sou · GOB337d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Antal arbetslösa personer som andel av arbetskraften, 1990- 1998 Källa: (). 10 Arbetslösheten har varit högst för ungdomsgrup- pen. Det finns dock en tendens till att ungdomarnas arbetslöshet relativt de vuxnas har ökat över tiden (se 1995). Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Arbetslösheten drabbade såväl lågutbildade som hög- utbildade. m.fl. (1998) visar att arbetslösheten ökade med mellan fyra och fem gånger för de flesta utbildningsgrupperna . Ett undantag är gruppen med gymnasial utbild- ning längre än där arbetslösheten var mer än sju gånger högre än den var . En förklaring är att de yngre går längre i sko- lan och att de inte är tillräckligt konkurrenskraftiga jämfört med äldre personer som har arbetslivserfarenhet. är de relativa arbets- löshetsskillnaderna större mellan lågutbildade och högutbildade än de var . Det kan vara ett tecken på att de formella kvalifikationskraven för en anställning har ökat . Under konjunkturförsämringen sjönk syssel- sättningen i absoluta tal avsevärt mer än vad arbetslösheten ökade. sjönk sysselsättningen med 521 000 perso- ner som antalet arbetslösa ökade med 281 000. Sysselsätt- ningen sjönk således mer än dubbelt så mycket som arbetslösheten ökade. Under tidigare lågkonjunkturer när arbetslösheten har ökat har sysselsättningen inte minskat, vilket tyder på att en ny situation har uppstått (m.fl. 1998). En förklaring till den nya situationen kan vara att sysselsättningen minskade även i den offentliga sektorn. Lågkonjunkturen slog hårt mot de flesta nä- ringsgrenarna. Av tabell 1 framgår att sysselsättningen i absoluta tal minskade mest inom tillverkningsindustri samt handel och kommuni- kation . Sysselsättningen minskade kraftigt även inom byggnadsverksamhet samt hälso- och sjukvård. fortsatte sysselsättningsfallet inom dessa näringsgrenar utom in- om tillverkning som noterar en ökning med 30 000 personer. Relativt sett är detta en stor ökning och endast inom finansiell verksamhet ob- serveras en större sysselsättningsökning. Sysselsättningen ökade även inom personliga tjänster samt utbildning och forskning. Däremot fort- satte den att falla inom såväl hälso- och sjukvård som offentlig verk- samhet. 88 Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Antal sysselsatta personer inom olika näringsgrenar, 1990- NOT: De tre sista raderna visar förändring i sysselsättning mellan olika tidsperioder. Arbetsmarknaden har förändrats i många avseenden . Figur 2 visar andel av de sysselsatta som har fast respektive tidsbegrän- sad anställning. Det framgår att det är en nedåtgående trend i andelen som har fast anställning medan det är en uppåtgående trend i andelen med tidsbegränsad anställning. över hela perioden har andelen med fast anställning minskat med . har andelen med tidsbegränsad anställning ökat med cirka fem procenten- heter. Detta kan vara ett tecken på att anställningsformerna har föränd- rats . Men det kan också bero på att arbetsgivarna har ett starkt förhandlingsläge under lågkonjunkturer. Det kan även vara ett uttryck för att företagen är osäkra inför att fatta långsiktiga anställ- ningsbeslut under lågkonjunkturer Om det är sant borde vi förvänta oss att de fasta anställningarna ökar i takt med en förbättring av konjunk- turläget. Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Antal personer med fast och tidsbegränsad anställning som andel av total sysselsättning, 1990-1998 Källa: () De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan delas in i två grupper: ett system för ekonomisk ersättning till de arbetslösa, ofta benämnd passiv arbetsmarknadspolitik, och åtgärder som utbildning och tillfälliga ar- beten för de arbetslösa, ofta benämnd aktiv arbetsmarknadspolitik. Det allmänna syftet med den passiva politiken är att ge ekonomisk trygghet vid arbetslöshet. I detta avsnitt presenteras utvecklingen av den passiva politiken . För att bli berättigad till arbetslöshetsersättning måste en person va- ra arbetslös och registrerad som arbetssökande på en arbetsförmedling. Ytterligare två villkor måste vara uppfyllda: ett medlemsvillkor och ett arbetsvillkor. gällde att den arbetslöse måste ha varit medlem i en arbetslöshetskassa12 (medlemsvillkoret) och arbetat av före ar- betslöshetsperioden (arbetsvillkoret) för att vara berättigad till ersätt- 11Detta avsnitt bygger på och (1999). 