sou · GOB390d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Den som blir föremål för tillsyn skall av nät- myndigheten underrättas om den dag då tillsynen inleds.Nätmyndigheten får inte med- dela ett föreläggande om efterlev- naden av 4 kap. 1 § om bestäm- melserna i första stycket inte har följts.Nätmyndigheten prövar inte bestämmelserna i 3 kap. 6-9 §§, 11 § och 14-15 §§ samt 4 kap. 10 § om ansökan kommit in efter att koncessions- havaren avsänt ett slutligt skrift- ligt ställningstagande till berörda parters senast kända adress.Tillsynen omfattar inte be- stämmelserna i 7 kap., elleveran- törernas skyldigheter enligt 8 kap., bestämmelserna i 10 och 11 kap.23 Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas, såvitt av- ser frågor om elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella el- systemet, av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av denna lag och av före- skrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndigheten. Tillsynen omfattar inte elle- verantörernas skyldigheter enligt 8 kap. 4 Senaste lydelse 1999:770. Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1.bryter mot 2 kap. 1 eller 3 §, 2.bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 11 §, eller 3.bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 8 kap. 1§ tredje stycket eller 9 kap. 1 § andra stycket. Till böter döms den som upp- såtligen eller av oaktsamhet 1.bryter mot 2 kap. 17 § 2.inte gör anmälan enligt 1 § i rätt tid eller i så- dan anmälan lämnar oriktig uppgift. I ringa fall döms inte till ansvar. Till böter döms den som upp- såtligen eller av oaktsamhet bryter mot 2 kap. 17 §. 3 §, 6-8 §§, 11, 14 3 §, 6-9 §§, 11, 14 12 kap. 8 och 11 §§, beslut av en 12 kap. 8 och 11 §§, beslut av en tillsynsmyndighet enligt 12 kap. tillsynsmyndighet enligt 12 kap. 2-4 §§ samt beslut av den sy- 2-4 §§ samt beslut av den sy- minska produktionen av el får minska produktionen av el får överklagas hos allmän förvalt- överklagas hos allmän förvalt- stånd krävs vid överklagande till stånd krävs vid överklagande till Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 5Senaste lydelse 1998:665. 6Senaste lydelse 1999:770. Vid prövning av överklagande av beslut av nätmyndigheten en- ligt denna lag består länsrätten av en lagfaren ledamot och två sär- skilda ledamöter. Av de särskilda ledamöterna skall en ha särskilda kunskaper om nätverksamhet och en vara ekonomisk expert. Läns- rätten är dock domför utan de särskilda ledamöterna i sådana fall som anges i 18 § första och andra stycket samt fjärde stycket 1 lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Vid prövning av mål enligt denna lag som handlagts i enlig- het med bestämmelserna i 6 § består kammarrätten av tre lag- farna ledamöter samt två sär- skilda ledamöter. Av de särskilda ledamöterna skall en ha särskilda kunskaper om nätverksamhet och en vara ekonomisk expert. Även om en av de särskilda ledamö- terna är frånvarande, får målet avgöras om tre av kammarrättens ledamöter är ense om slutet. Kammarrätten är dock domför utan de särskilda ledamöterna i sådana fall som anges i 12 § andra stycket 1–3 lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. 1.Denna lag träder i kraft den 2.Nätmyndigheten skall efter tidpunkten för ikraftträdandet av denna lag pröva vilka områden som enligt 3 kap. 3 § skall redovisas samlat. Nätkoncessionshavare som innehar flera nätkoncessioner för område skall efter ikraftträdandet av denna lag till nätmyndigheten anmäla hur koncessionshavaren anser att redovisning skall ske. Om nätmyndigheten inte därefter fattat beslut i redovisningsfrågan skall redovisning ske i enlighet med koncessionshavarens anmälan. 3.Beslut enligt 3 kap. 3 § som meddelats före ikraftträdandet av denna lag gäller till dess nytt beslut meddelats i frågan eller till dess tidsperioden i punkt 2 löpt ut. 4.Prövning i allmän förvaltningsdomstol skall ske enligt äldre bestämmelser om ärendet har avgjorts av nätmyndigheten före denna lags ikraftträdande. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Härigenom föreskrivs att 11 och 16 §§ lagen (1971:289) skall ha följande lydelse Kammarrätt är delad i avdelningar. Regeringen får bestämma att avdelning skall vara förlagd till annan ort än den där domstolen har sitt säte. Avdelning består av presidenten eller en såsom ord- förande samt av minst två kammarrättsråd, av vilka en är vice ord- av vissa mål finns bestämmelser av vissa mål finns bestämmelser (1979:1152), lagen (1990:886) om granskning och om granskning och kontroll av kontroll av filmer och video- filmer och videogram och el- lagen (1997:857). om särskild sammansättning vid av mål enligt 10 kap. kommu- behandling av mål enligt 10 kap. nallagen (1991:900) och 22 kap. kommunallagen (1991:900) och kyrkolagen (1992:300) 13 a §. finns i 13 a §. Länsrätt får efter beslut av regeringen vara delad i avdelningar. Avdelning består av ordförande och minst två rådmän. Ordförande är lagmannen eller en chefsrådman. av länsrätt vid behandling av av länsrätt vid behandling av mål om fastighetstaxering finns mål om fastighetstaxering finns ingslagen (1979:1152). ringslagen (1979:1152) och vid 7Senaste lydelse 1995:21. 8Senaste lydelse 1981:282. behandling av mål enligt ellagen (1997:857) finns bestämmelser i ellagen. Denna lag träder i kraft den 1Uppdraget och dess genomförande På elmarknaden finns – förutom elanvändare - elproducenter, nät- företag, elhandelsföretag och balansansvariga. I nätverksamhet in- går överföring av el, förvaltning, drift och underhåll av nätet samt mätning och rapportering av den el som överförts på nätet. Det svenska elnätet utgörs av ett stamnät samt regionala och lokala nät. Stamnätet täcker hela landet och ägs av staten. Region- näten kopplar samman stamnätet med lokalnäten och vissa större mottagare av el. Regionnäten ägs i huvudsak av de större elprodu- centerna. De lokala näten överför elen till elanvändarna inom ett visst område och ägs främst av kommuner och de större elprodu- centerna. Dessa företag har ensamrätt, men även skyldighet att på skäliga villkor ansluta elanvändare till näten och att på skäliga villkor överföra el till användarna inom sina koncessionsområden. () har till uppgift att förvalta och driva det svenska stamnätet och de statligt ägda utlandsförbindelserna. är också systemansvarig myndighet enligt ellagen. Verket har därmed det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av el. Detta innebär att tillse att det nationella elsystemet fungerar som ett sammanhållet system. Balansansvaret gentemot , dvs. uppgiften att ekonomiskt säkra sina åtaganden genom egen produktion eller genom kommersiella avtal, vilar på dem som tecknat avtal om balansansvar med . /96 genomfördes en reform av elmarknaden. Elproduktion och handel med el utsattes för konkurrens medan nätverksamheten, som är ett naturligt monopol, regleras och över- vakas på särskilt sätt. Tillsynen av nätverksamheten är viktig för att Uppdraget och dess genomförande elmarknaden skall fungera väl och för att nätföretagen inte skall kunna missbruka sin monopolställning. Tillsynen utövas av nät- myndigheten. Regeringen har utsett till att vara nätmyndighet. Myndigheten skall säkerställa skäliga nät- tariffer och motverka risker för att nätverksamheten subvention- erar annan verksamhet. Nätverksamhet skall redovisas som en särskild rörelsegren och kontrollen innebär bl.a. att nätmyndig- heten följer upp nätföretagens redovisade intäkter och kostnader. Även om den monopoliserade nätverksamheten styrs av speciella regler under tillsyn av nätmyndigheten, kan fall av uppenbart konkurrensrättslig karaktär uppkomma. I sådana fall bör konkurrenslagen vara tillämplig och handläggningen huvudsakligen ske i . Sådana konkurrens- begränsningar som är en direkt följd av att nätverksamhet är ett reglerat monopol kan