sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — Assimilationen kan ta sig en rad olika konkreta uttryck: anpassning vad gäller seder och bruk; minoritetsgruppers inträde i stats- och samhällsbärande institutioner; anpassning vad gäller värderingar. Smältdegelsmodellen innebär snarare att en gemensam samhällskultur uppstår ur ett samspel mellan olika kulturer. Smältdegelsmetaforen utgår från att de olika ingående delarna i det mångfaldiga samhället skall gå i process med varandra och åstadkomma något som är annorlunda än de ingående beståndsdelarna. Delarna ska smälta samman, kanske ska helt enkelt deras särart förbrukas i processen. Föreställningen om samhället som smältdegel innebär att skillnader i någon mening ska utplånas till fromma för sammanhållningen i samhället. används helt andra metaforer för att beskriva sättet att hantera det mångkulturella samhället, varav en allt populärare är salladsskåls- metaforen. Tanken bakom den metaforen är att de i salladen ingående delarna utgör en helhet men, och det är det centrala, att delarna inte förbrukas i och med att de blandas med varandra: De kulturella beståndsdelarna flätas samman till en organisk helhet. Mångfalden innebär att något nytt skapas som inte skulle ha uppstått om kulturerna existerat för sig själva. är det väsentligt att det distinkta i de enskilda kulturerna inte suddas ut. Värdet av mångfalden ligger i att de enskilda kulturerna finns kvar och att de tillsammans bidrar till en helhet. (1996: 31) Intressant med salladsskålsmetaforen är både vad den riktar och inte riktar uppmärksamheten på. När vi föreställer oss denna salladsskål ser vi innehållet, vilket är det centrala, och det består av på en och samma gång sammanflätade men lätt urskiljbara delar. Det sammanhållande skalet, själva skålen, tas antingen för given eller träder i bakgrunden. För oss är det emellertid viktigt att framhålla att denna metafor konstitueras av tre delar: innehållet uppfattat som delar, det sammanflätade innehållet och skålen. Skålen utgör det skal som håller samman delarna och är en viktig förutsättning för att de ska kunna blandas. Mångfald i högskolan 49 bra bild av hur vi i vill förhålla oss till mångfald. Mångfaldsmodellen för att hantera kulturell mångfald innebär således varken att minoritetskultur ska assimileras in i majoritetskultur eller att kulturer ska smältas samman till en allmän samhällskultur, snarare ska olika kulturer kunna samexistera på lika villkor. Detta ska dock ske inom ramar som tillförsäkrar samhällets fortlevnad. Assimilationsmodellen och smältdegelsmodellen bygger i påfallande hög grad på att samhällets intresse sätts i centrum. Kritiken av modellerna har varierat men har kritiken fått en starkt individualistisk prägel som går ut på att individens val av kulturell tillhörighet sätts i centrum. I har det vuxit fram ett kulturellt integrationssynsätt som vilar på att såväl mångfald som individuellt väljande av kulturell tillhörighet erkänns. I den invandrarpolitiska kommitténs slutbetänkande , framtiden och mångfalden (SOU 1996:55) beskrivs det mångkulturella . Där sägs också att mångfalden skall bejakas och bli en naturlig del av den svenska vardagen samt att mångfald ska vara utgångspunkt för politikens utformning på alla nivåer. I regeringens proposition , framtiden och mångfalden (Prop. 1997/98:16) kodifieras den nya integrations- politiken inom ramen för följande synsätt: Staten bör inte fastställa övergripande mål för enskilda individers integration. På den individuella nivån bör integration betraktas som ett livsprojekt vars innehåll och mål endast kan bestämmas av individen själv. Däremot kan staten sätta upp mål för vad som bör uppnås inom olika samhällsområden med hjälp av arbetsmarknadspolitik, utbildningspolitik osv. och stödja den individuella integrationsprocessen genom att föra en politik som ger individen möjligheter att förverkliga sina mål i livet. 