sou · GOB328d1 · 2001-01-01 00:00:00 — -inom varje utbildningsform vara likvärdig och av god kvalitet varhelst den anordnas i landet. Därmed avses bland annat att un- dervisningen ska anpassas till varje studerandes förutsättningar, behov och kunskapsnivå. Undervisningen kan aldrig göras lika för alla. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt sådana studerande som av olika anledningar har svårigheter att nå målen för utbildningen. Varje utbildningsanordnare har ett särskilt ansvar för studerande med funktionshinder. -utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. Var och en som verkar inom olika utbildningar för vuxna ska särskilt -främja studerandeinflytande, -aktivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden samt -visa respekt för vår gemensamma miljö. -sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot såväl individens som samhällets efterfrågan och behov. Ansvarsfördelning – stat, individ och arbetsliv SOU 2000:28 Scenarier, globala framtidsbilder och svenska prognoser 195 Två huvuduppgifter brukar diskuteras för statens del när det gäller an- svarsfördelningen mellan stat, individ och arbetsliv för utbildning och livslångt lärande: -att ta ansvar för basutbildningen inklusive ungdomars övergång från utbildning till arbetsmarknaden. -att stå för infrastrukturen, att fungera som övervakare, garant och katalysator för utbildningssystemet inklusive de privata och offentliga utbildningsmarknaderna. Som redan framgått av kapitel 4 är det åsikt: att staten som basutbildning först och främst bör garantera gymnasienivå för alla medborgare. En god basutbildning är en förutsättning för en god samhällsekonomisk utveckling. En välutbildad arbetskraft gör att företagen kan satsa på högproduktiva verksamheter och på att införa tekniska nyheter. En god basutbildning är också en förutsättning för ett demokratiskt samhälle och i ett samhälle med en god basutbildning blir de sociala konflikterna mindre. Till de vuxna som staten bör ta ett särskilt ansvar för bland dem som saknar grundläggande utbildning hör individer med funktionshinder, invandrare, arbetslösa och marginaliserade grupper såsom hemlösa, kriminella och drogmissbrukare. När det gäller att underlätta för ungdomar att komma in på arbets- marknaden är huvudfåran – förutom allmän ekonomisk expansion och bättre fungerande arbetsmarknader – långsiktiga satsningar på gymna- sieskolan inklusive dess utbildningsutbud och pedagogiska kvalitet. För vissa ungdomar krävs dock kompletteringar i termer av lärlings-, prak- tik- och anställningsprojekt. Att staten ska stå för infrastrukturen på utbildningsområdet kan också motiveras såväl samhällsekonomiskt som fördelningspolitiskt. Staten kan på olika sätt påverka utbildningssystemet inklusive de privata och offentliga utbildningsmarknaderna så att de fungerar smidigare och effektivare än eljest. -Tillgång till information om arbetsmarknader, utbildningsalternativ och utbildningars kvalitet är av avgörande betydelse för det livslånga lärandet och utbildningssystemets funktionssätt. -Stöd och stimulans när det gäller olika typer av utbildning utgör viktiga delar av den statliga utbildningspolitiken t.ex. studiestöd, fi- nansiering av högskoleutbildning, arbetsmarknadsutbildning, folk- 196 Scenarier, globala framtidsbilder och svenska prognoser bildning, statliga insatser för att få arbetsgivare och individer att satsa mer på utbildning i arbetslivet. -Samarbete och partnerskap. Staten kan ta olika initiativ till samarbete mellan privata och offentliga utbildningsanordnare, mellan ut- bildningsanordnare, arbetsliv och statliga, regionala, lokala myn- digheter och frivilligorganisationer. -Bevakning av systemaspekter. Att se till att det finns förutsättningar för att systemet fungerar i stort är i de flesta länder en statlig uppgift utan att staten för den skull nödvändigtvis behöver sköta alla aktu- ella uppgifter i offentlig regi. Exempel är att se till -att det finns utbildningsanordnare av olika slag