sou · GOB357d1 · 2001-01-01 00:00:00 — beslutade i enlighet med social- utskottets betänkande (1999/2000:SoU4) Vissa alkoholfrågor där socialutskottet ställt sig bakom så gott som alla förslag utifrån rege- ringens proposition. När det gäller frågan om inriktningen för en ny myndighetsstruktur på alkohol- och narkotikaområdet välkomnade utskottet regeringens förslag att tillsätta en organisationskommitté med uppgift att ge förslag i syfte att förenkla och förtydliga myndighets- strukturen på bl.a. alkoholområdet (dir. 1999:56). 2.8Oberoende alkoholsamarbetet – OAS beslöt regeringen att tillkalla en särskild kommitté med uppdraget att organisera ett samarbete mellan branschorganisatio- ner, försäkringsbolag och berörda myndigheter m.fl. när det gäller alko- holförebyggande arbete. Kommittén fick i uppgift att verka för sam- arbete mellan olika företag, branschorganisationer, försäkringsbolag, myndigheter och andra när det gällde olika informationsinsatser kring bruk av alkohol, dess risker och skadeverkningar. Dessutom skulle kommittén undersöka förutsättningarna för hur samarbetet skulle kunna organiseras i mer permanenta former samt lämna förslag till organisa- tionsform och fortsatt finansiering. Kommittén, som antog namnet OAS, överlämnade sitt betänkande OAS (SOU 1998:154) . OAS uppgift har varit att samordna informationsinsatser och aktiviteter på nationell nivå när behov funnits eller när det funnits samordningsvinster att hämta. I direktiven angavs att ett prioriterat område är samverkan kring insatser som motverkar den illegala hanteringen dvs. illegalt tillverkad eller insmugglad alkohol och langning till ungdomar. I OAS betänkande föreslogs att OAS skulle ombildas till antingen en statlig delegation () eller en privaträttslig organisation, t.ex. en ideell förening. Samarbetet skulle initiera, sam- ordna och effektivisera informations- och opinionsinsatser för att främ- ja måttfullhet och återhållsamhet i alkoholbruket samt motverka alko- holskador. OAS föreslogs vidare fungera som ett forum för dialog mel- lan staten och dess myndigheter, branschorganisationer, företag m.fl. i informationsfrågor relaterade till bruket av alkohol och dess risker i samhället. OAS skulle dock inte ta ställning i andra frågor än de som berör samverkan om informations- och opinionsbildning. Som nämnts tidigare beslutade i enlighet med socialutskottets betänkande (1999/2000:SoU4) Vissa 34 Aktuella utredningar och propositioner ställde sig även bakom så gott som alla förslag som behandlats i propositionen (1998/99:134) Vissa alko- holfrågor m.m., utom den föreslagna strukturen avseende OAS-samar- betet, dvs. samarbetet mellan branschorganisationer, försäkringsbolag och berörda myndigheter på alkoholområdet. Utskottet såg positivt på regeringens försök att hitta samarbetsformer, men ansåg den tänkta for- men för samarbetet vara olämplig. Regeringen ombads att återkomma till med förslag om hur ett sådant samarbete på alkohol- området skall utformas och bedrivas . Regeringen beslöt att tillkalla en . Kommissionen fick i uppdrag att göra en utvärdering av samhällets nar- kotikapolitiska insatser . Med utgångspunkt i utvärderingen skall kommissionen lägga förslag till möjliga effektivi- seringar av nuvarande narkotikapolitik för att på lång sikt skapa bättre förutsättningar för samordnade och intensifierade insatser mot narko- tikamissbruket. Översynen skall omfatta lagstiftningen inom området, insatser för att förebygga missbruk och rehabilitera narkotikamissbru- kare samt insatser för att begränsa tillgången på narkotika. utgav kommissionen ett delbetänkande Narkotikastatistik – Om samhällets behov av information om narko- tikautvecklingen (SOU 1999:90). Syftet med delrapporten är att påvisa samhällets behov av information om narkotikautvecklingen, narkoti- kans spridning och konsekvenser samt lägga fram förslag som gör det lättare att följa och analysera narkotikautvecklingen i landet. I rappor- ten