1997/98:16: 22) Samhällen byggs emellertid inte på individuella olikheter, utan på det som många erkänner som gemensamt. Det finns därför en inbyggd spänning i det som kallas mångfald, mellan den av individen valda kulturella tillhörigheten och både olika standardiserande krafter i samhället och allmängiltiga samhällsvärden som dels syftar till att tillförsäkra alla individer vissa rättigheter och dels ska hindra samhället från att brytas sönder av interna motsättningar mellan olika gruppintressen. Till nämnda standardiserande krafter hör olika, ofta globala, kommersiella krafter som skapar ett slags global och medierad kultur som tenderar att hota både specifika nationella och kulturella särarter och identiteter (se t.ex. Jacoby 1999). Framväxten av ett kulturellt integrationssynsätt som bygger på mångfald löser alltså inte upp spänningsfältet mellan individuella val av kulturell tillhörighet och olika samhällsvärden, utan kräver snarare att förutsättningarna för sammanhållning definieras. (1996) har pekat 50 Mångfald i högskolan på några sådana förutsättningar, t.ex. ett gemensamt språk och delade samhälleliga aktiviteter över kulturella gränser. en modifierad version av lagen i Kamomilla Stad som rättesnöre: Du skall lyda lagen, och för övrigt kan du göra som du själv vill (1999: 64) I regeringens proposition om den nya integrationspolitiken nämns också en rad sådana förutsättningar för sammanhållning: försörjning, samhällsdelaktighet, demokrati, jämställdhet, det svenska samhällets grundläggande värderingar, det svenska språket som kommunika- tionsmedel och förbindelselänk mellan människor och vidare: De yttersta gränserna i samhället sätts alltid av landets lagar och andra författningar, men inom ramen för dessa bör ett stort utrymme finnas för olika sätt att leva och tänka. Det är också nödvändigt med en öppen och levande debatt. För att kunna utveckla samhället tillsammans behöver en ny nationell gemenskap skapas. Ömsesidig respekt och tolerans är hörnstenar i ett sådant arbete, men också kreativitet och oräddhet och en önskan från alla att vilja och våga möta det annorlunda och det främmande. Den som har en stark egen identitet har bättre förutsättningar att klara detta. Därför är den egna identitetsutvecklingen viktig. 1997/98:16: 24) I den process av samhällelig identitetsförändring som nu befinner sig i, är skillnaden mellan vad som kallas deskriptiv respektive normativ mångfald (m.fl. 1999) av stor betydelse. Den deskrip- tiva mångfalden utgörs av upptäckten och beskrivningen av olika kulturer. Den har resulterat i ett skärpt medvetande dels om kulturella skillnader och dels om dominansförhållanden mellan olika kulturer som bl.a. tar sig uttryck i marginalisering och diskriminering. Den normativa mångfalden handlar om att skapa ett samhälle som inte endast är utan också fungerar mångkulturellt, vilket innebär att mångfald bejakas, främlingsfientlighet bekämpas och ersätts av ökad kulturell förståelse. Mångfald i högskolan 51 Den uppmärksamhet vi väljer att ge skillnader respektive likheter mellan människor, samt vilka slags likheter och skillnader som upp- märksammas, förändras och varierar med samhällssituation. Vår tillvaro är fylld av begrepp som på olika sätt fäster avseende vid skillnader mellan människor, t.ex. kast, stånd, klass, kön, ålder, ras, kulturell grupp, etnicitet, nationalitet, sexuell orientering osv. som sådana begrepp betonar skillnader som präglar individuella identiteter har de en tendens att svetsa samman människor på basis av vissa gemensamma egenskaper och gruppidentiteter. Dessutom finns begrepp som betonar generella likheter, t.ex. samhälle och mänskliga rättigheter. Människor är lika och olika i flera avseenden och vad som betonas har mycket att göra med intressen och styrkeförhållanden mellan olika intressegrupper. Att underordnade och diskriminerade människor organiserar sig och betonar skillnader i syfte att uppnå större likhet i levnadsvillkor är därvidlag av stor betydelse. På motsvarande sätt betonar de överordnade i samma samhälle ofta likheter i syfte att