sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Det är mycket som talar för att den senare gruppen tillhör de politiskt resurssvaga och som i mindre grad kanske representeras i de politiska för- samlingarna (se även under Risk för ökad polari- sering? Här finns det anledning att fundera över hur effektiv röstningen upplevs vara av medborgarna. Är röstande i allmänna val det viktigaste sättet att påverka den politiska utvecklingen? Vid valunder- sökningen 1979 ställdes frågor om hur medbor- garna såg på effektiviteten i olika politiska delta- gandeformer. Då ansåg de tillfrågade att röstning var det mest effektiva sättet att påverka. uppfattade de tillfrågade att det var mer effektivt att arbeta för att få uppmärksamhet i press, radio och TV.30 Finns det då anledning till oro vad gäller tilltron till demokratin som styrelseform? På den punkten vi- sar studier att stödet fortsatt är högt från med- borgarnas sida. I en jämförande studie av politiskt förtroende och legitimiteten för den representativa demokratin har undersökts utvecklingen i ett 40-tal länder utifrån ett avancerat analysschema där olika nivåer och dimensioner testats.31 Resul- tatet av mätningarna i fråga om stödet för nationen och demokratin som princip visade att detta var mycket starkt i – att stödet dessutom var starkare än i flera jämförbara länder. Inte heller i uppskattningen om hur demokratin fungerar låg särskilt lågt i jämförelse med andra länder; ett resultat som bekräftas även i Eurobarometern och i SOM-undersökningarna. De senare mät- ningarna visade t.o.m. en ökning av detta stöd: 1995 sade sig vara nöjda, 1997 var motsva- rande siffra och 1998 inte mindre än 61 procent.32 När frågan kommer till förtroendet för de poli- tiska institutionerna sker en förändring i med- borgarnas stöd; inställningen blir mer skeptisk. Vad gäller de samhälleliga institutionerna konstaterar i sin studie av val – Parti- röstning och personröstning – att SOM-undersök- ningarna inte kunde visa på någon total nedgång i stöd, men däremot att vissa institutioner tappat i förtroende bland medborgarna. Vid mät- ningar låg följande institutioner/organisationer längst ned på förtroendelistan bland svenska med- borgare: (–43), Europaparla- mentet (–39), de politiska partierna (–34), de fack- liga organisationerna (–20), kommunstyrelserna (–11), regeringen (–5) och (+1).33 En ytterligare försämring i stödet från medbor- garna uppdagas när medborgarna får ta ställning till den mer konkreta verkligheten – frågor som rör politikerna. I den fråga i valundersökningarna som mätt förtroendet för politiker och partier i allmänhet har andelen som givit uttryck för miss- tro ökat från till vid valet . hävdar att förtroendet för poli- tiker inte har förbättrats i . I både och har däremot en viss uppgång i förtroendet för politikerna kunnat registreras under senare år.34 avslöjades ett betydande antal skandaler där politiker varit involverade i oegent- ligheter av varierande slag. Avslöjanden om polit- iker och tjänstemän som begått brott, anklagade för korruption eller oegentligheter av typen att ha utnyttjat offentliga medel för privata ändamål kan otvivelaktigt påverka allmänhetens förtroende för politik och politiker. Huruvida dessa affärer har påverkat valdeltagandet i någon nämnvärd ut- sträckning är dock svårare att bedöma. affärer har emellertid placerat frågor om etik, insyn och kontroll högt på den politiska dagordningen.35 Vi konstaterar att medborgarnas syn på all- männa valen och deras betydelse har förskjutits till en mer plikttrogen politisk akt snarare än ett effek- tivt instrument att påverka politiken. När även röstningsnormen försvagas försämras allvarligt förutsättningarna för valdeltagandet. Förhållandet mellan partierna och väljarna Partiernas tidigare starka grepp över väljarna har minskat . I en studie till utred- ningen, som redovisas närmare i kapitlet om parti- erna, har bl.a. kunnat visas negativa utvecklings- trender både vad gäller medlemsantal, mötesdel- tagande