beskrivs den statistik som samlas in av olika myndigheter och organisationer. Dessutom analyseras de problem som är förknippade med insamling av uppgifter kring narkotikahantering och narkotika- missbruk. Utöver delbetänkandet har även kontinuer- ligt publicerat ett antal diskussionspromemorior angående narkotika- lagstiftning, narkotikarelaterad dödlighet m.fl. Kommissionens slutsats i delbetänkandet är att samhällets statistik- försörjning vad gäller narkotikarelaterade uppgifter i stort sett håller god kvalitet och har en hög ambitionsnivå. Det pågår dessutom ett utvecklingsarbete inom flera myndigheter för att förfina metoderna och för att rätta till olika brister. För att kunna uppnå så långsiktigt hållbara lösningar som möjligt samt för att områden med särskilt stora brister skall kunna prioriteras föreslår kommissionen att narkotikastatistiken, så långt det är möjligt, Aktuella utredningar och propositioner 35 Det bör dessutom råda ett samspel mellan de uppgifter som efterfrågas på central nivå och de primärdata som registreras regel- bundet på lokal nivå. Efterfrågade uppgifter från den lokala nivån bör i så stor utsträckning som möjligt även vara till nytta för den lokala upp- giftslämnaren. anser att det behövs ett uttalat och tydligt ansvar för en samlad analys av den nationella narkotikastatistiken, utan att det inkräktas på enskilda myndigheters statistikansvar. Bristen vad gäller narkotikastatistiken ligger i att ingen myndighet har ett övergripande ansvar för och perspektiv på narkotikastatistiken. Dess- utom finns ingen myndighet som har ansvar för att driva på metodutvecklingen. Kommissionen gör bedömningen att bör få detta samordnande ansvar för narkotikastatistiken. Detta eftersom har ansvaret för att följa narkotikautvecklingen i landet. har institutet, i sin egenskap av svensk kontaktpunkt, fått ansvaret att sammanställa alla svenska uppgifter till det Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (sv. ECNN, eng. ). I det övergripande ansvaret anser kommissionen bör ingå att göra en årlig svensk sammanställning av all relevant narkotika- statistik, inklusive jämförande EU-statistik. Förutom att analysera och ställa samman data på nationell nivå bör det även ingå i ansvaret att värdera och belysa narkotikautvecklingen. Kommissionen anser vidare att institutet även bör få ansvar för att utveckla metoder samt ta initiativ till forskning inom området ifråga. Den svenska narkotikastatistiken bör vidare samordnas med det utveck- lingsarbete som sker inom ramen för EU:s narkotikasamarbete. Samar- bete bör även ske med övriga berörda parter som verkar inom området, t.ex. myndigheter, organisationer, kommuner, landsting och forskare. Utöver ovan nämnda förslag anser kommissionen att även bör få i uppdrag att utarbeta en handbok i hur lokala kartläggningar bör och kan genomföras. Detta eftersom likartade sam- manställningar på lokal nivå förbättrar förutsättningarna för att göra nationella sammanställningar. Kommissionen föreslår vidare att institu- tet bör få i uppdrag att som komplettering till de pågående studierna genomföra årliga narkotikavaneundersökningar i åldersgruppen 15–samt även genomföra narkotikavaneundersökningar i hela befolk- ningen . Under utredningens gång har samråd skett med Narkotikakommis- sionen. 36 Aktuella utredningar och propositioner I regeringsbeslut av bestämdes att tillkalla en sär- skild utredare med uppdrag att göra en översyn av Barnombudsman- nens (BO) verksamhet, dvs. att bedöma om ombudsmannens roll och uppgifter borde förändras i något avseende och i så fall hur. Utredarens uppdrag gick ut på att utvärdera och bedöma BO:s hittillsvarande arbe- te och belysa vilken roll BO har spelat för utvecklingen inom barnom- rådet. Utredningen skulle ge förslag till hur BO kunde stärkas och effektiviseras. Utredningen överlämnade sitt betänkande Barnombuds- mannen – företrädare för barn och ungdomar (SOU 1999:65) . Utredningens principiella