emellertid inte angripas med stöd av konkurrenslagen. Det handlar här om en gränsdragning mellan tillsynsmyndigheten för ellagen respektive tillämpning av konkurrenslagen. Konkurrenslagen (1993:20) innehåller två generella förbud, dels mot konkurrensbegränsande samarbete, dels mot missbruk av dominerande ställning. Denna utredning begränsas till bestämmelserna i ellagen (1997:857). Ellagen innehåller inga bestämmelser om tillsyn över den kon- kurrensutsatta elmarknaden. Företag på den konkurrensutsatta elmarknaden omfattas, liksom alla företag, av det konkurrens- rättsliga regelverk som tillämpas av . Vårt upp- drag berör endast indirekt frågor om konkurrens i elproduktion och elhandel. Frågor som gäller elsäkerhet övervakas av och faller utanför denna utrednings uppdrag. 1.2Sammandrag av ellagstiftning och ett urval offentliga utredningar –2000 Omstruktureringen mot en avreglerad elmarknad påbörjades då huvuddelen av dåvarande ombildades till . övertog nyinrättade ansvaret för stamnätet (prop. 1990/91:87, bet. 1990/91:NU38, rskr. 1990/91:318 samt prop. 1991/92:49, bet. 1991/92:NU10, rskr. 1991/92:92). Uppdraget och dess genomförande beslutade om mål och strategier för en elmarknadsreform. Målet var en ökad konkurrens på elmarknaden (prop. 1991/92:133, bet. 1991/92:NU30, rskr. 1991/92:322). Det slogs fast att den som har koncession för en elektrisk stark- strömsledning eller för ett ledningsnät inom ett visst område borde ha skyldighet att mot ersättning upplåta ledningskapacitet för transport av elektrisk ström till den som så begär, oavsett om det är koncessionshavaren eller någon annan som levererar, utnyttjar eller återförsäljer den elektriska strömmen. Nätverksamhet borde vidare drivas ekonomiskt åtskild från annan verksamhet. Det uttalades också att det är väsentligt för möjligheterna att främja konkurrensen på elmarknaden att det tariffsystem som tillämpas är öppet, förutsägbart och enkelt att överblicka och använda. Tarifferna bör vara icke-diskriminerande. De bör dock återspegla de kostnader som en anslutning till nätet och en över- föring av el ger upphov till. Det slogs således fast att tarifferna så långt som möjligt bör vara kostnadsriktiga. Syftet att främja en öppen och väl fungerande elmarknad måste därvid beaktas (prop. 1991/92:133 s. 30). () redovisade delbe- tänkandet Elkonkurrens med nätmonopol (SOU 1993:68). Utred- ningen lämnade förslag till ny ellagstiftning, som bl.a. behandlade tillsynen av nätverksamhet och regler för nättariffernas utform- ning. Monopolkontroll på en avreglerad elmarknad (SOU 1993:105) sin syn på organisation och finansiering av myndighetsuppgifterna för tillsyn av nätverksamhet på elmarknaden. beslutade om ett nytt regelverk för elmarknaden som skulle träda i kraft (prop. 1993/94:162, bet. 1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358). Efter riksdagsvalet beslutade att skjuta upp elmarknadsreformens ikraftträdande för att ge den redan tillsatta möjlighet att göra en konsekvensanalys av de nya reglerna för elmarknaden (prop. 1994/95:84, bet. 1994/95: NU10, rskr. 1994/95:141). redovisade sina överväganden och förslag avseende elmarknadsreformen i delbetänkandet Ny elmarknad (SOU 1995:14). beslutade om att de beslutade lagändringarna skulle träda i kraft med vissa ändringar Uppdraget och dess genomförande 1994/95:222, bet. 1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). Beslutet innebar omfattande förändringar i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen). Beslutet innebar vidare ikraftträdande av den tidigare beslutade lagen (1994:618) om handel med el, m.m. (elhandelslagen). De nya reglerna innebar att konkurrens infördes i elhandel och elproduktion. Syftet var bl.a. att införa valfrihet för elanvändarna och skapa förutsättningar för en ökad pris- och kostnadspress inom elförsörjningen. Regleringar som hindrade handel med el avskaffades medan nätverksamhet som är ett