sou · GOB311d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Särskilt de företag som efterfrågas just nu – mindre och kunskapsintensiva företag – kan antas vara utsatta för problemet med informationsasymmetrier (1995, 1997). har spararen ett problem att veta till vem han eller hon ska låna ut sina pengar för att få mesta möjliga avkastning. Utifrån dessa två problem kan man förklara bankernas uppkomst som en marknadskonform lösning för att överbrygga ett informations- 18 Jämförelsen görs mot en tänkt optimal, men ouppnåelig, situation. SOU 2000:11 Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:301 problem mellan sparare och investerare. Dessutom erbjuder man risk- spridning genom att hantera många sådana situationer. Framgång för en bank hänger samman med förmågan att bedöma projekt, vilket handlar om att känna till lokala förhållanden och bygga upp långvariga kundrelationer (Macey 1994, 1994:27, 1998). Uttrycket kompetent riskkapital syftar på investerare som har särskilt goda förutsättningar att bedöma projekt och bistå med annat än bara pengar. Ofta syftas på privata investerare med ett personligt engagemang, så kallade affärsänglar. Behovet av sådana investerare har implikationer för förmögenhetsbildningen; privata förmögenheter öppnar möjligheten att göra engagerade investeringar. Iakttagelsen att informationsasymmetrierna utgör ett effektivitets- problem utgår från att människor beter sig som rationella nytto- maximerare. Att ha en chans att luras är det samma som att utnyttja den. I verkliga livet uppträder människor mer nyanserat, dvs. alla gör inte så, åtminstone . Ett fundamentalt alternativ är att istället följa olika normer, t.ex. om förtroende och plikten att återgälda en skuld. För teorin är det komplicerat att hantera dessa varierande beteendemönster. Därför förs det också en omfattande debatt inom samhällsvetenskaperna om vad som styr människors beteenden, nyttan eller regler/institutioner (t.ex. 1989, 1996). Informationsasymmetrin kan ses som ett marknadsmisslyckande, där verkligheten inte kommer att uppnå ett perfekt t illstånd. Den svåra frågan är om det finns något möjligt bättre utfall. I debatten om marknadsmisslyckanden antas det ofta att en utomstående aktör både vet bättre och kan bättre än de inblandade parterna, vilket är en empirisk fråga att avgöra. Ett processorienterat synsätt betonar istället värdet av att aktörerna lär sig hur de ska handskas med uppkomna brister. Sådant som trial and error och learning by doing förändrar beteendet hos rationella nyttomaximerare och därmed utfallet i situationerna. Problemet kan mer generellt beskrivas som en konflikt mellan det som är individuellt rationellt och det som är kollektivt rationellt; i vissa situationer luras den enskilde att söka en lösning som ter sig bäst för honom eller henne, men som leder till utfall som man själv förlorar på. Detta är ett så kallat samarbetsproblem, som kan illustreras med det ökända spelet Fångarnas Dilemma. Parternas interaktion kan i sin enklaste form beskrivas som ett val för båda mellan att samarbeta eller inte, där samarbete för låntagaren är att ge information och uppträda ansvarigt och för långivaren att bev ilja lånet om villkoren är uppfyllda, vilket ger fyra mö jliga utfall. Karakteristiskt för analysen är att man ritar upp dessa alternativ i ett rutnät med fyra fält. I fälten anges värden, en rangordning av hur bra det är för aktörerna om en viss kombination uppstår, t.ex. att den ene Volym A:302 Bilaga 6 samarbetar men inte den andre. I de principiellt intressanta spelen händer då att samarbetaren förlorar och den andre vinner. Den värsta situationen av beroende och suboptimalitet – en konflikt mellan det som är bäst för var och en enskilt och det som är bäst för båda gemensamt – beskrivs i det ökända spelet Fångarnas Dilemma (t.ex. 1980:191). Namnet härstammar från en ane kdot där en åklagare vill lura två fångar att ange sig själva. Var för sig ska de svara på frågan om de är skyldiga eller inte. Om man erkänner och blir åklagarens vittne medan den andre nekar, så blir man frigiven och den andre får ett långt fängelsestraff. Om båda nekar får de ett lindrigt straff (kanske för något annat brott), men om båda erkänner får de ett halv- långt straff. 