och rekrytering. Partierna har fått ökade problem att vara attraktiva och betydelsefulla poli- tiska mötesplatser för medborgarna.36 Det mins- kande partiengagemanget är en viktig delförklaring till det fallande valdeltagandet. Denna förklaring tycks också ha fått en allt starkare ställning bland svenska valforskare även om den svenska empi- riska forskningen om valdeltagandet fortfarande befinner sig i sin linda. Även om partiengagemanget har minskat bland medborgarna tycks inte det politiska intresset ha haft samma utveckling. Undersökningar ger vid handen att det subjektivt uppskattade politiska intresset snarare ökat under de senaste tio åren.37 Politiskt intresse bland väljare är en god indikator på väljarnas beteende. Från valundersökningar vet vi att politiskt intresserade väljare röstar i högre ut- sträckning än de som är ointresserade av politik, dessutom byter dessa väljare i lägre grad parti – dvs. de har en lägre grad av rörlighet.38 Medlemmar i partier, föreningsanslutna människor i allmänhet samt de som har ett politiskt intresse har således ett högre deltagande i val än de som saknar sådana bindningar och intressen.39 Vi understryker vikten av det sociala kapitalet i samhället för valen och valdeltagandet. Det som sker på valdagen är en frukt av den mångfald av olika samhällsengage- mang som kontinuerligt pågår, valår såväl som under mellanvalsår. Det finns en omfattande forskning om föränd- ringar i väljarnas politiska engagemang som är vik- tig för att söka förstå vad som har hänt i den svenska väljarkåren och som även kan öka förstå- elsen för mekanismerna bakom det sjunkande val- deltagandet. Partiidentifikationen har successivt minskat bland svenska väljare, dvs. allt färre väljare kan känna samhörighet med något parti. Utvecklingen är särskilt anmärkningsvärd bland de starkt över- tygade partianhängarna. låg andelen medborgare som sa sig vara starkt över- tygade anhängare till något parti på cirka 50 pro- cent.40 Motsvarande siffra 1998 var . Minskningen i andelen som kan identifiera sig med ett politiskt parti har minskat från 1998.41 Utvecklingen har varit den- samma i flera andra demokratiska länder, men tycks dock ha haft en något starkare trend och dessutom en mer sammanhängande utveck- lingslinje. I valet nådde den svenska väljarkåren den högsta rörligheten. Inte mindre än 30,7 pro- cent bytte parti mellan valen 1994 och 1998; en siff- ra som kan jämföras med motsvarande då andelen som bytte parti låg . har ett antal nya partier till- kommit vilket inte minst brutit upp den tradi- stabila fempartistrukturen i och ökat utbudet av partier att rösta på för väljarna. Inte heller i detta avseende är unikt – även i andra jämförbara länder är väljarna rörligare är tidigare.42 visar även i sin valundersökning års val att det blir allt vanligare att väljare by- ter partipreferenser under valrörelsen. Inte bytte parti under valkampanjen i valet . Motsvarande siffra var . Även andelen som bestämmer sig har ökat avsevärt ; tecken som tyder på att valrörelserna är allt vik- tigare i konkurrensen om rösterna. En ytterligare karaktäristisk utveckling i väljar- kåren är den ökande röstsplittringen, dvs. att väljare utnyttjar möjligheten att rösta på olika partier i riks- och kommunal- eller landstingsvalet. An- delen röstsplittrare mellan riksdags- och kommu- nalval ökade från i valet till 24 pro- cent vid det senaste valet. Vidare röstsplittrade av väljarna mellan riksdags- och lands- tingsval i valet , vilket var en ökning från valet 1994.43 Förändringarna i den svenska väljarkåren kan slutligen illustreras i figur 3 nedan där väljarna klas- sificerats utifrån om de är partiaktiva, fribrytare (politiskt intresserade men inte partianhängare), vaneröstare (partianhängare men inte politiskt intresserade) eller passiva (ointresserade av politik, saknar partiidentifikation) åren 1968–1998. Medan de som sagt sig vara partiaktiva minskat har de passiva ökat . Fribrytarna har ökat som de vaneröstande minskat med 15 procent.44 