sou · GOB3110 · 2001-01-01 00:00:00 — Om köpet är av så ringa omfattning att det saknades anledning för näringsidkaren att förmoda att det vara fråga om en hus- byggsats skall i stället de allmänna reglerna i KKL tillämpas. Vid köp av husbyggsats skall vissa av de tidigare föreslagna särskilda reglerna för småhusarbeten i KTjL gälla i tillämpliga delar. De bestäm- melser som avses är 7, 52–53 och 61 §§ KTjL. Det innebär t.ex. att också avtal om köp av husbyggsatser skall vara skriftliga och innehålla de obligatoriska uppgifter som anges i 52 § KTjL. De kommentarer som lämnats i anslutning till den paragrafen skall tilläm- pas även beträffande husbyggsatser. I förtydligande syfte lämnas vissa ytterligare kommentarer i det följande. När det gäller redovisningen av uppdragets omfattning i avtalet skall detta, i fråga om köp av husbyggsatser, förstås så att näringsidkarens leve- ransåtagande skall framgå. På samma sätt som vid småhusentreprenaderna kan redovisningen av leveransobjektet ske med hjälp av typkoder som t.ex. anger hustyp och som kompletteras med en tillvalsförteckning som speci- ficerar det gods som särskilt överenskommits mellan parterna i det enskil- da fallet, ritningar, leveransvillkor m.m. Vad som sagts beträffande punkt två i 52 § KTjL kan tjäna till ledning även vid de köp som behandlas. Även här är den avgörande faktorn att avtalshandlingen skall ha en sådan utformning att den ger konsumenten en klar bild av innebörden av avtalet. Vi har i avsnitt 4.4 sagt att regleringen i 52 § första stycket 3 och 61 § KTjL rörande konsumentens betalningsskyldighet skall gälla även för kö- pen av husbyggsatser. Vid köp av det slag som vi nu talar om ingår det normalt sett att säljaren skall leverera varan till köparen. Betalningsskyl- digheten inträder då när leveransen har skett. Husbyggsatser levereras ofta successivt under mer eller mindre lång tidsrymd. Enligt huvudregeln är då näringsidkaren inte berättigad till betalning förrän hela husbyggsatsen har levererats. Av de skäl som anfördes för betalningsplaner i fråga om små- husentreprenader har vi ansett det vara rimligt att näringsidkaren skall ha motsvarande möjlighet till delbetalningar vid köp av husbyggsatser. Även i detta fallet är det dock en förutsättning för att betalningsskyldighet skall inträda att det finns en på förhand avtalad betalningsplan som anger när delbetalning skall ske och att näringsidkaren har fullgjort sin delleverans. Konsumenten är aldrig skyldig att betala i förväg för gods som ännu inte har levererats. Hänvisningen till reglerna i KTjL innebär att de reglerna ersätter bestämmelsesrna om pris och betalning i 35 och 36 §§ KKL. Även den för småhusentreprenader särskilda avrådandeplikten skall gälla vid de köp som behandlas. Det framgår av hänvisningen till 7 och 53 §§ KTjL. Skyldigheten att avråda är den samma vid denna avtalstyp som vid avtal om småhusentreprenader. Vi hänvisar därför till vad som anförts i kommentaren till 53 § KTjL. I andra stycket finns en särskild regel om näringsidkarens garanti- ansvar. Bestämmelsen skall tillämpas på samma sätt som 60 § andra stycket KTjL, vilket framgår av hänvisningen till den paragrafen. Den enda skillnaden består i att medan regeln i KTjL relaterar till tidpunkten för godkänd besiktning så utgår garantiregeln i KKL från tiden för varans avlämnande, d.v.s. när husbyggsatsen levererades till konsumenten. Det innebär att garantitiden för husbyggsatsen i de allra flesta fall inte kommer att stämma överens med den som gäller för byggnadsarbetena. De föreslagna ändringarna i PBL har samband med förslagen om formerna för kontrollen av att konsumentens fullgörandeskydd är tillgodosett. Dessa frågor har behandlats utförligt i avsnitt 6.4. 