sou · GOB339 · 2001-01-01 00:00:00 — Diskussionen om det individuella programmets storlek måste alltså för att vara meningsfull hålla isär olika grupper elever. In- nan vi återkommer till denna fråga i samband med IV-elevernas fort- satta studiekarriär, skall något kort sägas om den generella rekrytering- en till IV-programmet i relation till rekryteringen till de andra pro- grammen i gymnasieskolan. Elever på IV årskurs ett 1998, fördelade efter olika elevkate- gorier baserade på tidigare utbildning. Andelar av gruppen och inom IV- programmen åk 9 95-97, men ej gymn. % inom kol. % inom kol. % inom kol. % inom kol. % inom kol. i För 38 elever i denna kategori gäller att de har slutat tidigare än 1998 och börjat gymnasiet men sedan gått ut igen 1998. Fet stil markerar att gruppen är överrepre- senterad. 19 Det är möjligt att vara registrerad på IV termin ett . Om vi ser till de elever som gick i årskurs ett i gymnasieskolan 1998 och som gått ut samma år20 och jämför de andelar av alla elever i fem sociala grupper som gick på det individuella programmet (tabell 9), kan vi konstatera att i synnerhet elever för vilka uppgifter om föräldrarna saknas i Folk- och bostadsräkningen sökte sig dit, med andra ord som regel elever vilkas föräldrar invandrat under 1990- talet. Inom denna grupp var i själva verket IV-programmet den vanli- gaste utbildningen bland pojkarna och den tredje vanligaste utbildning- en bland flickorna – nästan en fjärdedel av pojkarna (24,) och en knapp sjättedel av flickorna (16,) gick där. Det individuella programmet hade också mycket stor betydelse för både pojkar och flickor vilkas föräldrar återfinns i Folk- och bostadsräkningen 1990 men för vilka uppgifter om yrke saknas, dvs. som regel elever med här- komst i invandrarfamiljer eller i familjer med osäker eller marginalise- rad ställning på arbetsmarknaden (respektive ).21 Bland de elevgrupper vilkas sociala härkomst kan klassificeras utgör det individuella programmet med stor marginal det mest frekventa valet av studieprogram på gymnasiet bland pojkar med ursprung i lägre ar- betarklassen () och det näst mest frekventa bland flickorna med samma härkomst (). Den andel elever som kommit till det individuella programmet sjunker sedan ju högre upp i samhället vi rör oss och väljs inom de högsta sociala skikten av mindre än tre pro- cent av pojkarna och bland flickorna. 20Det vill säga 7 393 elever på IV och nio elever på IVLL, se tabell 6. Vi har här uteslutit eleverna från IVIK eftersom dessa nästan per definition är invandrade och således uppgifter saknas om de variabler vi nedan önskar jäm- föra. Anledningen till att vi valt att jämföra just de elever som går direkt från till gymnasiet är att denna grupp är den i särklass största om vi ser till samtliga elever i gymnasiets första årskurs (däremot gäller detta inte på IV som vi konstaterat ovan) och att den därför är mest lämplig som grundenhet för jämförelsen. 21För denna kategori utgör IV det andra mest frekventa valet bland pojkarna och det tredje mest frekventa valet för flickorna. För den högre klassens barn utgör IV det sjunde vanligaste valet bland pojkarna och det nionde mest valda programmet för flickorna. Andelar på IV-programmet av alla pojkar och flickor i fem sociala grupper i årskurs ett i gymnasieskolan 1998 som gått direkt från grundskolani i Siffrorna gäller för IV och IVLL; elever på IVIK är ej inräknade. Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. Eleverna på det individuella programmet har med andra ord i allmänhet lågt socialt ursprung. De förenas också av att de misslyckats med sina studier i . Om vi utgår från alla elever som studerade i års- kurs ett i gymnasieskolan (och som gått ut grund- skolan 1998) och jämför den andel elever med olika genomsnittsbetyg i årskurs nio som gick på IV-programmet (tabell 10), ser vi att bland ele- ver med de lägsta betygen återfinns nästan hälften av alla pojkar och mer än hälften av alla flickor (respektive ) på detta program. En ännu större andel () finner vi bland de pojkar som saknar betyg från årskurs nio (motsvarande andel för flick- or är ). Ett annat sätt att karakterisera IV-programmet är att se till andelarna elever inom programmet som befinner sig i vissa be- tygskategorier. För pojkarna som går på IV har av samtliga pojkar på programmet ett medelbetyg från grundskola på under 3,0. För flickorna är motsvarande andel något lägre, . Andelar på IV-programmet av alla pojkar och flickor i olika betygskategorier i årskurs ett i gymnasieskolan 1998 som gått direkt från grundskolani 0,1-2,4 2,5-2,9 3,0-3,4 3,5-3,9 4,0-4,4 4,5-5,0 iSiffrorna gäller för IV och IVLL; elever på IVIK är ej inräknade. Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. Elever vilkas familjer har olika invandrarstatus tenderar att i olika stor omfattning prioritera eller, rättare sagt, vara hänvisade till IV. De lägsta andelarna elever på IV har den grupp elever som är födda i och vilkas föräldrar också är födda i landet, knappa för pojkar- na och för flickorna. Därefter följer de elever som är födda utomlands men som har minst en förälder som är född i (bland pojkarna och bland flick- orna). Bland elever som är födda i men vars föräldrar inte är födda i landet går en något högre andel på IV (för pojkarna och för flickorna). Om vi bortser från den mycket lilla grupp elever för vilka det saknas uppgift om födelseland både för dem själva och deras föräldrar, totalt tio personer, uppvisar elever som själva är födda utomlands och vilkas föräldrar också är föd- da där de högsta andelarna på IV, dryga för pojkarna och strax för flickorna. IV är bland dessa pojkar det näst största programmet och för flickorna det tredje största programmet. Andelar på IV-programmet av alla pojkar och flickor i års- kurs ett i gymnasieskolan 1998 som gått direkt från efter familjens invandrarstatusi iSiffrorna gäller för IV och IVLL; elever på IVIK är ej inräknade. Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. Det individuella programmet var tänkt att erbjuda en möjlighet för sva- ga och mindre studiemotiverade elever att påbörja sina gymnasiestudier för att nästkommande år kunna söka sig till en ordinär gymnasieutbild- ning inom ramen för något av de 16 nationella programmen. Av alla elever i årskurs ett på IV-programmet försvann totalt sett cirka en tredjedel (36,på IV och på IVIK) helt från gymnasiet året därefter och ytterligare ungefär en tredjedel (26,på IV och på IVIK) gick även det andra gymnasie- året kvar på IV. Med tanke på att en så blygsam andel av samtliga ele- ver som befann sig på IV-programmet i årskurs ett 1997 gått vidare till ett nationellt program året därpå (34,på IV och på IVIK), kan det individuella programmet knappast sägas fylla denna funktion. Men dessa siffror ger inte hela sanningen om IV- programmet.22 Som påpekades i inledningen är det viktigt att i analysen av IV- programmet göra skillnad mellan olika elevkategorier. En första grupp består av elever som kommer dit direkt efter årskurs nio. En andra grupp utgörs av dem som går om IV-programmet ett andra eller rentav tredje gymnasieår. En tredje grupp elever är de som under det andra gymnasieåret övergått till det individuella programmet från ett natio- 22 Här kan tilläggas att IB är det program som har den i särklass största andelen elever som inte fortsätter nästföljande år, , medan övriga pro- gram befinner sig mellan ENs och OPs . En fjärde grupp, slutligen, består av elever som inte tidi- gare studerade vare sig på det svenska högstadiet eller i gymnasiesko- lan, alltså till allra största delen elever som invandrat till Sveri- ge.23 I det följande skall vi inte göra skillnad mellan IV-elever som gjort uppehåll i skolstudierna efter högstadiet och dem som prövat på gymnasiestudier på andra program innan de kom till det individuella programmet. Vi rör oss alltså med tre grupper: elever som kommer di- rekt från årskurs nio, elever som gjort uppehåll