Politik är inte att välja in de som gör att min plån- bok blir tjockare (och att strunta i att rösta när man inte tror att någon politiker kan göra min plånbok större). Figur 3: Partiaktiva, fribrytare, vaneröstare och passiva 1968–1998 (i procent) Den ökade rörligheten i väljarkåren är i sig inget allvarligt demokratiskt problem. Det kan självfallet upplevas problematiskt för enskilda partier att tvingas konkurrera allt hårdare med andra partier om väljarnas röster. Orsakerna till den ökande rör- ligheten kan sökas i olika strukturella förändringar i samhället som skapar nya förutsättningar för partier och politiken i stort. Här spelar inte minst förändrade sociala och ekonomiska mönster, nya värderingar (bl.a. ökad individualism), höjd utbild- ningsnivå, internationalisering och den nya infor- mationstekniken en viktig roll för väljarnas nya preferenser och beteenden. Till en del kan orsakerna till den ökade rörlig- heten även sökas hos partierna själva. partiernas bristande visionära kapacitet och alter- nativskapande förmåga, liksom utredningens egen undersökning av partiernas begränsade organisa- toriska innovationsförmåga ger här delförklaringar. Risk för ökad polarisering? Bennulf och varnar i sin studie till utred- ningen för risken för ökad polarisering i svensk politik om den politiska demokratin överlåts till resursstarka medborgare medan en allt större grupp människor står utanför demokratin. En angelägen fråga gäller om nedgången i valdeltagan- det sker i lika stor utsträckning i olika sociala grup- per eller nedgången är särskilt stor i vissa delar av befolkningen.45 Författarna kunde efter en jämförelse mellan valen 1994 och 1998 först och främst konstatera att till- bakagången slagit igenom i stort sett i samtliga väl- jargrupper, dvs. minskat valdeltagande både hos kvinnor och män, i stort sett alla åldrar, i samtliga typer av bostadsorter, och i olika civilstånd. Resul- tatet visade dock att ett lägre valdeltagande var markant i vissa sociala grupper och att fallet blev störst bland förstagångsväljare, ogifta/frånskilda, boende i mindre tätort. Ser man till skillnader i olika socioekonomiska grup- per visar Bennulf och bl.a. att skillnaderna i valdeltagande mellan arbetarklass och medelklass numera är betydande. 1976 var övervikten för medelklassröstandet , vid senaste valet hade gapet ökat till . Valdeltagande bland höginkomsttagare brukar vara högre än bland låginkomsttagare. var skill- naderna , vid 1998 hade denna klyfta vidgats till . Författarna har med hjälp av en statistisk analys även beräknat skillnaderna i förväntat valdeltagande bland socialt svaga respek- tive socialt starka grupper och därvid funnit, att minskningen i den socialt extremt starka gruppen var mycket liten medan varannan röst- berättigad i den socialt extremt svaga gruppen av- stod från att rösta. Det finns även en stigande oro över brister i ung- domars demokratiska skolning och de tecken som finns på minskat engagemang i partier och i valdel- tagande. Ungdomsgrupperna karaktäriseras även av en hög grad av rörlighet i sitt röstningsbete- ende.46 Åtskilliga undersökningar som gjorts visar att ungdomar upplever ett stort mått av maktlöshet inför politiken. demokratiskt perspektiv är detta alarmerande. Bristen på delaktighet kan komma att på- verka ungdomars värderingar av demokratin som styrelseform.47 Dagens ungdomar tycks dock inte vara ointres- serade av samhällsfrågor – trots att deras erfaren- heter från skolans värld och från allehanda ung- domsprojekt inte alltid givit stimulerande förut- sättningar för vare sig aktivt deltagande eller demo- kratisk skolning.48 Ungdomar är politiskt intresserade. Det bekräftas av djupintervjuer med ungdomar mellan 19–. Även om dessa ungdomar hyste ett allmänt intresse för samhällsfrågor kanaliserades detta inte särskilt väl till de politiska institutionerna och besluts- fattarna. Ungdomarna kände ett visst avstånd och hyste även misstro mot politiken. Men individualismen ger en ökad