naturligt monopol även fortsättningsvis regleras och övervakas. Detta innebar att elpriset skulle sättas i konkurrens men inte nättariffen. När elmarknaden avreglerades fick elanvändarna i princip minst två avtalsförhållanden, ett med elhandelsföretaget och ett med det företag som ansvarar för det lokala nät som överför elkraften till användaren. I den nya lagstiftningen definierades nätverksamhet på följande sätt. Med nätverksamhet avses att ställa elektriska starkströms- ledningar till förfogande för överföring av el. Till nätverksamhet hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. Med anslutning av elektriska anläggningar avses också återinkoppling av en befintlig anläggning och höjning av avtalad effekt i inmatnings- eller uttagspunkt (1 kap. 4 § i den nu gällande ellagen). En huvudprincip är att det skall vara en klar boskillnad mellan å ena sidan produktion och försäljning av el och å andra sidan nät- verksamhet. En juridisk person som bedriver nätverksamhet får inte bedriva produktion av och handel med el. Nätföretag kan bedriva annan än sådan verksamhet. Ett krav är emellertid att all nätverksamhet skall ekonomiskt redovisas åtskild från annan verksamhet. Syftet med dessa bestämmelser är att underlätta tillsyn och undvika att nätverksamheten belastas med kostnader för annan verksamhet (s.k. korssubventionering). En ny myndighet, nätmyndigheten, fick i uppgift att bl.a. utöva tillsyn av ellagens efterlevnad utom i frågor som rör elsäkerhet och driftsäkerhet hos det nationella elsystemet. Tillsynen skall bedrivas så att det skapas incitament till hög leveranssäkerhet och kostnads- SOU 2000:90 Uppdraget och dess genomförande effektivitet i nätverksamheten. kan pröva skälig- heten hos nättariffer och andra villkor för nättjänster som ett nät- företag tillämpar. Vidare infördes i ellagstiftningen regler med syfte att åstad- komma en ökad utjämning av kostnader för överföring av el mellan tätorts- och glesbygdskunder. Det uttalades att huvudprincipen är att nättariffer på lokala nät och på regionledningar skall vara avståndsoberoende. En särskild koncession (leveranskoncession) infördes för lever- ans av el till de användare inom koncessionsområdet, som inte önskade byta till annan elleverantör. Det krävdes att användare som önskade upphandla el från annan än leveranskoncessionären hade tillgång till en utrustning som möjliggjorde timvis mätning av elförbrukningen. infördes för elanvändare med s.k. direktmätning ett takpris på för timregistrerande mätutrustning och dess installation (prop. 1996/97:85, bet. 1996/97:NU11, rskr. 1996/97:266). Syftet med takpriset var att underlätta för användare med liten elförbrukning att delta i handeln med el. 1996/97:136, bet. 1997/98:NU3, 1997/98:27). nya ellagen (1997:857) trädde i kraft . Lagen innebar i huvudsak en språklig och redaktionell modernisering av den gällande lagstiftningen på elområdet. Bestämmelserna ellag och elhandelslagen fördes samman och de bestämmelser som infördes som en följd av elmarknadsreformen fördes över till den nya lagen i stort sett oförändrade. Vissa ändringar och kompletteringar av lagstiftningen gjordes dock utifrån bl.a. förslag i betänkandet Ny ellag (SOU 1995:108), betänkandet Regler för handel med el (SOU 1996:49) och betänkandet Konsumentskydd på elmarknaden (SOU 1996:104). beslutade om vissa smärre änd- ringar i ellagen som krävdes för genomförandet av Europa- parlamentets och rådets direktiv (96/92/EG) av om gemensamma regler för den inre marknaden för el, det s.k. elmarknadsdirektivet (EGT nr L 27, 30.1.1997, s. 20, Celex 396L0092). Därutöver beslutades om vissa ändringar i ellagen syftande till att förbättra elmarknadens funktionssätt (prop. 1997/98:159, bet. 1998/99:NU4, rskr. 1998/99:53). beslutade att avskaffa kravet på timvis mätutrustning för de flesta elanvändare. Istället infördes en scha- Uppdraget och dess genomförande blonbaserad beräkning