12Kassorna administreras av fackföreningarna men en person behöver inte vara medlem i en fackförening. av utgifterna täcks med statliga subventioner och av medlemsavgifter. Medlemsavgiften varierar mellan kassorna men är sällan av månadsinkomsterna. Medlemsavgifterna utgör en större andel av utgifterna i kassor med låg arbets- löshet än i kassor med hög arbetslöshet (SOU 1996:150). 90 Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Deltagande i de flesta aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna räknas som arbete.13 Personer som uppfyller dessa villkor och är har rätt till ersättning i . De som är eller äldre har rätt till ersättning i . Fram var ål- dersgränsen . Arbetsvillkoret och ersättningsnivån har förändrats un- der . krävdes det fyra månaders arbete som föregick arbetslöshets- perioden. delades arbetsvillkoret upp i ett allmänt och ett sär- skilt villkor. För att uppfylla det allmänna villkoret måste individen av före arbetslösheten ha arbetat antingen (i) under minst eller (ii) un- der minst . Det särskilda villkoret innebar att de som inte uppfyllde kravet om arbete enligt det allmänna villkoret kunde tillgodoräkna sig tid i ar- betslivsutveckling, arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbete, yr- kesinriktad rehabilitering och vård av person i hemmet. Denna regel avskaffades och istället återgick man i allt väsentligt till det system som gällde . De åtgärder som gav rätt till ny ersättningsperiod års system ger dock fortfarande rätt till en ny period. Arbetsvillkoret utökades (70 tim- mar/månad) . Villkoret kunde även uppfyllas med 450 timmars arbete av . bytte ersättningssystemet namn till frivillig inkomstre- laterad försäkring, men den nya försäkringen överensstämmer i de flesta avseenden med det system som gällde . och fram var er- sättningsgraden av inkomsten före arbetslösheten upp till ett tak fastställt av regeringen. sänktes ersättningsgraden till och år . Den höjdes dock åter till . uppgick ersättnings- nivån till av inkomster före arbetslösheten. Arbetslösa personer som uppfyller arbetsvillkoret i arbetslöshetsför- säkringen men inte medlemsvillkoret erhåller kontant arbetsmarknads- stöd (KAS). Personer har och fram kunnat erhålla ersättning medan de som är 13 kunde endast deltagande i beredskapsarbete användas för att uppfylla arbetsvillkoret. kan arbetsmarknadsutbildning användas i samma syfte. introducerades åtgärderna utbild- ningsvikariat och arbetslivsutveckling som även de kan användas för att upp- fylla arbetsvillkoret. Rekryteringsstöd och starta-eget-bidrag är exempel på andra åtgärder som ger rätt till en ny ersättningsperiod. Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? år har kunnat få ersättning i . Det kontanta arbetsmark- nadsstödet har varit betydligt lägre än ersättningen från en arbetslös- hetskassa, . Förändringarna 1998 har gällt främst ersättningsnivån som omväxlande har justerats nedåt eller uppåt. bytte ersättningssystemet namn till grundförsäkring. Ersättningen blev kvar på samma nivå, alltså be- tydligt lägre än den från den inkomstrelaterade försäkringen, men de maximala ersättningstiderna ändrades så att de blev desamma i de båda ersättningsformerna.14 Enligt reglerna för arbetslöshetsersättning är ersättningsperioden begränsad till 300 eller beroende på ålder. Personer som närmar sig slutet på en ersättningsperiod kan dock som tidigare nämnts upparbeta rätten till en ny ersättningsperiod genom att delta i en ar- betsmarknadspolitisk åtgärd. I praktiken finns det därför inte någon begränsning för hur länge arbetslösa