självständighet i förhållande till röstande – att rösta är inte någon självklarhet. Valhandlingen upplevs dock inte sakna betydelse – kanske pekar resultatet från dessa djup- intervjuer snarare på att denna handling är för viktig för att genomföras slentrianmässigt utan den delak- tighet och kunskap som skulle vara nödvändig.49 Väljare med utländsk bakgrund Att så många personer med utländsk bakgrund avstod från att rösta i kommunalvalen utgör en ytterligare källa till oro. Otvivelaktigt ser vi tecken på att klyftan fördjupas mellan dem och andra svenska medborgare som besitter de politiska in- strumenten för att kunna påverka sin utveckling. Det finns en utbredd känsla av maktlöshet och utanförskap. Detta bekräftas i en uppsats till utred- ningen där författaren på nära håll granskar och försöker förstå det utanförskap och den mot- ståndskultur som föds i dessa multietniska miljöer i storstäderna. Segregation, marginaliserings- processer och betydande migrationsströmmar har, enligt författaren, skapat ett klimat där invan- drarskap tenderar att bli liktydigt med utanför- skap.50 I ett par valdistrikt i nästan halverades val- deltagandet förröstberättigade kvinnor med ut- ländskt medborgarskap mellan 1994 och 1998.51 Forskare har dock kunnat påvisa vissa positiva effekter av personvalet för medborgare med ut- ländsk bakgrund. Främst fick personvalet till konsekvens att engagemanget hos partimedlem- mar med sådan bakgrund ökade och att personvals- kampanjerna blev nya plattformar för dem som tidigare saknat partiengagemang.52 Däremot tycks partierna på lokal nivå ha minskat sina ansträngningar att göra särskilda satsningar på medborgare med utländsk bakgrund inför kom- munalvalen. Andelen kommunorganisationer som arbetat med riktade arrangemang eller åtgärder mot dessa grupper har minskat från 1998.53 valundersökning kunde konstateras att könsdimensionen har en potentiell sprängkraft som kan slå igenom tydligare i röstningen än vi sett under 1990-talet.54 Det som blir allt tyd- ligare är åsiktsskillnaderna mellan män och kvinnor i flera sakfrågor. Däremot föreligger inte så stora skillnader i valdeltagande mellan män och kvinnor. Sedan valet har noterats en viss övervikt för kvinnor bland de röstande. Enligt valunder- sökningens data var valdeltagandet något högre bland kvinnor i riksdagsvalet – – medan männen hade ett deltagande på 80,1 pro- cent. Minskningen var nästan lika stor bland kvinnor som bland män.55 Valreform, förändringar i regelsystem m.m. Valdeltagandet påverkas i hög grad även av valsys- temets utformning och diverse regler som bestäm- mer hur valen ska genomföras. Skillnader i valdel- tagandenivåer mellan länder kan således bero på att vissa länder infört röstplikt och på detta sätt garan- terat ett högt valdeltagande. I , , , och i vissa österrikiska del- stater finns bestämmelser om röstplikt.56 Studier har även visat att den form av automatisk registre- ring som bl.a. finns i vårt land påverkar deltagandet positivt. Länder där väljarna själva är ansvariga för registreringen inför valet (t.ex. i ) minskar däremot benägenheten att rösta. Valdeltagandet kan även påverkas av att tillgängligheten begränsas av bestämmelser om sista dag för registrering, öppettider, möjligheter att registrera frånvarande personer o.dyl. Att valet sker , att det finns möjlig- heter att rösta på annat sätt än i den egna vallokalen på valdagen, bestämmelser om rättigheter för per- soner som har särskilda förhinder och fysiska svårigheter att närvara – allt detta bidrar till att öka tillgängligheten och därmed att öka valdeltagandet. Enligt och bedömningar bi- drog exempelvis den generösa tillämpningen av möjligheten att poströsta från och med valet aktivt till det ökande valdeltagandet i . En- ligt valforskarna tenderade grupper med något läg- re valdeltagande – dvs. äldre, ensamstående och boende i storstäder – att i stor utsträckning post- rösta. Var tredje väljare brukar poströsta. Totalt i valet (till riksdag, landstings- och