efter eller tidigare gått på ett nationellt program, och, slutligen, elever som inte gått ut en svensk grundskola.24 För denna senare grupp är invandrade elever tydligt överrepresenterade.25 Betraktar vi övergångsfrekvenserna för dessa kategorier finner vi tydliga skillnader (tabell 12). av alla elever på IV- programmet som kom direkt från årskurs nio gick under det andra stu- dieåret över till ett nationellt program, främst yrkesförberedande såda- na. Av de elever som gått i svensk grundskola men inte gått direkt från till IV i årskurs ett 1997, var det dock endast en dryg fjär- dedel som ett studieår senare åter gick på ett nationellt program. Knappt hälften hade slutat. Den lägsta andelen elever som gått vidare till nationella program – – återfinns bland dem som inte har gått i svensk grundskola. Dessa elever avbryter eller gör uppe- håll i sina studier i störst utsträckning (67,), vilket i synnerhet gäller flickorna bland vilka inte återfinns på gymna- siet . 23Sven , , har påpekat att dessa grupper bör hållas isär i ana- lysen. 24Åtminstone har de inte gått ut en svensk grundskola . 25En korstabulering mellan denna grupp, som uppgår till närmare 3 000 elever, och variabeln socialt ursprung visar att för saknas föräldrarna i FoB- 90(mot för de övriga grupperna) och för ytterligare sju pro- cent av eleverna finns föräldrarna med i FoB-90 men uppgift om yrke saknas (här har de övriga två grupperna samma andelar). De som ej har gått i svensk grundskola är överrepresenterade inom kategorien elev och föräldrarna födda utomlands (mot för de övriga två grupperna). För närma- re finns varken uppgift om eleverna eller om föräldrarna, vilket tyder på att de invandrat. Vad som vidare utmärker denna grupp är att de är betydligt äldre än de andra eleverna, fler än hälften är födda och tidigare, medan motsvarande andel för övriga två grupper understiger fem pro- cent. Olika IV-elevkategorier i årskurs ett 1997 och deras utbild- ningsvägar . Uppdelade efter kön; andelar av gruppen Direkt från årskurs 9 Ej direkt från årskurs 9 Direkt från årskurs 9 Ej direkt från årskurs 9 Direkt från årskurs 9 Ej direkt från årskurs 9 iKategori innehåller även elever som gått ut i . Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. Vi finner även skillnader mellan elever med olika socialt ursprung (tabell 13). Detta gäller framför allt de elever som gått direkt från . Om vi inom denna grupp IV-elever jämför dem med sär- skilt högt socialt ursprung och dem med särskilt lågt, ser vi att bland både pojkar och flickor var det en större del av de senare som slutade helt eller gick kvar på IV-programmet , medan en be- tydligt mindre andel gick över till studieförberedande program nästa skolår. Det som till största delen förklarar övergångsfrekvensen från IV till andra program är dock vilken elevkategori en elev tillhör under sitt första IV-år. Sannolikheten att återfinnas på ett nationellt program är som vi kunnat konstatera i särklass högst för dem som kommer direkt till IV från . Olika IV-elevkategorier med socialt ursprung i högre klass eller lägre arbetarklass i årskurs ett 1997 och deras utbildningsvägar efter kön. direkt från årskurs 9 ej direkt från årskurs 9 direkt från årskurs 9 ej direkt från årskurs 9 direkt från årskurs 9 ej direkt från årskurs 9 direkt från årskurs 9 ej direkt från årskurs 9 iKategorin innehåller även elever som gått ut i . Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. 