sou · GOB3106d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att en ansökan om tillstånd skall ersättas av en anmälan eller att varken tillstånd eller anmälan behövs. 19 , band 5, s. 351. 286 Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen Regeringen har delegerat vissa uppgifter till . Enligt 7 § förordningen (1992:1226) om ekonomiska zon får marinvetenskaplig forskning inte bedrivas inom ekonomiska zon från utländska forskningsfartyg utan tillstånd från Kustbevak- ningen. Om det finns särskilda skäl får besluta om undantag från kravet på tillstånd. får också - enligt samma bestämmelse - meddela ytterligare föreskrifter i frågor om tillstånd. I specialmotiveringen till 9 § lagen om ekonomiska zon (prop. 1992/93:54 s. 53) sägs bl.a. följande. Paragrafens utformning bygger på att marinvetenskaplig forskning med olika bakgrund och med skilda inriktningar kommer att bedrivas i zonen. Det får överlåtas åt tillämpningsföreskrifter som regeringen och myndigheterna utfärdar att för de olika fallen närmare reglera frågor om tillstånd och anmälan. Om forskningen bedrivs inom ramen för ett mellanstatligt avtal om ömsesidig rätt att på likvärdiga villkor bedriva forskning i respektive lands ekonomiska zon bör en anmälan i samband med att forskningsfartyget lämnar sin hamn vara tillräcklig. Normalt skall inte heller tillstånd behöva sökas av en utländsk forskare som verkar på en svensk forskningsbåt. En eventuell prövning av en ansökan om tillstånd får inte ha en vidare omfattning än vad svenska intressen i fråga om miljövård, ordning och säkerhet kräver. För att bibehålla flexibiliteten, när det gäller vilken utlänning som utan vidare skall ha rätt att bedriva forskning i den ekonomiska zonen, ges också möjlighet att införa föreskrifter om undantag från tillstånds- eller anmälningsplikten. Därvid blir det också möjligt att föreskriva att i stället för tillstånd gäller att anmälan skall göras. Lagrådet (prop. 1992/93:54 bilaga 5 s. 124) tillade beträffande 9 §, att i den mån blir bundet av internationella avtal som ger utländska medborgare rätt att bedriva forskning som avses i paragrafen på samma villkor som svenska medborgare får förutsättas att regeringen utnyttjar sin dispensrätt enligt bestämmelsen. 7.17Tillträde till militärt skyddsområde I lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. finns bestämmelser om åtgärder till skydd mot sabotage, användning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terrorism), spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret. Om allmänhetens tillträde till eller rätt att utnyttja en anläggning, ett Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen 287 område, ett fartyg eller ett luftfartyg behöver begränsas för sådant ändamål, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att anläggningen, området, fartyget eller luftfartyget skall utgöra skyddsobjekt (3 §). Ett beslut om skyddsobjekt innebär som huvudregel att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet (7 §). Om en militär anläggning inte kan beredas ett tillräckligt skydd genom att anläggningen är skyddsobjekt, får regeringen för skydd mot sabotage m.m. föreskriva att ett område omkring anläggningen skall vara militärt skyddsområde. Även ett område med geografiska förhållanden av särskild betydelse för det militära försvaret får för samma ändamål förklaras vara militärt skyddsområde (23 §). Inom militära skyddsområden har utlänningar, dvs. personer utan svenskt medborgarskap, tidigare inte fått uppehålla sig utan särskilt tillstånd. (SFS 1996:1049) ändrades dock lagen på så sätt att förbudet för utlänningar att uppehålla sig inom militära skyddsområden inskränktes till att endast gälla när det råder förhöjd beredskap eller som regeringen med hänsyn till försvarsberedskap bestämmer (24 § första stycket). Regeringen anförde som skäl för ändringen den förändrade hotbilden mot säkerhet (prop. 1995/96:221 s. 10). När tillträdesförbud råder får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela tillstånd för en utlänning att uppehålla sig inom ett militärt skyddsområde, om det finns särskilda skäl för det. Vid tillståndsprövningen