9 kap. 7 § När en bygganmälan har kommit in skall skyndsamt kalla till samråd (byggsamråd), om det inte är uppenbart obehövligt. Till byggsamrådet skall byggherren, den som enligt 13 § anmälts som kvali- tetsansvarig och andra som bestäms av nämnden kallas. Vid behov skall även yrkesinspektionen kallas. Om en sådan byggfelsförsäkring eller sä- kerhet behövs som avses i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring, skall bereda försäkringsgivaren tillfälle att närvara vid samrådet. Om funnit byggsamråd obehövligt, skall nämnden meddela byggherren detta utan oskäligt dröjsmål och lämna sådana upplysningar som avses i 8 § tredje stycket. Byggsamråd skall alltid hållas när en byggherre begär det. I paragrafens första stycke har det tillägget skett att även den som ställt ut sådan säkerhet som avses i 3 a § lagen om byggfelsförsäkring skall bere- das tillfälle att närvara vid byggsamrådet. Vad gäller kravet på säkerhet sägs det i kommentaren till 3 a § lagen om byggfelsförsäkring att olika former för säkerhetsgivning kan tänkas uppfylla de krav som lagen ställer. I förevarande paragraf används begreppet försäkringsgivare. När det gäller säkerhet av det nu aktuella slaget skall det begreppet förstås i vid mening. Även andra aktörer än försäkringsbolag skall därför ges tillfälle att närvara vid byggsamråd som rör byggnadsarbeten för vilkas färdigställande de har ställt ut säkerhet. 9 kap. 12 § Om en sådan byggfelsförsäkring eller säkerhet behövs som avses i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring, får byggnadsarbetena inte påbörjas förrän bevis om försäkringen och säkerheten företetts för byggnadsnämn- den. Det samma skall gälla om bevis inte har företetts om att de krav på utformning av avtal som ställs i 52 § konsumenttjänstlagen (1985:716) är uppfyllda. Vad som sägs i första stycket gäller också om ett besked om skyddsrum krävs enligt 6 kap. 8 § lagen (1994:1720) om civilt försvar. I de fall en rivningsplan skall finnas enligt 4 §, får rivningsarbetena inte påbörjas förrän godkänt rivningsplanen. Skyldigheten att för förete bevis om att byggfelsförsäk- ring har tecknats regleras i denna paragraf. Denna utökas , med en kom- plettering av första stycket, till att också avse den säkerhet som skall fin- nas vid byggnadsåtgärder rörande småhus enligt 3 a § lagen om byggfels- försäkring. Som framgår av 9 kap. 13 § PBL är det i fortsättningen den kvali- tetsansvarige som kommer att ha huvudansvaret för kontrollen av fullgö- randeskyddet. Detta innebär en förändring av roll. Nämnden skall visserligen även i fortsättningen ha ett ansvar för att erfor- derligt försäkringsskydd föreligger. Detta blir dock av mer övergripande slag i förhållande till den uppgift att genomföra kontroller som läggs på den kvalitetsansvarige. skall förvissa sig om att den kvalitetsansvarige har utfört nödvändiga kontroller. Detta skall ske i sam- band med att byggsamråd hålls. På detta sätt skall nämndens uppgift in- skränka sig till att konstatera att det krav på avtals- och fullgörandeskydd som ställs är uppfyllt. Några egna undersökningar skall inte behöva företas av nämnden. Om finner att den kvalitetsansvarige har brustit i sin kontroll bör nämnden genom påpekanden försöka få denne att åtgärda bristerna. Nämnden kan även vidta de åtgärder som anges i 9 kap. 15 §. Ingripande från kan också krävas om det kommer till nämndens kännedom att fullgörandeskydd eller bevis om detta saknas trots att den kvalitetsansvarige vidtagit de åtgärder som han eller hon har kunnat för att få ett sådant till stånd. Förmodligen får nämnden i de allra flesta fall information om detta genom att den kvalitetsansvarige kontaktar få hjälp med att komma till rätta med detta. De möjlighe- ter som då står nämnden till buds är de som följer av 10 kap. 3 §, nämligen i första hand att vid