sou · GOB3110 · 2001-01-01 00:00:00 — Som exempel kan nämnas att det i 19 § KKL anges att en vara anses felaktig också om den inte överensstämmer med uppgifter som näringsidkaren har lämnat i sin marknadsföring eller i övrigt före köpet och dessa uppgifter inte har rättats på ett tydligt sätt. Nä- ringsidkarens ansvar omfattar även uppgifter som härrör från någon annan än säljaren, t.ex. en grossist, om säljaren kände till eller borde ha känt till uppgiften. I 10–11 §§ KTjL finns liknande bestämmelser om att en tjänst skall anses felaktig om resultatet avviker från uppgifter som kan antas ha inver- kat på avtalet och som har lämnats i samband med avtalets ingående. La- gen anger dessutom att tjänsten skall anses felaktig om näringsidkaren under vissa förutsättningar har underlåtit att upplysa konsumenten om sådana förhållanden rörande tjänsten som kan antas vara av betydelse för konsumenten. Upplysningsplikten syftar till att konsumenten skall ges ett så gott underlag som möjligt för att kunna bedöma vilket resultat avtalet kan ge.21 Näringsidkare har också ett särskilt ansvar för avtalsvillkor i konsu- mentavtal. Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ersatte lag om förbud mot oskäliga avtalsvillkor. Lagen tillkom främst i syfte 18Se även prisinformationslagen (1991:601) 19Prop 1994/95:123 s. 43 ff. 21Prop 1984/85:110 s. 49 ff. 52 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer att införliva EG:s direktiv om oskäliga avtalsvillkor i konsumentförhållan- den ((93/13/EEG) med svensk rätt. Lagen innehåller marknadsrättsliga och civilrättsliga regler. De först- nämnda motsvarar de som fanns avtalsvillkorslag och innebär en möjlighet för att förbjuda avtalsvillkor som är oskäliga mot konsumenter. I förarbetena till den lagen angavs att den öka- de användningen av standardavtal, som ensidigt utformats av näringsidka- re, fråntog konsumenterna den reella möjligheten att påverka avtalsinne- hållet. En fullständig närings- och avtalsfrihet ansågs inte ge socialt och ekonomiskt godtagbara resultat. Det framhölls vidare att det var av vikt att samhället tog ansvar för att konsumenterna tillförsäkrades ett effektivt rättsskydd. En uttalad ambition med lag var att den skulle bilda utgångs- punkt för frivilliga överenskommelser mellan de berörda intressenterna. På så vis skulle en väl avvägd utformning av standardavtalsrätten kunna komma till stånd. Det ansågs dock inte tillräckligt att på frivillig väg söka lösa de konsumenträttsliga problem som fanns. Någon form av tvingande minimilagstiftning bedömdes därför vara nödvändig.23 De civilrättsliga reglerna lag tar sikte på sådana avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling. Med detta avses, enligt förarbetena till lagen, framför allt villkor i s.k. standardavtal. Det påpekas dock att även i individuella avtal kan det finnas villkor som på förhand har utarbetats av näringsidkaren och där konsumenten inte har haft något inflytande på innehållet. Inte heller i sådana fall skall avtalsvill- koren anses ha varit föremål för individuell förhandling.24 Innebörden av detta är att sådana avtalsvillkor som lagen avser skall tolkas till konsumenternas förmån. Det görs också vissa avsteg från 36 § avtalslagen vad t.ex. gäller att omständigheter som har inträffat efter det att avtalet har träffats inte får beaktas om de är till nackdel för konsumen- ten och att en konsument skall kunna begära att ett avtal som innehåller avtalsvillkor som har jämkats eller lämnats utan avseende i övrigt skall kunna gälla (11 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden).25 22Prop 1971:15 s. 56 ff. 24Prop 1994/95:17 s. 35 f. och 100 f. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 53 2.2.4Garantier och avhjälpande av fel Innebörden av ett garantiåtagande varierar från fall till fall och kan därför vålla viss oklarhet ur ett konsumentperspektiv. Ett antal gemensamma drag kan dock urskiljas för garantier. De flesta garantiutfästelser innehåller ett åtagande från näringsidkaren att, och vissa förutsättningar, avhjälpa fel i varan eller re- sultatet av tjänsten. Vanligen innebär detta också att rätten till andra på- följder, t.ex. skadestånd eller hävning, begränsas. De tidsbestämda garantierna kan delas upp i två typer. Den första inne- bär att garantin begränsas till att omfatta fel som fanns för avlämnandet av varan eller fullgörandet av tjänsten, s.k. Almén-garanti. I sådana fall utesluts följdaktligen fel som uppkommer därefter och konsu- menten har inget skydd för att varan eller tjänsten svarar mot sitt syfte . Vid denna typ av garantier är det garantigivaren, dvs. näringsidkaren, som har bevisbördan för att ett fel som uppträder un- der garantitiden inte skall omfattas av garantin. Den andra typen av garantier, funktionsgarantier, omfattar fel som uppkommer när som helst . Det saknar vid dessa bety- delse om varan eller tjänsten var felaktig från början eller om felet har uppstått . Även vid dessa garantier är bevisbördan omkastad till konsumenten fördel. Det kan dock påpekas att det inom doktrinen råder delade meningar om skillnaderna mellan de två garantityperna.27 I avsikt att råda bot på de nackdelar som garantiåtaganden kan innebära för konsumenterna har lagstiftaren, genom bestämmelser i t.ex. KKL och KTjL, angett att en vara eller resultatet av en tjänst skall anses felaktig om det föreligger en avvikelse från vad näringsidkaren på så vis har åtagit sig. Följden av att varan eller tjänsten anses felaktig är att konsumenten kan göra gällande samtliga påföljder i respektive konsumentlag (21 § KKL och 14 § KTjL).28 Utredningen om konsumenträttsliga frågor föreslog i sitt betänkande att det skall vara tillåtet att i ett garantiåtagande begränsa påföljderna vid ut- nyttjandet av garantin. Den påföljdsform som framförallt bedömdes vara av intresse från näringsidkarhåll var skadeståndsansvaret. Förslaget inne- bar dock att även de övriga påföljderna i KKL och KTjL skall kunna be- gränsas. Den enda påföljden där detta, enligt förslaget, inte skulle vara möjligt var rätten att hålla inne betalning. Denna möjlighet ansågs vara av 26SOU 1995:11 s. 93 f. och , Allmän avtalsrätt, tredje uppl., 1991, (cit. ) s. 233 f. 27Se redovisning i SOU 1995:11 s. 94 s. 96 och 99 f. riktar dock viss kritik mot detta lagstiftnings- sätt. 54 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer så stor betydelse för konsumentens rättsställning att den inte borde kunna bli föremål för undantag.29 Utredningens förslag är föremål för beredning i Justitie- departementet tillsammans med vissa andra frågor inom området. Målsätt- ningen är att en departementspromemoria skall presenteras . Det skall i sammanhanget tilläggas att även utan garanti har en konsu- ment rätt att få fel avhjälpta om det inte skulle innebära oskäligt stora kostnader eller olägenheter i övrigt för näringsidkaren i förhållande till felets betydelse för konsumenten. Denna regel tjänar även till näringsidka- rens förmån på så sätt att denne har rätt att avhjälpa fel även om konsu- menten inte begär det eller t.o.m. om konsumenten motsätter sig detta. I det senare fallet krävs det att konsumenten kan åberopa särskilda skäl för att ett sådant erbjudande skall kunna avvisas och annan påföljd krävas (26–27 §§ KKL och 20 § KTjL). I det nämnda utredningsbetänkandet redovisades vissa skillnader mellan KKL och KTjL vad gäller rätten att avhjälpa fel. Utredningen före- slog därvid vissa justeringar beträffande den tidsfrist inom vilken en nä- ringsidkare skall erbjuda sig att avhjälpa ett fel i en vara eller tjänst. Ut- redningen förslog också en mindre ändring i KKL rörande tiden inom vil- ken avhjälpande skall ske.30 I samband med garantiutfästelser är det inte ovanligt att näringsidkare sö- ker friskriva sig helt eller delvis från skadeståndsskyldighet på grund av fel i varan eller tjänsten. Detta grundar sig på att näringsidkaren genom sin garantiförpliktelse anser sig ha gjort ett åtagande som bör utesluta att and- ra påföljder som normalt står till buds vid