och med olika typ av utbud både vad avser inriktning och arbetssätt -att det finns regler för utbildningsmarknaderna -att det finns system för kvalitetssäkring av utbildningsan- ordnarna -att det finns översiktlig information för individer och ar- betsgivare -att individer kan få vägledning -att kunskaper och kompetenser kan valideras oberoende av var de inhämtas och oberoende av vad de skall användas till -att det finns forskning och system för spridning av forsk- ningsresultaten -att det finns kompetensutveckling och erfarenhetsutbyte mellan praktiker och mellan praktiker och forskare. Som tidigare diskuterats i kapitel 4 och vidareutvecklas i kapitel 16 anser att när det gäller infrastruktur och livslångt lärande för vuxna bör staten först och främst garantera individerna tillgång i kommunerna till en viss minimistandard på infrastrukturen för det livslånga lärandet. Principiellt anser att den indirekta styrningen som har sin verkan via attityder och värderingar är mycket viktig för den långsiktiga samhällsutvecklingen. Offentliga satsningar på livslångt lärande och infrastruktur på utbildningsområdet av den typ föreslår kommer att kunna bidra till att vidareut- veckla demokrati, kultur och välstånd i . SOU 2000:28 Scenarier, globala framtidsbilder och svenska prognoser 197 Både prispåverkande styrmedel, reglerande styrmedel och offentliga resursinsatser behövs för att kunna förverkliga det livslånga lärandet. När det gäller prispåverkande styrmedel är det främst i fråga om studie - stöd som lämnar förslag (se vidare kapitel 10). De reglerande styrmedlen kommer också att fortsättningsvis fylla en viktig funktion. förslag i fråga om skyl- dighetslagstiftning förutsätter att tillsynen skärps (se vidare kapitel 9 och 15). Offentliga resursinsatser behövs för att garantera den basutbildning föreslår (se vidare kapitel 9). anser vidare att den av kommittén före- slagna statligt garanterade rätten till treårig gymnasiekompetens inte ska vara knuten till konjunkturerna (se vidare kapitel 9 och 10). När det gäller relationerna mellan staten och kommunerna anser att det är angeläget att hålla fast vid decen- traliseringen men att de nationella målen för utbildningspolitiken som de kommer till uttryck i lagar och förordningar måste bli tydligare. Kommittén presenterar i kapitel 15 förslag till kvantifierade mål för vissa delar av den samhällsstödda utbildningen för vuxna. För att spänning mellan statens roll som överordnad och med kommunerna samspelande part ska kunna lösas anser : att myndigheternas kontrollerande uppdrag i huvudsak bör skiljas från de främjande. att de främjande uppdragen successivt överlåts på separata organ, partnerskap och forskningsinstitutioner. Till de kontrollerande räknar kommittén regeltillsyn, uppföljning av resultat- och måluppfyllelse, information om resultat- och måluppfyllelse och sektorsforskning i anslutning till de kontrollerande uppdragen (se vidare kapitel 15). Till de främjande uppdragen räknar kommittén dialog mellan statliga företrädare, kommunala politiker och tjänstemän, kvalitetsutveckling, utvärdering, kompetensutveckling för vuxenutbildare och forskning i anslutning till främjandeuppdragen (se vidare kapitel 14 och 15). att former för regelbundna överläggningar och överenskommelser mellan stat och kommuner bör etableras på utbildningsområdet 198 Scenarier, globala framtidsbilder och svenska prognoser vilket närmare diskuteras i kapitel 15. har i övrigt i sina förslag utgått ifrån: -Finansieringsprincipen dvs. att riksdag och regering inte får ålägga kommunerna nya uppgifter utan att kommunerna får möjlighet att finansiera dessa med annat än höjda skatter. Om statsmakterna fattar beslut som gör att den kommunala verksamhe- ten kan bedrivas billigare får statsmakterna på motsvarande sätt minska de statliga bidragen. -Ansvars- och finansieringsprincipen inom svensk handikappolitik som innebär att varje sektor i samhället ska utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla medborgare, även