sou · GOB3127 · 2001-01-01 00:00:00 — De största skillnaderna återfinns i barnfamiljer. Kvinnors större ansvar för barn och hushåll minskar möjligheterna och behovet av att resa i och till arbetet men även till fritiden. Förändringar av mäns och kvinnors rörlighet kan dock inte ses som parallella eller oberoende processen. Om kvinnor i ökad grad ska resa långt till arbetet och göra tjänsteresor innebär det att män får överta en del av de restriktioner som begränsar kvinnors rörlighet, såsom ansvar för att lämna och hämta barn, inköp etc. Resultatet torde bli att rörlighetens omfattning, i första hand reslängden, minskar bland män. ställer sig i rapporten också frågan: Är kvinnors kortare resor uttryck för hinder i vardagen eller en önskan att leva mer ´lokalt´? och gör bilden mer komplex. Han menar att det i analy- serna av kvinnors och mäns rörlighet ofta ligger ett antagande om att resor har ett positivt samband med välfärd i vid mening. Frågan om kvinnors lägre rörlighet är ett resultat av rådande relationer mellan könen och leder de till individuella förluster i välfärd. Den kollektiva välfärdsvinsten av en ständigt ökande rör- lighet i samhället ifrågasätts dock alltmer, framför allt på grund av bilismens negativa konsekvenser för miljön, som det är allt svårare att hävda ett klart samband mellan välfärd och t ex genomsnittlig reslängd . Är behoven av kollektiva transporter olika för kvinnor och män? Kollektiva transporter utgör endast en liten del av det totala antalet resor som vi gör, jämfört med bil (Kommunikationer 2 2000). Lokala och regionala kollektiva trans- porterna är dock avgörande för mångas, särskilt kvinnors, möjlig- heter att förflytta sig eller ta sig till arbetet. Kvinnors och mäns olika livsvillkor och olika förhållande till förvärvsarbete och omsorgsansvar skapar olika resbehov. Resvane- undersökningar visar att kvinnor har ett mer komplext resmönster med fler anhalter på sina resor till arbetet än vad män har. Kvinnor gör ärende för inköp och barnomsorg på vägen och reser mer kors och tvärs, medan majoriteten män i större utsträckning reser från en punkt till en annan, utan avbrott. Vem är då dagens kollektivtrafiken utformad för? I sin rapport om ojämställdhetens miljöer hänvisa till på Transportokonomiska Institutt i som menar att kollektivtrafiknäten vanligen bygger på linearitet och rum. Detta innebär att kollektivtrafiken dels utgår från produktions- , heltidsarbete, genom att vara som mest tillgänglig i anslutning till kontorstiderna och dels ha dåligt utvecklade tvär- kommunikationer. Att kollektivtrafiken svarar mot mäns resmönster och resbehov i större utsträckning än mot kvinnors, trots att det är kvinnor som i störst utsträckning reser kollektivt, innebär att kollektivtrafiken svarar mot behoven hos dem som inte reser. Är behoven olika för olika grupper av kvinnor respektive män? Uppdelningen i de båda kategorierna kvinnor och män har visat sig ha svagheter och pekar i sin studie på att bilden kompletterats med analyser av de skillnader som finns mellan olika grupper av kvinnor respektive män. Vårt siffermaterial visar att inkomst är en variabel som starkt påverkar hur långt vi reser. För både kvinnor och män gäller att ju högre inkomst man har ju längre resor gör man. När vi jämför kvinnor och män inom samma inkomstgrupper visar det sig att det är mindre könsskillnader i reslängd, men kvinnor färdas genomgå- ende kortare i bil än män i nästan samtliga grupper. Kvinnor och män är dock inte jämt fördelade över alla inkomst- grupper. I de högre inkomstgrupperna är det mycket färre kvinnor än män. (, 1998) Finns det geografiska skillnader? Restid, reslängd och antalet resor är relativt lika över landet. De stora regionala skillnaderna ligger i valet av färdmedel. I tätbebodda delar av landet finns det ett större underlag för kollektivtrafik och ett större utbud. I dessa regioner är då inte heller behovet av att ha bil lika stort som i mer glest befolkade delar av landet. av svenska folket har tillgång till en bil, men det finns tydliga regional skillnader. Störst regional olikheter finner man vid studier av kollektivresor. Vårt siffermaterial visar att i de tätbefolkade länen är andelen kollektivresenärer betydligt större jämfört med glesbefolkade län. Den största andelen av