kontraktsbrott, t.ex. hävning eller skadestånd, skall kunna komma i fråga. Inom ramen för konsumentlagstiftningen är utgångspunkten att en kon- sument som drabbas av en felaktig vara eller tjänst skall försättas i samma situation som han eller hon skulle ha varit om varan eller tjänsten hade varit felfri. Konsumenten skall med andra ord tillförsäkras full kompensa- tion för de utgifter som felet orsakat honom och de eventuella inkomst- förluster som sammanhänger med åtgärdandet av felet, t.ex. förlust av in- komst för att han måste stanna hemma för att ta emot en reparatör. Nä- ringsidkaren medges dock rätt att friskriva sig från skyldighet att betala 29SOU 1995:11 s. 110 ff. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 55 ersättning för förlust som uppkommit i näringsverksamhet (32 § KKL och 31 § KTjL).31 Angående frågan om näringsidkaren skall ges en ökad möjlighet att i en garanti begränsa konsumenternas rätt till skadestånd hänvisas till redogö- relsen i föregående avsnitt om förslaget i SOU 1995:11. En generell skadeståndsrättslig princip är att den som lider skada är skyldig att försöka begränsa omfattningen av sin skada. Denna princip har uttryckligen tagits in i 43 § KKL medan det vid införandet av KTjL inte ansågs nödvändigt med en sådan regel.32 I samband med att Utredningen om konsumenträttsliga frågor gjorde en översyn av vissa olikheter mellan de båda nämnda lagarna föreslog utredningen att en uttrycklig regel som ålägger den som lider skada att begränsa sin skada borde införas även i KTjL. Även i den delen är utred- ningens förslag föremål för vidare överväganden (se föregående avsnitt).33 De tidigare beskrivna kraven på marknadsföringens innehåll, begränsning- ar i möjligheterna att marknadsföra varor som t.ex. alkohol och tobak samt förbud mot vissa marknadsföringsmetoder ger konsumenterna ett skydd mot förhastade beslut i situationer som av en konsument kan upplevas som tvångsbetonad. Det finns naturligtvis också andra skäl för sådana krav, t.ex. hälsoskyddsaspekter. Även bland de civilrättsliga reglerna finns ex- empel på bestämmelser som avser att skydda konsumenten från att allt för brådstörtat ingå avtal. Ett är den s.k. ångerrätten, som har överförts till den nya distansavtalslagen (13 § distans- avtalslagen)34 Det mest kända exemplet är förmodligen hemförsäljningslagens s.k. ångervecka. Enligt denna har en konsument rätt att inom frånträ- da ett avtal som har träffats i samband med hem- eller telefonförsäljning.35 Ett annat exempel på hur förhastade avtalsbeslut kan motverkas är be- stämmelsen i 6 § KTjL. I den åläggs näringsidkare att avråda konsumenter från sådana tjänster som inte kan förväntas vara till rimlig nytta för dem. Bestämmelsen kan härledas ur den omsorgsplikt som näringsidkare har mot konsumenter. Denna bottnar i sin tur i att konsumenter i allmänhet saknar tillräcklig kunskap och erfarenhet för att till fullo kunna bedöma 31Ramberg, s. 235 32Prop 1984/85:110 s. 272 33SOU 1995:11 s. 130 f. 34Lena , s. 170 56 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer för avtalet väsentliga förhållanden. Näringsidkaren skall därför visa om- sorg om konsumenten genom att, i rimlig utsträckning, ställa sin sakkun- skap och yrkeserfarenhet till dennes förfogande. I avrådandefallet innebär det sagda att om näringsidkaren menar att en tjänst – med hänsyn till priset, värdet av föremålet för tjänsten och övriga omständigheter – inte skulle löna sig för konsumenten så skall han avråda denne från att låta utföra tjänsten. Avrådandeplikten behandlas utförligt i avsnitt 3.2.1 i anslutning till redovisningen av reglerna i KTjL. I de flesta fall har säljare och köpare på något sätt kommit överens om priset på en vara eller tjänst. Överenskommelsen kan vara uttrycklig men kan också följa av parternas agerande. En näringsidkare kan t.ex. i en an- nons ha bjudit ut varan till ett visst pris. Om konsumenten i anslutning till annonsen beställer varan skall det angivna priset gälla, om inte parterna har bestämt något annat. Vid