personer kan erhålla arbetslöshet- sersättning, det vill säga arbetslöshetsförsäkringen kan ge permanent försörjning. Troligen är det få personer som har en sådan långvarig för- sörjning, men det går inte att utesluta att möjligheten att alternera mel- lan åtgärder och arbetslöshet kan minska benägenheten att aktivt söka arbete.15 I tabell 2 redovisas maximalt dagligt ersättningsbelopp från de båda ersättningssystemen samt andelen av de arbetslösa som har ersättning respektive andelen av de arbetslösa som inte har någon ersättning. Det framgår att det maximala ersättningsbeloppet från en arbetslöshetskas- sa i genomsnitt är mer än två gånger högre än ersättningen från det kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS/grundförsäkringen). Det framgår också att andelen av de arbetslösa med ersättning från en arbetslöshets- kassa har ökat . En förklaringen kan vara att den höga ersättningen jämfört med KAS/grundförsäkring har skapat incitament för medlemskap.16 En annan förklaring är att antalet arbets- lösa kassamedlemmar har ökat över tiden. Ytterligare en förklaring kan vara att individer med en svag förankring på arbetsmarknaden har läm- nat arbetskraften . 14Personer som inte har rätt till ersättning från något av de båda systemen får ansöka om inkomstprövat socialbidrag. 15Problemet har uppmärksammats i två utredningar om arbetslöshetsförsäk- ringen (SOU 1993:52 och SOU 1996:150). Båda utredningar- na föreslog införandet av en bortre gräns i systemet. Förslaget har inte genom- förts. Även forskare har argumenterat för behovet av kortare ersättningsperio- der (se t.ex. 1997). 16Ersättningsnivåer påverkar individerna i flera avseenden. m.fl. (1999) visar t.ex. att lägre ersättningsnivåer ökar benägenheten att lämna ar- betslösheten för arbete. Se även diskussion i (1999). 92 Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Arbetslöshetsersättning, kontantstöd (KAS) och andel av de arbetslösa med ersättning samt andel av de arbetslösa utan ersättning från något av systemen, 1990-1998 Andel av de arbetslösa med med KAS (grund- Källor: (1996) för ersättningsnivåer, SOU 1996:150 för andel av de arbetslösa med respektive utan arbetslöshetsersättning för och för . ändrades ersättningen två gånger. I tabellen redovisas de genomsnittliga beloppen. Andelen av de arbetslösa som inte har rätt till någon ersättning har minskat med över tidsperioden. har dock av de arbetslösa inte rätt till kompensation från den inkomstrelaterade arbetslöshetsförsäkringen och varken från denna eller grundförsäkringen. Den passiva arbetsmarknadspolitiken är sammankopplad med den aktiva politiken genom att personer som är på väg att utförsäkras kan upparbeta rätten till en ny period med arbetslöshetsersättning genom att delta i en aktiv åtgärd.17 De är också sammankopplade på så sätt att en arbetslös som inte accepterar ett erbjudande om att delta i en aktiv ar- betsmarknadspolitisk åtgärd kan förlora sin rätt till arbetslöshetsersätt- ning. Det är svårt att säga hur ofta denna möjlighet utnyttjas i prakti- ken. Även arbetslösa som vid upprepade tillfällen avböjer erbjudande om arbete kan bli av med sin arbetslöshetsersättning. Preliminära re- sultat som presenteras i (1999) tyder dock på att de flesta ar- betsförmedlarna skulle anmäla en person som vid upprepade tillfällen avböjer anvisning om lämpligt arbete.18 I termer av utgifter för arbetsmarknadspolitiken har den passiva po- litiken ökat i betydelse . gick ungefär 34 pro- cent av utgifterna för arbetsmarknadspolitiken till passiva åtgärder (se 17Detta innebär att det finns ekonomiska incitament att delta i aktiva arbets- marknadspolitiska åtgärder. Se (1997) för diskussioner om dessa inci- tament i samband med arbetsmarknadsutbildning. 18Data består av svar på enkäter från cirka 600 arbetsförmedlare. Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? tabell A2 i bilaga A). uppgick andelen till , vilket motsvarar . De aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna betraktas tillsammans med de offentliga arbetsförmedlingarna19 som kärnan i den svenska modellen för arbetsmarknadspolitik. Politiken har flera långsiktiga mål. Ett mål är att motverka den arbetslöshet som uppstår på grund av till- fälliga obalanser på arbetsmarknaden – det stabiliseringspolitiska må- let. Ett andra mål är att i olika avseenden förbättra svaga gruppers ställning på arbetsmarknaden – det fördelningspolitiska målet. Ett tredje mål är att påverka arbetsmarknaden så att resurserna används mer effektivt – det allokeringspolitiska målet.20 Ett sätt att främja detta tredje mål är att påverka personer att mer aktivt söka arbete. Det rik- stäckande nätet av arbetsförmedlingar tillhandahåller information om tillgängliga vakanser i alla län och har personal som ger yrkes- och stu- dievägledning. Allokeringen kan också påverkas genom att förbättra matchningen mellan de arbetssökande och de lediga platserna på ar- betsmarknaden. Det betyder bland annat att åtgärderna skall anpassa de arbetslösas kvalifikationer till vad som krävs för de arbeten som är till- gängliga samt påverka de arbetslösa att söka arbete mer effektivt och aktivt. Dessa långsiktiga mål kan ses som en programförklaring för den aktiva delen av politiken. I praktiken finns det en mängd olika såväl allmänna som specifika mål som varierar både över tiden och mellan åtgärder. Denna variation framgår tydligt av den sammanställning som har gjorts av Bergskog (1998). Där görs en uppdelning av arbetsmark- nadspolitikens uppgift, effektmål för och åt- gärdsspecifika mål som tillsammans lägger fast 46 olika mål för politi- ken . En del av målen är allmänt formulerade som t.ex. att bidra till trygghet för arbetstagarna vid omställningssituationer, främja till- växt och sysselsättning samt att motverka inflationsdrivande flaskhal- sar. Andra är specifika, som t.ex. att antalet långtidsarbetslösa skall 19Arbetsförmedlingarnas roll och betydelse diskuteras inte i denna rapport. Se t.ex. och (1995, 1997) och och (1998) för studier av förmedlingarna. 20Målen för den moderna arbetsmarknadspolitiken har sin teoretiska grund i Rehn-Meidners modell för ekonomisk politik och lönebildning. Se t.ex., Johan- nesson (1991) och (1996) för diskussioner om målen med politiken. Även AMS gör liknande tolkningar av de långsiktiga målen (se t.ex. Arbets- marknadsstyrelsen 1991, 1995) 94 Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? vara mindre än 73 000, minst 24 000 personer i genomsnitt av deltagarna i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall vara ar- betshandikappade eller att lämpliga sökanden skall anvisas till av platserna som anmäls till den offentliga arbetsförmedlingen. fanns det tre aktiva åtgärder som var tillgäng- liga för arbetslösa vuxna personer arbetsmarknadsutbildning, bered- skapsarbete och rekryteringsstöd (se tabell 3). Arbetsmarknadsutbild- ning erbjuds personer som behöver förbättra sin kompetens eller byta till ett nytt yrke. Personer kan delta i såväl yrkesförberedande som yr- kesinriktad utbildning. Deltagare får utbildningsbidrag och nivån på bidraget beror av medlemskap i arbetslöshetskassa och familjeförhål- lande. Deltagarna kan också få resebidrag och bidrag för boende om de måste flytta till utbildningsorten. I vissa avseenden är det ekonomiskt mer fördelaktigt att delta i arbetsmarknadsutbildning än i reguljär ut- bildning eller likvärdig utbildning som arrangeras inom ramen för det s.k kunskapslyftet.21 Mätt i antal deltagare har arbetsmarknadsutbild- ning varit den viktigaste åtgärden . Åtgärden kan an- vändas för att upparbeta rätten till en ny period med arbetslöshetser- sättning. Beredskapsarbete som upphörde , gav arbetslösa personer tidsbegränsad sysselsättning () i verksamhet som finansi- erades av den offentliga sektorn. Deltagarna skulle vara och de fick lön enligt gällande kollektivavtal på den vanliga arbets- marknaden. Beredskapsarbete har traditionellt omfattat infrastrukturin- vesteringar och erbjudits till män. har