1.3.5Sociala och andra skillnader inom gymnasieskolan I det följande skall vi närmare granska vad skillnader mellan elever i avseende på kön, socialt ursprung och tidigare skolkarriär betytt för gymnasieskolan . Hur stora är avstånden mellan olika grupper av elever och har de ökat, minskat eller på annat sätt förändrats gång? Skillnader av detta slag är synliga i rekryte- ringen till utbildningar och skolor – effekterna av dem präglar den miljö de olika utbildningarna och skolorna utgör och de villkor under vilka undervisningen där bedrivs. Samma skillnader kan emellertid också ses som uttryck för de skilda utbildningsstrategier som grupper av elever med olika tillgångar tenderar att utveckla och vilka utbild- ningsinvesteringar de gör och kan göra i gymnasieskolan – med andra ord deras objektiva chanser att orientera sig inom gymnasieskolans värld så som dessa chanser framträder som statistiska mönster. I det följande skall först och främst det senare perspektivet anläggas och vi skall ge prioritet åt jämförelser mellan de andelar av alla elever med olika kön, med olika mått av betygsframgång i högstadiet och med oli- ka socialt ursprung som valt – eller kunnat välja – att gå på gymnasie- skolans olika utbildningsprogram. Tre faktorer: skolframgång, kön och socialt ursprung Låt oss ta utgångspunkt i gymnasieskolan , före gymnasiereformen 1991. Huvudsakligen tre, statistiskt synliga, faktorer bestämde vad vi kan kalla för gymnasieskolans sociala struktur, nämli- gen elevernas kön, deras mått av betygsframgång i högstadiet och deras sociala ursprung.26 En första iögonenfallande motsatsställning var den mellan utbildningar dominerade av flickor och utbildningar huvudsak- ligen befolkade av pojkar, vilka utgjorde två skilda utbildningsvärldar. Denna polaritet var som mest synlig på de tvååriga praktiska eller yr- kesinriktade linjerna, men återfanns också på de tre- och fyraåriga teo- retiska och studieförberedande linjer, mest påfallande på den helt kvin- nodominerade humanistiska linjen och den nästan lika mansdominera- de tekniska. En annan iögonenfallande polaritet var den mellan å ena sidan linjer – nästan uteslutande de teoretiska – där de elever som eröv- rat de högsta betygen i högstadiet hamnade, och å andra sidan linjer som tog emot elever med medelmåttiga eller låga högstadiebetyg. Den- na polaritet var i viss mån parallell med en tredje motsatsställning i gymnasieskolan, den mellan utbildningar som i högre grad än andra befolkades av elever med ursprung i de högre sociala skikten och linjer som främst tog emot elever ur lägre skikt. Chansen att en pojke eller en flicka ur de högsta sociala skikten skulle gå på en studieförberedande linje var exempelvis större än chansen att söner och döttrar till familjer i lägre arbetarklassen skulle göra det. Att den rent sociala hierarkin bland utbildningslinjerna i hög grad – men inte fullständigt – sammanföll med den betygsmässiga hade att göra med att elever ur högre skikt överlag fick högre betyg i högstadiet än de ur lägre skikt. Om vi tar i beaktande två av dessa tre dimensioner, elevernas kön och deras sociala ursprung, kan skillnaderna eller avstånden inom gymnasieskolan i grova drag beskrivas rumsligt. Fältet av gymnasielinjer och de elever som befolkar dem bildade en triangel stående på sin bas. Ju längre ner mot basen man rörde sig, desto lägre socialt ursprung tenderade eleverna att ha. Det är också här, vid triangelns båda ben, som avstånden mellan könen var som störst, 26 Se 1994a, 1994b, samt , och 1995; Broady, Hey- man och 1997; Broady, och , 1998. mellan linjer till vilka å ena sidan övervägande flickor och å den andra övervägande pojkar sökte sig. Detta strikt könsuppdelade område i gymnasieskolan bestod av dess tvååriga, yrkesinriktade linjer. Om man rörde sig uppåt i triangeln, minskade avståndet mellan de två värl- darna, flickornas respektive pojkarnas gymnasieutbildningar, som elevernas sociala ursprung tenderade att bli högre (i likhet med deras medelbetyg från högstadiet). I triangelns övre del återfanns de treåriga teoretiska linjerna, alla med en förhållandevis hög social re- krytering och en, med visst undantag för humanistisk och teknisk linje, jämnare fördelning mellan pojkar och flickor. I triangelns topp, där elevernas sociala ursprung var som högst, möttes de två gymnasievärl- darna och de gjorde det i elitlinjen framför andra, den naturvetenskap- liga. I denna struktur intog vissa utbildningslinjer intressanta