förslag handlar om att BO:s roll som om- budsman bör renodlas för att barnens och ungdomarnas rättigheter skall främjas så effektivt som möjligt och att BO:s ombudsmannaroll bör förstärkas genom ökad självständighet och genom rättsliga befogen- heter. I utredningen tas vidare upp frågan om barns lek- och utemiljö. Utredningens förslag är att ansvaret för olika sakfrågor bör ligga på sektorsansvariga myndigheter enligt principen om mainstreaming. Därför anser utredaren att BO:s nuvarande samordnande myndighets- ansvar för barns och ungas säkerhet bör överföras till Folkhälsoinstitu- tet och att ansvaret bör anges i instruktion. Det nya ansvaret skulle t.ex. kunna integreras i institutets nationella skadepre- ventiva program. Utredningen anser även att och ansvar för de allmänna lekplatserna bör förtydligas så att det även ingår i des- sa myndigheters ansvar att se till att lekredskap och lekplatser är peda- gogiskt utformade så att barns kreativa lek skall kunna stimuleras. Det nationella samordnande ansvaret för barnsäkerhetsfrågor, som utreda- ren föreslår skall läggas på , bör enligt utredaren in- kludera såväl frågor som rör säkerheten i barns lekmiljöer som det pedagogiska innehållet i dessa miljöer. 2.11Finansiering av forskning och utveckling En arbetsgrupp under har i en rapport finansiera forskning och utveckling (Ds 1999:68) redovisat ett förslag till reformerat myndighetssystem för forskningsfinansiering. Bakgrun- den var att dagens forsknings- och finansieringssystem ansågs fragmen- terat, oflexibelt samt saknade förmågan att satsa med kraft inom utval- Aktuella utredningar och propositioner 37 Arbetsgruppen har i sitt förslag delat upp forskningsverk- samheten i dels forskningsstöd, dels uppdragsforskning. Arbetsgruppen föreslog att fyra myndigheter skulle få uppgiften att vara forskningsstödjande och att dessa skulle ha forskningsstöd som sin huvuduppgift. Uppdragsforskningen däremot skulle hanteras av ett större antal myndigheter där forskningsfinansiering skulle vara en av många uppgifter och primärt skulle ses som ett medel för att genomföra de övriga uppgifterna. Utöver att ett sammanhållet forskningsråd – – skulle skapas under , före- slog arbetsgruppen att tre ytterligare myndigheter borde skapas för att ansvara för områdesorienterat forskningsstöd; för soci- ala frågor och arbetsliv, Myndigheten för teknisk utveckling, kommuni- kation och bebyggelse samt för miljö, lantbruk och naturresurser. Vidare har arbetsgruppen gått igenom den forskning som bedrivs under bl.a. utgiftsområdena 8, 9, 10, 11, 12, 13 och 14 (invandrare, hälsovård, sjukvård, social omsorg, ekonomiskt trygghet, arbetsmark- nad och arbetsliv) och konstaterat att det inom dessa områden finns ett stort antal myndigheter men bara ett fåtal som finansierar forskning, t.ex. , , , och . Arbetsgrup- pen förutsåg behov av mer forskning inom området vilket i sin tur stäl- ler krav på god ansvarsfördelning mellan myndigheterna och det före- slagna för sociala frågor och arbetsliv. Särskilt om- nämns att stödet till folkhälsoområdet är splittrat på (), () och . Arbetsgruppen ansåg att uppgifter i relation till de andra organen borde utredas närmare i samband med omorganisatio- nen. överlämnade regeringen en proposition (1999/2000:81) Forskning för framtiden – en ny organisation för forsk- ningsfinansiering till . Regeringen lämnar här förslag till en ny myndighetsstruktur för forskningsfinansiering. Enligt förslaget skall tre nya forskningsråd och en ny myndighet inrättas för finansiering av forskning och utvecklingsarbete. Ett av dessa tre nya områdesinriktade forskningsråd är tänkt att inriktas på sociala frågor och arbetsliv. Detta råd övertar i så fall ansvarsområden som handhas av Socialveten- skapliga forskningsrådet samt delar av ansvarsområdet för . Det nya rådet ges därmed ansvar att finansiera grundforskning och tillämpad forskning inom socialvetenskap och socialpolitik samt folkhälsovetenskap. 