per- soner med funktionshinder. Om en verksamhet behöver anpassas i något avseende för att bli tillgänglig, ska den aktuella anpassnings- åtgärden vidtas och finansieras inom ramen för den ordinarie verk- samheten. I utbildningssammanhang innebär ansvars- och finansieringsprincipen att det är utbildningsanordnaren som ska stå för aktuella anpassnings- och stödåtgärder. Staten har en kontrollerande och främjande roll: -att i lagar och förordningar ställa krav på utbildningsanordnarna. -att utöva tillsyn och stärka individens ställning gentemot utbild- ningsanordnarna. -att ansvara för att funktionshindrade ges förutsättningar att utnyttja de möjligheter som flexibelt lärande och ny teknik skapar. -att ansvara för att utbildningsanordnarna får del av forskningsresul- tat, erfarenhetsåterföring etc. Individens ansvar är detsamma oavsett funktionshinder eller ej. I arbetslivet fungerar ansvars- och finansieringsprincipen på liknande sätt. Arbetsgivaren ska stå för aktuella anpassnings- och stödåtgärder medan staten har en kontrollerande och främjande roll – att kontrollera att funktionshindrade inte diskrimineras, att underlätta för arbetsmarknadens parter att utveckla arbetsplatserna så att alla får lik- värdiga möjligheter att delta i arbetslivet etc. Hur tar vi oss till målet? Efter de mer vittsvävande utblickarna i del I handlar del II om ut- gångsläget i vuxenutbildningen i såsom det ser ut . har tidigare ingående rapporterat om situatio- nen före och under , senast i SOU 1999:39, Vuxenut- bildning för alla? – Andra året med . Mot den bakgrunden ges här i kapitel 6 en kvantitativ uppdatering av den senaste tidens utveckling när det gäller utbildning för vuxna. Av särskilt intresse är därutöver de i kapitlet beskrivna prognoserna över den svenska befolkningens utbildningsnivå inklusive effekterna av det pågående Kun- skapslyftsprojektet. Kapitel 7 är mer kvalitativt inriktat. Här återfinns också en redovis- ning av hittillsvarande lärdomar från och det senaste årets skörd av rapporter från utvärderarna av . Avslutningsvis belyser kapitel 8 kostnaderna för vuxenutbildning i dess olika former – högskoleutbildning, kvalificerad yrkesutbildning, kom- munal vuxenutbildning, statens skolor för vuxna, svenskundervisning för invandrare, särvux, folkhögskola, arbetsmarknadsutbildning och personalutbildning. Särskilt redovisas kostnader och statsbidrag till utbildning i . 6Den kvantitativa utvecklingen av utbildning av vuxna i 6.1Kvantitativ utveckling av utbildning av vuxna Denna kvantitativa översikt fokuserar inledningsvis på den kommunala vuxenutbildningen och på utvecklingen inom folkhögskolan. Avsnittet fortsätter sedan med en mer komprimerad kvantitativ redovisning av andra vuxenutbildningsformer, t.ex. personalutbildning och arbets- marknadsutbildning. Avslutningsvis ingår en kartläggningsdel om ar- betshandikappade i arbetsmarknadsutbildning där redovisningen dels ses som ett komplement till det kartläggningsarbete som gjordes inför delbetänkande (SOU 1999:39) och dels som ett underlag inför kommitténs slutsatser och förslag rörande förutsätt- ningarna för vuxenutbildning för människor med funktionshinder. Den kvantitativa redovisningen ska bl.a. ge en bild av hur olika grupper deltar i vuxenutbildning, men även ge en bas för prognoser och fortsatta överväganden. 6.1.1Kommunal utbildning av vuxna är den myndighet som har i uppdrag att följa upp och halvårsvis rapportera om . I detta avsnitt redovisas de huvudsakliga resultaten av uppgifterna och i förekom- mande fall görs jämförelser . redovisar verk- samheten i den totala gymnasiala vuxenutbildningen dvs. verksamhet inom såväl som den kommunalt finansierade gymnasia la vuxenutbildningen. För en mer detaljerad förklaring till detta förhållande, se SOU 1998:51 och SOU 1999:39. Omfattningen av verksamheten kan beräknas på olika sätt. Skolver- ket har i huvudsak använt sig av måttet verksamhetspoäng som sedan kan omräknas till heltidsplatser per hel- eller halvår. Därutöver redovi- sas uppgifter på kursdeltagarnivå och på deltagarnivå. Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 201 var och en som deltar i en kurs. En deltagare kan delta i en eller flera kurser (, 1999l). Total omfattning av den kommunala gymnasiala vuxen- utbildningen Av tabell 6.1 framgår omfattningen av verksamheten jämfört med , och . Antalet heltids- platser i förhållande ökar . I genomsnitt var varje studerande kursdeltagare i 4,3 kurser . Tabell 6.1 Verksamhetens omfattning av vuxenutbild- ning på gymnasial nivå med några olika mått till vå- ren 1999, avrundade summor 1998–vår 1999 volym, vp* *Verksamhetspoäng **Beräknad på en icke avrundad siffra. Källa: , 1999, med i den kommunala vuxenutbild- ningen, , Delrapport 5, Dnr 97:1646. Verksamheten motsvarade ca 157 000 heltidsplatser på gymnasial nivå. Kommunerna har krav på sig att finansiera motsva- rande 37 000 platser i basorganisationen, inklusive SSV, medan staten finansierar cirka 100 000 platser. Eventuellt överantal platser, när verk- samheten är genomförd, ersätts ej med statliga medel. Antalet verksamhetspoäng ökade mellan och medan antalet kursdeltagare ökade och antalet deltagare med . mins- kade antalet kurser per deltagare med från 4,9 till 4,3 kurser per deltagare. Av dem som deltog i gymnasial vuxenutbildning var nyinskrivna, hade även studerat , hade studerat tre sammanhängande halvår samt 202 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning hade studerat samtliga fyra halvår sedan startade. Även andra kombinationer förekommer. Någon regelrätt kvantitativ redovisning kommer inte att föreligga förrän . Nästa utgåva av halvårsvisa rapporteringar av den kommunala vuxenutbildningen kommer . Här ska ändå kort redovisas de mycket preliminära uppgifter utifrån data som SCB samlat in från kommunerna för Skol- verkets räkning. Detta för att ge en bild av volymförändringarna i kommunerna . I det preliminära underlaget saknas dock ett antal mindre skolor, men menar att dessa inte har någon större inverkan på den totala bilden. (Jarnhammar, 2000) producerades ca 157 000 platser inom den kom- munala gymnasiala vuxenutbildningen varav ca 120 000 helårsplatser räknades inom . Totalt innebär det en större volym än vad kommunerna åtagit sig. Staten fördelade statsbidrag mot- svarande 101 100 platser . minskades därför volymen i kommunerna till ca 88 000 helårsplatser. Räknat på antal deltagare minskade volymen från 975 000 till drygt 800 000 hösten . Fördelningen av verksamheten per kommungrupp För att mer i detalj redovisa förhållandena kan vi gå över till fördelning av verksamheten per kommungrupp. I förhållande har samtliga kommungrupper utom en ökat sin verksamhet , mätt i heltidsplatser. Störst har ökningen varit i mindre övriga kommuner, , medan förortskommuner har minskat . En orsak till att förortskommunerna minskat är framför allt att de hade en betydligt högre volym än vad som motsvarar åtagandet . Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 203 Könsfördelningen – andelen män ökar marginellt Andelen kvinnor i vuxenutbildningen har varit dubbelt så hög som andelen män. Många kommuner genomför därför riktade insatser för att nå fler män. Mellan och noteras en mindre ökning på räknat i andel av heltidsplatserna. Detta är en ganska liten ökning med tanke på de insat- ser som gjorts för att få in fler män i vuxenutbildningen. Storstäderna och större städer har högst andel män, , medan kommungruppen mindre övriga kommuner endast har män. I en kommungrupp, glesbygdskommuner, har andelen män ökat med till I mindre övriga kommuner och förortskommuner, har andelen män minskat, 0,1 respek- tive . För mer uppgifter om könsfördelningen se ka- pitel 12. Andelen kursdeltagare fortsätter att öka. har andelen kursdeltagare ökat . En jämförelse mellan deltagares åldersstruktur hösten före Kun- skapslyftet, första och andra hösten med samt visar att andelen 20–24-åringar har minskat kraftigt, se figur 6.1. kan därmed sägas ha påverkat åldersfördelningen mot en högre andel äldre. Kvinnorna inom den gymnasial vuxenutbildningen är äldre än män- nen. Av männen är , medan motsva- rande siffra för kvinnorna är . 