sou · GOB318 · 2001-01-01 00:00:00 — Ut- redaren skall även undersöka om annan befintlig myndighet än rege- ringen kan fördela statsbidraget (Dir. 1999:29). När stödet till kvinnoorganisationer inrättades var det ett sätt att öka möjligheterna för organisationer med huvudsakligen kvinnor som medlemmar att bedriva verksamhet. Grunden för stödet till kvin- noorganisationer kan tillskrivas en medvetenhet om att kvinnor inte lever under samma faktiska villkor som män. Från samhällets sida finns målsättningen att ändra detta. Ett uttryck för det var att man i utred- ningen och propositionen som föregick stödets införande ansåg att det enbart var organisationer vars huvudmål var att arbeta för kvinnors ställning i samhället som kunde komma i fråga för stödet. Stödet var också ett folkrörelsestöd till kvinnor. I denna tanke ligger att även organisationer som i det närmaste bara organiserar kvinnor skall kunna få stöd, trots att de inte är så stora som folkrörelser med både kvinnliga som manliga medlemmar. En sådan åtgärd kan alltså ses som en jämställdhetsåtgärd även i den meningen att kvinnor som befinner sig inom organisationer och sammanhang där de är påtagligt underordnade, genom särorganisering kan uppnå högre status och självständighet (SOU 1980:44, s. 50–51, Prop. 1981/82:155, se även kap. Sedan stödet inrättades har samhället utvecklats på många områden. Jämställdhetsarbetet har gått framåt och har i allt högre grad blivit en fråga som generellt uppfattas som viktig såväl i beslutsfattande organ som i samhället i stort.1 Även på andra punkter har samhället förändrats. Som exempel kan nämnas att informationstekniken har medfört att behovet att fysiskt träffas för att kunna uträtta uppgifter inom föreningsväsendet minskat påtagligt. Med hjälp av den nya tekniken kan människor kommunicera 1 Här redovisas några exempel på motioner till där jämställdhet behandlats. Motion 1998/99:Sf227, av m.fl. (v), Jämställdhet och socialförsäkringen, Motion 1998/99:Kr518, av m.fl. (kd), Idrottspolitiken, Motion 1998/99:Ub453, av m.fl. (c), Högre utbildning – det kvalitativa språnget, Motion 1998/99:Ub454, av m.fl. (v), Högre utbildning, Motion 1998/99:N11, av m.fl. (v), med anledning av prop. 1998/99:96 Lägesrapport angående de regionala tillväxtavtalen, Motion 1998/99:N12, av m.fl. (c), med anledning av skr. 1998/99:96 Lägesrapport angående de regionala tillväxtavtalen, Motion 1998/99:N248, av m.fl. (s), Jämställdhetsperspektiv och regionalpolitiken, Motion 1998/99:N335, av m.fl. (v), Regionalpolitiken, Motion 1998/99:A802, av m.fl. (m), Modern jämställdhetspolitik, Motion 1998/99:A807, av m.fl. (mp), Jämställdhet, Motion 1998/99:A808, av m.fl. (c), Jämställdhet, Motion 1998/99:A810, av m.fl. (kd), Jämställdhetsfrågor, Motion 1998/99:A811, av m.fl. (fp), Liberal jämställdhetspolitik, Motion 1999/2000:K265, av , (), Jämställd arbetsorganisation i , Motion 1999/2000:L202, av , (), Kvotering till företagsstyrelser, Motion 1999/2000:Ub14, av , (), med anledning av prop. 1999/2000:28 Studentinflytande och kvalitetsutveckling i högskolan, Motion 1999/2000:Ub421, av Wälivaara, (), Universitet och högskolor, Motion 1999/2000:Ub499, av , (), Högre utbildning och forskning, Motion 1999/2000:Ub803, av , (), Jämställdhet i utbildningsväsendet, Motion 1999/2000:N367, av Wahlén, (), Kvinnor i regionalpolitiken, Motion 1999/2000:A1, av , (), med anledning av skr. 1999/2000:24 Jämställdhetspolitiken inför 2000-talet, Motion 1999/2000:A2, av , (), med anledning av skr. 1999/2000:24 Jämställdhetspolitiken inför 2000-talet, Motion 1999/2000:A219, av , (), Kvinnors arbetsmarknad, Motion 1999/2000:A804, av , (), Jämställdhet, Motion 1999/2000:A805, av , Bo (m), Jämställdhet, Motion 1999/2000:A806, av , (), Jämställdhet, Motion 1999/2000:A807, av , (), Liberal jämställdhetspolitik, Motion 1999/2000:A812, av , (), Ett jämställt arbetsliv, Motion 1999/2000:A819, av , (), och driva frågor på helt andra sätt . Detta har också fått ef- fekter på