av elförbrukning. Systemet med leverans- koncession upphävdes (prop. 1998/99:137, bet. 1999/2000:NU4, rskr.1999/2000:1). Lagändringarna trädde i kraft . Samtliga elanvändare gavs därmed möjlighet att fritt byta elleverantör och elhandelspriserna släpptes helt fria, som särregleringen och den därtill hörande tillsynen över elhandelspriserna togs bort. Elområdet förändras successivt och det har gått elmarknadsreformen trädde i kraft. har i flera sammanhang framförts att det regelverk som gäller för över- vakning av nätverksamhet är otillräckligt och inte medger en effektiv tillsyn. Det finns behov av en översyn för att klargöra om det finns skäl att skärpa regelverket samt genomföra ändringar och preciseringar i ellagen för att tillsynen över nätföretagen skall bli effektivare. I utredningens direktiv (dir. 1999:81, se bilaga 1) redogörs kort- fattat för ellagstiftningen och dess tillkomst samt vissa svårigheter och problem med tillsynen av nätverksamheten. Vårt uppdrag om- fattar enligt direktiven sammanfattningsvis följande. Först skall utredaren analysera behovet av: –förändringar av regleringen och tillsynen av nätverksamhet och föreslå de regler och övriga förändringar som behövs, –närmare precisering av nätmyndighetens tillsynsansvar och lämna förslag till de regler som behövs, –skärpningar av regelverket för avgränsning mellan nätverksam- het och konkurrensutsatt verksamhet och lämna förslag till de regler som behövs, –författningsstöd för att främja en omstrukturering av nät- företagen som leder till att tarifferna utjämnas mellan tätorts- kunder och landsbygdskunder och lämna förslag till de regler Därefter skall utredaren lämna förslag till regler för tvångs- förvaltning av nätkoncession. Vi skall enligt regeringsbeslut redovisa våra överväganden och lämna förslag till lagstiftning beträffande den första delen av uppdraget, dvs. Uppdraget och dess genomförande regleringen av tillsyn av nätverksamhet, behovet av precisering av tillsynen, avgränsning mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet samt utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd. skall vi redovisa våra överväganden och lämna förslag till lagstiftning i fråga om den andra delen av upp- draget, dvs. regler för tvångsförvaltning. Som en första del av uppdraget redovisar vi i detta delbetänkande vår analys av behov av förändringar i ellagen (1997:857). För vår slutrapport återstår att lämna förslag till regler för tvångsförvalt- ning av nätkoncession. Utgångspunkten för vårt arbete har varit att ställa samman erfarenheter och synpunkter på ellagens funktion i berörda hänseenden från i första hand dem som har en praktisk erfarenhet av lagen. Utredningens sakkunniga och experter har bidragit till arbetet med en mångfald av erfarenheter och exempel från verksamheten i företag och myndigheter. Vi har studerat nätmyndighetens projekt för utveckling och metodik för uppföljning och tillsyn, den s.k. Nätnyttomodellen (bilaga 2). har på utredningens uppdrag gjort en analys av nätföretagens möjligheter att subven- tionera annan verksamhet. Rapporten är bifogad som bilaga 3. Dessutom har vi utnyttjat studier från angående styrelsegemenskap mellan nätföretag och elhandels- företag. Med hjälp av material från har vi låtit ta fram tabeller och diagram för att bl.a. belysa skillnader i nättariff beroende på kundtäthet. Vi har tagit del av normer för spänningskvalitet och i bilaga 4 redogörs för svensk standard ( SS- EN 50 160 och SS 421 18 11). Vi har vidare tagit del av Kraft- avtalsutredningens rapport till Näringsdeparte- mentet om elhandelsföretagens koncernförhållanden. Vi har besökt och motsvarighet till nätmyndig- heten dvs. det finska och Vassdrags- och Energidirektorat. Vi har också besökt danska Miljö- och /Energistyrelsen. Uppdraget och dess genomförande I kapitel 2 redogör vi för olika tillsynsmodeller och erfarenheter av den nuvarande tillsynen av