skall särskilt beaktas, om utlänningen är stadigvarande bosatt i eller har någon annan fast anknytning till . Tillstånd får återkallas, när hänsyn till säkerhet föranleder det (24 § andra och tredje stycket). Lagen (1957:668) om utlämning för brott - den allmänna utlämningslagen Lagen om utlämning för brott bygger europeiska konven- tion om utlämning för brott. Enligt lagen får den som i främmande stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och upphåller sig här i riket efter beslut av regeringen utlämnas till den 288 Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen SOU 2000:106 staten (1 §).20 Enligt 2 § samma lag får svensk medborgare inte utlämnas. För att en person skall kunna utlämnas uppställs i den ovan nämnda lagen vissa villkor. Så får t.ex. inte någon utlämnas med mindre än att den gärning för vilken utlämning begärs motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är stadgat fängelse (4 § första stycket). Utlämning får inte beviljas för politiskt brott21 (6 §). Inte heller får den utlämnas, som på grund av sin härstamning, tillhörighet till viss samhällsgrupp, religiösa eller politiska uppfattning eller eljest på grund av politiska förhållanden löper risk att i den främmande staten utsättas för förföljelse, som riktar sig mot hans eller hennes liv eller frihet eller eljest är av svår beskaffenhet, eller också där inte åtnjuter trygghet mot att bli sänd till stat, i vilken han eller hon löper sådan risk (7 §). I 8-11 §§ finns ytterligare fall då utlämning inte får ske. Det ovillkorliga förbudet mot att utlämna svenska medborgare fastslogs i 2 § i den numera upphävda lagen (nr 68) om utlämning av förbrytare. Före denna lags tillkomst fanns inga bestäm- melser om utlämning i svensk rätt, utan utlämning skedde på grund av traktater med olika länder. I samtliga utläm- ningstraktater fanns förbudet mot att utlämna svenska medborgare med. I motiven till 2 § i nu nämnda lag (prop. 1913:50 s. 28) fastslogs att det är en grundsats i många länders rättssystem att en stat inte utlämnar de egna undersåtarna.22 Förbudet mot utlämning av svenska medborgare ansågs tillämpligt även om medborgarskapet erhållits efter det att brottet begåtts. 1957:156 (s. 39 f) uttalade departementschefen bl.a. följande när det gäller förbudet i 2 § i den allmänna utlämningslagen. Principen att svensk medborgare ej må utlämnas torde även i fortsättningen böra upprätthållas, och det lag intagna förbudet i detta avseende 20Enligt 27 § i den allmänna utlämningslagen gäller vad som föreskrivs i den nordiska utlämningslagen, såvitt denna är tillämplig, framför den allmänna lagens bestämmelser. 21Med politiskt brott avses i första hand brott som riktar sig mot staten och samhällsordningen. Under begreppet faller också brott av allmän karaktär i vilka ingår ett politiskt moment. Tolkningen får göras med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet. Se Jareborg/, Svensk internationell straffprocessrätt, 1995, s. 136. Vid tillträdet av konvention avgav i deklaration i enlighet med detta, se Karnov 1999/2000 s. 2604 not 8. Se närmare om begreppet politiskt brott i prop. 1957:16 s. 46, 117 och 128. 22Enligt (art. 6) Europeisk utlämningskonvention av (SÖ 1959:65 och 1967:46) är det möjligt att utlämna även egna medborgare, såvitt statens lagstiftning medger det (se prop. Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen 289 bör således överföras till den nya lagen. Egenskapen av svensk medborgare utgör hinder för utlämning, om den föreligger då utlämning skall ske. Vid remissbehandlingen har framförts förslag om utvidgning av förbudet i två avseenden. Dels har ifrågasatts om icke utländska undersåtar, som varit bosatta här i landet, borde åtnjuta samma skydd mot utlämning som svenska medborgare, och dels har framförts den tanken, att hinder bör föreligga att till utomnordiskt land utlämna medborgare i annat nordiskt land. Dessa förslag är beaktansvärda, men det synes mig föra för långt att i lagen stadga ovillkorligt förbud mot utlämning i de angivna fallen. Det torde få ankomma på Kungl. Maj:t att i varje särskilt fall bedöma huruvida bosättning här