feltryck har näringsidkaren möjlighet att rätta den felaktiga uppgiften i annonsen utan civilrättsliga konsekvenser.37 Om ett bestämt pris inte följer av avtalet finns i 35 § KKL en regel som säger att köparen skall betala vad som är skäligt med hänsyn till varans art och beskaffenhet, gänse pris vid tiden för köpet samt omständigheterna i övrigt. En motsvarande regel för tjänster finns i 36 § KTjL. I den lagen finns även en regel som anger att om en ungefärlig prisuppgift har lämnats av näringsidkaren får priset, som huvudregel, inte överstiga prisuppgiften med . Enligt uttalande i förarbetena till KTjL och tidigare praxis har det an- setts åligga näringsidkaren att visa att ett avtal om fast pris inte har träff- ats.38 Skälet till detta är att det i konsumentförhållanden anses vara nä- ringsidkaren som skall dokumentera avtalets innebörd bl.a. vad gäller pri- set. Följden av detta är att det är denne som får bära risken om det inte går att klarlägga vad som har avtalats. I rättsfallet NJA 1989 s. 215 gick emellertid ifrån principen och förklarade att det ankom på en beställare att visa att ett avtal om fast pris hade träffats. Domstolen påpekade dock att den tjänst det var fråga om – ett bokföringsuppdrag – var av sådant slag att fast pris normalt sett inte avtalas. Domstolen fram- höll också att det inte rörde förhållanden där konsumentintressen gjorde sig gällande. 36Prop 1984/85:110 s. 37 ff., , s. 236 och , s. 93 f. 37Lennart Grobgeld, Konsumenträtt, tionde uppl., 1993, s. 81 38Prop 1984/85:110 s. 302 samt NJA 1951 s. 1 och 1975 s. 280. Se även , Speciell avtalsrätt II, 2 häftet, 1993, s. 47 f. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 57 2.2.8Rätt att hålla inne betalning Enligt allmänna principer har man som avtalspart vid en ömsesidig avtals- relation rätt att hålla inne sin egen prestation som säkerhet för att motpar- ten fullgör sin prestation (s.k. detentionsrätt). I sådana fall säkerställs full- görandet genom att parterna utväxlar sina prestationer (den s.k. Zug-um-Zugprincipen). Detentionsrätt kan utövas dels om det föreligger ett avtalsbrott, dels om det kan befaras att ett sådant kommer att inträffa. Inom konsumentområdet finns särskilda regler som ger konsumenterna rätt att hålla inne sin prestation – dvs. betalningen – dels om varan eller tjänsten är felaktig, dels om näringsidkaren är i dröjsmål. Rätten att hålla inne betalning omfattar så stor del av denna som krävs för att konsumen- ten skall ha säkerhet för sina krav på grund av felet eller dröjsmålet.40 För att denna säkerhet skall vara tillräcklig uttalas i förarbetena att konsumenten skall ges en marginal så att det belopp som hålls inne till fullo skall täcka hans eller hennes krav.41 En köpare som vill göra gällande någon form av påföljd på grund av fel på en vara eller tjänst måste på något sätt meddela detta till den näringsidkare som har sålt varan eller utfört tjänsten. Köparen måste göra en reklama- tion. Det skall ske efter att köparen mottog varan eller upp- draget avslutades. Denna tid kallas preskriptionsfrist. Enligt de allmänna köprättsliga reglerna skall en köpare undersöka varan så snart det är möjligt efter avlämnandet. Om köparen då upptäcker att varan är felaktig skall han påtala det för säljaren inom skälig tid. Någon står därför inte köparen till buds och risken för rättsförluster är därför inte obetydlig (31–32 §§ KöpL). Vid konsumentköp gäller också att reklamation skall ske inom skälig tid efter att köparen upptäckt eller borde ha upptäckt felet (23 § KKL). Denna skyldighet är dock inte kopplad till någon undersökningsplikt av det slag som finns i KöpL. De krav som ställs på en konsument får därför anses vara betydligt lägre. Motsvarande bestämmelse finns vid konsu- menttjänster (17 § KTjL). 39Ramberg, s. 237 40Se t.ex. 11 och 25 §§ KKL och 19 och 27 §§ KTjL. Se även Grobgeld s. 46, 69 och 149 41Prop 1989/90:89 s. 75 och , Den nya konsumentskyddslagstiftningen,, s. 20. 