organisationslivet. En annan förändring är de vikande med- lemssiffror som många organisationer uppvisar, så även kvinnoorgani- sationerna. Det finns tecken som tyder på att människor tenderar att organisera sig annorlunda eller åtminstone väljer att kalla sina orga- nisationer något annat än en förening, t.ex. nätverk. Dessa förändringar i kombination med avsikten att utvärdera stödet till kvinnoorganisationer har föranlett ett behov av att se över stödets utformning (Prop. 1996/97:1 och 1997/98:1). Detta bekräftades då dis- kussionen om stödet till kvinnoorganisationer aktualiserades i samband med en interpellation till , då en fråga om regeringens beredskap beträffande initiativ för att stödja kvinnoorganisationernas utveckling ställdes.2 Inrättandet av stödet till kvinnoorganisationer föregicks av en utred- ningsprocess. Det var i utredningen om bidrag till folkrörelser som det uppmärksammades att kvinnoorganisationerna inte hade några fasta stöd, endast försvarets kvinnoorganisationer hade direkta kansli- eller verksamhetsstöd. Man kom därför bl.a. till slutsatsen att frågan om ett särskilt stöd till kvinnoorganisationer måste utredas. Detta skedde mot bakgrund av att kvinnoorganisationerna var en av få organisationstyper (tillsammans med miljöorganisationer och radioorganisationer) som inte uppbar något kansli- eller basstöd och att man ansåg att dessa or- ganisationer inte borde stå utanför det reguljära statliga stödet (SOU 1979:60). Därmed tillsattes en utredning angående bidrag till kvinnoorganisa- tioner (dir. 1979:137). Denna utredning syftade i första hand till att lösa tekniska problem kring ett statsbidrag till kvinnoorganisationer och man ville ha ett kontinuerligt stöd till organisationernas centrala arbete. I uppdraget ingick även att ta ställning till vilka typer av organisationer som skulle få statsstöd. Direktiven angav dock att försvarets kvinnoorganisationer inte skulle omfattas av utredningen då dessa fick kontinuerligt stöd från försvarsanslagen. I utredningen kartlades en rad kvinnoorganisationer och man kom fram till att dessa tillhörde de ekonomiskt fattiga folkrörelserna. Vi- dare framhölls kvinnoorganisationernas betydelse som motor i och för de 2 Interpellation 1998/99:288 av om Bidrag till kvinnoorganisa- tionernas centrala verksamhet samt svar på denna. Se även diskussionen i Protokoll 1998/99:95, , 10 §. samhälleliga insatserna för jämställdhet mellan kvinnor och män. Man konstaterade att kvinnoorganisationer varit viktiga och pådrivande för utvecklingen inom många samhällsområden, både historiskt och i samtiden. Kvinnoorganisationerna bedömdes i stort sett arbeta enligt samma metoder som övriga organisationer, möjligen med undantag av de kvinnoorganisationer som bildades . Många av kvinnoorganisationerna ingick i samarbetskommittéer kring speciella frågor såsom nykterhet, fred och civilförsvar. Dessutom konstaterades att kvinnoorganisationerna deltog i ett brett internationellt samarbete. Ett försök till indelning av kvinnoorganisationerna gjordes och man fastställde följande organisationstyper: egentliga kvinnoorganisationer, kvinnoråd (inom andra organisationer), kvinnogrupper, kam- panjkommittéer, sällskapsföreningar, paraplyorganisationer. Utifrån denna kategorisering föreslog man att följande skulle gälla för att bli berättigad till statsbidrag: Organisationen skall som främsta mål ha att verka för en förbättring av kvinnans ställning i samhället och aktivt arbeta för jämställdhet mellan kvinnor och män. Organisationen skall till övervägande del bestå av kvin- nor även om män kan vara medlemmar. Organisationen skall vara upp- byggd på individuellt medlemskap, där varje person som delar organisationens mål och stadgar, genom enskilt initiativ kan bli medlem. Medlemmen skall kunna påverka organisationens inriktning, verksamhet och uppbyggnad. Organisationen skall ha viss spridning i landet och omfatta ett visst antal betalande medlemmar. (SOU 1982:44, s.51–52) Utredningen resulterade