i landet eller medborgarskap i annat nordiskt land bör medföra skydd mot utlämning. avgav , vid tillträdet till konvention om utlämning, följande förklaring. Med medborgare i konventionens mening förstås svenska medborgare, i domicilierade utlän- ningar, medborgare i , , och samt utlänningar domicilierade i sistnämnda stater.23 I avtal och konventioner om utlämning kan göras förbehåll om att även andra än svenska medborgare inte utlämnas eller att utlämning i sådana fall sker efter särskild prövning (prop. 1975:35 s. 18). Lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och - den nordiska utlämningslagen Enligt denna lag får den som i något av dessa länder är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och uppehåller sig här i riket efter framställning utlämnas (1 §).24 Svensk medborgare får utlämnas, endast om han vid tiden för brottet stadigvarande vistas i den stat till vilken utlämning begärs eller den gärning för vilken utlämning begärs motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är stadgat fängelse (2 §). Även i denna lag uppställs en del undantag då utlämning inte får ske. Så får t.ex. utlämning inte ske, om i den främmande staten endast böter kan ådömas för gärningen (3 §). Utlämning för politiskt brott får ske 23Se not 1 punkt 1a) i SÖ 1959:65 och även Karnov 1999/2000 s. 2604 not. 24I fall då gärningen inte är straffbelagd här kan det dock ibland bli fråga om att avslå ansökningen med utnyttjande av den fria prövningsrätten, se Karnov 1999/2000 s. 2607 not 1. Undantag i detta avseende gäller vid utlämning för politiskt brott enligt den nordiska utlämningslagen som får ske endast om gärningen eller gärning av motsvarande beskaffenhet är i svensk lag belagd med straff (4 §). 290 Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen endast om gärningen eller gärning av motsvarande beskaffenhet är i svensk lag belagd med straff och den som begärs utlämnad inte är svensk medborgare (4 §).25 Svensk medborgare som utlämnas får - utom i vissa undantagsfall - i den främmande staten inte heller åtalas eller straffas för annat brott som begåtts före utlämningen (7 §). I förarbetena till lagen om utlämning för brott till , , och (prop. 1959:72 och 1LU 1959:22) behandlas inte frågan om utlämning av utländska medborgare som är bosatta i . Även om lagens föreskrifter är uppfyllda föreligger aldrig någon skyldighet att bifalla en utlämningsframställan utan beslutande myndighet har alltid en diskretionär - eller fri - prövningsrätt. Den fria prövningsrätten är tänkt att användas t.ex. då det skulle te sig stötande att utlämna någon.26 I allmänhet bör dock en lagligen grundad utlämningsframställan efterkommas. Om utlämning vägras, kan det i stället bli fråga om att överföra lagföringen till Sverige.27 Motivet bakom särbehandlingen i den allmänna utlämningslagen är som sades att det ansetts föra för långt att i lag föreskriva ett ovillkorligt förbud mot utlämning av utlänning som varit bosatt i . Man har i stället ansett att det bör vara upp till regeringen att i varje särskilt fall bedöma huruvida bosättning här i landet bör medföra skydd mot utlämning.28 Även om ett ovillkorligt förbud mot utlämning enligt lagen således bara gäller i fråga om svenska medborgare, torde frågan om utlämning till icke-nordisk stat av annan person som omfattas av den ovan nämnda förklaringen att prövas med särskild restriktivitet. Det bör dessutom tilläggas att för det fall utlämning vägras enbart på grund av medborgarskapet - eller enbart bosättning i (i linje med förklaring) - finns i den europeiska utlämningskonventionen en förpliktelse att lagföra den person som skulle utlämnas.29 25Se bl.a. m.fl., - En kommentar, kap. 1-12, 2:69f. 26Se t.ex. prop. 1959:72 s. 27. 