19 Med dessa alternativ har åklagaren arrangerat situationen så att fångarna leds till att välja det sämre utfallet. Situationens logik gör dilemmat djävulskt för de två fångarna, vilket kan beskrivas i en matris: Den första siffran i varje par anger vad Fånge I (radspelaren) får, medan den andra siffran anger utfallet för Fånge II (kolumnspelaren). I matrisen syns att det gemensamma bästa är rutan uppe till vänster, där båda nekar och får vardera i fängelse. Dock framstår det för var och en som att åklagarens erbjudande är bättre, eller åtminstone inne- håller en möjlighet att slippa undan. Ifall spelarna kan överblicka spelet så tydligt som i matrisen ovan, så upptäcker de att erkänna är bättre oavsett vad den andre väljer. Om den andre nekar, är erkänna bättre (jag får ) än att neka (jag får ). Om den andre erkänner, är erkänna bättre (jag får ) än neka (jag får ). Detta kallas att erkänna är en dominant strategi; när jag ska välja enskilt, är detta alltid bättre. Det djävulska ligger i att den individuellt rationella (dominanta) strategin leder spelarna till nedre högra rutan, där båda får fängelse. Spelets lösning är därmed ett utfall som inte är det bästa för någon av dem, dvs. det är suboptimalt. Båda skulle föredra att hamna 19 Exemplet bygger på amerikanska rättsregler. SOU 2000:11 Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:303 uppe till vänster och få det kortare straffet, men spelets struktur leder spelarna till det sämre alternativet. Detta är den insikt som åklagaren använde för att sätta dit fångarna. För att nå det bättre alternativet måste de samordna sina val, men (struktur) gör det Det är strukturen som skapar felaktiga incitament. På motsvarande sätt kan relationen mellan långivaren och låntagaren beskrivas (jfr. (3,3) (1,4) (4,1) (2,2) Den som samarbetar blir utnyttjad av den andre och får sitt sämsta utfall medan den andre får sitt bästa. I bankspelet handlar det om att banken förlorar pengar på att låna ut till ett dåligt projekt, vilket blir en vinst för företagaren (4,1). Den omvända situationen är när företagaren har en bra idé, men inte får något lån av banken (1,4). I båda fallen görs en samhällsekonomisk förlust, men det är bara i det första fallet som banken drabbas i sin resultaträkning. Förlusten för banken av en utebliven god affär syns inte, om inte någon annan bank konkurrerar ut den. Logiken i situationen leder parterna till att välja den dominanta strategin att inte samarbeta. I det här fallet skulle det motsvaras av ett visst utbyte, men på en oengagerad och föga vinstgivande nivå (2,2). finns det ett alternativ där parterna samarbetar, som är bättre för båda. Det skulle här innebära att båda är engagerade i att finansiera goda projekt och avstå från att försöka lura den andre (3,3). Poängen är närmast att parterna är beroende av varandra för att uppnå bästa mö jliga utfall. På detta sätt går det att förklara paradoxen att ökat sparande inte självklart leder till fler produktiva investeringar. Det har hävdats att fondsparande riskerar att motverka framväxten av nya företag, när kravet på likviditet leder till att man investerar i kända företag (blue chips). Detta riskerar att minska mängden tillgängligt kapital för små tillväxtföretag, som avkastningen förmodligen skulle bli lång- siktigt större om investeringarna gick till just små företag som behöver Volym A:304 Bilaga 6 kapital för att växa (1,4 enl ovan). 