kommun- fullmäktige) poströstade 1 652 073 väljare, motsva- rande siffra för valet var cirka 1 968 261.57 Det- ta innebär en minskning på . Med hän- syn taget till det minskade valdeltagandet 1998 (för riksdagsvalet –i förhållande till 1994) framkommer att poströstningen således minskat avsevärt mer än valdeltagandet. Resultatet ger ett visst stöd för tesen att till- gängligheten för poströstning tenderar att minska något i beroende på nedläggningar av post- kontor samt de begränsningar i öppettider som förekommer på många postkontor runt om i landet. Den minskade efterfrågan på postens service som bl.a. föranleds av ökad tillgång på fax, e-post och olika internettjänster torde dessutom successivt minska motiven för enskilda medborga- re att uppsöka postkontor; ett förändrat beteende som kan bidra till att röstningen i vissa fall uteblir. Vissa förändringar av valdistriktsindelningen har dessutom skett; ett förhållande som kan ha ökat avståndet till befintlig vallokal för enskilda väljare. Den enskilt viktigaste förändringen i valsystemet är otvivelaktigt införandet av person- val. En viss träning i detta nya inslag i valsystemet gavs när sju kommuner på försök fick pröva personval i kommunalvalet. Sammantaget personröstade i dessa kommuner. I Europavalet fick personvalet ytterligare genom- slag, när av de röstande kryssade för sin kandidat.58 Personvalsreformen infördes dock på bred front från och med valet . Utvärdering av det- ta första personval har genomförts av Rå- det för utvärdering av val.59 Olika aspek- ter på personvalet har studerats, bl.a. finansiering, personvalskampanjerna, personvalets effekter för partiernas interna arbete, mediernas roll, invand- rare som kandiderade, kön och personsröstning, vilka som personröstade och vilka grupper som gynnades, inställningen till reformen.60 Rådet före- slår inga egentliga förändringar av personvalssys- temet, endast vissa smärre förenklingar. Bl.a. före- slås att på valsedel för val till bör samma kandidatnamn inte förekomma mer än en gång, att namnsedlar ska få läggas ut på de särskilda röst- mottagningsställena inom landet, att partimarke- rade sedlar ska läggas ut endast på begäran. Röst- ningsproceduren vid poströstning föreslås vidare förenklas. Det torde vara svårt att redan nu göra en bedömning av personvalsreformens effekter på valdeltagandet, men enligt Rådet tyder inget på att personvalet påverkade det allmänna valdeltagan- Personvalet blev emellertid en försiktig start för reformen av väljarna som personröstade. Det kan dock inte uteslutas att det fanns infor- mationsproblem som kan ha påverkat väljare att inte gå och rösta. Postkontoren erbjöd exempelvis endast blanka valsedlar från andra valkretsar, vilket försvårade själva personvalet för vissa väljare som befann sig på annan ort. Dessutom fanns ett infor- mationsproblem i fråga om hur en röstande skulle förfara om hon eller han ville att rangordningen på valsedeln skulle gälla. Ovana, en negativ inställning till personval eller en uppfattning om att proce- duren var krånglig kan vidare ha bidragit till att väljare valde sofflocket. En åtgärd för att höja valdeltagandet skulle vara att införa röstplikt. En sådan metod strider otvivel- aktigt mot svensk politisk tradition och bör enligt utredningen bestämt avvisas. En mer realistisk åt- gärd är att utveckla röstning på elektronisk väg ge- nom den nya informationstekniken. IT-revolu- tionen ger nya möjligheter när det gäller att öka tillgängligheten för att delta i val. Det går inte att bortse från att en del av formerna för de allmänna valen är generationsbetingade. Val på nätet? En ökad användning av IT skulle sannolikt öka till- gängligheten i bl.a. just de ungdomsgrupper där deltagandet borde stärkas. Så länge som IT inte är tillgänglig för alla finns det heller inga skäl att tro att väljare med svag socioekonomisk ställning på det här viset skulle öka sitt valdeltagande. Och det finns naturligtvis en risk för att ett sådant val bara blir en opinionsyttring på valdagen