bibehålla skillnader eller åtminstone bibehållna egna levnadsvillkor. Men skillnader och likheter mellan individer är inte i sig själv upphovet till orättvis fördelning av resurser och inflytande, utan snarare den betydelse som tillmäts dessa skillnader och likheter i samhället. Oberoende av varifrån skillnader och likheter mellan människor ytterst härrör genomgår de i många fall sociala konstruktionsprocesser, vilket t.ex. kategorin ras visar. Rasbegreppet uppstod och många försök har gjorts att definiera det biologiskt. Det finns dock inga vetenskapliga belägg för att människor i biologisk mening tillhör olika raser, däremot finns s.k. fenotypiska skillnader (t.ex. hudfärg). Under ytan är alla lika eller lika olika, vilket den stora kartläggningen av den totala mänskliga arvsmassan – det s.k.. HUGO- projektet () – visat. Rastänkandet har emellertid inte upphört i och med detta, vilket antyder att det är andra intressen än vetenskapliga som styr indelningen av människor i grupper. Intresset manifesterar sig bland annat i ett slags kulturellt rasbegrepp som registrerar och betonar socialt konstruerade skillnader mellan människor vad gäller t.ex. levnadssätt. Varje kollektiv enhet består alltid av en mångfald enskilda delar och de som vi lägger särskilt märke till har att göra med etnicitet, ett slags kollektiv identitet hos en grupp där i synnerhet sådant som religion, språk, levnadssätt, familjeorganisation och matvanor brukar framhållas som särskiljande. Det hör till en av livets intressanta gåtor hur det kan komma sig att t.ex. klasskillnader betonas mer , genusskillnader vid en annan och kulturella skillnader . Att etniciteten kommit att uppmärksammas så starkt 52 Mångfald i högskolan har en sammansatt bakgrund av såväl global som nationell karaktär som vi inte ska fördjupa oss i. Av stor betydelse är olika moderniserings- och standardiseringsprocesser som hotar olika särarter. Vidare har just samhällsintegrationsmodeller som tvingar individer att överge eller dölja olika aspekter av sin identitet betydelse eftersom t.ex. kulturell identitet då kan bli ett sätt att göra motstånd mot integrationstvång. Ett förhållande som ger etniciteten en osedvanlig laddning är spänningen mellan traditionella och moderna sätt att leva och tänka, vilken kan komma till mycket tydliga uttryck i spänningarna mellan olika regioner inom en nation men också mellan olika grupper i ett samhälle. Necef (1994) har pekat på just den senare dimensionen när det gällt att förstå motstånd mot integration hos vissa invandrargrupper i det danska samhället. (1999) diskuterar samma sak när det gäller vissa muslimska och kristna friskolor där fostran av barnen blir till ett bålverk mot moderniserande krafter. Till det specifikt svenska skeende som förklarar det nuvarande intresset för etnicitet hör att ett relativt sett monokulturellt land snabbt andra hälft blivit mångkulturellt. Vidare har flykting- invandringen varit omfattande under just då ekonomisk kris och arbetslöshet präglat det svenska samhället och då följaktligen det åtminstone på ytan effektiva integrationsinstrumentet lönearbete endast kunnat användas i begränsad omfattning. Den situation som uppstått är att stora skillnader i arbetslöshet och därmed levnadsvillkor skapats mellan olika etniskt definierade grupper till nackdel för invandrarna. Spänningarna mellan olika grupper har också ökat och resulterat i främlingsfientlighet, vi-och-dom-föreställningar och rasism. Slutligen har många invandrare och deras barn hamnat i ett utanförskap både på arbetsmarknaden och i form av boendesegregation, vilket utgör ett hot mot sammanhållningen i samhället. Det mångkulturella samhället ger en ny innebörd åt vad det vill säga att vara svensk. Den kulturella mångfalden har vad som kan kallas en omedelbar identitetspolitisk relevans därför att dagens svenska är födda i och i många andra länder, har föräldrar som är födda i och i många andra länder, har många olika religioner, ursprungsspråk och sedvänjor. I