mellanpo- sitioner. Bland de tvååriga, yrkesförberedande linjerna utmärktes ex- empelvis den sociala linjen och den estetiska av en jämförelsevis hög social rekrytering, vilket antydde att de fungerade som alternativa ut- bildningar för elever ur högre sociala skikt som på grund av låga betyg eller misstro mot gymnasieskolans hierarkier inte kunnat eller önskat söka sig till de treåriga studieförberedande linjerna. Bland de utpräglat yrkesorienterade tvååriga linjerna återfanns uppenbara hierarkier. Så hade exempelvis den el- och teletekniska linjen en högre rekryterings- profil både i avseende på betyg och elevernas sociala härkomst än and- ra pojkdominerade yrkesorienterade linjer. Arbetarbarn av båda könen med låga betyg i bagaget från högstadiet var till stor del hänvisade till starkt könsuppdelade yrkesorienterade linjer som den verkstadstekniska eller konsumtionslinjen. Främst bland de treåriga studieförberedande linjerna kunde också skönjas en viss polaritet mellan å ena sidan ut- bildningar som var särskilt viktiga för sociala grupper eller fraktioner vilkas ställningar i hög grad vilade på kulturellt kapital och utbild- ningskapital och som tenderade att stå offentlig sektor nära, exempelvis läkare, högre tjänstemän i offentlig sektor och universitets- och gymna- sielärare, och å andra sidan linjer som på motsvarande sätt prioriterades av sociala grupper som stod ekonomin som socialt fält nära och som regel relativt sett var mindre beroende av kulturellt kapital för de ställ- ningar de upprätthöll, exempelvis företagsledare, tjänstemän på olika nivåer i privat sektor och handelsmän. En tredjedel av alla universi- tetslärar- och läkarbarn i gymnasiet gick exempelvis på naturveten- skaplig linje, att jämföra med en dryg tiondel av alla barn till företags- ledare eller tjänstemän i privat sektor. För den ekonomiska linjen var förhållandet det motsatta – dit sökte sig en fjärdedel av alla barn till företagsledare och högre tjänstemän i privat sektor, men bara ungefär tiondel av universitetslärarbarnen och läkarbarnen. Det kan vara svårt att direkt jämföra denna struktur med den vi återfinner i gymnasieskolan 1994/95 och 1998/99, tre respektive efter gymnasiereformen, eftersom den nya gymnasieskolans program inte är identiska med den gamla gymna- sieskolans linjer. En av ambitionerna med reformen var ju också att åtminstone försöka minska klyftorna mellan de gamla treåriga teoretis- ka linjerna och de tvååriga yrkesförberedande. Dock motsvarar i grova drag de 16 studieprogram som inrättades med reformen den linjeupp- delning som fanns i den gamla gymnasieskolan och boskillnaden mel- lan studieförberedande och yrkesförberedande inriktningar finns i praktiken fortfarande kvar, låt vara i en något annorlunda form. Även i den nya gymnasieskola som reformen skapade är det i första hand mot- svarigheterna till de fem tidigare tre- och fyraåriga linjerna som ger direkt behörighet för fortsatta studier i högskolan. De tidigare ekono- miska och humanistiska linjerna existerar numer som grenvarianter av det samhällsvetenskapliga programmet från och med årskurs två och den tidigare fyraåriga tekniska linjen utgör på liknande sätt från och med årskurs två en gren av det naturvetenskapliga programmet (i de tabeller som skall hänvisas till nedan har dock dessa grenvarianter re- dovisats separat). När det gäller studieinriktningar skiljer sig den nya gymnasieskolan på en viktig punkt från den gamla – införandet av det s.k. individuella programmet. Som vi redan sett samlar detta program det stora flertalet av de elever som inte lyckats alls i högstadiet eller av andra skäl inte är förberedda för gymnasieskolans krav, i hög grad elever vilkas föräldrar invandrat, som härstammar ur låga social skikt och som har låga eller inga betyg alls från högstadiet. Detta är en förändring i jäm- förelse med situationen före 1990-talets reform. Av alla elever som slutade högstadiet gick av flickorna och av pojkarna inte