sou · GOB33 · 2001-01-01 00:00:00 — ULF-materialet utgör en rik och utifrån ett internationellt perspektiv unik källa för att följa väl- färdsförändringar på individnivå. genomförs som intervjuer med ett representativt urval av befolkningen i åldrarna och in- kluderar frågor om en rad olika levnadsförhållanden. Inom respektive välfärdsområde har en mängd olika frågor ställts för att fånga män- niskors faktiska förhållanden snarare än deras värderingar eller upple- velser av dessa förhållanden. Detta innebär att exempelvis arbets- Välfärd, ofärd och ojämlikhet förhållanden ringas in med hjälp av frågor om huruvida det krävs tunga lyft i arbetet och i så fall hur ofta, om arbetet är jäktigt och så vidare. motsvarande sätt söker man fånga hälsotillstånd, ekonomiska för- hållanden och andra villkor med hjälp av konkreta frågor om faktiska För att göra framställningen överskådlig har vi valt att fokusera på tre tidpunkter , nämligen 1989/1990, 1993/1994 och 1997/1998. Dessa nedslag får representera tre olika faser i den e kono- miska kris som präglat . Åren 1989/1990 utgör kulmen på det sena 1980-talets gyllene år, och uppgifter från dessa år kan belysa frågor om hur vanliga olika välfärdsproblem var och hur de fördelades mellan olika grupper i befolkningen före Åren 1993/1994 representerar de år under krisen som varit svårast rent ekonomiskt sett, medan utifrån data /1998 söker fånga vad som hänt med Analyserna bygger på intervjuer med totalt drygt 36 000 personer. På basis av dessa tvärsnittsuppgifter kan vi analysera olika befolkningsgruppers förhållanden. Då urvalen de olika åren inte innehåller samma individer kan vi däremot inte här följa individuella livsförlopp genom 1990-talets krisår. Förändringar för en grupp innebär därför inte självklart förändringar för enskilda individer. Vid sidan av sammanfattande mått som procent och medelvärden krävs i många fall någon form av multivariat analysteknik för att det ska gå att jämföra olika befolkningsgruppers välfärdsutveckling . Här kommer vi att använda en särskild teknik som brukar benämnas logistisk regression. Med hjälp av denna metod kan den stora mängden information göras hanterbar och metoden möjliggör också att jämförelser mellan befolkningsgrupper kan renodlas (eller standardiseras). Detta innebär att exempelvis hälsoskillnader mellan utrikes och inrikes födda kan analyseras med hänsyn tagen till att dessa grupper sk iljer sig åt vad gäller ålder, kön och så vidare. På så sätt undviker vi att skillnader mellan grupper över- eller underskattas till följd av att grupper sk iljer sig åt i sin sammansättning. Denna analysteknik gör det också möjligt att bedöma huruvida de skillnader vi finner är statistiskt signifikanta, det vill säga att de är så stora att de rimligen inte uppkommit genom slumpen. Dessutom kan vi pröva i vilken mån skillnaderna mellan olika grupper förändras . 190 Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.1Sysselsättning, arbetsförhållanden och utbildning Ett central arena för människors välfärd är utan tvivel arbetsmarknaden. Såväl ekonomiska som andra aspekter av arbetets villkor är centrala som välfärdsindikatorer i sig, men är också viktiga orsaksfaktorer bakom andra typer av levnadsförhållanden (se exempelvis 1990, 1987). När drabbades av recessionen i början av 1990- talet skedde de mest dramatiska förändringarna på arbetsmarknaden. Arbetslöshetstalen och sysselsättningsgraden förändrades på ett sätt som tidigare hade varit närmast omöjligt att föreställa sig. I följande avsnitt ska vi belysa sysselsättningsförändringar och arbetslöshetens variationer, men också visa hur arbetsvillkoren har för- ändrats . Sysselsättningsförändringar under olika faser av krisen och i olika arbetsmarknadssektorer belystes i kapitel 1, där vi också visade hur krisen slog mot kvinnor respektive män. Därför fokuserar vi i detta avsnitt främst på recessionens direkta konsekvenser på arbetsmarknaden för andra befolkningsgr upper. Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.1.11990-talet – präglat av sysselsättningskris I tabell 3.1:1 redovisas andelarna i olika grupper som i SCB:s ULF- undersökningar angivit att de vid intervjutidpunkten var anställda eller företagare. 1 Det framgår tydligt av dessa uppgifter att 1990-talets sys- selsättningskris varit av generell karaktär. I samtliga här redovisade grupper är det betydligt färre som har ett arbete 1997/1998 än vid perioden före recessionen. Även om risken att inte ha ett arbete har ökat för alla grupper är nedgången mer markant för vissa. För det första gäller detta för personer i den yngsta åldersgr uppen, det vill säga för dem som är . Att inte stort mer än var tredje yngre person hade ett arbete 1997 är till stor del en effekt av arbetslöshets- problematiken, men är också en återspegling av utbildningsexpansionen . Även personer som är födda utanför har haft en mycket kraftig nedgång i förvärvsfrekvens. Denna grupp hade förvisso ett betydligt lägre arbetsmarknadsdeltagande redan före krisen, men avståndet till de inrikesfödda har ökat kraftigt . /1998 saknar knappt varannan person som är född utanför arbete. Det är också värt att notera en förändring som inte skett, nämligen att sysselsättningskrisen inte inneburit att kvinnor återgått till hemma- frurollen. Nedgången i andelen sysselsatta har varit ungefär lika stor bland män som bland kvinnor. Detta är kanske ett välkänt faktum , men får ändå betraktas som ett utfall som var långt ifrån självklart när krisen inleddes. Det är uppenbart att kvi nnors inträde på arbetsmarkna- den är en genomgripande samhällsförändring som inte i någon större utsträckning låter sig påverkas av en recession, hur kraftigt den än slår på sysselsättningen. 1Detta avsnitt bygger i huvudsak på Per respektive och underlag till kommittén (F:XV; F:VII, se bilaga 2). 2Det bör dock noteras att tabell 3.1:1 visar på en tendens till att syssel- sättningen ökat något för män, men inte för kvinnor, mellan de två senare mättidpunkterna (se även avsnitt 1.1). 192 Välfärd, ofärd och ojämlikhet Andelen sysselsatta i åldrarna med uppdelning på kön, ålder, födelseland och hushållstyp, 1989/1990-1997/1998. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Utomeuropeiska invandrare har särskilt låg sysselsättningsfrekvens. Om vi studerar förankring på arbetsmarknaden utifrån hur många som är sysselsatta tycks det som om situationen har försämrats mer för utomeuropeiska invandrare än för Sverigefödda under 1990- talet. Av Figur 3.1:2 framgår att andelen helårssysselsatta bland utomeuropeiska invandrare har minskat från 1990 till 1997. Även för inf ödda svenskar har andelen hel- årssysselsatta minskat, men inte alls lika kraftigt och dessutom från en högre nivå. Välfärd, ofärd och ojämlikhet Reguljärt sysselsatta bland utomeuropeiska invandrare och personer födda i , 1990–1997 Källa: (F:XV, se bilaga 2). Ungdomar och invandrare hårt drabbade av arbetslöshet , och kommer man att minnas som århundradets arbetslöshetsårtionden. Det är känt att ung- domar drabbades särskilt hårt av arbetslösheten under krisens inledande skede . I Figur 3.1:3 framgår att av ungdomarna i åldrarna var arbetslösa någon del av . 3 I åldrarna ökade andelen som upplevt arbetslöshet till till 1994, medan arbetslösheten bland de allra äldsta ökade till . vände den negativa trenden för u ngdomarna, medan arbetslös- hetsnivån för övriga åldersgrupper har förblivit i stort sett stabil. 3 Arbetslöshet hänför sig till dem som lyft någon form av arbetslöshetsersättning. Detta förfaringssätt leder till en viss underskattning av antalet som erfarit arbetslöshet . 