sedan i förordning (1982:865) om statsbidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet och bidrag började fördelas med /83. beslutades om en utvärdering av bidraget i statsverkspropositionen (Prop. 1991/92:100). Denna gjordes inom för folkrörelsefrågor. Förordningen, som utfärdades och som med små ändringar fortfarande gäller, definierade en kvinnoorganisation som en organisation som har till främsta uppgift att arbeta för kvinnans ställ- ning i samhället och aktivt arbetar för jämställdhet mellan kvinnor och män. För att bli bidragsberättigad måste organisationen ha 1 500 med- lemmar varav minst hälften måste vara kvinnor och ha lokalavdelningar i minst hälften av landets landstingskommuner. Dessa måste ha genomfört minst tio sammankomster under verksamhetsåret (2, 6, 7 §§, förordning (1982:865) om statsbidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet). Utredningen har haft två huvuduppgifter. Den ena har varit att utvärdera hur det statliga stödet uppfyller de av staten uppställda målen för och intentionerna med bidraget. Den andra uppgiften har varit att vid behov föreslå åtgärder och därvid särskilt belysa möjligheten att öka måluppfyllelsen och effektivisera stödet (Dir. 1999:29). Stödet till kvinnoorganisationer består i grunden av två aspekter. Dels är stödet till kvinnoorganisationerna ett folkrörelsestöd till kvin- noorganisationer, trots att dessa har lägre medlemstal än man ofta avser med beteckningen folkrörelse, mot bakgrund av att dessa huvudsakligen organiserar kvinnor. Dels är stödet till kvinnoorganisationer ett målstyrt stöd för jämställdhet, genom att en kvinnoorganisation i förordningen definieras som en organisation vars främsta syfte är att verka för kvinnors ställning i samhället och arbetar för jämställdhet mellan kvinnor och män. Mot denna bakgrund är statens intentioner med stödet att ge stöd till kvinnor som organiserat sig (för jämställdhetsarbete) och att stödja aktivt jämställdhetsarbete. I utredningsarbetet har tidigare utredningar kring organisationsstöd använts dels för att sätta stödet till kvinnoorganisationer i relation till folkrörelsestöd samt annat organisationsstöd och dels för att spegla diskussioner om olika bidragsformer och målstyrning av bidrag (se vi- dare kap. 2 och 6). Beträffande kvinnoorganisationernas betydelse för och relation till jämställdhetsarbetets utveckling har utgångspunkten tagits i Utredningen om fördelningen av ekonomisk makt och ekono- miska resurser mellan kvinnor och män, , olika betänkanden och i aktuell forskning på området (se kap. 3). I ut- värderingen av stödet till kvinnoorganisationerna har material som or- ganisationerna själva skickat in använts, alla organisationer har även inbjudits och deltagit i möten med utredningen och dessutom har en enkät om organisationernas verksamhet genomförts. Beträffande utred- ningens andra del har material om andra statliga organisationsstöd och utredningar om dessa använts. Två frågor som tas upp specifikt i direktiven är frågan om nya orga- nisationsformer t.ex. nätverk skall kunna beviljas bidrag och frågan om det finns en annan befintlig myndighet än regeringen som skulle kunna vara aktuell som handläggningsinstans för statsbidraget till kvinnoor- ganisationer. Beträffande dessa två frågor har kontakter upprättats med , forskare med statsvetenskaplig inriktning3 och med JämO. I kapitel två behandlas statsstöd till organisationer i översiktligt. Därvid ges exempel på olika folkrörelser och organisationer som får statsbidrag. Kapitel tre behandlar kvinnoorganisationernas och jäm- ställdhetsfrågans utveckling i ett historiskt perspektiv, varvid kvinno- organisationernas betydelse också för dagens jämställdhetsarbete tas upp. Det fjärde kapitlet innehåller utvärderingen av stödet till kvinno- organisationerna . Kapitel fem behandlar frågan om nätverk och kapitel sex tar upp former och kriterier för bidraget. Stats- bidragets fördelning behandlas i kapitel sju. Slutligen tas ekonomiska konsekvenser m.m. upp i kapitel åtta. 3 Här avses främst kontakter med , prof. vid samt , doktorand vid , . 