dagens finns alltså ett rikt identitetsmaterial som individer kan förhålla sig till när de arbetar med sina identiteter. En illustration av spännvidden i detta identitetsmaterial när det gäller högskolan finns i texten Tre utbildningsberättelser3, där invandrarstudenter just benämns de många sammanhangens studenter. pågår flera olika processer som resulterar i att befolkningen differentieras etniskt och de är både förvaltningsmässiga, statistiska, 3 Bilaga 6 i denna rapport. Mångfald i högskolan 53 vetenskapliga, har att göra med olika gruppidentiteter, med diskrimi- nering, främlingsfientlighet och segregation. Som exempel på en sådan process kan nämnas den begreppsliga utveckling som förvandlade utlänning till invandrare och håller på att förvandla invandrare till person med utländsk bakgrund. På motsvarande sätt finns ibland behov av att markera särarten hos den grupp som inte invandrat till eller har utländsk bakgrund och det talas därför om etniska svenskar och flergenerationssvenskar. Vidare talas om en etnisk hierarki i där etniska svenskar, nordeuropéer och nordamerikaner finns nära toppen, medan personer från västra och delar av finns nära hierarkins botten. Men individer förhåller sig på förväntade sätt till sådana identiteter. Detta illustreras just nu av att som ordet invandrare officiellt förklaras obrukbart för att beteckna personer födda i av utländska föräldrar, kallar sig vissa individer som är födda här just invandrare för att markera samhörighet med denna grupp. Detta visar att människor i många fall förhåller sig som aktörer till identiteter, de är inte slavar under andras konstruktioner och definitioner. Den diskriminering som drabbar många personer med utländsk bakgrund, i synnerhet på den svenska arbetsmarknaden, gör att man närmast kan tala om att det är stigmatiserande att ha åtminstone viss utländsk bakgrund i . I boken diskuterar grupp- identitetens problem – på ett sätt som för tankarna till den invandrarproblematik som många brottas med i . Det speciella med den stigmatiserades situation är att samhället talar om för honom att han är medlem i en större grupp, vilket innebär att han är en normal människa, men att han också i viss mån är annorlunda och att det vore dåraktigt att förneka denna olikhet. Olikheten som sådan har förstås sin rot i samhället, för innan en viss olikhet kan få någon större betydelse, måste den få en begreppslig utformning inom samhället som helhet. (1971: 129) Individer som t.ex. riskerar att stigmatiseras i samspelet med sin omgivning har mycket att vinna på att framställa sig som normala, men om det inte är möjligt att bli bekräftad inom ramen för vad som kan kallas normal normalitet kan bekräftelse möjligen vinnas inom ramen för en annorlunda normalitet. Den stigmatiserade kan då utvinna en liten fördel ur sin ofördelaktiga position genom att t.ex. aktivera sig i en förening för människor med det aktuella stigmat. Litet vanvördigt framhöll att sådana personer förvandlar kryckan till en golf- klubba eller snarare, om vi översätter till svenska förhållanden, en ordförandeklubba. Individen erbjuds alltså olika gruppidentiteter, eller grupper som bekräftar hans eller hennes identitet, och den annorlunda 54 Mångfald i högskolan normala är mer spänningsfylld än den normala normala identiteten eftersom den stigmatiserade individen: får höra att han är likadan som alla andra och att han inte är det – även om de som uttalar sig i frågan är föga eniga om i vilken mån han bör vara det ena eller det andra. Den stigmatiserade individen befinner sig således mitt uppe i ett kraftfält av detaljerade argument och diskussioner om hur han bör se på sig själv, det vill säga på sin egen jag-identitet. Utöver alla sina andra bekymmer får han nu obehaget att fösas i skilda riktningar av yrkesmässiga organisationsmänniskor som talar om för honom vad han bör göra med och känna för det som han är respektive inte är, och allt detta uppges ske i hans eget intresse. (1971: 130) Denna nu ganska