194 Välfärd, ofärd och ojämlikhet Arbetslöshet för olika ålderskatego- rier, 1990-1997. Arbetslös , baserat på arbetslös- hetsersättning. Källa: (F:XV, se bilaga 2). Att stå utanför arbetskraften kan ses som ett alternativ till arbetslöshet. Mönstret för arbetskraftsutträde är kraftigt åldersbetingat, såtillvida att det för ungdomar ligger nära till hands att fortsätta med någon utbild- ning när möjligheterna till arbete är små. För äldre personer kan en arbetslöshetskris i stället påskynda en utslagningsprocess med exem- pelvis ökad risk för förtidspensionering. Av Figur 3.1:4 framgår att det är en relativt sett stor del av de äldre som står utanför arbetskraften, men denna andel har inte ökat . Krisen tycks således inte ha lett till en starkare utträngning av äldre personer från arbetskraften. Däremot framgår det tydligt att allt fler av personerna i åldrarna kommit att stå utanför arbetskraften. Denna ökning har varit mest markerad för ungdomar som kommer från arbetarhem. Det har också skett en ökning av andelen utanför arbets- kraften bland personer i åldrarna , om än på lägre nivåer. Välfärd, ofärd och ojämlikhet Andel personer utanför arbetskraften i olika åldersgrupper, 1986–1997. Källa: och (F:XXVII, se bilaga 2). Alternativen till förvärvsarbete är såväl före som efter arbetslöshets- krisen starkt åldersrelaterade. Andelen studerande i åldrarna har i stort sett fördubblats (från till ). Däremot tycks det inte ha blivit vanligare med förtidspensionering bland personer i , utan andelen ligger stabilt på . Vi konstaterade ovan att andelen sysselsatta har minskat kraftigt för utrikesfödda personer. Av Figur 3.1:5 framgår att europeiska invandrare och Sverigefödda uppvisar liknande nivåer och förändringar vad gäller förekomsten av arbetslöshet 4. Däremot finns betydande skillnader i arbetslöshetserfarenhet mellan utomeuropeiska invandrare å ena sidan och europeiska invandrare och Sverigefödda å den andra, även om skillnaderna inte verkar ha ökat särskilt dramatiskt . var andelen som upplevt arbetslöshet mer än dubbelt så hög bland utomeuropeiska 4 Däremot har europeiska invandrare något fler arbetslöshetsdagar. 196 Välfärd, ofärd och ojämlikhet invandrare som bland infödda svenskar och europeiska invandrare. Arbetslöshetserfarenheten har ökat i omfattning för samtliga dessa tre grupper, men har nivåerna stab iliserats vid för såväl infödda svenskar som europeiska invandrare och vid för utomeuropeiska invandrare. Arbetslöshet bland Sverigefödda, europeiska invandrare och utomeuropeiska invandrare, 1990-1997. Arbetslös , baserat på arbetslöshetsersättning. Källa: (F:XV, se bilaga 2). Arbetslösheten steg i alla utbildningsgrupper, men den inbördes rangordningen mellan gr upperna förändrades inte. Det huvud- sakliga mönstret är att den relativa ökningen av arbetslösheten slagit förhållandevis jämnt över olika utbildningsgrupper, men att arbetslöshetstalen är högst för de lågutbildade. I allmänhet är arbetslösheten såväl i tider av låg arbetslöshet som i tider av hög arbetslöshet mer omfattande bland ensamstående än bland dem som bor tillsammans med en partner. Vi kan utifrån Figur 3.1:6 konstatera att ökningen av arbetslösheten varit starkast för de ensam- stående i allmänhet och för de ensamstående med barn i synnerhet. Det bör poängteras att de ensamstående med barn i huvudsak är kvinnor. var förändringarna i arbetslösheten i stort sett likartade för ensamstående utan barn och ensamstående med barn. har dock arbetslösheten fortsatt att öka för de ensamstående med Välfärd, ofärd och ojämlikhet barn, medan den minskat för de ensamstående som inte har barn. 5 analyser (F:XV, se bilaga 2) pekar i riktning mot att den negativa trenden för ensamstående med barn till stor del kan förklaras av att dessa uppvisar en ogynnsam fördelning över utbildnings- och yrkesstrukturen. Arbetslöshet för personer i olika hushållstyper, 1990-1997. Arbetslös , baserat på arbetslöshetsersättning. Ensamstående, utan barn Ensamstående, med barn Gifta, utan barn Gifta, med barn Källa: (F:XV, se bilaga 2). 5 De ensamstående med barn är också överrepresenterade bland dem som varit arbetslösa . är skillnaderna mycket små mellan de olika hus- hållstyperna, men skillnaderna ökar kraftigt efter hand som arbetslösheten ökar . Till skillnad från vad som gällde ovan när vi studerade arbetslöshet (se Figur 3.1:6), kan vi konstatera att helårsarbetslöshetstalen minskar kraftigt bland ensamstående med barn efter 1996. Det bör också noteras att Figur 3.1:6 bygger på registerdata där det finns en ökad osäkerhet om huruvida personer är ensamstående eller sammanboende. Enligt (F:XV, se bilaga 2) innebär detta att arbetslösheten bland de ensamstående sannolikt underskattas. 