vite förelägga byggherren att teckna nödvändigt full- görandeskydd och därefter förete bevis om detta. Det finns också möjlig- het att förbjuda att byggnadsarbetena fortsätter. Dessa handlingsalternativ behandlas i kommentaren till 10 kap. 3 §. Till andra stycket, som är nytt, har förts de regler om besked om skyddsrum som tidigare fanns i första stycket. Ändringen är redaktionell och inte avsedd att medföra någon förändring i sak. 9 kap. 13 § För sådana byggnadsåtgärder som anges i 2 § första stycket och som krä- ver bygganmälan samt för sådana rivningar som skall följa en rivnings- plan skall en kvalitetsansvarig utses av byggherren. För skilda delar av ett projekt kan olika kvalitetsansvariga utses. En av dem skall samordna deras uppgifter. Byggherren skall underrätta om vem som är kvalitetsansvarig. En kvalitetsansvarig skall se till att kontrollplaner som avses i 9 § och rivningsplaner som avses i 4 § följs samt att kontroller som avses i 8 § första stycket 2 utförs. Han skall vara närvarande vid byggsamråd enligt 7 § samt vid besiktningar och andra kontroller. Den kvalitetsansvarige skall också kontrollera och senast vid byggsamrådet underrätta om de krav på byggfels- försäkring för en- och tvåbostadshus som ställs i lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring är uppfyllda. Om byggherren är konsument skall kontrollen även avse kravet på säkerhet enligt 3 a § lagen om byggfels- försäkring och de krav som ställs på ett avtals utformning i 52 § kon- sumenttjänstlagen (1985:716). Paragrafen innehåller bestämmelser om att det för vissa byggnadsåtgärder skall finnas en kvalitetsansvarig och vilka uppgifter denne har. I det nya, tredje stycket, regleras den kvalitetsansvariges nya uppgift att kontrollera förekomsten av skriftliga avtal och fullgörandeskydd (se av- snitt 6.4). Kontrollen skall ske genom att den kvalitetsansvarige ser till att byggherren till honom eller henne överlämnar ett bevis för eller på annat sätt styrker att de krav på försäkring och säkerhet som ställs i lagen om byggfelsförsäkring är uppfyllda. De skriftliga avtal som har tecknats med de entreprenörer som svarar för byggnadsåtgärderna skall också företes. Den kvalitetsansvarige skall förvissa sig om att avtalen uppfyller de krav som anges i 52 § KTjL. Vi återkommer till detta nedan. Vad gäller kontrollen av fullgörandeskyddet sker den lättast om bygg- eller entreprenören överlämnar försäkringsbevis till den kvali- tetsansvarige. Av det skall framgå att en gällande byggfelsförsäkring och, i förekommande fall, säkerhet har tecknats. Det skall också framgå att för- säkringen eller säkerheten uppfyller de krav som ställs i lagen om bygg- Exempelvis skall det stå klart att försäkringen eller säker- heten är bindande för försäkringsgivaren. Den kvalitetsansvariges kontroll av avtalsskyddet utgår från vad som sägs i 52 § KTjL. Den innebär inte något krav på att den kvalitetsansvarige skall göra några bedömningar av juridisk karaktär. Vad han eller hon skall se till är att det finns ett skriftligt avtal som innehåller de beståndsdelar som krävs enligt KTjL. Det innebär att det skall föreligga ett skriftligt avtal som innehåller uppgift om parterna och som har undertecknats av dessa. Vidare skall kontraktet uppfylla de krav som ställs på redovisningen av uppdragets omfattning, pris och betalningsplan samt tidpunkten för när uppdraget skall vara avslutat. Utgångspunkten för avtalsskyddet är att ett skriftligt avtal skall vara utformat på ett för konsumenten klart och tydligt sätt som återspeglar avtalets innehåll. Om byggherren inte självmant företer nödvändiga avtal och försäk- ringsbevis är det den kvalitetsansvariges uppgift att uppmana byggherren att fullgöra sin skyldighet. Om denne, trots den kvalitetsansvariges an- strängningar, ändå