ålderstigna framställning av identitetspolitiken, den förmodligen första i sitt slag under den beteckningen, känns kusligt aktuell när den tillämpas på dagens svenska invandrardiskurs: å ena sidan framställs invandrarna som innanför men å andra sidan markeras utanförskap genom själva behovet av att betona innanförskap; å ena sidan hävdas att invandrare ska likställas med svenskar, vilket å andra sidan kan uppfattas som orättvist med tanke på t.ex. många invandrares behov av särskilt stöd för att kunna integrera sig i samhället; å ena sidan skapar det på både välvilliga och mindre välvilliga grunder markerade utanförskapet en grogrund för odling av gruppidentiteter som åtminstone leder till bekräftelse av annorlunda normalitet, vilket å andra sidan ytterligare kan befästa utanförskapet. Det identitetsarbete som ständigt pågår förvandlar successivt det som anses vara normalt i ett samspel mellan individen, de andra och samhället: normalitet är inte detsamma som normalitet . Men det förvandlar också själva identitetsbegreppet och uppfattas knappast människors identiteter som fasta, konsistenta och konstanta, snarare växer sig föreställningen om ett slags multiidentitet allt starkare. Denna framställs ibland närmast som en överlevnadsstrategi i ett inte särskilt enhetligt och dessutom snabbt föränderligt samhälle (se t.ex. 1997) och ibland mer modest som en dubbel – personlig respektive social – identitet. I årets ameri- kanska folkräkning speglas utvecklingen mot en kulturell multiidentitet och spänningen mellan individuell identitet och gruppidentitet genom att personer kan definiera sig som tillhörande flera raser. En anledning till detta är att tidigare folkräkningar fått kritik därför att de tvingat individer att välja en ras (Ore 2000). Dessa kulturella multiidentiteter gör oss mer uppmärksamma på gråzoner än gränser. kan amerikanerna kombinera en rad olika ursprung och därmed, menar kritiska röster inom olika minoritetsorganisationer, splittras deras lojaliteter (Schevitz 2000). Här blir det identitetspolitiska spänningsfältet mellan individen, gruppen och samhället ovanligt tydligt. Mångfald i högskolan 55 En viktig skillnad mellan olika samhällstyper är just synen på den individuella identiteten. I traditionella eller förmoderna samhällen är individuell identitet i hög grad tillskriven och den grupp individen tillhör bekräftar identiteten som just en individuell länk i t.ex. en släktkedja. I moderna samhällen är identiteten i högre grad något som förvärvas och prestationer inom arbetsliv och utbildningssystem är instrument som används för att förvärva identitet. I det sen- eller postmoderna vägskäl där vi nu befinner oss är identitet i mycket högre grad individuellt vald oberoende av prestationer, varför identiteten blir betydligt flyktigare. Grupptillhörighet kan då bli ett sätt att skapa en något mera beständig identitet. På alla de områden där det finns skillnader mellan människor pågår ett identitetsarbete som bl.a. bygger på att individer svetsas samman genom individuellt valda gruppidentiteter. har beskrivit detta arbete på följande sätt: bevittnar vi ett ökat självförtroende hos grupper som tidigare upplevt sig vara nedtystade och diskriminerade. Gruppmedlemmarna ställer krav på att få sina identiteter synliggjorda och bejakade. Målsättningen är en politik där människors särdrag respekteras och bejakas. Strategin är att motverka assimilationssträvanden där människors skillnader negligeras eller trycks ned av olika majoriteter. (1996: 12) Den kulturella tillhörigheten har kommit att bli en synnerligen central aspekt av detta identitetsarbete. I är det ofta starka erfarenheter av diskriminering som leder till en förbittrad och oförsonlig kamp för utjämning mellan olika kulturer och grupper och kamp för erkännande av identiteter och sätt att leva. Glazer (1997) intar positionen att denna oförsonlighet är fullt begriplig när det gäller den afroamerikanska gruppen i men att det är ganska svårt att förstå multikulturalism