20 Problemet handlar om incitamenten och den tillgängliga informationen för aktörerna. Det ska sägas att spelets struktur utgörs av många olika komponenter, eller antaganden. Spelarna antas vara rationella egoister; en annan person skulle kanske offrat sig för motspelaren. antas spelarna ha tillräcklig överblick för att förstå spelets logik och handla rationellt. Spelarna saknar förmåga att samordna sina val, men bara samordning löser inte problemet, eftersom det lönar sig att svika den andre. Mer intressant är att spelarna inte har möjlighet att ge igen eftersom spelet bara spelas en gång. Spelet får andra egenskaper om det handlar om situationer som upprepar sig, så att spelarna kan välja villkorligt samarbete. Reservationerna antyder att det krävs en viss försiktighet att identifiera verkliga situationer som exempel på Fångarnas Dilemma. Det krävs också försiktighet att föreslå lösningar. 21 Likväl finns det en insikt om situationens struktur som följer av att identifiera likheter med verkligheten. En omfattande diskussion förs om möjligheterna att lösa samarbets- problemet vid en upprepning av spelet. Om aktörerna möts uppstår ett så kallat meta-spel som har andra egenskaper. Då kan aktören välja att samarbeta villkorligt, dvs. så länge den andre också gör det och så länge man har mer att vinna på ett fortsatt samarbete än på att hoppa av. Det sista kallas att besluten fattas i skuggan . Vid närmare påseende finns det två principal-agentproblem, sett ur aktieägarnas perspektiv. Det ena är det som jag har beskrivit här, som gäller relationen mellan företaget och finansiären, men det finns också ett problem inom företaget (samt inom det finansierande företaget), mellan ägare och ledning. Det mest kända principal-agentproblemet är just svårigheten för aktieägarna som uppdragsgivare att specificera kontraktet med den verkställande ledningen. En lång debatt har förts om behovet att kontrollera VD och diskussionen om corporate governance handlar om spelregler och sätt att komma till rätta med detta. Argumentet har varit att utsätta företagens outnyttjade tillgångar för marknadens tryck. Egentligen består ett företag av en kedja av principal-agent relationer, från företagets ägare via dess ledning till ansvariga tjänstemän. Relationen mellan chef och tjänsteman präglas med andra ord av samma 20Bo Persson, muntlig kommunikation. 21Så kallade marknadsmisslyckanden kan teoretiskt beskrivas på detta sätt, men både beskrivningen av verkligheten och förslagen till lösningar kan ifrågasättas (jfr. 22Ett dilemma i sammanhanget är att institutionella ägare ger riskspridning för spararna, men svagare styrning gentemot företagen. Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:305 informationsasymmetri som relationen mellan tjänstemannen och kunden. På detta sätt kan problemet med att styra en organisation och genomföra ledningens beslut ges en mer preciserad formulering (1993). I Fångarnas Dilemma har aktörerna lika möjlighet att påverka utfallet, vilket kanske kan verka främmande i vissa situationer. I relationen mellan banken och industriföretaget är det ett rimligt antagande, men det är också rimligt att se interna relationer inom banken respektive företagen på det sättet. Ofta behandlas relationen mellan chef och underlydande som ett så kallat kontrollspel, där den underlydande bara kan påverka utfallet i negativ riktning genom att maska. I många situationer är man ömsesidigt beroende, vilket liknar Fångarnas Dilemma; båda parterna måste bjuda till för att uppnå en optimal lösning, dvs. den underordnade måste bidra med engagemang för att skapa det bästa möjliga. I detta perspektiv blir det intressant att studera belöningssystemen för medarbetarna. Både när det gäller banker och industriföretag kan man diskutera om det är bra att ge de anställda bonus på samma sätt som en företagsledning får av sin styrelse. Resultatlön har uppenbara fördelar, men det juridiska ansvaret bygger delvis på en annan filosofi, där den enskilde uppträder närmast som en Webersk byråkrat. På ett djupare plan handlar debatten om utgångspunkterna för den ekonomiska modellen, nämligen idén om rationella nyttomaximerare (homo economicus). Den ena sidan vill utsätta ledningarna för ett starkt marknadstryck medan den andra sidan hävdar att normer och