1959:72 s. 27. Se även SvJT 1984 s. 604f och Karnov 1999/2000 s. 2607 not. 29Artikel 6 punkt 2, se även Karnov 1999/2000 s. 2604 not 2. Överföring av lagföringen kan i vissa fall ske med stöd av lagföringskonvention och lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring i brottmål (prop. 1975/76:3), vilken i huvuddrag innebär att en fördragsslutande stat till en annan Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen 291 När det gäller den nordiska utlämningslagen särbehandlas utlän- ningar i två avseenden. För det första möjliggörs genom lagen utlämning för politiskt brott av i bosatt utlänning till annat nordiskt land. Att sådan utlämning får ske kan möjligen förklaras av den nära samhörighet i rättsligt hänseende som föreligger mellan de nordiska länderna.30 I motiven till den nordiska utlämningslagen berörs inte frågan närmare. För det andra innehåller den nordiska utläm- ningslagen inte någon motsvarighet till den allmänna utlämningslagens förbud mot utlämning då risk för politisk förföljelse föreligger vid utlämning. Departementschefen anförde emellertid att om det mot förmodan i något fall skulle inträffa att sådan risk föreligger, är det självklart att utlämning, med utnyttjande av den fria prövningsrätten som lagen inrymmer, skall vägras.31 Inom EU har arbete pågått i syfte att komplettera bestämmelserna i och underlätta tillämpningen mellan medlemsstaterna av bl.a. den europeiska utlämningskonventionen. antogs en konvention om ett förenklat förfarande för utlämning mellan medlemsstaterna. antogs en andra konvention om utlämning mellan EU:s medlemsstater vilken bygger vidare konvention. utgör ett led i strävandena att förenkla utlämningsförfarandet inom EU. Den nya konventionen innebär bl.a. att utlämning mellan medlems- staterna inte skall vägras enbart av det skälet att den eftersökte är medborgare i den anmodade staten. Medlemsstaterna får emellertid reservera sig mot bestämmelsen eller ställa upp särskilda villkor för att lämna ut egna medborgare. I en förklaring till konvention har , och gemensamt bekräftat att de i förhållande till de andra medlemsstaterna som garanterar lika behandling, inte kommer att åberopa de förklaringar som de gjort inom ramen för artikel 6.1 i Europeiska utlämningskonventionen som grund för att vägra utlämning av i deras länder bosatta personer från icke-nordiska stater. Den förklaring avgav redovisades : Med medborgare i konventionens mening förstås svenska medborgare, i domicilierade utlänningar, medborgare i , , fördragsslutande stat kan göra en framställning om att den anmodade staten skall inleda lagföring av gärning som är ett straffbart brott enligt lagstiftningen i båda staterna, se t.ex. , Överföring av lagföring, i Svensk internationell straffprocessrätt, utgiven av Jareborg/, 1995. 30Departementschefen uttalade lagstiftningsärende (prop. 1959:72): Den nära samhörighet, som icke minst i rättsligt avseende råder mellan och dess grannländer, gör det otvivelaktigt möjligt att för utlämning inom uppställa andra regler än dem, som gäller för utlämningsväsendet i övrigt (s. 26). 1959:72 s. 35. 292 Övriga medborgarskapskrav i lagstiftningen och samt utlänningar domicilierade i sistnämnda stater. Denna förklaring kommer således inte att åberopa gentemot övriga EU-länder som grund för att vägra utlämna här bosatt utlänning från annat land än eller Finland.32 I en departementspromemoria (Ds 2000:3) föreslås att utlämning av en svensk medborgare till en annan medlemsstat i EU skall kunna beviljas om den som begärs utlämnad har stadigvarande vistats i den stat till vilken utlämning begärs eller det är fråga om ett grovt brott. Utlämning mellan medlemsstaterna skall enligt konventionen kunna medges i större utsträckning än . Bl.a. förutsätts utlämning mellan medlemsstaterna kunna ske för politiskt brott. Medlemsstaterna får reservera sig mot sistnämnda bestämmelse. I departementspromemorian föreslås att det även i fortsättningen, på samma sätt som enligt den nordiska utlämningslagen, skall finnas ett förbud mot utlämning av svenska medborgare på grund av politiskt brott. tillträde till konvention medför dock en skyldighet att beträffande utlänningar bevilja utlämning till en annan EU-stat för ett politiskt brott om inte något annat hinder mot utlämning föreligger. Genomförandet av konventionen kommer att kräva ändringar i både den allmänna utlämningslagen och den nordiska utlämningslagen. Enligt uppgift från planeras en lagrådsremiss att lämnas och lagändringarna kunna träda i kraft . 32 Se Ds 2000:3 s. 37.