åtgärden i större utsträckning inriktats mot hälso- och sjukvårdssektorn (och 1995) och en betydande andel av dem som pla- ceras i beredskapsarbete är kvinnor. Åtgärden ersattes av individuellt anställningsstöd . Precis som beredskapsarbete kan anställ- ningsstöd användas för att upparbeta en ny period med arbetslöshetser- sättning. Rekryteringsstöd är den tredje åtgärden som fanns i början av 1990- talet. Åtgärden innebar subventionerad sysselsättning i privat och of- fentlig sektor. Subventionsgraden varierade mellan av den totala lönesumman och arbetsgivarna kunde erhålla subventio- nen beroende på individens egenskaper. Rekryteringsstödet försvann och ersattes av individuellt an- ställningsstöd. 21 är en tillfällig utbildningssatsning i syfte att höja befolkning- ens grundläggande utbildningsnivå. Målgrupperna är vuxna arbetslösa som saknar treårig gymnasiekompetens och anställda med låg utbildning. Verksam- heten skall pågå . Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Nya åtgärder har introducerats successivt . Ta- bell 3 ger en översikt av denna utveckling.22 introducerades utbildningsvikariat som innebär att arbetslösa personer ersätter redan anställda som deltar i utbildning på heltid. Deltagare väljs av arbets- förmedlingen och företagen får göra vissa skatteavdrag för anställning- en som de kan göra avdrag för utbildningskostnaderna för den anställde som deltar i utbildning. Åtgärden kom aldrig upp i några större volymer och ersattes av kombinationen utbildningsstöd och an- ställningsstöd (se tabell 3). tillkom arbetslivsutveckling för att förstärka arbetslinjen, öka möjligheterna till återinträde på arbetsmarknaden och förhindra utförsäkring. Arbetslösa personer med rätt till arbetslöshetsersättning anställs för att genomföra projekt som inte är en del av den vanliga verksamheten i företaget.23 Projektet skall pågå och deltagarna får arbetslöshetsersättning (projektarbete med arbetslöshetsersättning som introducerades är utformad på samma sätt). Åtgärden kan användas till att upparbeta rätten till en ny period med arbetslöshetsersättning. Av tabell 3 framgår att antalet deltagare har varit högt ända sedan åtgärden introducerades. Som mest deltog nästan 52 000 personer. var ar- betslivsutveckling den största åtgärden. Notera även att antalet deltaga- re ökade mycket snabbt när åtgärden introducerades. En tolkning av den snabba ökningen är att många personer riskerade utförsäkring. En annan tolkning är att det fanns ett uppdämt efterfrågebehov som orga- nisationer tog möjligheten att eliminera med statliga medel.24 22Tabell A1 i bilaga A innehåller en översikt av några åtgärder som finns och som har funnits under delar eller hela . Se AMS (1999) för en utmärkt beskrivning av dem som fanns . 23Arbetsförmedlingarna behöver inte kontrollera om projekten är en del av den vanliga verksamheten. 24Vanliga områden 1998 var reparations och under- hållsarbeten, skogs och landskapsvård, information i olika frågor till skolor, föreningar och arbetsplatser samt uppsökande verksamhet/socialt arbete (AMS 1999). 96 Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Antal deltagare i aktiva arbetsmarknadspolitiska 1 000-tal, 1990-1998 NOT: Ungdomsåtgärder inkluderar särskilda och avtalade inskolningsplatser. Handikappåtgärder inkluderar , lönebidrag, arbetsmarknadsinstituten och offentligt skyddat arbete. Arbetsplatsin- troduktion ersatte akademikerpraktik, invandrarpraktik och ungdomsintroduktion från . Källa: AMS statistiktjänst. Arbetsplatsintroduktion tillkom och ersatte åtgärderna akade- mikerpraktik, invandrarpraktik och ungdomsintroduktion. Åtgärden liknar i vissa avseenden arbetslivsutvecklingen. Skillnaden är att före- taget i det här fallet måste betala ett finansieringsbidrag om 1 000- per deltagare och månad beroende på individens egenska- per. Antalet deltagare har varierat mellan 19 000 och 34 000 sedan åt- gärden introducerades. har det även tillkommit en del nya åtgärder som har en utbildningsprofil. En