lojaliteter är viktigare för företagens överlevnad; marknadiseringen är i det här perspektivet kontraproduktiv. De två principal-agentproblemen gör det möjligt att tydligare formulera skillnaden mellan den anglosaxiska och den kontinental- europeiska kapitalismen (ovan). Modellerna kan ses som försök att lösa olika av dessa problem, som man bortser från det andra. Den anglosaxiska modellen är inriktad på att lösa problemet mellan ägare och ledning, medan den kontinentaleuropeiska modellen är inriktad på problemet mellan långivare och låntagare (1996). Vilka är då implikationerna för utredningen av den litteratur som återfinns i den andra rutan? En implikation är att man bör uppmärk- samma fenomen som nätverk, entreprenörer och normbundet beteende. I den mån aktörer kan beskrivas som rationella nyttomaximerare bör man uppmärksamma värdet av situationer och spelregler som får aktörerna att välja långsiktigt samarbete. Implikationen av Fångarnas Dilemma är inte att försöka undvika konflikterna, utan snarare att få aktörerna att lära sig ta ansvar och leva med konflikterna. Ett problem som diskuteras i media just nu är risken att framför allt banker gör dåliga affärer när Volym A:306 Bilaga 6 staten erbjuder ett skyddsnät. Tillspetsat kan skyddsnätet göra bankerna benägna att ta onödiga risker. Av detta skäl har man avskaffat bankgarantierna på (1994:36).23 23 I litteraturen om responsive regulation diskuteras hur regleringar ska designas för att få parterna i ett Fångarnas Dilemma att välja villkorligt samarbete, bl.a. genom ökad självreglering (Ayres & Braithwaite 1992). Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:307 De föregående två perspektiven har utgått från att det primärt är tillväxten som ska förklaras. Här handlar det om att ta ytterligare ett steg i förklaringskedjan och förklara utformningen av de två sfärerna, för att söka mer fundamentala förklaringar till sambandet mellan de två sfärerna och tillväxten. I avsnitt fyra kom jag in på frågan om varför länder har vissa nationella modeller. Det tycks finnas två kapitalistiska modeller, men varför bara två och hur har länderna hamnat i sina respektive positioner? Frågan är inte rent akademisk eftersom vid befann sig i den tysk/japanska rutan med ett bankbaserat finansiellt system (Gourevitch 1996). Hur går det till när länderna byter ruta? Varför har länder olika strukturer? Hur har de uppstått? Dessa frågor ger i en mer fundamental mening ett svar på frågan om varför olika länders strukturer fungerar olika bra och hur tillväxten påverkas. En särskilt intressant typ av förklaringar till sfärernas utformning handlar om att de har påverkat varandra. Finansiella och industriella system är själva så omfattande och komplexa att de kan tjäna som varandras bestämningsfaktorer. Är det företagssfären – eller industrialiseringsprocessen – som styr utformningen av det finansiella systemet? Eller är det omvänt det finansiella systemet som avgör hur den industriella sfären utvecklas? Eller är det, för det tredje, helt andra faktorer som styr båda sfärernas utveckling? Det är dock en sak att säga att det finansiella systemet påverkar det industriella systemets utformning och en annan sak att säga att det är den viktigaste faktorn. I det här sammanhanget räcker det med att göra troligt att det finansiella systemets utformning har betydelse, eftersom frågan närmast är om det spelar någon roll när man diskuterar industriellt system och tillväxt, eller om man bör ta sådana effekter i beaktande när spelreglerna för den finansiella sektorn utformas. Stånd- punkten skulle då vara att det spelar roll, men att det kan finnas annat som väger tyngre, t.ex. traditioner, branschernas utveckling och de inblandade personernas önskemål. Därför är det intressant att beröra den mer generella debatten om hur de industriella systemen får sin utformning. Det är också relevant att diskutera om det industriella systemet påverkar utformningen av det finansiella systemet. Den intressanta frågan