198 Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.1.2Andra större förändringar på arbetsmarknaden Arbetsmarknadens omvandling handlar inte enbart om att sysselsättningen minskat och arbetslösheten ökat. 6 Som framgår av Tabell 3.1:7 föreligger påtagliga och systematiska förändringar av yrkesstrukturen på den svenska arbetsmarknaden. Andelen tjänstemän på högre nivåer ökar medan andelen arbetare minskar , vilket är en trend som varit synlig långt före 1990-talets e konomiska kris (se exempelvis Szulkin och 1994). Vid decenniets inledning fanns totalt sett fler arbetare än tjänstemän, men finns det betydligt fler tjänstemän än arbetare. är det värt att notera att arbetare i okvalificerade yrken fortfarande i slutet av decenniet är den enskilt största sociala klassen. Klasstrukturens förändringar bland sysselsatta (inklusive tjänstlediga) i åldrarna . Arbetare i kval. Arbetare i okval. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Det bör också poängteras att de förändringar som framgår av tabellen inte nödvändigtvis återspeglar att de arbets uppgifter som arbetare i okvalificerade yrken tidigare utförde har försvunnit. Det kan också vara så, att krisen lett till att mer kvalificerade anställda tenderat att överta dessa arbeten. 6 Avsnittet om förändringar i arbetslivet bygger på och underlag till kommittén (F:VII, se bilaga 2). SOU 2000:3 Välfärd, ofärd och ojämlikhet 199 Fler har fått tillfälliga anställningar I dagens diskussioner kring arbetsmarknadens omvandlingar finns ofta frågor rörande mer flexibla och osäkra anställningsformer i blickpunk- ten. Att ha en tidsbegränsad anställning är förvisso inget enhetligt vill- kor, utan kan ha olika innebörd beroende på typ av anställningskontrakt och resursskillnader mellan olika grupper av anställda. Detta gör att tillfälliga anställningar inte entydigt kan ses som en indikator på ofärd, men för människor i allmänhet är det ofta önskvärt att ha den trygghet och förutsägbarhet som en fast anställning innebär. Tidsbegränsade anställningar kan också få andra negativa konsekvenser, som exempelvis rädsla att ge uttryck för sin mening på arbetet (och 1999). Likväl är det ett generellt drag på den svenska arbetsmarknaden att fasta arbeten blivit mindre självklart. Bland dem som har en anställning ökar de tidsbegränsade anställningarna markant. Medan knappt var tionde anställd hade ett tidsbegränsat arbete vid decenniets inledning, var det av de anställda som hade en sådan typ av anställning 1997/1998. Det finns påtagliga skillnader mellan olika befolkningsgr upper i ris- ken att ha en tidsbegränsad anställning. Denna anställningstyp är vanli- gast bland kvinnor, utrikesfödda, yngre och ensamstående, men också i klasstrukturens motpoler, det vill säga bland högre tjänstemän och arbetare i okvalificerade yrken. Detta understryker att innebörden av att ha en tidsbegränsad anställning inte är entydig. Det är föga förvånande att yngre personer oftare har tidsbegränsade anställningar, som exem- pelvis provanställningar, men mer överraskande är kanske att det är relativt vanligt också bland ensamstående med barn (av vilka flertalet är kvinnor). Både de könsrelaterade och de etniska skillnaderna i förekomsten av tidsbegränsade anställningar har förändrats , vilket framgår av figurerna 3.1:8 och 3.1:9. De relativa könsskillnaderna har utjämnats något , men den huvudsakliga slutsatsen från Figur 3.1:8 är ändå att risken för tidsbegränsade anställningar har mer än fördubblats för både kvi nnor och män. En än mer påtaglig förändring av skillnaderna i risken att ha en tidsbegränsad anställning finner vi när vi studerar inrikes och utrikes födda. Vi finner en allt tydligare skiljelinje mellan dessa kategorier, och vid den sista mättidpunkten 1997/1998 