som universalistiskt krav på erkännande från alla möjliga grupper. Glazer förstår alltså inte multikulturalism som identitetsarbete, utan som ett slags politisk kamp för att flytta fram diskriminerade gruppers positioner. Denna kamp har beskrivits som en erkännandets politik av (1995) och den är på en och samma gång starkt individualiserad och inriktad på grupptillhörighet. Detta framgår för övrigt redan av formulering ovan att människors särdrag ska respekteras som det är gruppmedlemmar som ställer krav på synliggjorda identiteter. Risken finns att den kollektiva kampen för erkännande av individuell särart leder till att gruppidentiteter byggs som inte tillåter annan särart än den gruppen erkänner, vilket just Appiah betonat: Erkännandets politik kräver att ens hudfärg, ens sexuella kropp, ska erkännas politiskt så att det blir svårt för dem som vill behandla sin hud och sin sexuella kropp som personliga dimensioner av jaget. (1995: 151) 56 Mångfald i högskolan Gruppidentiteten belyses också kritiskt av som pekar på risken för etnisk rasism där ensidig fokusering på det annorlunda och exotiska gör det svårare att se det gemensamma (1999: 166). talar om samma sak i termer av kulturterrorism men kritiserar också tvångsmässiga integrationssträvanden av minoriteter, det får aldrig vara vi som integrerar dom, skriver han (1999: 63). Om vi nu betraktar högskolan i ljuset av samhällets etniska mångfald är det främst tre områden som bör uppmärksammas: mångfalden bland studenter och personal; den högre utbildningens betydelse i ett mångkulturellt samhälle; samt det förhöjda värdet av kritiskt och självständigt tänkande individer. –Mångfald bland studenter och personal. Det är lika viktigt socialt som etniskt att högskolan speglar samhällets mångfald. I det följande avsnittet kommer vi att beskriva högskolan i just dessa avseenden. –Den högre utbildningens betydelse i det mångkulturella samhället. Den högre utbildningen har en central roll i ett samhälle som präglas av en större mångfald . Genom god utbildning kan högskolan bidra till individers integration i samhället och därmed bidra till goda livsvillkor. Högskoleutbildningens förankring i det vetenskapliga och reflexiva tänkandet och i ett internationellt forsknings- och utbildningssamhälle är vidare ett viktigt bidrag till ökad kulturell förståelse i det svenska samhället. –Kritiskt och självständigt tänkande individer. Som framgått är både individers och gruppers identitet av stor betydelse i det mång- kulturella samhället och i regeringens integrationspolitiska proposition betonades likaledes värdet av en stark individuell identitet i ett mångkulturellt samhälle. Av propositionen framgick dessutom värdet av öppen och levande debatt, av tolerans samt kreativitet och oräddhet. Eftersom detta också är förutsättningar för en god veten- skaplig utveckling och högskoleutbildningen just ska främja det självständiga och kritiska tänkandet kan högskolan här ge ett speciellt bidrag till individer som lever i det identitetspolitiska spänningsfält som bildas mellan individ, grupp och samhälle, alldeles oavsett om det tar färg av etnicitet, kön, klass eller något annat. Mångfald i högskolan 57 Det finns såväl en rekryteringsaspekt som en mångfaldsaspekt av frågan om social och etnisk mångfald i högskolan. Rekryteringen är högskolans länk till samhället och den påverkar direkt den sociala och etniska mångfalden inom högskolan. I mångfaldsaspekten ingår dessutom frågan hur man inom högskolan kan ta tillvara mångfalden för att höja kvaliteten i verksamheten. I dagens högskola har ungefär hälften av studenterna akademisk bakgrund, medan hälften är första generationens akademiker (Års- rapport för universitet och högskolor 1998). Det betyder att högskolan både är en arena för akademisk självreproduktion och ett instrument för social mobilitet. Den högre utbildningen innebär således både att sociala positioner bekräftas och förändras. Detta speglas tydligt i de gymnasieuppsatser vi samlat in4.