2 Statsstöd till organisationer Statsbidragen till organisationer och folkrörelser har varit föremål för ett flertal utredningar gjorda av såväl myndigheter, som inom departement och kommittéväsende. I utredningen tionernas bidrag (SOU 1993:71) ställs det upp ett antal kriterier som en organisation bör uppfylla för att kallas folkrörelse: 1)den skall ha en ideologi 2)den skall bilda opinion – opponera sig 3)den måste ha en viss numerär för att få inflytande på samhälls- utvecklingen 4)den måste ha geografisk spridning med lokalföreningar runt om i landet 5)den skall vara öppen för alla 6)den skall arbeta demokratiskt 7)den skall ha en oberoende ställning i förhållande till stat och kom- mun 8)den skall innebära gemenskap 9)verksamheten skall ha kontinuitet i tiden Historiskt har folkrörelserna fått sin huvudsakliga identitet genom att den uppstått som ett enskilt initiativ och ofta i motsatsställning till statlig auktoritet (SOU 1993:71, s.19–21). När staten fördelar organisationsstöd i olika former sker detta för det arbete som utförs av organisationer, på vitt skilda områden, bedöms som viktigt och angeläget för hela samhället. Organisationernas arbete berikar hela den samhälleliga strukturen och är positiva för demokratin. Föreningsbidragsgruppen vid dåvarande formule- rade sig på följande sätt: Statsbidrag till föreningar och deras verksamhet har utbetalats . Det övergripande skälet har varit att understödja verksamheter som bedömts vara värdefulla för samhället som helhet (Ds 1997:36, s.17). 28 Statsstöd till organisationer Folkrörelserna representerar i stort sett alla samhällsgrupper och arbetar för att tillvarata medlemmarnas intressen, t.ex. ungdomar, invandrare och handikappade. Andra organisationer har samlat sig kring enskilda företeelser och intressen som t.ex. idrott, friluftsliv, religionsutövning eller nykterhet. De olika statsbidragen till ovan nämnda organisationer delas in i tre kategorier: organisationsbidrag, verksamhetsbidrag och projektbidrag. Organisationsbidrag ges i syfte att stödja en organisation. Målen är övergripande, varför krav på löpande uppföljning och utvärdering inte kan tillämpas. Undantag finns dock, t.ex. beträffande stödet till idrotten där krav på att följa och utvärdera en stor del av anslaget finns. Verk- samhetsbidrag ges för att stödja en specifik verksamhet med mål som kan och skall uppföljas. Projektbidrag utmärks av att stödet utgår . Kraven på utvärdering och uppföljning är ofta små men bidragssökaren förbinder sig att redovisa hur pengarna använts (Ds 1997:36). har en ökad resultatstyrning av statsbidrag aktualiserats i flera utredningar. Både styrning och återrapportering har behandlats och en samstämmighet om att det behövs förbättringar på båda dessa områden, har funnits. Detta betyder att målet med bidraget skall framgå tydligt. På detta sätt säkerställs att resurserna verkligen går till avsedda ändamål. Därmed ökar också förutsättningarna att följa upp och utvärdera statsstödet. Uppföljningen och utvärderingen av statsbidrag har framställts som bristfällig. Det förklaras med att underlag som lämnats av organisa- tioner, främst i form av verksamhetsberättelser, inte ger nödvändig information för att kunna avgöra om målet med statsstödet uppfyllts (Ds 1997:36, SOU 1998:38). Det finns alltså en mängd statsstöd till olika organisationer. I följande avsnitt redovisas statligt stöd till olika typer av organisationer och folkrörelser samt motiv till att dessa organisationer får stöd. Statsstöd till organisationer 29 på intet sätt om en definitiv eller fullständig redogörelse över det stöd som fördelas, men några exempel ges. Avsikten är bl.a. att visa storleken på det organisationsstöd som ges. Till friluftsorganisationer räknas organisationer som har till huvud- ändamål eller väsentlig del av sin verksamhet att bedriva eller främja – – – vistelse och fysisk aktivitet utomhus för att uppnå miljöombyte och naturupplevelse utan krav på prestation eller tävling (Ds 1999:78). Till dessa organisationer hör bl.a. och . För är stödet till friluftsorganisationer 13 milj. kronor (Prop. 1999/2000:1, utg.omr. KrU1, rskr. 1999/2000:87). Handikapprörelsen började formera sig och har sedan utvecklats, vuxit och förgrenats i allt fler områden. har staten lämnat bidrag till handikapprörelsen och stödet har sedan 1970- talet fungerat i sin nuvarande form. Anslaget ligger under Social- departementet och uppgår till ca 129 milj. kronor. 43 organisationer var berättigade till bidrag . handlägger ansökning- arna och utarbetar förslag till fördelning av statsbidraget varpå rege- ringen fattar beslut (Prop. 1999/2000:1, utg.omr. 9, rskr. 1999/2000:87, SOU 1999:89). Syftet med statens stöd till idrotten är att stödja verksamhet som bidrar till att utveckla barns och ungdomars intresse och benägenhet för motion och idrott. De utövande skall därvid ges möjlighet att få inflytande över och ta ansvar för sitt idrottande. Stödet skall även göra det möjligt och ge lika förutsättningar för alla människor att utöva idrott och motion. Dessutom skall det främja integration och god etik samt väcka ett livslångt intresse för motion och därmed även främja en god hälsa. För uppgår stödet till idrotten till ca 462,2 milj. kronor (Prop. 1999/2000:1, utg.omr. KrU1, rskr. 1999/2000:87). 30 Statsstöd till organisationer Organisationer bildade på etnisk grund Det finns en rad organisationer bildade på etnisk grund i och de flesta av dem som får statsbidrag är väletablerade organisationer. fördelar statsbidrag och etableringsstöd till dessa riksorganisationer om sammanlagt ca 17,3 milj. kronor (Prop. 1999/2000:1, utg.omr. KrU1, rskr. 1999/2000:87). Bidraget till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet fördelas efter beslut av regeringen. Stödet fördelas av folkrörelseenheten på Kul- turdepartementet. uppgår stödet till drygt 3 milj. kronor (Prop.1999/2000:1, utg.omr. KrU1, rskr. 1999/2000:87). Statens stöd till trossamfund består av statsbidrag och statlig hjälp med avgifter till registrerade trossamfund. Statsbidraget fördelas av för statsbidrag till trossamfund (SST), en nämndmyn- dighet vars ledamöter utses bland företrädare för de samfund och sam- verkansorgan som får del av det statliga stödet. För uppgår bidraget till trossamfund till ca 53,2 milj. kronor (Prop. 1999/2000:1, utg.omr. KrU1, rskr. 1999/2000:87). fördelar statsbidrag till rikstäckande ungdomsorga- nisationer. betalar man ut ca 76,5 milj. kronor i grundbidrag, fördelat på 63 organisationer. Därtill fördelas särskilt stöd till organisa- tioner som inte uppfyller de formella kraven för grundbidrag, uppgående till ca 10,3 milj. kronor fördelade på 34 organisationer (Ungdoms- styrelsen, styrelsebeslut ). Det finns i en lång tradition av att fördela statsbidrag till organisationer och folkrörelser. Dessa bidrag är ett led i att understödja rörelser som anses främja och ha positiva effekter på t.ex. den demo- Statsstöd till organisationer 31 kratiska utvecklingen, unga människors fostran till demokrati, männis- kors hälsa och välbefinnande samt jämställdhetens utveckling. Gemensamt för i stort sett alla folkrörelser är att de domineras av män, i större eller mindre utsträckning. Män besitter de högre posterna och har därför större inflytande i organisationerna. En del av folkrörelserna är, i enlighet med de kriterier som uppställ- des inledningsvis, kvinnoorganisationerna. Deras arbete har varit särskilt viktigt för att driva jämställdhetsarbetet framåt. Kvinnoorganisationerna är till skillnad från många andra organisationer inte mansdominerade. 32 Statsstöd till organisationer Ds 1997:36, Resultatstyrning av bidrag. 1999/2000:1, Budgetpropositionen för . Regeringens skrivelse 1999/2000:87. SOU 1993:71, Organisationernas bidrag. SOU 1998:38, Vad får vi för pengarna? – Resultatstyrning av statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala område. SOU 1999:89, Statsbidrag till handikapporganisationer. 3 Från kvinnofråga till jämställdhet När stödet till kvinnoorganisationer inrättades motiverades det med att kvinnoorganisationerna var drivande i arbetet för jämställdhet mellan kvinnor och män. De tillhörde de ekonomiskt fattiga organi- sationerna och hade inte något kontinuerligt stöd från samhället (SOU 1980:44, Regeringens proposition 1981/82:155). Mot denna bakgrund är det intressant att se hur jämställdhetssituationen kan beskrivas . tillsattes en särskild utredare för att kartlägga och analysera fördelningen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män. Utredningen antog namnet Kvinnomaktutred- ningen. Utredningen, som kom med sitt slutbetänkande , hade bl.a. i uppdrag att – – – ge en samlad bild av fördelningen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män. Där konstaterade man i en snabbsammanfattning utifrån utredningens resultat att: –är inte ett jämställt land –Arbetslivet fungerar inte rationellt –Könskvotering är vanligt –Män är som korkar – flyter alltid upp –Bättre satsa på könsbyte än utbildning –Offentlig sektor exploaterar kvinnor (SOU 1998:6, s.1) understryker visserligen att detta är förenklat och tillspetsat uttryckt men inte desto mindre underbyggt i de 13 forskningsvolymer som utredningen presenterat. Vidare framhålls att 1995 utsågs till världens mest jämställda land, vilket man fann – – – smickrande och förmodligen korrekt, men anledningen är bara att det är mycket sämre på de flesta andra håll i världen. är, enligt de forskningsresultat som fått fram, inte ett jämställt land, utan myten om det jämställda rämnar (SOU 1998:6, s.2). I utredningen till kvinnoorganisationer (SOU 1980:44) definierades frågan om jämställdhet mellan könen uppenbart 34 Från kvinnofråga till jämställdhet som en fråga vilken i första hand angick och berörde kvinnor, medan den i , var en fråga för samhället i sin helhet. Under de som gått mellan de båda utredningarna har frågan om jämställdhet mellan könen uppmärk- sammats allt mer och i allt fler sammanhang. Fler kvinnor finns repre- senterade i politiska beslutsfattande organ, kvinnors inkomster har när- mat sig männens, vissa positiva förändringar har kunnat iakttagas be- träffande andelen kvinnor inom naturvetenskapliga utbildningar, åtgär- der har vidtagits mot det könsspecifika våldet mot kvinnor genom pro- positionen Kvinnofrid. Ännu råder dock inte jämställdhet i alla avse- enden och kvinnorörelsen är fortfarande betydelsefull för att driva frågan framåt och fyller därmed en viktig funktion. kan man konstatera att jämställdhetsfrågor kommit långt närmare fokus på alla områden i samhället. Jämställdhet är ett politiskt prioriterat område i och enligt beslut skall alla politikområden genomsyras av ett jämställdhets- perspektiv. I regeringens skrivelse (1999/2000:24) anges att det över- ordnade målet för jämställdhetspolitiken är att skapa ett samhälle där kvinnor och män har samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom alla väsentliga områden i livet. betydelse för den ökade kunskapen om kvinnors och mäns olika villkor i samhället betonas, liksom att det trots många framsteg återstår mycket att göra innan de uppsatta målen nåtts. 3.2Från kvinnofråga till jämställdhet – och sedan? För att få perspektiv på frågan om jämställdhet mellan könen kommer en kort historisk tillbakablick att göras. I denna framställning ges en kort exposé kring frågan om jämställdhet mellan kvinnor och män i . Kvinnorörelsen och frågan om kvinnors rättigheter i samhället kan skisseras parallellt med utvecklingen av tankar om alla människors lika rättigheter. En utgångspunkt för alla människors grundläggande lika rättigheter kan tas i upplysningstanken och den jämlikhetsideal. Här kom frågor om alla människors lika rätt inför lagen, rösträtt och rätt till utbildning, så även kvinnors rätt i dessa sam- manhang att uppmärksammas. Från kvinnofråga till jämställdhet 35