204 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning Figur 6.1 Deltagarnas åldersstruktur , , -19 20-24 25-29 30-34 35-44 Källa: , 1999, med i den kommunala vuxenutbild- ningen, , Delrapport 5, Dnr 97:1646. vänder sig i första hand till dem som saknar treårig gymnasieutbildning. , , har andelen deltagare med högst tvåårig gymnasieutbild- ning ökat successivt. har dock en liten minskning skett. Tabell 6.2 beskriver hur verksamheten fördelat sig på deltagare med olika utbildningsbakgrund och med en uppdelning på nyinskrivna och fortsättningsstuderande. Av alla deltagare har en utbildning motsvarande högst tvåårig gymnasial utbildning. Av tabellen framgår också att av dem som är fortsättningsstuderande har en ut- bildning motsvarande högst tvåårig gymnasial nivå. För de nyinskrivna är andelen . De nyinskrivna har alltså en något högre utbildningsnivå än de som fortsätter sina studier. Fördel- ningen mellan nyinskrivna och fortsättningsstuderande har under vår- terminerna legat på nyinskrivna deltagare. Förklaringen kan delvis ligga i att de som kompletterar ett treårigt gymnasiebetyg ofta endast deltar en termin och att de som har en kortare utbildning behöver i vuxenutbildning och därför blir kvar som fortsättningsstuderande. Hur stor del av den skillnad mellan nybörjare och fortsättningsstuderande som anges i tabell 6.2 som beror på detta förhållande går dock inte att utläsa ur siffror. Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 205 Tabell 6.2 Utbildningsbakgrund för deltagare inom gymnasial vuxenutbildning, , uppdelning på nyinskrivna och fortsättningsstuderande, avrundade tal, procent Andel av de fortsätt- Mer än 2 åk gymn. Källa: , 1999, med i den kommunala vuxenutbild- ningen, , Delrapport 5, Dnr 97:1646. Verksamhetens fördelning på olika ämnen De studerandes val av kurser skiljer sig något . De ämnen som ökar i andel jämfört med är omvårdnads- ämnena, orienteringskurser samt övriga ämnen, som framför allt består av yrkeskurser. Även upphandlade folkhögskolekurser ökar, men från en låg nivå. Ämnen som minskar i andel är i princip alla andra ämnen, men framför allt datakunskap, engelska och matematik. Andelen lokala kurser ökar var andelen lokala kurser av samtliga hel- tidsplatser exklusive platser inom orienteringskurser och folkhögskole - kurser, mot drygt 11 . Jämfört med har andelen lokala kurser ökat med en procentenhet. Störst andel lokala kurser återfinns inom datakunskap som utgör nära hälften av dessa kurser. De lokala kursernas omfattning varierar mellan olika utbild- ningsanordnare. Störst är andelen lokala kurser hos kategorin Annan utbildningsanordnare, . Lägst är andelen inom landstingen, . Det bör här uppmärksammas att andelen lokala datakurser har fort- satt att öka trots den förändring som genomfördes , då de nationella kurserna moderniserades och uppdaterades för att bättre svara mot de behov som fanns. 206 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning Fördelningen mellan karaktärsämnen och kärnämnen En vanlig indelning av kurser är i karaktärsämnen och kärnämnen. Av den totala verksamheten utgjorde karaktärsämnen och kärn- ämnen . Skillnaderna i fördelning mellan män och kvinnor är här obetydlig. En påtaglig skillnad finns däremot mellan deltagare under och . Deltagare under studerar till kärnämnen medan kärnämnena hos deltagare endast utgör . Mönstret är detsamma för män och kvinnor. svarade kommuner och landsting för av all gymnasiala vuxenutbildning (se tabell 6.3). Det är en minskning med jämfört med . Minskningen beror på att såväl folkhögskolor som studieförbund, AmuGruppen och övriga utbildningsanordnare har ökat sina andelar genom en ökad upphandling. Sedan startade har andelen upphandlad utbildning hos annan än kommun och landsting ökat . Ojämförligt största anordnare är dock fortfarande kommunernas egna komvuxenheter. Den