blir då vilken framgång staten kan väntas röna med sina försök Volym A:308 Bilaga 6 SOU 2000:11 att styra detta; att styra mot den naturliga utvecklingen är svårare än att dra fördel av andra krafter. Även den här frågan pekar mot den generella diskussionen av vad som styr en sfärs utformning. Det finns forskare som menar att de finansiella systemen är viktiga inte bara för tillväxten, utan också för det industriella systemets utformning. hävdade i en inflytelserik bok att de finansiella systemen avgör vilket utrymme det finns för en regering att bedriva industripolitik. Hans poäng var att skillnaderna i industripolitik mellan och huvudsakligen kan förklaras med det utrymme som deras respektive finansiella system skapar för en regering att intervenera. En premiss i resonemanget var att det finansiella systemet är styrande i förhållande till industristrukturen (Zysman 1983). I det marknadsbaserade systemet är relationerna mer kortsiktiga med exit som främsta sätt att uttrycka missnöje, dvs. investerarna säljer tillgångar som de är missnöjda med. I det bankbaserade systemet är relationerna mer långvariga och mekanismen att uttrycka missnöje blir istället voice, att tala till rätta. Zysman jämför med pantlånare i det första fallet och riskkapitalbolag ( venture capital) i det andra; pantlånaren ser investeringarna som en säkerhet, medan riskkapital- bolaget ser dem som ett engagemang (Zysman 1983:63f). Dessa modeller har olika styrkor, som framgått tidigare. Det marknadsbaserade systemet är bättre på att flytta resurser mellan företag medan det bankbaserade systemet är uthålligare för ett enskilt företags utveckling (avsnitt 4). I det första systemet måste företagen ägna sig mer åt finansiell riskspridning, medan det i det andra systemet blir bankerna som gör riskspridningen (1992:31). Redan detta har betydelse för hur de industriella systemen utvecklas i olika länder. framhåller att tyska företag kunde engagera sig kraftfullt i branscher som var viktiga , stål, kol och elektricitet, inom vilka man har behållit en stark position. Företagen har generellt en annan struktur än brittiska företag, t.ex. genom att vara mer vertikalt integrerade och ha genomgått fler strukturrationaliseringar. Hon menar också att den stora småföretagssektorn i delvis kan förklaras med att det finansiella systemet har skyddat företagen mot fientliga övertaganden (1992). På ett mer allmänt plan finns det fler forskare som understryker betydelsen av det finansiella systemet. framhåller att det utgör en viktig del av incitaments- strukturen för företagen (Gourevitch 1996:244), medan hävdar att det finansiella systemet varit påverkande, men inte styrande av utvecklingen (Mowery 1992). 24 Zysman är inte helt tydlig, men han tolkas på det sättet (1992:30). Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:309 Det finns också forskare som menar att det finansiella systemets ut formning styrs av det industriella systemet. framhåller de olika behov av finansiellt stöd som uppstod i respektive för industrialiseringen. Medan den engelska industrialiseringen inleddes i textilbranschen med små kapitalbehov, uppstod inget behov av storskaliga banker. I krävdes däremot banker för att finansiera utveckling av kapitalintensiv industri (1998:26). Tillspetsat hävdar och motsatta ståndpunkter; antingen gav bankerna möjlighet till industriell utveckling, eller så krävde industrin att banker utvecklades. Detta är en fråga som är föremål för en omfattande debatt; sanningen kan mycket väl vara att de bidragit till varandras utveckling. En av de mer kända teorierna om bankernas roll för industrialisering och tillväxt lanserades av (Gerschenkron 1962). I hans modell är bankerna inte den fundamentala förklaringen, utan påståendet är bara att bankerna kan vara viktiga i vissa skeenden, vilket historiskt exemplifieras med utveckling. Idén är att ländernas relativa positioner vid industrialiseringens början avgör vilka faktorer som blir betydelsefulla. I ett välutvecklat land () blev bankerna viktiga, medan underutvecklade länder () krävde statliga åtgärder för att utvecklingen skulle ta fart. Det centrala begreppet är relative backwardness, som syftar på att ländernas utvecklingsväg avgörs av deras relativa efterblivenhet. Med rätta har teorin anklagats för att vara både diffus i sina centrala begrepp och vetenskapligt ohållbar (Sylla & Toniolo 1991, Sylla 1991:49f). Mer acceptabla teorier som ser ett samband mellan företagens form och industrialiseringens tidpunkt och förlopp har utvecklats av och . Deras likartade indelningar av kapitalismens olika former har jag berört i avsnitt 4 och här ska bara kort sägas att förklaring till de olika formerna av kapitalism är att företagens organisationsform varierat över tiden, medan länderna institutionaliserat den form som varit aktuell när de industrialiserats, först , sedan och (Lazonick 1991).25 Vid sidan av teorier som direkt tar fasta på sambandet mellan det finansiella och det industriella systemen finns det naturligtvis en uppsjö 25 diskuterar , som inte helt lätt passar in i Lazonicks mönster. Volym A:310 Bilaga 6 SOU 2000:11 av teorier som med andra faktorer försöker förklara utformningen av den ena eller båda sfärerna. 26 Det är knappast relevant att göra någon utförlig genomgång av alla dessa, däremot har det ett värde att översiktligt inventera typer av förklaringar för att sedan fokusera på vissa av dem (nedan och nästa avsnitt; jfr. 1986 kap. 1, 1994, Zysman 1983 kap. 5). Uppgiften är inte att ta ställning till alla teorierna om vad som formar den finansiella och den industriella sfären, utan snarare att belysa ifall det spelar någon roll vad utredningen föreslår; hur viktig är den nationella regleringen i förhållande till annat? Mångfalden av teorier om hur utvecklingen av näringslivet och ekonomin i allmänhet ska förklaras beror till viss del på att olika faktorer är tillämpliga på olika fokuseringar av problemet. Valet av tidsperiod kan påverka vilka förklaringar som ter sig rimliga, men också valet av nivå (organisationer, länder eller flera länder). Det är också skillnad mellan att förklara enstaka beslut eller mönster och strukturer. Fokus ligger här på företaget (finansiellt eller industriellt) som den aktör vars beteende/utformning ska förklaras. Man kan urskilja några huvudtyper av förklaringar i den samhälls- vetenskapliga litteraturen. Vissa menar att en organisation (ett företag) framför allt reagerar på förändringar i omvärlden, den miljö där den verkar. Andra söker inre förklaringar i hur aktörer inom en organisation agerar. Mer sofistikerade förklaringar blandar dessa, men tyngdpunkten ligger på olika delar. Jag kommer kort att nämna några exempel av varje typ. En renodling av det externa är att se faktorer i omgivningen som helt styrande. Hit hör de enkla förklaringarna ovan, att det industriella systemet (miljön) styr utformningen av det finansiella systemet och vice versa. Bland sociologer används uttrycket isomorfism, som egentligen är en biologisk term, med innebörden att en grupp av organisationer i samma miljö kommer att likna varandra allt mer. Svenska banker och svenska företag kan utifrån det här synsättet förväntas utveckla vissa gemensamma drag. Likaså kan skillnader mellan länder förväntas, t.ex. mellan japansk och amerikansk företagskultur. Sättet att resonera blir särskilt intressant när miljön genomgår förändringar, t.ex. till följd av teknologisk utveckling, marknadernas förändring (t.ex. förändrade önskemål bland kunderna) eller avreglering. En livlig diskussion förs exempelvis om avregleringen och om internationaliseringen – i första hand inom EU – kommer att medföra att ländernas regelverk och företagsstrukturer kommer att bli allt mer lika. En sådan tanke tycks finnas i den allmänna debatten, men många av bidragen till och antologi visar att det inte 26 Se t.ex. 1995. Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:311 har skett någon konvergens på områden där så borde ha skett (1996).