38 Aktuella utredningar och propositioner I propositionen understryks vikten av att det nya rådet fortsätter att utveckla samverkan med dels myndigheter under som inom ramen för sina förvaltningsanslag finansierar forskning till stöd för den egna verksamheten, bl.a. , dels andra angränsande aktörer. tillkallades en kommitté för att se över formerna för stats- bidragsgivningen till vissa nykterhetsorganisationer och till vissa andra organisationer verksamma inom det sociala området, dvs. organisatio- ner som verkar inom områdena alkohol och narkotika, utsatta barn och deras familjer samt våld mot kvinnor. Översynen skulle omfatta såväl kriterier för bidragsgivningen som den administrativa hanteringen av bidragen. Uppdraget skulle resultera i ett nytt bidragssystem med en ökad resultatstyrning. utkom med betänkandet Vad får vi för pengarna – Resultatstyrning av stats- bidrag till vissa organisationer inom det sociala området (SOU 1998:38). Utredningens förslag handlar inte bara om att öka resultat- styrningen utan även om att göra bidragssystemet enhetligt och att sta- ten skall behandla frivilligorganisationernas bidragsansökningar på ett likvärdigt sätt. I den kartläggning som gjordes av kommittén framkom att inte mindre än sex instanser var inblandade i bidragshanteringen. De bidragsansvariga instanser som ägnades mest uppmärksamhet var och . Av dessa två visade sig Socialsty- relsen ha ett betydligt mer aktivt sätt att fördela bidrag på än . Fördelarna med bidragshantering hand- lade bl.a. om att deras hantering styrs av årliga regleringsbrev samt av en förordning. Vidare lämnar styrdokument öppet för myndigheten att själv bedöma vilka organisationer som skall tilldelas bidrag. Utredningen konstaterade vidare att för de allra flesta av Social- departementets förenings- och organisationsbidrag är resultatstyrningen låg eller så förekommer den inte alls. För den del av bidraget som ansvarade för var dock en resultatorientering av bidra- get under utveckling. Utredningens förslag handlade bl.a. om att en myndighet borde an- svara för bidragshanteringen och att denna myndighet skulle vara . Till stöd för bidragshanteringen borde dessutom enligt utredningen finnas en förordning som ger samma grund för alla de aktuella organisationernas ansökningar och återrapporteringar. Aktuella utredningar och propositioner 39 över borde även formuleras mål i regleringsbreven för att öka resultat- styrningen. skulle dessutom alla bidragstagande organisationer behöva lämna en ekonomisk redovisning och i denna ange bidragets andel av organisationens omslutning liksom även information om upp- nådda resultat. föreslogs att organisationerna lämnar en redogörelse för vilka resultat som uppnåtts inom de olika insatsområ- den . Vidare föreslog utredningen att ett råd bestående av berörda frivil- ligorganisationer skulle inrättas. För att inte den förebyggande aspekten skulle komma i skymundan föreslogs att skulle hö- ras innan beslut om bidrag meddelades. Utredningen valde att undanta (). I stället föreslogs att förbundet även fram- gent skulle ges ett öronmärkt bidrag genom att ett avtal sluts direkt mellan förbundet och . Bidraget bör öronmärkas, ansåg utredningen, av det skälet att CAN:s uppgifter har klar myndig- hetskaraktär. Utredningen nöjde sig med att ge allmänna rekommen- dationer inför framtagandet av avtalet, dels att det skall framgå vilka uppgifter som bidraget skall användas till, dels vilken återrapportering som CAN förbinder sig att göra. Dessutom bör det i avtalet finnas en ömsesidig uppsägningsklausul och det bör tydligt framgå vilken tids- period avtalet omfattar. I budgetpropositionen (1998/99:1) föreslog regeringen i enlighet med kommittén, dvs. att det behövs nya riktlinjer för statsbidragen till frivilligorganisationerna på det sociala området. Därefter har Social- utskottet beslutat i enlighet med regeringens förslag. Regeringen tog dock inte upp frågan om att regeringen skulle