och inte får den tyngd, värdighet och symboliska betydelse som en legal valhandling har. Problemet som måste lösas är hur den som röstar kan legitimera sig på ett effektivt sätt så att valfusk omöjliggörs och valet hemlighålls. Dessutom måste man garantera det som valförrättarna har till upp- gift att göra, nämligen att se till att ingen politisk på- verkan sker vid själva valtillfället eller att inga obe- höriga väljare röstar. Svårigheterna förefaller vara både flera och tämligen kända. Ändå menar vi att det finns skäl att praktiskt pröva om och i vilken utsträckning den nya informationstekniken kan stimulera politiskt intres- se och deltagande. Man bör genomföra försöks- verksamhet med internetbaserat röstande exempel- vis i någon kommun. Alternativt kunde tekniken ut- vecklas i samband med skolval i någon eller några skolor. Erfarenheterna från dessa och försök som görs i andra länder bör sedan vetenskapligt utvär- deras. Det låga valdeltagandet vid Europavalen 1995 och 1999 vållade uppmärksamhet men även oro; oro inte minst för att beteendet skulle överföras till de andra valen och konstituera ett nytt lågvatten- märke i valdeltagandet. hamnade långt under snittet för valdeltagandet och placerades bland de EU-länder som har det lägsta valdel- tagandet i Europavalen. Europavalen har ännu karaktären av ett andra rangens val, dvs. val som inte upplevs lika ange- lägna som nationella val. Det finns flera orsaker till detta, särskilt brukar framhållas Europaparlamen- tets speciella karaktär där valet inte handlar om någon regeringsbildning; att partierna uppträder i huvudsak nationellt och förmår i begränsad om- fattning föra fram frågor som rör EU i valkampan- jerna. Det senare brukar innebära att valrörelserna blir urvattnade – snarare tillfällen att testa natio- nella regeringars ställning än att diskutera EU:s Även i EU-valen skall icke-röstan- det ses som ett sätt att protestera och visa sitt miss- nöje. Den skarpa skiljelinjen mellan ja och nej och förhållandet att denna konflikt skär genom flera partier samt närheten till folkomröstningen om medlemskap i bör även tas med i för- klaringarna till de svenska låga deltagandenivå- erna.61 Mandatperiodens längd, gemensamma eller skilda valdagar? Frågan om valperiodens längd har varit föremål för åtskilliga utredningar inte minst i samband med den stora författningsreformen. var val- perioden fyraårig och kommunalval och riksdags- val förrättades åtskilda så att allmänna val hölls . Den politiska kompromissen i sam- band med den partiella författningsreformen och enkammarriksdagen blev gemensam valdag och treåriga mandatperioder.62 Frågan om gemensam valdag eller åtskilda val, samt valperiodens längd har dock aldrig lämnat den författningspolitiska dagordningen. Socialdemo- kraterna har regelmässigt framhållit argument för gemensam valdag: att detta ökar valdeltagandet i de kommunala valen, att det skapar starkare samband mellan den nationella och den kommunala nivån i politiken (det kommunala sambandet). Ett bärande argument för skilda valdagar har å andra sidan varit att regionala och lokala frågor därigenom kunnat uppmärksammas på ett bättre sätt i valrörelserna utan att rikspolitiken dominerar. Erfarenheterna visar dock att självständiga kommunala val inte garanterar att de kommunala frågorna får huvud- rollen. Det visar inte minst utvecklingen i , samt i . Under sjuttio- och åttiotalen var frågorna före- mål för utredande i både och men partierna kunde inte enas om förändringar. Inställningen att treåriga val- perioder är alltför korta hade dock vunnit terräng. Ett argument för förlängning har varit att väljarna har svårigheter att ta ställning till den förda politi- ken eftersom åtgärder sällan hinner få effekter. Vidare får nya regeringar tid att utforma sin politik och regeringar får dessutom möjligheter att i lug- nare takt genomföra nödvändiga förändringar.63 Valperioden förlängdes från tre till års val. Därmed blev också ett av de få länder som har så långa valperioder.