nättariffer samt ger våra förslag på behov av förändringar. Det är i detta avsnitt som vi också be- handlar de övergripande frågorna om tillsynsarbetet och tillsyns- metodiken. I kapitel 3 går vi igenom nuvarande regler angående avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verk- samhet samt redogör för vår syn på behovet av förändringar. Vår utvärdering av skillnader mellan nättariffernas nivå och behovet av utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd finns i kapitel 4. En analys av gränserna för nätmyndighetens tillsynsansvar och förslag på precisering därav finns i kapitel 5. I kapitel 6 diskuterar vi ekonomiska och andra konsekvenser av våra förslag. Slutligen, i kapitel 7, finns författningskommentaren. 2 Tillsyn av nätverksamhet Det nuvarande regelverket för nätverksamhet har, med några smärre undantag, varit i kraft . Erfaren- heterna har visat på svårigheter att utveckla och tillämpa centrala begrepp i ellagen, t.ex. begreppet skäliga nättariffer. Det har också varit svårt att åstadkomma ett effektiviseringstryck på företagen inom regleringens ramar. Vi har därför fått i uppdrag att analysera erfarenheterna av regleringen och tillsynen av nätverk- samheten. I uppdraget ingår att lämna konkreta förslag till sådana ändringar i regelverket som vi finner nödvändiga. Vi skall också redovisa vår syn på eventuella behov av förändringar av resurser, organisation och inriktning på tillsynsarbetet. I detta avsnitt går vi först kort igenom olika generella reglerings- modeller. Vid genomgången av den nuvarande regleringen pekar vi också på vissa särskilda svårigheter i dess tillämpning. Efter detta diskuterar vi vilka slutsatser som kan dras av nätmyndighetens hittillsvarande tillsyn samt den efterföljande domstolsprövningen. Därefter redogör vi för myndighetens förelägganden till ett stort antal företag att sänka nättarifferna. Vi presenterar också nätmyndighetens pågående projekt för utveckling av metodik för tillsyn av nätföretag. Sedan beskriver vi regleringen i , och . Avslutningsvis redo- gör vi för våra överväganden och förslag. Prisreglering är ett ekonomiskt-politiskt instrument som vanligen syftar till att påverka prisbildningen på monopolmarknader eller marknader med otillräcklig konkurrens. I infördes bestämmelser om prisreglering 1939. Den främsta anledningen var att vissa företag ansågs missbruka sin monopolställning och ta ut oskäliga priser. En prisreglering innebär inskränkningar i marknadsaktörernas beteende i syfte att nå ett för samhället bättre utfall med hänsyn till effektivitets- och rättviseaspekter. Prisreglering är viktig där en effektiv konkurrens saknas. Med en effektiv konkurrens skulle rivaliteten mellan företagen leda till att de bjöd under varandras priser och pressade ned priserna mot kostnaderna i syfte att finna avsättning för sina varor eller tjänster. Därmed skulle en god allokeringseffektivitet nås på marknaden. På grund av avsaknaden av konkurrens i nätverksamheten är det dock inte sannolikt att nätföretagen själva kommer att pressa ned priserna mot kost- naderna. Prisreglering sker främst genom pristaksreglering och avkast- ningsreglering eller varianter/kombinationer av dessa. Pristaks- reglering förknippas på elområdet främst med den elmarknads- reform som genomfördes i –1991, medan avkastningsreglering varit den vanligaste prisregler- ingsmetoden i elsektor. I har vi en modell med fri prissättning och kontroll i efterhand. Den svenska modellen är varken en pristaks- eller avkastningsreglering, men innehåller vissa moment av båda varianterna. I avsnitten nedan redovisar vi i korthet den principiella innebörden av de olika formerna av pris- regleringsmetoder. En pristaksreglering innebär att uttryckliga tak sätts för de priser som kan tas ut för varor eller tjänster som levereras på den aktuella marknaden. Vanligen gör inflationen att man i praktiken begränsar den reala prisutvecklingen.