upprätta ett samarbets- avtal med CAN, utan detta blev i stället en uppgift för enligt kommittédirektiven (dir. 1999:56). En ny förordning (1998:1814) om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området trädde i kraft . För vägledning av socialpolitiken vid ingången av detta årtusende öns- kade regeringen förbättra kunskapsunderlaget kring välfärdsutveck- lingen. Regeringen gav därför i uppdrag åt en grupp forskare att sammanställa den kunskap som fanns och identifiera de områden där behovet av ökad kunskap kring välfärdsutvecklingen var angeläget. Kommittén tolkade uppdraget så att den centrala uppgiften skulle vara att göra en samlad bedömning av välfärdsutvecklingen un- der det gångna decenniet. Detta ansåg kommittén inbegripa en översikt 40 Aktuella utredningar och propositioner av hur viktiga strukturella villkor och de socialpolitiska stödsystemen förändrats. Ett mål för arbetet var dessutom att peka ut forskningsupp- gifter av särskild relevans för 2000-talets socialpolitiska utmaningar. Kommittén har i delbetänkandet Välfärd vid vägskäl (SOU 2000:3) redovisat ett delbokslut över välfärdsutvecklingen. Kommittén har i sitt delbokslut kommit fram till att det under de- cenniet som gått finns tecken på försämrad välfärd inom flera centrala områden. Kommittén konstaterar att 1990-talets inledning varit unik på så sätt att välfärden inom flera områden, framför allt arbete, ekonomi och hälsa, försämrats generellt sett. Analyserna pekar främst ut tre grupper, vilkas levnadsvillkor försämrats mer än andra grupper, näm- ligen utrikesfödda, ensamstående mödrar och yngre personer. Dess- utom har arbetargrupperna en fortsatt sämre situation, åtminstone i jämförelse med tjänstemän på hög nivå och mellannivå. Kommittén poängterar att de inte kunnat beskriva välfärdsförändringar för två bre- da ålderskategorier, nämligen barnen och de allra äldsta. Vidare har kommittén angett ett antal kunskapsluckor som kategori- seras i generella brister, specifika förändringar eller reformer samt resultatkontrollen i mål- och resultatstyrningsmodellen. Det handlar ex- empelvis om brister i bilden av hur samhället fungerar och hur män- niskors livsvillkor gestaltar sig, t.ex. för barnen, om effekter av föränd- ringar och reformer av t.ex. Ädelreformen och psykiatrireformen samt brister i kunskap rörande statens löpande uppföljning av den kommuna- la verksamheten. Slutligen förekommer kunskapsluckor på områden där inga uppgifter över huvud taget finns tillgängliga och där helt nya data måste samlas in. 3 Styrning av folkhälsoområdet 3.1Politiska mål, riktlinjer och prioriteringar Regeringen gav 1995 en parlamentarisk kommitté i uppdrag att utarbe- ta nationella mål för hälsoutvecklingen. Detta arbete håller nu på att slutföras och förväntas få stor betydelse för arbetet med folkhälsofrå- gorna. formulerade i sitt andra delbe- tänkande Hälsa på lika villkor – andra steget mot nationella folkhälso- mål (SOU 1999:137) ett antal preliminära folkhälsomål. Med något un- dantag står en enig kommitté bakom förslagen. Folkhälsomålen är tänk- ta att presenteras i slutlig form i slut- betänkande . De preliminära förslagen till folkhälsomål karaktäriseras av att man betraktar hälsopolitiken som en integrerad del av många olika politik- områden och att målen är formulerade i termer av exponering för ohäl- sans bestämningsfaktorer och inte i termer av sjukdomsförekomst eller sjukdomskonsekvenser. Exponeringsmålen är satta utifrån en bedöm- ning av deras bidrag till olika sjukdomars och skadors förekomst, för- delning och konsekvenser. Målen är tänkta att uppnås fram . Utöver folkhälsomålen skall kommittén även presentera ett antal övergripande strategier, vilka utgör grunden för en god och jämlik hälsoutveckling på lika villkor. Dessa strategier berör ett fler- tal olika sektorer i samhället, t.ex. socialt kapital, arbetsliv, uppväxt- villkor, fysisk miljö, hälsofrämjande livsstilar, stödsystem och infra- struktur