kollektivresenärerna är kvinnor i . Ett annat sätt att studera den geografiska strukturens betydelse för rörligheten är att fokusera på avstånden till olika aktiviteter. Ofta antas dessa vara längre i glest befolkade regioner. Regionala skillnader i reslängd följer dock inte det mönstret. Arbetsresorna, visar vår statistik, är t ex längst i storstäderna, räknat såväl i geografiska avstånd som . De kortaste arbetsre- sorna återfinns i medelstora städer och deras omland samt i Norra glesbygden Kan dessa eventuella skillnader i sin tur innebära strukturella kostnadsskillnader mellan kommuner respektive landsting? Utjämningsmodellen för kollektivtrafik innehåller inget försök att fånga strukturellt betingade skillnader vad avser behov eller efter- frågan beroende på kön. De faktorer som används är relaterade till täthet och arbetspendling. Detta innebär att vi inte med säkerhet kan avgöra om fördelningen hade sett annorlunda ut om en bohovs-/efterfrågeanalys p g a kön legat till grund för eller ingått i modellen. Som framgår av rapporten är det framför allt kvinnor i storstad som använder kollektivtrafiken. Dagens system kompen- serar just dessa områden. Är det i så fall befogat att i ökad utsträckning ha separata behovsberäkningar för kvinnor och män? Med det underlag som redovisats i denna rapport är det svårt att dra någon bestämd slutsats. Det skulle krävas ett betydande utred- ningsarbete för att klargöra hur kopplingen mellan den beskrivna situationen och behov samt kostnader ser ut. Utjämningssystemet för äldreomsorgen består av fyra olika delar. I den första och dominerande delen sker fördelningen utifrån en normkostnad som beräknas på vårdbehovet för den äldre befolkningen i respektive kommun. Normkostnaden beräknas för varje delgrupp med hänsyn tagen till kön, ålder, civilstånd, yrkesbakgrund och etnicitet. Den andra delen avser merkostnader för hemtjänst i glesbygd. Den tredje delen är en utjämning till glesbygdskommuner avseende merkostnader för en högre andel pensionärer som behöver bo på institutioner eller särskilt boende. Den fjärde delen är ett generellt tillägg till alla kommuner för färdtjänst och handikappomsorg. I denna delrapport försöker vi belysa skillnader i omsorgen för äldre kvinnor respektive män ur några olika aspekter. I sökande efter information fann vi få undersökningar inom området med ett tydligt könsperspektiv. vid alt arbete vid , är en av de forskare i som lagt kvalitativa könsaspekter på äldreomsorgen. Vi har valt att lyfta fram några delar ur hennes studie Hjälp i hemmet i nedskär- ningstid – och anhörigas insatser för gamla kvinnor och män1. Tyngdpunkten i hennes studie ligger på en analys av hemtjäns- tens respektive anhörigas hjälpinsatser för hemmaboende gamla kvinnor och män. Studien baseras huvudsakligen på en bearbetning av en rikstäckande intervjustudie med 1 379 hemmaboende äldre, och däröver – den s k som genomfördes på initiativ. Där vi inte angivit annat bygger uppgifterna vi redovisat här på uppgifter i studie samt hennes artikel Anhöriga vårdare eller förhandlare?, Social forskning 3/98. antog äldrepolitiska riktlinjer som gäller för äldreomsorgen: de offentliga insatserna ska möjliggöra att gamla människor ska få leva ett oberoende liv i sina egna hem. Hemhjälpen blev då en del av den generella välfärden oavsett närhet till anhöriga och oavsett personlig ekonomi, skriver . Svensk äldreomsorg har haft rykte om sig att vara mycket omfattande i förhållande till andra länders. har den offentliga hjälpen till de äldre emellertid minskat, särskilt hemhjäl- pen. Eftersom allt fler äldre nu bor kvar hemma blir neddragningarna ett problem som angår många, inte minst de anhöriga.5 4.4Mest offentlig äldreomsorg till kvinnor Drygt dubbelt så många kvinnor som män fick 1999 hjälp inom den offentliga äldreomsorgen (hemhjälp, särskilt boende och hemsjukvård); 170 000 kvinnor och 72 000 män. Eftersom kvinnor lever än män är detta knappast förvånande, men även i rela- tion till antalet äldre kvinnor respektive män i befolkningen är de gamla kvinnorna överrepresenterade inom äldreomsorgen. bodde av kvinnorna och av männen i så kallat särskilt boende (och institutioner). av kvinnorna och av männen fick hemhjälp i sina vanliga bostäder. Sammantaget fick av kvinnorna och av männen någon offentlig hemhjälp eller plats i särskilt boende. 5 Svenska Kommunförbundets programberedning Kommunerna och jämställdheten. Studien ingår i , red: Åt var och en efter behov, Kommentus förlag, 1998. Bilaga 5 SOU 2000:127 Äldreomsorg6 bland kvinnor och män , 1999 Andel % av alla i Andel % av alla i I särskilt boende (dvs. Med hemhjälp i vanliga bostäder Källa: statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Mönstret är lika för alla åldersklasser och skillnaderna blir större ju högre upp i åldrarna vi kommer. Detta exemplifieras i nedanstående diagram som visar fördelningen mellan kvinnor och män för de personer som fått hemsjukvård och som har hemtjänst. Andelen kvinnor och män med hemsjukvård och hemtjänst Källa: statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Egen bearbet- ning. Hur kommer det sig då att män får mindre del av äldreomsorgsre- surserna? Enligt tyder inget på att män har 6 Exklusive hemsjukvård. mindre behov av praktisk hjälp än kvinnor. Gamla kvinnor har sämre rörlighet och sämre hälsa, men det är ungefär lika vanligt att hemmaboende gamla män och kvinnor behöver hjälp med att t ex städa, duscha eller komma upp ur sängen. Det är dessutom betydligt vanligare att män uppger att de inte klarar att tvätta eller att laga mat. Antalet hjälptimmar skiljer sig kraftigt mellan kvinnor och män som blivit beviljade hemtjänst. Nedanstående diagram redovisar antalet hjälptimmar fördelat efter antalet beviljade timmar uppdelat på kön och ålder. Personer beviljade hemtjänst; antal hjälptimmar nov 99 Källa: statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Egen bearbet- ning. 4.5Hjälpmönster – Mannen får hjälp av hustrun Som framgår av tabell 4 är det inte fler gamla män som saknar hjälp. Knappt var tredje äldre kvinna liksom man står utan hjälp – och så gott som alltid uppger dessa, enligt , att de inte heller behöver någon hjälp. Det är bland äldre som behöver praktisk hjälp som det finns tydliga könsskillnader. De flesta män som behöver hjälp får hjälp av hustrun, de flesta kvinnor av eller släktingar. Detta kan till stor del förklaras av att betydligt fler hjälpbehövande män än kvinnor lever i ett äktenskap – majoriteten av kvinnorna dör som änkor medan majoriteten av männen är gifta ända fram till sin död. Olika former av hjälp för gamla kvinnor och män 1994 Andel (%) av äldre (80 år+) varav i särskilt boende med hemhjälp i vanliga bostäder varav med hjälp från maka/make med hjälp av annan anhörig/vän Källa: samt beräkningar från . Man kan också se att ensamboende män och kvinnor har i stort sett samma hjälpmönster. Men en gift kvinna som behöver hjälp, får detta i större utsträckning från släkt och från hemtjänst än en gift man. Det vill säga en gift kvinna med en skröplig man står oftare ensam med omsorgsansvaret än en gift man i motsvarande situa- tion. Mig veterligen, skriver , finns det inte någon svensk forskning som belyser om män och kvinnor i samma situation har samma sannolikhet att komma till institution. Att gifta äldre mer sällan är på institution än ogifta är känt, och eftersom av männen, men bara en fjärdedel av kvinnorna är gifta under sitt sista levnadsår är det kanske inte så förvånande att fler gamla kvinnor än män vårdas på institution. Nedanstående tabell visar antal boende kvinnor och män i särskilda boendeformer. Antal boende i särskilda boendeformer 1999 65-w Källa: statistik, Vård och omsorg om äldre 1999. Egen bearbet- ning. Enligt har den norska forskaren (1997) visat att, med hänsyn taget till skillnader i hjälpbehov, kommer norska ensamboende äldre kvinnor och män till institu- tion i samma utsträckning. Men institutionsplacering är vanligare bland gifta kvinnor än bland gifta män. Det är också vanligare att gamla kvinnor och män som har söner är på institution än att gamla med döttrar är det. Enligt påpekar vidare att en institu- tionsplats är en knapp resurs, något man måste kämpa om. Kanske är sönerna och de gamla männen inte i första hand sämre vårdare utan bättre förhandlare – alternativt att de möter mindre motstånd. Eller som Lingsom formulerar det apropå döttrarna döttrar bra som skydd mot institutionalisering och/eller dåliga som advokater? Söner och äkta män har kanske större framgång i advokatrollen. Uppgifterna från tyder på att gamla hustrur mer än gamla äkta män, och döttrar mer än söner, lämnas ensamma med ett vårdansvar. 4.7Förskjutningar mellan det offentligas och familjens ansvar Den offentliga äldreomsorgen har koncentrerats på en allt mindre grupp allt mer vårdbehövande och ensamma äldre. Stora grupper äldre som tidigare fick del av hemhjälpsresurserna står utan denna hjälp. Framför allt gäller det äldre med mindre omfattande hjälpbehov samt gifta äldre, skriver . När det gäller de äldres egna önskemål föredrar de offentlig hjälp framför anhörigas insatser. Fler äldre får också anhörighjälp än som anser att denna hjälp är att föredra framför offentlig hjälp. Också här finns det könsskillnader. Fler kvinnor än män är positiva till offentlig hjälp och negativa till anhörighjälp. Nedskärningarna inom inte drabbat gamla hjälpbe- hövande kvinnor mer än män. Men den lägre nivån av insatserna har ändå påtagliga konsekvenser för kvinnors vardag och välbefin- nande. När gamla makar får hemhjälp i mindre utsträckning om det är mannen som är skröplig än om det är hustrun som behöver hjälp, innebär det i praktiken att de ansvariga för litar på att den gamla hustrun ska ta hand om maken. Och när de äldre – oavsett kön och civilstånd – alltmer sällan får hjälp med husliga uppgifter finns outtalade eller uttalade förväntningar att de ska få hjälp av anhöriga, d v s i praktiken förutom hustrun främst av döttrar och andra kvinnliga släktingar, skriver . Den välutbyggda gav både de hjälpbehövande gamla och deras anhöriga (två grupper som domineras av kvinnor) en fri- het att välja mellan anhörighjälp och omsorg. Den val- friheten är klart hotad , skriver . Vi vet mycket litet om vad minskningen av hemhjälp innebär för hälsa och välbefinnande bland de gamla och deras omsorgsgi- vare, skriver . Hon menar att det finns tecken som tyder på att nedskärningarna inom äldreomsorgen har påverkat hälsan bland kvinnor i döttrarnas ålder. Det har visats att kvinnors hälsa har försämrats mer än mäns. Det finns också tecken på att gamla gifta kvinnors omsorgsansvar för maken kan vare en förutsättning för mannens hälsa men en belastning för hennes egen. 4.8Kvinnor som omsorgsgivare och omsorgsbehövande Av alla äldre som får någon informell hjälp får hjälp av en kvinna (hustru, dotter, syster eller svärdotter). får hjälp av en man (make, son, bror eller svärson). Kvinnor är mycket mer än män involverade som omsorgsgivare, både som anställda omsorgsarbetare och som anhöriga. Omsorgs- frågorna är liksom tidigare mer kvinnors än mäns ansvar. Men i (och i övriga ) har relativt sett fler kvinnor fått lön för sitt omsorgsarbete. Kvinnor i har därför haft större möjligheter än kvinnor i många andra länder att kombinera omsorgsansvar och förvärvsarbete. När den offentliga äldreomsorgen minskar eller försämras är det framför allt kvinnor som påverkas, både som omsorgsbehövande och som omsorgsgivare – anställda såväl som anhöriga., skriver . Vi skulle ha velat ge en fullödigare bild av könsskillnader i behovet av vård, men det ser inte ut att finnas någon enhetlig definition av behov vilket tycks vara förklaringen till att det inte finns någon forskning eller utredning som kan fastställa hur stora de äldres behov av vård och omsorg är. I stället valde vi att ge en bild av äldreomsorgen . En sådan bild innefattar de stora nedskärningarna som skett då dessa starkt påverkat både omsorgsgivarnas och omsorgstagarnas vardag. Utjämningsmodellen för äldreomsorg bygger bl.a. på ett köns- uppdelat material. De stora skillnader som framgår av denna rapport har ingått som underlag vid konstruktionen av äldreom- sorgsmodellen. Strukturella skillnader som har sin grund i olika behovs- och efterfrågesituationer för kvinnor och män har således kunnat fångas upp. Rörlighetens mångfald och förändring. Befolk- ningens dagliga resande i och 1996. Meddelande från universitets geografiska insitutioner, Serie B, Nr 95 (1999) Kvinnligt & manligt i kollektivtrafiken. En kunskapssammanställ- ning. Ingår i serien Kommu- nerna och jämställdheten. Regeringens proposition 1997/98:56, Transportpolitik för en hållbar utveckling. Res-nytt, Informationsblad om Svenskarnas resande, Nr 3/1999, Nr 4/1999, Nr 2/2000. Kom- munikationer Nr 2 2000 Hur vi reser och varför. Om olika samhällsgruppers resmönster. Svenskarnas resor 1998.