta framgår direkt av lydelsen i 14 kap. 3 § KL. Eftersom någon kostnad kan uppstå för borgenären, är sista satsen i förevarande paragraf obehövlig. 19, 21, 29, 30 och 32 §§ Ändringarna i nu nämnda paragrafer är i huvudsak formella till följd av att de nuvarande tillsynsenheterna inom KFM enligt utredningens förslag ersätts av en enda fristående tillsynsmyndighet – Konkurstillsynsmyndig- heten. Denna skall vara indelad i regionala enheter. Hur handläggningen av lönegarantifrågor skall hanteras inom är en fråga som myndigheten själv avgör. I lagtexten ges därför ingen anvis- ning om till vilken enhet inom myndigheten som ansökningar enligt 21 § skall sändas. Behövliga föreskrifter i den delen kan ges i förordning. 6.3Förslag till lag om ändring i sekretess- lagen (1980:100) 5 kap. 1 § och 8 kap. 19 § I dessa paragrafer har orden tillsynsmyndighet i konkurs ersatts med med anledning av utredningens förslag till en ny tillsynsorganisation (se avsnitt 5.9.1 och författningskommentaren till 1 kap. 3 § KL, avsnitt 6.1). 8 kap. 19 a § Paragrafen är ny och föranleds av utredningens förslag att inrätta regionala konkursförvaltarråd (se avsnitt 5.3.3.7). Den är utformad efter förebild av 8 kap. 19 §, som föreskriver sekretess för enskilds affärs- och driftförhål- landen hos (se prop. 1986/87:90 s. 115 och 434 f.). För att garantera konkursförvaltarråden bästa möjliga underlag när de skall bedöma vem som kan anses lämplig som konkursförvaltare, är det av vikt att de sökande fritt redogör för t.ex. uppbyggnaden av sin kontorsor- ganisation eller debiteringsprinciper. De föreslagna bestämmelserna syftar till att ge garantier för detta. 6.4Förslag till lag om ändring i bokförings- lagen (1999:1078) 7 kap. 2 § I bestämmelsen har införts ett nytt tredje stycke. Utredningen har föreslagit ändringar rörande förvaringen av konkursgäldenärens räkenskapsinforma- tion och andra handlingar efter konkurs. Bl.a. föreslås att tiden för förva- ringen skall vara (se 7 kap. 22 § KL i utredningens lagförslag och tillhörande författningskommentar, avsnitt 6.1). Regleringen i KL blir därmed en specialregel såvitt avser förvaringen av räkenskapsinformation, varför en erinran härom bör tas in i bokföringslagen. 6.5Förslag till förordning om ändring i konkursförordningen (1987:916) Om utredningens förslag till ändringar i KL genomförs måste också be- stämmelserna i KF ändras i flera avseenden. Utredningen lämnar, med ett undantag, inte några författningsförslag när det gäller dessa ändringar. I det följande berörs dock kortfattat i vilka delar utredningens förslag ställer krav på direkta ändringar i den nuvarande författningstexten. Härutöver kan det behöva övervägas om det i KF bör tas in ytterligare bestämmelser med hänsyn till t.ex. utredningens förslag om den nya offentliga tillsynens innehåll. När det gäller bestämmelsen om ersättning till staten för kon- kurskostnader lämnar utredningen förslag till ny lydelse av 43 § där utta- gandet av konkursavgift föreslås reglerat. En konsekvens härav blir bl.a. att förordningen (1979:972) om tillsynsavgift i konkurs kan upphävas, vilket gör att 3 § kommer att kunna utgå. När det i övrigt gäller bestäm- melserna om konkurskostnader (42–46 §§) innebär utredningens förslag om upphävande av 14 kap. 10 § KL att 46 § måste ges en annan utform- ning. Utredningens förslag om en enda tillsynsmyndighet – Konkurstill- synsmyndigheten – innebär att bestämmelsen i 4 § som reglerar möjlighe- ten till överflyttning av ärenden mellan olika tillsynsmyndigheter kommer att kunna slopas. Vidare uppkommer behov av flera mer redaktionella änd- ringar i t.ex. 12, 15, 16, 32 – 34 och 41 §§. Utredningens förslag om att ordningen med obligatoriskt edgångssam- manträde slopas och ersätts med ett bouppteckningssammanträde inför konkursförvaltaren påverkar flera olika bestämmelser i . Förslaget in- nebär t.ex. att det i 10 §, som reglerar innehållet i kungörelsen om kon- kursbeslutet, skall framgå tid och plats för bouppteckningssammanträdet i stället för till edgångssammanträdet. Vidare måste bestämmelserna i t.ex. 18 – 24 §§ och 31 § om bouppteckningsed och kallelser till edgångssam- manträde ändras med hänsyn till att gäldenären skall vara skyldig att av- lägga ed endast när detta begärs av , förvalta- ren eller en borgenär (6 kap. 3 § KL i utredningens lagförslag). Det måste också övervägas huruvida det i KF bör ingå regler om boupptecknings- sammanträdet (jfr 6 kap. 2 a § KL i utredningens lagförslag) som är ett förfarande inför förvaltaren och som inte längre, förutom kungörandet av tid och plats för sammanträdet, är något som handläggs av rätten. Ett annat förslag som ställer krav på ändringar i KF är förslaget