största ökningen under perio- den står Annan anordnare för som ökat med . Landstingsskolornas gymnasiala vuxenutbildning håller successivt på att föras över till kommunerna och omfattade av den totala verksamheten. Annan utbildningsanordnare består framför allt av privata utbildningsföretag som ofta specialiserat sig på viss typ av utbildning, t.ex. datakunskap. Vad gäller ämnesfördelning hos respektive anordnare framgår av statistiken att kommunernas tre största ämnen är matematik, svenska/svenska som andraspråk och datakunskap. Hos landstingen svarar människokunskap, omvårdnadskunskap och social omsorgskun- skap för tillsammans av all verksamhet. Folkhögskolornas viktigaste kursgrupp är folkhögskolekurser enligt folkhögskoleförord- ningen, därefter är orienteringskurser störst hos dem. Studieförbunden är störst inom orienteringskurser och datakunskap. AmuGruppen är störst i gruppen övriga ämnen, som framför allt innehåller yrkesämnen, medan Annan utbildningsanordnare är störst inom datakunskap och övriga ämnen. Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 207 Tabell 6.3 Fördelningen av den kommunala gymnasiala vuxenut- bildningen på olika utbildningsanordnare, andel av heltidsplatser, procent Andel av heltidsplatserna, % Källa: , 1999, med i den kommunala vuxenutbild- ningen, , Delrapport 5, Dnr 97:1646. I genomsnitt påbörjade varje deltagare 4,3 kurser . Av samt- liga deltagare som av kommunerna redovisades till SCB och som tagits in i gymnasial vuxenutbildning, genomförde samtliga påbörjade kurser. av samtliga deltagare avbröt samtliga kurser och avbröt någon, men inte alla kurser. Bilden är i det närmaste identisk med den . Eftersom kommunernas redovisning till SCB ibland även inkluderar dem som aldrig påbörjade sin utbildning eller avbrutit kursen före tredje kurs- veckan innehåller dessa siffror en underskattning av den genomförda påbörjade verksamheten. beräknar att andelen avbrott före tredje kursveckan uppgår till . Endast kursavbrott som inträffar före tredje kursveckan minskar det statsbidrag som kommunerna får för . Kursavbrotten mätt på detta sätt, är större bland nationella kurser än bland lokala kur- ser. Någon mer detaljerad redovisning av förhållandena inom den grundläggande kommunala vuxenutbildningen liknande den som gör för den gymnasial vuxenutbildningen finns inte. 208 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning därför mycket svårt att bedöma utvecklingen . Viss översiktlig statistik redovisas dock i det följande. Antalet elever på grundläggande nivå inom vuxen- utbildning låg under /99 på drygt 44 200 vilket omräknat till heltidsstuderande, utifrån antalet undervisningstimmar, blir knappt 27 500. Här kan nämnas att man inom i stället beräknar s.k. heltidsplatser utifrån verksamhetspoäng – ett mått där kursdel- tagaren mer är i centrum – vilket tenderar att minska volymen något i förhållande till begreppet heltidsstuderande. Av det totala antalet elever var eller knappt 28 400 kvin- nor. Lika stor andel, , var födda utomlands. En ganska liten andel av de 44 500 studerade på kvällstid, . av eleverna inom grundläggande vuxenutbildning /99 var nyinskrivna. Räknat på kursdeltagare var det endast en mindre del, drygt 4 pro- cent av undervisningen på grundläggande nivå som låg på annan ut- bildningsanordnare än kommunen. Uppdelat på ämnen visar det sig att ämnena engelska, matematik, svenska, och samhällskunskap upptar (, 2000a). Studerande med funktionshinder i vuxenutbildning Bland deltagarna med funktionshinder i vuxenutbildning är gruppen arbetshandikappade den enda grupp som går att mäta. Enligt en av de utvärderare som engagerat i utvärderingen av beräknas andelen studerande med funktionshinder i vuxenutbildning ha minskat från hösten . Utvecklingen mellan de två halvåren visar även totalt sett, inklusive jämförelsegrupperna, på en viss nedgång i andelen deltagare med arbetshandikapp. Deltagandet ser dock ganska olika ut i olika typer av vuxenutbildning, vilket framgår av tabell 6.4.