vidare direkt till gymnasiet (tabell 14). Dessa elever hade som regel gemensamt att de gått ut med låga medel- betyg och hade ett lågt socialt ursprung. Andelen högstadieelever i olika grupper som inte gick vidare direkt till gymnasiet år 198827 2,5-2,9 3,0-3,4 3,5-3,9 4,0-4,4 Som vi tidigare kunde konstatera var det 1997 av alla högstadieelever28 som inte gick vidare direkt till gymnasiet, utan synbar skillnad mellan de två könen, låt vara att ytterligare senare gjorde uppehåll i eller avbröt studierna. I likhet med 1988 kän- netecknades dessa elever av att de oftast kom från invandrarfamiljer eller från lägre sociala skikt och av att deras högstadiebetyg var särskilt låga eller inte fullständiga. Det är dock värt att notera att andelen ele- ver som inte fortsatte direkt från högstadiet till gymnasiet minskat från till ! Bakom denna förändring ligger utan tvivel till en del en förändrad arbetsmarknad, dvs. att det under 1990- talet blivit allt svårare för unga människor, och i synnerhet för dem utan utbildning, att få arbete. Men förändringen beror sannolikt också till viss del på inrättandet av det individuella programmet. De elevkate- gorier som detta program rekryterar är sannolikt till stor del detsamma som de som 1988 inte alls fortsatte till gymnasiet. I det närmaste alla högstadieelever går vidare till gymnasiet. Om vi tar hänsyn till skillnader mellan olika grupper bland de elever som lämnar , hur använder de – och kan använda – gymnasie- skolan och kan några förändringar skönjas över åren? För att kunna göra rimliga jämförelser mellan åren skall vi i det följande hålla oss till årskurs 2-elever de två åren närmast efter reformen 1991, alltså elever som gjort valet mellan de grenar inom naturvetenskapligt och sam- hällsvetenskapligt program som efter reformen motsvarar den äldre gymnasieskolans teoretiska linjer. Det register som den föreliggande analysen bygger på innefattar för /89 dock bara årskurs 1- elever, vilka därför utgör jämförelsepunkt bakåt till tiden års 27De tabeller som här följer utgår från tre skilda register. För det första av des- sa register har information hämtats från redan existerande tabeller vilka vare sig redovisade de totaler på vilka olika andelstal är grundade eller uppgifter om internt och externt bortfall. För /89 saknas därför detta slags in- formation. 28Populationen utgörs av alla högstadieelever som uppfyller kriterierna att vara född och ha gått ut . /95 och 1998/89 utgår vi med andra ord från elever som slutat två skolår tidigare och därifrån gått vidare till årskurs två och /89 elever som gick direkt från hög- stadiet till gymnasiets första årskurs. Gruppen årskurs 1-elever 1988/89 kan sägas vara mindre selekterad än de senare grupperna i den mening- en att den innehåller även elever som inte skulle gå vidare till årskurs två året därefter. Å andra sidan är den sannolikt mer selekterad i en annan mening. Som vi just konstaterat var det vid tiden före gymnasie- reformen betydligt fler elever som inte fortsatte direkt från högstadiet till gymnasiet. Vi konstaterade inledningsvis för /89 att kön utgör en central dimension av hur eleverna fördelar sig på de olika utbildningar- na. Om vi jämför hur elever av olika kön fördelar sig på olika program och grenar (tabell 15), finner vi att framför allt den tidigare fyraåriga tekniska linjen (nu teknisk gren av naturvetenskapsprogrammet) och i viss mån den tidigare ekonomiska (nu ekonomisk gren av samhällsve- tenskapsprogrammet) förlorat mycket av sina ställningar, under det att de naturvetenskapliga och samhällsvetenskapliga grenarna ökat i nume- rär. De vanligaste utbildningarna per kön 1988–1998; andelar av samtliga elever inom varje könskategori. (n=39 746) (n=38 654) (n=41 377) (n=40 561) Bygg, & anl tekn Drift/underh tekn Som framgår av tabellen har den tekniska grenen av naturvetenskapligt program tappat hälften av sina elever bland pojkarna och ännu fler bland flickorna, av vilka numer söker sig dit.