58 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer Vid konsumenttköp gäller som huvudregel att reklamation skall ske från det att köparen har tagit emot varan. Beträffande de flesta tjänster gäller samma tidsgräns från det att uppdraget slutfördes. Ett viktigt undantag är dock att vid arbete på mark och byggnader och andra fasta saker är reklamationsfristen utsträckt till . De arbeten som därvid avses är emellertid inte enbart arbeten på sådan egendom som om- fattas av JB:s definition av fast egendom. Till ledning för tillämpningen av tioårsfristen sägs i förarbetena till KTjL att det avgörande kriteriet för den utsträckta reklamationstiden är att det är fråga om arbete på en byggnad som sådan eller på föremål som visserligen inte kan betraktas som en na- turlig del av byggnaden men som genom infogning eller på annat sätt har blivit en del av byggnaden och därigenom är att betrakta som fasta saker, vilket alltså inte är det samma som fast egendom. För att belysa frågan kan som exempel nämnas att förlängd preskriptionstid inte gäller för arbeten på köks- och tvättmaskiner även om egendomen faller inom ramen för JB:s definition av begreppet fast egendom.42 Andra tidsfrister än de nu angivna kan gälla till följd av garanti eller annan sådan utfästelse. Vidare gäller den allmänna tioårspreskriptionen om näringsidkaren har handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och he- der. Samma sak gäller för varor som har sålts i strid mot förbud som är avsett att förhindra ohälsa och olycksfall eller om varans användande med- för en påtaglig fara för liv eller hälsa. Utredningen om konsumenträttsliga frågor bedömde att den tvååriga preskriptionsfristen i konsumentsammanhang i vissa fall leder till att kon- sumenter inte kan göra påföljder gällande på grund av fel i en vara eller resultatet av en tjänst. (Det skall dock framhållas att bevisbördan för att en vara är felaktig i princip ligger på konsumenten. Det kan antas att ju går desto svårare blir det för konsumenten att visa att varan är be- häftad med ett fel som förelåg redan vid varans överlämnande. Samma sak gäller beträffande tjänster). Utredningen ansåg därför att det fanns ett be- hov av att förlänga tidsfristerna. Det förslag som lämnades var att pre- skriptionstiden generellt skulle förlängas till . Detta gäller både kon- sumentköp och tjänster. Det påpekades särskilt att förslaget inte innebar någon förändring i skyldigheten för konsumenten att inom skälig tid efter det att denne märkt eller bort märka felet framställa en reklamation. För- slaget skall inte heller påverka de redovisade reglerna om tioårspre- skription.43 42Prop 1984/85:110 s. 216 ff. Jfr 2 kap 1-2 §§ JB 43SOU 1995:11 s. 33 ff. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 59 En grundprincip inom avtalsrätten är att ingångna avtal skall hållas. Denna princip är dock inte helt undantagslös och bl.a. med hänvisning till intres- set av ett gott konsumentskydd har det ansetts finnas ett behov av undan- tag. Både vad gäller köp av varor och avtal om tjänster finns det därför en avbeställningsrätt för konsumenter. Vad gäller köp ges i 37 § KKL en köpare rätt att avbeställa en vara som inte har avlämnats. Detta gäller alla typer av varor. Köparen blir emellertid skyldig att betala viss ersättning. Denna beräknas på samma sätt som skadestånd till säljaren vid hävning på grund av köparens kontrakts- brott. Rätten till ersättning omfattar särskilda kostnader som säljaren har haft för att ingå och fullgöra avta- let, (till den del han inte kan tillgodogöra sig dessa på annat sätt), särskilda kostnader till följd av avbeställningen samt förlust i övrigt med belopp som är skäligt med hänsyn till priset för varan, tidpunkten för avbeställningen, omfattningen av nedlagt arbete och omständigheterna i övrigt. Säljaren har rätt att på förhand ange en bestämd ersättning vid avbe- ställning, förutsatt att ersättningen är skälig med hänsyn till priset på varan och omständigheterna i övrigt (41 § andra stycket KKL). I 41 § tredje stycket KKL medges konsumenter ytterligare lättnader. För