har utrikesf ödda mer än d ubbelt så stor risk jämfört med inrikesfödda för att ha en tidsbegränsad anställning. Här bör man kanske speciellt notera att de förändringar vi redovisar tar hänsyn till att gr upperna skiljer sig åt med avseende på familjetyp, ålder och klasstillhörighet. Noteras bör också att denna skillnad ökar trots att utrikesfödda har en väsentligt lägre syssel- 200 Välfärd, ofärd och ojämlikhet sättningsnivå än vad personer födda i har. Vi finner med andra ord en skillnad i dubbla led. Jämfört med personer f ödda i är utrikesfödda i betydligt lägre grad förvärvsarbetande och om de är det, har de i allt högre grad tidsbegränsade anställningar. Förändrade skillnader i tidsbegränsade anställningar mellan anställda kvinnor och män. Standardiserat för ålder, födelseland, familjetyp och social klass. 1 9 8 9 -9 0 1 9 9 3 - 9 4 1 9 9 7 -9 8 K vin n o r Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Välfärd, ofärd och ojämlikhet Förändrade skillnader i tidsbegränsade anställningar mellan inrikes och utrikes födda. Standardiserat för kön, ålder, familjetyp och social klass. Genomsnitt =1,0 Källa: Egna bearbetningar av (SCB). 202 Välfärd, ofärd och ojämlikhet 3.1.3Arbetstagarnas fysiska och psykiska arbetsförhållanden Sysselsättningsnedgången innebär självfallet inte att de förvärvsarbetandes arbetsvillkor har kommit att bli mindre viktiga att studera.7 Tvärtom skulle man kunna hävda att det under en syssel- sättningskris blir än mer viktigt att uppmärksamma huruvida förhållan- dena för dem som har arbete förvärras. Det finns exempelvis flera stu- dier som indikerar att många människor känner en tyst vanmakt på arbetet, delvis som följd av rädslan att mista sitt arbete (se exempelvis och 1999). I detta avsnitt ska vi ge en bild av hur arbetsförhållandena utvecklats och hur de sk iljer sig åt mellan olika sociala grupper. Fysiskt krävande och enformiga arbeten fortfarande vanligt förekommande Även om den psykosociala sidan av arbetsmiljön i allt större utsträck- ning har kommit att dominera diskussionen kring människors arbets- villkor bör man inte glömma att det är många arbetstagare som har ett fysiskt krävande arbete. De flesta tidiga teorier om om- vandlingen från industriell varuproduktion till post-industriell tjänste- produktion (1973) utgår ifrån att fysiskt påfrestande arbete är något som tillhör den gamla industriella eran. Av Figur 3.1:10 framgår att fysiskt krävande arbeten är i stort sett lika vanligt förekommande som i början av decenniet. 8 Fysiskt krävande arbeten är särskilt vanligt förekommande inom den tjänsteproduktion som direkt rör människor, till exempel inom vård och omsorg. I Figur 3.1:10 framgår också hur stor del av arbetskraften vid respektive tillfälle som har ett enformigt arbete. Också förekomsten av enformiga arbeten kan sägas ha en direkt bäring på teorier om hur arbetets villkor förändras. En inte alltför ovanlig föreställning är att repetitiva och monotona arbeten i allt högre grad kommer att automati- seras bort eller förflyttas till andra delar av världen. Det är därför något överraskande att vi inte heller finner någon tydlig trend vad gäller före- 7Avsnittet baseras på och underlag till kom- mittén (F:VII, se bilaga 2). 8Ett arbete anses som fysiskt krävande antingen när det innebär tunga lyft eller när det innebär både ensidiga arbetsrörelser och olämpliga arbetsställningar. Välfärd, ofärd och ojämlikhet komsten av enformiga arbeten.9 Andelen av de sysselsatta som har ett enformigt arbete är ungefär densamma under hela undersökningsperio- den. I de analyser där vi justerar för de strukturella förändringar som skett av yrkes- och klasstrukturen finner vi till och med att de enformiga arbetena ökat något i omfattning. Det har skett strukturella förändringar på arbetsmarknaden som motverkat denna ökning, så till vida att arbeten som sällan är enformiga (företrädesvis tjänstemannajobb på mellannivå och hög nivå) har blivit vanligare medan okvalificerade arbeten har blivit färre. Om man definierar omvandlingen till det post-industriella samhället utifrån ett gradvis försvinnande av fysiskt krävande och enformiga arbeten, finns det inget som talar för att under 1990- talet förflyttats speciellt mycket närmare denna typ av samhälle. Förändringar i förekomsten av fysiskt krävande arbete och enformigt arbete. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Vad gäller arbetets psykosociala villkor har vi valt att fokusera på dels huruvida arbetet är jäktigt, dels huruvida arbetet är psykiskt ansträng- ande. Figur 3.1:11 visar att förekomsten av psykiskt ansträngande arbeten ökade påtagligt under recessionen, varefter en viss nedgång kan 9 Resultatet överensstämmer dock med vad som framkommit ur de så kallade arbetsmiljöundersökningarna (Arbetarskyddsstyrelsen och SCB 1998). 204 Välfärd, ofärd och ojämlikhet Däremot tycks det som om jäktiga arbeten blivit allt vanli- gare under hela decenniet. Förändringar i förekomsten av jäktigt arbete och psykiskt ansträngande arbete. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Välfärd, ofärd och ojämlikhet Kvinnor har fått sämre psykisk arbetsmiljö Det föreligger inga statistiskt säkerställda skillnader mellan kvinnor och män vad gäller risken för enformiga arbeten. Däremot finner vi att det är vanligare bland kvinnor än bland män att ha fysiskt krävande arbeten, såsom det definieras här. När könsskillnader i arbetsvillkor diskuteras är det dock främst den psykosociala arbetsmiljön som står i fokus (se exempelvis m.fl. 1999, LO 1999). Den könssegregerade arbetsmarknaden innebär att kvinnor och män i hög grad arbetar i olika yrken och sektorer. När det gäller den psykosociala arbetsmiljön har denna uppdelning visat sig vara till kvinnors nackdel. Såväl psykiskt ansträngande som jäktiga arbeten är vanligare bland kvinnor än bland män. I båda dessa avseenden framkommer också tyd- liga förändringar . Vi konstaterade ovan att det blivit allt vanli- gare med jäktiga arbeten på den svenska arbetsmarknaden. Denna för- ändring berör i stort sett endast kvinnor. Av Figur 3.1:12 framgår att skillnaderna mellan kvinnor och män i risken för att ha ett jäktigt arbete var relativt blygsamma vid decenniets inledning, men i slutet av decenniet har kvinnor högre risk än män att ha ett jäktigt arbete. Könsskillnaderna i förekomsten av psykiskt ansträngande arbete har utvecklats på ett liknande sätt . 206 Välfärd, ofärd och ojämlikhet Förändrade skillnader i förekomsten av jäktigt arbete mellan kvinnor och män. Standardiserat för ålder, födelseland, familjetyp och social klass. Källa: Egna bearbetningar av (SCB). Många studier har visat att anställda inom vård, omsorg och pedago- giska yrken i högre grad än andra anger att arbetet är psykiskt ansträngande som de upplevs som mer meningsfullt än många andra yrken (Arbetarskyddsstyrelsen och SCB 1997; 1998, LO 1999). Enligt SCB:s arbetsmiljöundersökningar var det av samtliga sysselsatta män och av samtliga sysselsatta kvinnor som ansåg att de hade ett psykiskt påfrestande arbete. Bland kvinnliga lärare, socialsekreterare, skötare inom den psykiatriska vården och bland vårdare av psykiskt utvecklingsstörda var motsvarande andel eller mer. Sjuksköterskor, under- sköterskor, sjukvårdsbiträden, äldreomsorgens vårdbiträden och barnomsorgspersonal var andra kvinnodominerade yrkesgrupper där man i högre grad än genomsnittet upplevde arbetet som psykiskt på- frestande. Inom arbetsmiljöforskningen har man betonat betydelsen av att de krav som ställs på individen i arbetet står i samklang med individens möjlighet att styra över sin egen arbetssituation. Det har visats att stora krav i kombination med låg kontroll i arbetet är ogynnsamt inte bara för individens arbetstillfredsställelse på kort sikt, utan också för hälsan på Välfärd, ofärd och ojämlikhet (Karasek 1979). De yrken som kännetecknas av kom- binationen höga krav och bristande kontroll brukar betecknas hög- stressarbeten. Sådana arbeten har ökat i omfattning , särskilt bland kvinnor i vårdande och pedagogiska yrken (1999).