för en god folkhälsa. De preliminära hälsopolitiska målen är formulerade kring sjuk- domars, skadors och den egenrapporterade ohälsans orsaker. Det beror på att det primärpreventiva arbetet syftar till att påverka förekomsten av dessa orsaker. Det är också ett sätt att betona att flera olika sam- hällssektorer kan bidra till att förbättra folkhälsan genom förebyggande 42 Styrning av folkhälsoområdet insatser, och inte främst sjukvården som arbetar med sjukdomars kon- sekvenser framför deras orsaker. Perioden fram har valt därför att den anses tillräckligt kort för att vara relevant i ett politiskt perspektiv och tillräckligt lång för att folkhälsopolitiska insatser skall kunna ha avsedd effekt. Genom att betona bestämningsfaktorer för häl- sa uppstår inte problemet med att invänta hälsoeffekter av åtgärder som tar . WHO:s europaregion tillämpar en dubbelt så i sin nya hälsopolitiska strategi, Hälsa 21, medan däremot enskilda mål har tidshorisonter som varierar . har lämnat förslag till indikatorer som är knutna till de hälsopolitiska målen och är operationella. De syf- tar till att fånga väsentliga förhållanden som gäller de risk- och frisk- faktorer som anges i målen, men är inte i sig själva några risk- respek- tive friskfaktorer. Så långt det är möjligt och lämpligt har angetts pro- centsatser för den utveckling som kan fångas upp genom respektive in- dikator. Ytterligare prioriteringar och preciseringar avseende indikato- rerna skall göras i slutbetänkandet så långt möjligt. Prioriteringar och målformuleringar skall baseras på vissa etiska ställningstaganden, som kommittén skall redovisa i sitt slutbetänkande. Målen skall vidare ta sin utgångspunkt i en bedömning av vad som är de viktigaste dragen i den pågående hälsoutvecklingen och de hälso- politiska utmaningar som de kommande årens samhällsutveckling san- nolikt för med sig. Folkhälsomålen och offentliga aktörer I detta avsnitt redovisas ett antal preliminära politikområden kring vilka övergripande strategier och hälsopolitiska mål avses formuleras i slutbetänkande. Indelningen i politik- områden har ännu inte beslutats av . Till dessa områden har i detta avsnitt angetts exempel på vilka statliga myn- digheter som har uppgifter och/eller ansvar kopplat till respektive område. samarbetar med många av de myndigheter som anges nedan. För de flesta av de områden som berörs gäller att det i hög grad är kommuner och landsting som är de aktörer som genomför det faktiska folkhälsoarbetet, vilket innebär att dessa ofta är de aktörer som kan bidra till att folkhälsomålen uppnås. Därigenom spelar också och viktiga roller för att underlätta för kommuner och landsting att uppnå sina mål inom folk- hälsoområdet. Styrning av folkhälsoområdet 43 Utöver dessa aktörer bör även nämnas det stora antal privata aktö- rer, dvs. frivillig/ideella organisationer, föreningsliv, fackliga organisa- tioner och arbetsgivarorganisationer, företag m.fl. som kan bidra till att förbättra folkhälsan. Många av de offentliga aktörer som nedan omnämns har anledning att samverka med dessa viktiga aktörer för att målen skall kunna uppnås. Vissa av målen är vidare av t.ex. lagstiftningskaraktär, vilket gör att även statsmakterna har ett ansvar för att målen uppfylls. avser i sitt slut- betänkande att redovisa en mer fullständig kartläggning av samtliga aktörer som berörs av folkhälsomålen. Ekonomisk trygghet, sociala miljöer och uppväxtvillkor Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: 44 Styrning av folkhälsoområdet Fysisk aktivitet och matvanor Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: Alkohol, narkotika och tobak Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: OAS – Oberoende alkoholsamarbetet Hälso- och sjukvård och smittskydd Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: Styrning av folkhälsoområdet 45 Samordnat folkhälsoarbete och hälsoinformation Exempel på statliga myndigheter med uppgifter/ansvar inom detta om- råde: