sou · GOB37d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Särskilt den offentliga sektorns transaktioner finns relativt detaljerat beskrivna, och ekvatio- nerna efterliknar i allmänhet de faktiska regelsystemen. Vid användandet av FIMO har resultaten från EMEC och använts som exogena förutsättningar. Det gäller exempelvis löner och priser samt produktion och användning i ekonomin. På basis av dessa resultat, har sedan inkomster och utgifter i privat och offentlig sektor beräknats, och resultaten från FIMO gällande hushållens inkomster, och den offentliga sektorns utrymme för konsumtionsutgifter har därefter gått tillbaka till EMEC och som exogena förutsättningar i en iterativ process. Beräkningarna har gjorts med den nationalräkenskapsstandard som användes (SNA 68). Källor till historiska data i tabeller och diagram är SCB:s nationalräkenskaper, arbetskraftsundersökningar och annat material från SCB, om inte annat anges. Beräkningarna bygger på de kalkyler som presenterade . Den senaste utveck- lingen, och de senaste bedömningarna, har inte införlivats i beräk- ningarna. Vid tolkningen av resultaten för perioden fram bedöms detta dock ha mindre betydelse. Bilaga 1 till LU 1999/2000 2Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska utveckling Mitten av framstår som en vattendelare i svensk e konomisk historia sedan det slut. var tillväxten hög och väl jämförbar med den i andra länder. Efter 1970-talets mitt har den ekonomiska tillväxten i hela världsekonomin varit lägre än tidigare, och nedgången i tillväxttakt har dessutom varit särskilt påtaglig för del. I detta kapitel beskrivs denna utveckling i sina huvuddrag. En del ytterligare detaljer om de senare decenniernas ekonomiska utveckling har sparats till de följande framtidsinriktade kapitlen om utvecklingen fram . Framställningen i dessa kapitel har be- dömts vinna på att antaganden och kalkyler presenteras i nära anslutning till det historiska händelseförlopp på vilket de utgör en fortsättning. Faser i den ekonomiska utvecklingen efter BNP har , en period av , ökat med något , en uppskattning som naturligtvis är behäftad med betydande osäkerhet. Ungefär lika stort har det ge- nomsnittliga ökningstalet varit sedan det slut . Efterkrigstiden består emellertid t illväxtmässigt av två olik- artade delperioder: tiden före mitten av och tiden därefter. var BNP-tillväxten , och tillväxttal understigande var sällsynta. har tillväxten varit i genomsnitt , och det har i stället varit ovanligt med tillväxttal på . I diagram 2.1 visas hur BNP har utvecklats i förhållande till en långsiktig trend på . 20 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 Diagram 2.1 BNP i relation till en långsiktig trend 1945-1998 Index med den långsiktiga trenden = 100 Den långsiktiga trendens tillväxttakt är . glidande me- delvärde för BNP. Även internationellt var tillväxten hög 1945-1975. En viktig faktor var det teknologiska gap som fanns mellan och den övriga industri- världen, bl.a. som resultat av det . Det gick att snabbt höja produktiviteten, inte minst i och , med hjälp av importerad teknik från . Många länder hade också en stor reserv av arbetskraft inom jordbruket, och därför kunde även sysselsättningen växa snabbt inom industrin. Produktivitetstillväxten mätt på makroeko- nomisk nivå förstärktes således av de överflyttningsvinster som uppstod när resurser flyttades från jordbruket till den betydligt mer produktiva industrin. Inom kan man i sin tur urskilja två delar, nämligen och . Åren närmast efter krigsslutet präglades starkt av att fredsekonomin åter- ställdes i och att återuppb yggnadsarbetet i de krigshärjade län- derna tog fart. Förutsättningarna för en svensk industriell expansion var synnerligen goda, och BNP-tillväxten uppgick till så mycket som andra hälft. matta- des tillväxten successivt, dock utan att för den skull sjunka . Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 21 Omkring inleddes en ny accelerationsfas. En huvudorsak var nu att liberaliseringen av den internationella handeln tog fart. Tullarna började avvecklas, globalt sett som resultat av framgångsrika förhand- lingar inom ramen för (General on Tariffs and Trade, numera ombildat till WTO, ). Mellan de västeuropeiska länderna avvecklades tullarna på industrivaror nästan helt, först genom bildandet av EEC (EU:s föregångare) och EFTA om- kring . Mellan dessa två block slöts senare avtal om inbördes tullavveckling. Följden av tullavvecklingarna blev en stark utveckling av den internationella specialiseringen och arbetsfördelningen, och en tillväxtskapande strukturomvandling ägde rum både i och andra västliga industriländer. uppgick den svenska BNP- tillväxten till . började emellertid orosmoln hopa sig. Den internationella kapitalmarknaden var då hårt reglerad inom ramen för det s.k. Bretton Woods-systemet. Växelkurserna var fasta mellan de flesta länder, och de kunde endast ändras språngvis genom devalveringar och revalveringar, ofta efter hårda internationella förhandlingar. Uppkom större underskott i ett enskilt lands bytesbalans kunde dessa i huvudsak bara finansieras genom medverkan av IMF, den internationella valutafonden. USA-dollarn var den dominerande reservvalutan, och sedan den amerikanska ekonomin råkat ut för balansproblem, bl.a. som följd av , bröt Bretton Woods-systemet samman . Många valutor lämnades att flyta fritt, och dollarn deprecierades kraftigt. accelererade inflationstakten i världsekonomin. Kulmen på inflationsutvecklingen blev de oljeproducerande OPEC- ländernas mycket stora oljeprishöjningar 1973-1974 i en samlad aktion, som inbegrep försök att begränsa produktionen för att hålla prisnivån uppe. Resultatet blev en avsevärd köpkraftsindragning från de icke- oljeproducerande länderna och en konjunkturnedgång i världsekonomin. Finansieringen av de bytesbalansunderskott som uppstod – i princip en fråga om att flytta kapital från OPEC-länderna till den övriga världen – medförde ett uppsving för de internationella finansiella företagen, och regleringen av kapitalströmmarna började successivt att mjukas upp i många länder. OPEC:s aktion bildade inledningen till av svagare real tillväxt i världsekonomin. har den genomsnittliga BNP- tillväxten i bara varit ungefär hälften så stor som . En av de underliggande orsakerna till att tillväxttakten gick ned var förmodligen att många av de äldre industri- länderna återgick till en defensiv politik med subventioner och han- delshinder för att skydda bl.a. sina teko-, varvs- och stålindustrier mot den ökande konkurrensen från nya industriländer. 22 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 tillväxttaktens nedgång blivit ännu mer påtaglig än genom- snittligt för . försökte inledningsvis genom den s.k. "överbryggningspolitiken" att undgå den omedelbara internationella tillbakagång som följde på oljekrisen. Framgången blev relativt begränsad, och delvis som ett resultat av politiken började lönekost- naderna öka snabbare än i omvärlden. Näringslivets konkurrenskraft försvagades mycket allvarligt. Genom stora nedskrivningar av kronan 1977, 1981 och 1982 kunde visserligen kostnadsrelationen till utlandet återställas, men till priset av ökad inflation och ökade inflationsför- Under större delen av gynnades ternationell högkonjunktur och god tillväxt. präglades närmast av överhettning, och arbetslösheten nådde en re- kordlåg nivå på endast . Lönekostnadsökningarna blev också högre än i flera viktiga konkurrentländer, men de negativa konsekvenserna av detta blommade ut på allvar först när drabbades av den internationella lågkonjunkturen. Nedgången i blev långt kraftigare än i det övriga och arbetslösheten ökade. Till följd av de statsfinansiella problemen och bytesbalansproblemen steg räntorna kraftigt, vilket förstärkte tillbakagången ytterligare. nådde den öppna arbetslösheten drygt i BNP som skett har t illväxten konjunkturuppsving med ytterligare förstärkt t illväxt, och prognoserna pekar mot en fortsättning . Ändå kommer BNP-t illväxten för (som inbegriper ) att understiga . BNP per capita i och omvärlden Omkring låg högt på listan över världens höginkomst- länder. Bara och hade högre BNP per capita. låg på 18:e plats, strax efter , och . BNP per capita överensstämmer nu nästan exakt med EU-län- dernas genomsnitt, 1970 varit högre. Utslaget innebär detta en långsammare tillväxt än EU- genomsnittet. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 23 Diagram 2.2 BNP per capita i förhållande till EU-ländernas genomsnitt 1960-1998, beräkningar med växelkurser och köpkraftspariteter Index med EU-genomsnittet = 100 Anm. Köpkraftspariteter enligt och . Dessa uppgifter avser BNP per capita omräknad till enhetlig valuta med hjälp av s.k. köpkraftspariteter. Köpkraftspariteten mellan två länder är en växelkurs som inte finns i verkligheten, utan som är den teoretiska växelkurs som skulle likställa valutornas köpkraft i respektive länder. Om man kunde växla valuta till en kurs som är lika med köp- kraftspariteten, skulle en given korg av varor och tjänster kosta lika mycket i länderna, oavsett vilken av valutorna man i utgångsläget har tillgång till. Köpkraftspariteter beräknas för av och (EU:s statistikkontor). I många fall är skillnaden inte så stor mellan köpkraftspariteten och den faktiska växelkursen, även om den senare kan variera kraftigt på kort sikt. För del är det emellertid även i långt perspektiv så att de beräknade köpkraftspariteterna visar på en betydligt högre köpkraft gentemot de flesta länder än vad den faktiska växelkursen ger uttryck för. Exempelvis var köpkraftspariteten mot USA-dollarn . medan växelkursen var . är alltså ett billigt land för svenskar som är intresserade av att köpa en för BNP representativ korg av varor och tjänster. 24 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 dyrt land för amerikaner, dyrare än hemlandet, vad gäller en korg som är representativ för BNP. Ett liknande förhållande gäller kontra genomsnittet för de övriga EU-länderna. Detta kommer till uttryck i diagram 2.2. Om man använder de faktiska växelkurserna för att räkna om BNP per capita blir relativa position betydligt bättre i förhållande till EU-ländernas genomsnitt än om man använder köpkraftspariteterna. Med växel- kurserna som omräkningsinstrument skulle BNP per capita vara högre än EU-genomsnittet, i stället för lika med EU- genomsnittet när köpkraftspariteter används. är därmed dyrare än hemlandet för en genomsnittlig EU-medborgare, vad gäller en för BNP representativ korg av varor och tjänster. För svenskar är EU-länderna naturligtvis omvänt billigare att handla i än . Se diagram 2.3. Detta gäller även varje enskilt EU-land, bort- sett från , som är något dyrare än . I hela OECD-områ- det var det bara , och som, mätt på detta sätt, var dyrare än . Diagram 2.3 Prisnivån i EU-länderna som genomsnitt och i vissa enskilda länder jämfört med 1960-1998, enligt köpkraftspariteter för BNP Index med = 100 Anm. Köpkraftspariteter enligt och . Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 25 Man skulle kunna tänka sig, att en orsak till att köpkraftspariteter och växelkurser skiljer sig så kraftigt åt just för del är att den offentliga sektorn är så stor i , eller att denna är särskilt dyr i . Något sådant kan emellertid inte utläsas av och beräkningar, där den offentliga konsumtionen särredovisas. Köpkraftspariteten för den offentliga konsumtionen ligger t.o.m. något närmare växelkursen än pariteten för totala BNP. Vad som framför allt, enligt samma beräkningar, framstår som dyrt i är vissa tunga poster i den privata konsumtionen, däribland livsmedel, bostadstjänster och kollektivtransporter. I ett långsiktigt perspektiv har, som klart framgick av diagram 2.2, köpkraftspariteter och växelkurser närmat sig varandra. Kronan har fallit mer gentemot andra valutor än vad som motsvarar fallet i kronans allmänna köpkraft. Detta innebär att intrycket av relativa tillbakagång i fråga om BNP per capita mildras något när man använder köpkraftspariteter i stället för växelkurser. Däremot blir som nämnts den absoluta nivån lägre när man använder köpkrafts- pariteter. Redan de kraftiga kortsiktiga variationer som är vanliga i växel- kurserna gör att internationella jämförelser av BNP per capita är svåra att göra med hjälp av växelkurser, såvida dessa inte på något sätt ut- jämnas . Annars skulle resultaten av jämförelserna bli så starkt beroende av vilka växelkurser man väljer, att de blir tämligen meningslösa. Även på lång sikt blir emellertid växelkurserna ofta miss- visande, eftersom de i första hand bestäms i samspel med priserna på sådana varor och tjänster som går i internationell handel. Det är därför som man behöver pariteter som speglar priserna även på den övriga produktionen av varor och tjänster i respektive länder. är emellertid en stor osäkerhet ofrånkomlig i varje beräkning av köp- kraftspariteter. Osäkerheten är delvis av principiell art. Olika länder har sin BNP och konsumtion sammansatta på olika sätt, och ett problem är då att bestämma hur den korg av varor och tjänster skall se ut, som man beräknar prisnivån för. En annan svårighet är sedan att i länderna få fram tillförlitlig prisstatistik för de varor och tjänster man valt. Detta är ett mer allvarligt problem än när det gäller att konstruera ett prisindex som bara mäter prisförändringarna från till ett annat inom ett en- skilt land. Ett särskilt problem är hur priserna på offentlig konsumtion, som inte är marknadsbestämda, skall vägas in. Här är man i stort sett hänvisad till lönekostnadsuppgifter. Köpkraftspariteterna påverkas vi- dare av i vilken utsträckning de offentliga utgifterna i ett land finansieras genom indirekt beskattning (t.ex. moms) och genom direkt beskattning. Höga indirekta skatter höjer den inhemska prisnivån, och därmed priset på den varukorg man mäter, men invånarna har i stället kvar större 26 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 inkomster sedan den direkta inkomstskatten är avdragen, förutsatt att det totala skatteuttaget är givet. Denna faktor är i och för sig inte av så stor betydelse att den helt kan förklara den stora skillnad som ovan påvisats mellan köpkraftspariteter och växelkurser för del. Det finns emellertid, som framgått, fler skäl än detta för att iaktta försiktighet när man använder köpkraftspariteter vid nivåjämförelser av olika länders BNP per capita. Mer tillförlitliga blir troligen jämförelser av förändringstal mellan olika länder. Viktiga strukturella skillnader mellan olika ekonomier, som kan skapa missvisningar vid nivåjämförelser, förändras ofta inte så mycket över tiden, och de utgör då ett mindre problem vid jämförelser av förändringstal. Ovan har nämnts att , som hade en BNP per capita som låg över de nuvarande EU-ländernas genom- snitt, nu har en BNP per capita som är lika med EU-genomsnittet (om jämförelsen görs med köpkraftspariteter). Detta innebär att BNP per capita ökat långsammare än EU- genomsnittet. Görs en motsvarande jämförelse med hela OECD-området blir resultatet att BNP per capita ökat långsammare. Volymtillväxten i per capita, beräknad på konventio- nellt sätt, har varit 1970. Detta kan jämföras med OECD-genomsnittet . Skillnaden är 0,5 procent- enheter , och denna jämförelse utfaller således inte fullt lika mycket till nackdel som den redovisade jämförelsen med köpkraftspariteter. Orsaken är att de svenska realinkomsterna urholkats genom att terms-of-trade (förhållandet mellan export- och importpriser) fallit. Inkomsterna av en oförändrad exportvolym har inte räckt till för att betala en oförändrad importvolym. Denna deflatering av realin- komsterna beaktas i köpkraftspariteterna, eftersom man där mäter pris- nivåerna på både inhemska och importerade varor, men påverkar inte beräkningen av reala BNP eftersom importerade varor inte ingår i BNP. Terms-of-trade-effekten dras däremot av vid framräkningen av den reala bruttonationalinkomsten, BNI, som nedan skall behandlas. Den reala tillväxten i bruttonationalprodukten, BNP, brukar användas som ett allround-mått på samhällets produktionstillväxt, realinkomst- tillväxt, välfärdstillväxt och ekonomiska framgång i största allmänhet. Detta är praktiskt, inte minst eftersom liknande beräkningar för andra länder finns lätt tillgängliga att jämföra med. Ofta är BNP-måttet också relevant, men . En typ av kritik tar fasta på att BNP som väl- Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 27 färdsmått är ofullständigt: man får inte med oavlönat arbete i hemmen, sociala välfärdsaspekter, miljöaspekter m.m. Här skall emellertid särskilt tas upp BNP-tillväxtens brister som mått på ekonomins reala in- komsttillväxt. Den reala BNP-tillväxten är ett mått på utvecklingen av produktionen i kvantitativa termer, ett slags index. I en mot omvärlden sluten ekonomi är BNP-tillväxten också ett mått på tillväxten i de reala pen- All produktion motsvaras i detta fall av inkomster inom landet och alla inkomster härrör från produktion inom landet. I en öppen ekonomi överförs emellertid en del inkomster normalt till utlän- ningar som äger produktionsfaktorer på svensk mark. Omvänt härrör en del av den svenska ekonomins inkomster från svenskägda produktions- faktorer i utlandet. I någon mån rör det sig om löneinkomster som in- tjänas i ett annat land än det där löntagaren är bosatt, men till helt do- minerande del är det fråga om kapitalavkastning, i form av aktieavkast- ning på direktinvesteringar och räntor på lån. Strömmar av sådana faktorinkomster går i båda riktningar, in i landet och ut ur landet. För del har nettofaktorinkomsterna givit negativa bidrag till nationens inkomsttillväxt. Detta beror till allra största delen på de stora räntebetalningarna på landets utlandslån. Utvecklingen av faktorinkomsterna till och från utlandet och det ti- digare nämnda långsiktiga fallet i terms-of-trade har medfört att landets bruttonationalinkomst, BNI, ökat i långsammare takt än bruttonational- produkten, BNP. Se tabell 2.1. Anmärkningsvärt är att den reala BNI- tillväxten bara uppgick till , trots en betydande återhämtning . Tabell 2.1 Real tillväxt i BNP och BNI 1960-1998 -0,2 -0,1 -0,1 -0,2 -0,3 Den reala tillväxten i per capita har sammantaget varit . Närmare en halv procentenhet av tillväxten i per capita har inkomstmässigt förlorats till 28 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 Häri ligger också en av förklaringarna till att de genomsnittliga reallönerna i långsiktigt knappt ökat under de senaste de- cennierna, trots den tillväxt i BNP per capita som ägt rum. Relationen mellan BNP-tillväxten och reallönetillväxten tas upp mer i detalj i kapitel 5. Under den hittillsvarande delen av har antalet sysselsatta i den svenska ekonomin minskat kraftigt. var sysselsättningen lägre än 1990. Den öppna arbetslösheten var då , efter att legat på . är arbetslösheten stadd i ytterligare minskning, men är ändå långt högre än nivåerna och omkring . Sysselsättningsutvecklingen står i skarp kontrast till utvecklingen under tidigare decennier. var antalet sysselsatta högre än 1960. Den ökningen var hänförbar till att kvinnorna i allt högre grad trädde in på arbetsmarknaden. Se närmare kapitel 3. Sysselsättningsgraden, dvs. andelen sysselsatta i procent av befolkningen i de arbetsföra åldrarna steg kraftigt , som framgår av diagram 2.4. Nedgången i sysselsättningsgraden har raderat ut den tidigare uppgången, men sysselsätt- ningsgraden är ändå högre än i EU-länderna som genomsnitt. Få länder i världen har kommit i kapp ännu . Ett sådant land är , som haft en kraftig långsiktig ökning i sysselsättningen. I själva verket har huvuddelen av BNP-tillväxt berott på ökad sysselsättning, medan produktivitetstillväxten varit relativt liten. För EU-området har relationen varit den motsatta: BNP-tillväxten har i stort sett enbart åstadkommits med hjälp av produktivitetsökningar. hade fram till cirka 1990 en utveckling som var ett mellanting mellan den amerikanska och den typiskt västeuro- peiska. Sysselsättningsgraden steg, men inte lika kraftigt som i (det hade inte heller varit möjligt med den höga nivå hade redan i utgångsläget). Produktivitetens tillväxt var betydligt lägre än det västeuropeiska genomsnittet, fast inte fullt lika svag som i . Se närmare kapitel 4. har anpassat sig till , med en fallande sysselsättningsgrad – i långt snabbare takt än genomsnittet för EU-länderna. Produktivitetstillväxten har i stället blivit bättre, både vid en historisk jämförelse och i relation till de övriga EU-länderna. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 29 Sysselsättning i procent av befolkningen i arbetsför ålder i , Arbetsför ålder räknas här som . De svenska sysselsättnings- och arbetslöshetsproblemen under 1990- talet har delvis sin grund i att den offentliga sektorn inte längre kunnat expandera. Den offentliga sektorn ökade sin andel av den totala sysselsättningen från (se tabell 2.2), vilket motsvarade en ökning på ungefär 1 miljon människor. har emellertid även den offentliga sektorn minskat sin personalstyrka, och dess andel av den totala sysselsättningen har gått tillbaka något. Tabell 2.2 Olika sektorers andelar av totala sysselsättning 1960-1998 Procent av totala antalet sysselsatta - privata tjänster m.m. 30 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska Bilaga 1 till LU 1999/2000 Även industrins andel av den totala sysselsättningen har minskat något . Dess relativa tillbakagång har dock gått långsammare än tidigare, mycket beroende på exportindustrins framgångar . Den privata tjänstesektorn sysselsätter nu snart hälften av de förvärvsverksamma och har två tredjedelar av den privata sektorns sys- selsättning. är det också i denna sektor som t illbaka- gången i sysselsättningen varit minst kännbar. På Bretton Woods-systemets tid, dvs. , var bytesbalansen en mycket sträng restriktion för den ekonomiska politiken i de flesta industriländer. För att finansiera ett stort bytesbalansunderskott ford- rades IMF:s medverkan och fonden kunde då, på samma sätt som gent- emot mindre utvecklade länder , ställa krav på landets politik. Dessa krav upplevdes ibland som både förödmjukande och inadekvata, och länderna inriktade konsekvent sin politik på att vidmakthålla balans i utrikeshandeln. Att hindra importen från att bli större än exporten blev nästan en moralfråga. När den inhemska efterfrågan sålunda manövrerades med en politik av keynesiansk typ, blev resultatet en för- hållandevis stabil ekonomisk tillväxt i länderna, med mindre konjunk- turella svängningar än vad som senare blivit vanligt. Misslyckanden förekom likväl då och då, vilket kunde leda till omfattande justeringar av de fasta växelkurserna under stor internationell uppståndelse. Efter Bretton Woods-systemets sammanbrott kom internationella bankirer och ratinginstitut att successivt ta över IMF:s roll vis-à-vis de mer utvecklade länderna. Den starka fokuseringen på bytesbalansen kunde efterhand släppas något. Även om detta i allmänhet inte gick så långt att något lättsinne etablerades, fick diskussionen en mer fackeko- nomisk prägel, och kom att kretsa kring frågan om hur stora utlands- lånestockar och hur stora bytesbalansunderskott som var långsiktigt "hållbara". De internationella kapitalmarknaderna utvecklades snabbt, och kunde snart förmedla mycket stora penningbelopp mellan över- och underskottsländer. Vad som vid tiden för den första oljekrisen på 1970- talet tedde sig som en gigantisk finansiell operation framstår , i ljuset av den senare utvecklingen, som en obetydlighet, se diagram 2.5. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Huvuddrag i de senaste decenniernas ekonomiska 31 Diagram 2.5 Bytesbalanssaldon i procent av BNP för EU-området, och De bytesbalansöverskott som växte upp i var av mycket anmärkningsvärd storlek. De motsvarades av underskott i och .