om att beslut om bevakningsförfarande och därmed sammanhängande åtgärder flyttas över från rätten till konkursförvaltaren. Detta förslag berör be- stämmelserna i 26 – 28 §§. Även efterbevakningsförfarande skall enligt förslaget handhas av förvaltaren, vilket innebär att efterbevakningsavgif- ten skall betalas till förvaltaren i stället för till rätten. Detta berör bestäm- melsen om underrättelse till följd av obetald efterbevakningsavgift i 30 §. I paragrafen ges bestämmelser om hur konkursavgift skall tas ut. Som ut- vecklats närmare i avsnitt 5.8.4.3 har utredningen föreslagit att de nuva- rande avgifterna för tillsyn, kungörande och kallelser i konkurs skall slås samman till en konkursavgift. Detta framgår av första stycket. Genom att föreskrifter om beräkning av konkursavgift ges i förevarande paragraf kan förordningen (1979:972) om tillsynsavgift i konkurs upphävas (se författ- ningsförslag 6). Vidare kan bestämmelser om kungörandeavgift och kal- lelseavgift i förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna dom- stolarna slopas (se författningsförslag 7). Konkursavgift skall tas ut i alla konkurser, men skall beräknas på olika sätt beroende på hur konkursen avslutats. Det förhållandet att en konkurs- avgift skall tas ut i alla konkurser innebär inte att detta faktiskt kan ske i alla konkurser. I konkurser som skrivs av på grund av att tillgångarna inte räcker för att täcka konkurskostnaderna kan konkursavgift naturligtvis tas ut enbart så långt tillgångarna förslår sedan förvaltarens anspråk på arvode och kostnadsersättning blivit täckta (jfr avsnitt 5.8.4.3). Av paragrafens andra stycke framgår hur konkursavgiften skall beräk- nas i konkurser som skrivs av, läggs ned eller där rätten har fastställt ack- ord och i konkurser där konkursbeslutet upphävts av högre rätt. Avgiften skall tas ut med ett fast belopp som skall täcka dels kostnaderna för kungö- rande och kallelse i konkursen (f.n. ), dels kostnaden för den bas- kontroll som skall utföras i alla konkurser. Kostnaden för denna kontroll har uppskattats på grundval av bl.a. en av utredningen gjord förfrågan hos TSM om tidsåtgången för registrering i redovisningssystemet av olika handlingar och åtgärder under konkursen (se avsnitt 5.8.4.3). Den avgift som med hänsyn till den gjorda uppskattningen kan behöva tas ut för baskontrollen har beräknats till och konkurs- avgiften har i de nu aktuella konkurstyperna föreslagits bli . Det bör framhållas att avgiften inte är ett fast belopp i den meningen att belop- pet inte skall kunna förändras. Avgiften skall kontinuerligt anpassas till eventuella förändringar av de kostnader som avgiften avser. Av tredje stycket framgår hur konkursavgiften skall beräknas i konkur- ser som avslutas på annat sätt än vad som angetts i andra stycket, dvs. i konkurser som avslutas genom att rätten fastställer utdelning. Avgiften skall tas ut med dels samma belopp som i övriga konkurser, dvs. , dels ett belopp som är rörligt i förhållande till förvaltararvodets storlek; av förvaltararvoden upp till sammanlagt och av den del av arvodena som överstiger . I fjärde stycket ges bestämmelser om att det är DV som tar emot kon- kursavgiften och att DV får meddela närmare föreskrifter om redovisning av avgiften efter samråd med . 6.6Förslag till förordning om upphävande av förordningen (1979:972) om tillsynsavgift i konkurs I denna del hänvisas till vad som sagts i avsnitt 6.5. 6.7Förslag till förordning om ändring i för- ordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna Ändringarna i 1, 2 och 6 §§ samt i bilagan är en följd av att de nuvarande kungörande- och kallelseavgifterna i konkursärenden med utredningens förslag kommer att ingå som en del i den konkursavgift som skall tas ut i konkurs (jfr kommentaren till ändringarna i 14 kap. 17 § KL och i 43 § KF). Det kommer därmed inte att tas ut någon särskild kungörande- eller kallelseavgift i konkurs enligt förevarande förordning. Härutöver har gjorts en formell ändring i 1 och 6 §§ med tanke på ärenden om företags- rekonstruktion. Utredningen har i avsnitt 5.8.4 föreslagit en höjning av ansökningsav- giften i konkurs . Detta framgår av ändringen i av- giftsbilagan. 6.8Förslag till förordning om ändring i förordningen (1988:784) med instruktion för exekutionsväsendet 2 kap. 1 § och 3 kap. 1, 6 och 7 §§ Ändringarna är en följd av utredningens förslag till en ny organisation för tillsynsfunktionen (se avsnitt 5.9.1). Detta får till följd att RSV inte längre skall vara central förvaltningsmyndighet resp. KFM inte längre skall vara regional myndighet för frågor om tillsyn i konkurs. 6.9Förslag till förordning med instruktion för konkursförvaltarråden 1 – 2 §§