åtgärd är de s.k. datorteken som skall ge utbildning i IT och olika datorprogram på halvtid, medan Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? resterande tid skall ägnas åt arbetsmarknadsinriktade projekt. En annan och mer kvalificerad åtgärd är det s.k eller den natio- nella IT-satsningen som erbjuder avancerad arbetsmarknadsutbildning för bristyrken inom IT branschen. deltog 12 200 personer i dessa åtgärder. Starta eget, offentligt tillfälligt arbete och kommunala program för ungdomar är tre andra åtgärder som har tillkommit . Den förstnämnda åtgärden ger stöd till personer som vill starta egen verksamhet. Den andra åtgärden innebär att långtidsarbets- lösa som är kan utföra arbeten i offentlig sektor med ar- betslöshetsersättning. Det vill säga den offentliga sektorn har möjlighet att genom arbetsmarknadspolitiken anställa billig tillfällig arbetskraft. Det kommunala ansvaret slutligen innebär att kommunerna skall ordna praktik eller sysselsättning för ungdomar i åldrarna . Av tabell 3 framgår att arbetsmarknadsutbildningen har varit den största enskilda åtgärden tillgänglig för alla arbetslösa personer sett över hela perioden.25 Mätt som andel av de arbetslösa har åtgärden minskat i betydelse. deltog av de arbetslösa i arbetsmarknadsutbildning. Andelen har minskat till (som andel av arbetskraften uppgick antal deltagare till cirka 0,9 pro- cent år ). Nya åtgärder har tillkommit och spridningen mellan olika åtgärder är avsevärt större än den var . Till exempel deltog av de arbetslösa i arbetslivsut- veckling år i arbetsplatsintroduktion. av de arbetslösa (0,av arbetskraften) hade starta eget bidrag, deltog i datautbildningarna vid datorteken eller hade ett offent- ligt tillfälligt arbete. Dessa åtgärder existerade inte under de värsta låg- konjunkturåren . Det ser således ut som om ar- betsförmedlingarnas möjligheter att utforma individuella lösningar har ökat under 1990-talet.26 25Volymmässigt är handikappåtgärderna störst, men dessa är tillgängliga en- dast för personer med olika handikapp. Trots att volymerna har varit höga un- der mycket finns det ytterst få systematiska utvärderingar av åtgärder- nas effekter (se Skogman-Thoursie 1999). Utgifterna för de särskilda handi- kappåtgärderna uppgick till . Utgifterna vara lika höga . 26Utgifterna för de aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har ökat från nio miljarder till cirka 21 miljarder (se tabell A2 i bilaga A). 98 Ändrade förutsättningar för arbetsmarknadspolitiken? Det finns ett antal andra individinriktade aktiva arbetsmarknadspolitis- ka åtgärder. En åtgärd är flyttningsbidrag som syftar till att underlätta rörligheten mellan olika regioner. Flyttningsbidrag består av fyra olika bidrag. Respenning ger rätt till ersättning för resa till anställningsinter- vju, tillträdesresa och hushållsmedlemmars flyttning till anställnings- eller utbildningsorten. Ersättning ges även till bohagstransport om an- ställningen avser eller för arbetsmarknadsutbildning på annan ort om individen har fått bostad på utbildningsorten. Start- hjälp om () lämnas till arbetslösa personer som har fått arbete genom en offentlig arbetsförmedling och på en ort till vilken det är för långt att dagpendla. Bidraget skall återbetalas om ar- betstagaren är orsak till att anställningen upphör . Medflyttandebidrag får lämnas till arbetsgivaren om denne anställer en familjemedlem som flyttar med en arbetstagare som tillträder en an- ställning på annan ort. Bidraget förutsätter dock att familjemedlemmen inte kan få arbete utan bidraget samt att arbetsplatsen är belägen i , , , , , Väster- bottens, eller samt i vissa kommuner i , och län. Vidare krävs det att arbetet varar och har förmedlats av arbetsförmedlingen. Slutligen läm- nas pendlingsstöd om högst till personer som tar ett arbete som kräver långa pendlingsresor. Personer som måste flytta till ett arbete kan även få hjälp med att avyttra en egnahemsfastighet eller bostadsrätt om den är belägen i , , eller .