det första görs ytterligare avsteg från allmänna avtalsprinciper på så vis att en konsument har rätt att återta ett lämnat anbud som ännu inte har antagits. Vidare befrias köparen från ersättningsskyldighet vid vissa typer av betalningshinder. Rätten till avbeställning av tjänst framgår av 42 § KTjL. Rätten gäller innan tjänsten har slutförts. Vid avbeställning har näringsidkaren rätt till ersättning för den del av tjänsten som redan har utförts eller som måste utföras trots avbeställningen, förluster i form av kostnader för den återstående delen av tjänsten, för att han inte har åtagit sig annat uppdrag eller för att han på annat sätt har inrättat sig efter uppdraget. Rätt till ersättning enligt den senare punkten föreligger emellertid inte om konsumentens syfte med tjänsten inte kan uppnås för att föremålet för tjänsten har skadats eller gått förlorat, och det inte har berott på försum- melse från konsumentens sida. Samma sak gäller om konsumenten har hindrats att dra nytta av tjänsten till följd av författningsföreskrifter, myn- dighetsbeslut eller andra liknande omständigheter utanför konsumentens kontroll. Vad gäller tjänster finns ett undantag från konsumentens avbeställ- ningsrätt i 44 § KTjL. Enligt denna bestämmelse får en näringsidkare full- 60 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer följa en tjänst och ta ut full betalning om det är fråga om arbete på ett fö- remål som överlämnats till honom av konsumenten – eller som av annat skäl finns i näringsidkarens besittning – och denne inte betalar eller ställer säkerhet för sådan ersättning för avbeställning som han är skyldig att be- tala enligt de redovisade reglerna. Vad som sagts gäller dock inte om det är uppenbart att näringsidkaren ändå kommer att få full kompensa- tion genom en försäljning enligt lagen (1985:982) om näringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats. I såväl köp- som tjänstesituationerna är det näringsidkaren som skall styrka den förlust som han eller hon har lidit. Styrkan på den bevisning som krävs kan, av uttalandena i förarbetena att döma, variera beroende t.ex. på förhållandena i en viss bransch.44 KTjL omfattar långt ifrån alla typer av tjänster. Som exempel kan nämnas att tjänster som avser undervisning, behandling av personer (t.ex. frisering och privat tand- och sjukvård), transporter, bank- och försäk- ringstjänster och s.k. immateriella tjänster (t.ex. arkitekttjänster) inte om- fattas av lagen. I svensk rätt finns inga allmänna bestämmelser för tjänste- avtal. Avtalslagen kan, om inte annat följer av avtal eller sedvänja, tjäna som en utgångspunkt. Regeln i KTjL om avbeställningsningsrätt är inte tillämplig utanför konsumentområdet. Genom införandet av en sådan rätt köplag anses det emellertid att det även beträffande tjänster skulle finnas en avbeställningsmöjlighet också utanför konsumentområdet. En förutsättning torde då vara att avbeställningen sker innan utförandet av tjänsten har påbörjats och att det inte medför någon större olägenhet för den som skall utföra tjänsten eller risk för att en förlust till följd av avbe- ställningen inte blir ersatt.45 Även vid konsumenttjänsteavtal utanför KTjLs tillämpningsområde tycks till följd av av praxis föreligga en avbeställningsrätt.46 Som ett resultat av förhandlingar mellan och olika branschorganisationer har inom det köprättsliga området konsumenterna i vissa standardavtal getts en förmånligare avbeställningsrätt än vad som följer av KKL. Som exempel kan nämnas att inträffande av s.k. personlig force majeure kan medföra rätt för konsumenten att utan kostnad avbe- ställa en vara. I dessa avtal regleras även storleken på den handpenning och den avbeställningsersättning som skall betalas.47 Frågan om avbeställningsrätt har också varit föremål för behandling av Utredningen för konsumenträttsliga frågor. Utredningen övervägde om avbeställningsrätten borde inskränkas eller avskaffas samt hur ersättnings- 44Prop 1989/90:89 s. 154 och prop 1984/85:110 s. 315 45SOU 1995:11 s. 48 f.