inte fullgör vad som åligger honom eller henne kan den kvalitetsansvarige inte vidta någon annan åtgärd än att vända sig till bygg- nadsnämnden och påtala de aktuella förhållandena. Därefter kan bygg- nadsnämnden, med stöd av 10 kap. 3 §, förelägga byggherren att vid äventyr av vite uppfylla de krav som ställs i lagen om byggfelsförsäkring (se kommentaren till 10 kap. 3 § nedan). Däremot finns inte någon särskild sanktion kopplad till kontrollen av avtalsskyddet. Den kvalitetsansvariges kontroll skall redovisas till . Detta skall ske i samband med att byggsamråd hålls. 10 kap. 3 § får förbjuda att ett visst byggnads-, rivnings- eller markarbete eller en viss åtgärd fortsätts, om det är uppenbart att arbetet eller åtgärden strider mot denna lag eller mot någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av lagen. får också, om nämnden finner att byggherren inte följer någon väsentlig del av en kontrollplan eller, i fråga om en- eller tvåbostadshus, att bevis om bygg- felsförsäkring eller säkerhet enligt lagen (1993:320) om byggfelsförsäk- ring inte har företetts enligt vad som sägs i 9 kap. 12 §, förbjuda att ett byggnadsarbete fortsätts innan de uppkomna bristerna avhjälpts. Är det uppenbart att ett arbete eller en åtgärd som avses i första styck- et äventyrar en hållfasthet eller medför fara för människors liv eller hälsa, skall nämnden förbjuda att arbetet eller åtgärden fortsätts, även om förutsättningar som anges i första stycket inte föreligger. Om finner att byggherren i något väsentligt avseen- de avviker från en rivningsplan, får nämnden förbjuda att rivningen fort- sätts till dess att byggherren visar att det finns förutsättningar för att pla- nen kommer att följas. Förbud enligt denna paragraf får förenas med vite. Beslut enligt denna paragraf gäller . sanktionsmöjlighet vid bristande iakttagande av kra- vet på fullgörandeskydd för konsumenter i lagen om byggfelsförsäkring finns i det tillägg som görs i paragrafens första stycke (se även avsnitt 6.4). Genom detta ges nämnden en möjlighet att förbjuda att byggnadsarbeten fortsätter när bevis om fullgörandeskyddet inte har presenterats. (Som nämndes i kommentaren till 9 kap. 13 § PBL saknas sanktionsmöjlighet i fråga om kontrollen av avtalsskyddet). Det handlingsalternativ som kan förväntas bli mest frekvent använt är att nämnden förelägger byggherren att förete bevis om att kravet på avtals- och fullgörandeskydd är uppfyllt. För att understryka vikten av föreläggandet och ge ett incitament för att vidta rättelse bör nämnden förena föreläggandet med ett vite. Mest verkningsfullt är då ett s.k. löpande vite, d.v.s. en skyldighet för byggher- ren att betala ett visst belopp för som bristen kvarstår. Den nu behandlade sanktionsmöjligheten gäller endast i fråga om byggnadsåtgärd som avser småhus, d.v.s. en- eller tvåbostadshus. Däremot inskränker den sig inte till att enbart gälla vissa typer av avtal. 10 kap. 21 § Har ett föreläggande enligt 14 § första stycket, 15 §, 16 § första stycket eller 17 § eller ett förbud enligt 14 § andra stycket eller 16 § andra stycket meddelats någon i egenskap av ägare till en viss fastighet och övergår äganderätten till fastigheten till ny ägare, gäller föreläggandet eller för- budet i stället mot denne. Har i föreläggandet eller förbudet utsatts lö- pande vite enligt 4 § lagen (1985:206) om viten och har fastigheten över- låtits genom köp, byte eller gåva, gäller vitet mot den nye ägaren räknat från tidpunkten för äganderättsövergången, under förutsättning att an- teckning om vitesföreläggandet gjorts enligt 22 §. Löpande vite som avser får endast tas ut av den som var ägare vid peri- odens början. Annat vite gäller inte mot den nye ägaren, men byggnads- nämnden får sätta ut vite mot denne. Första stycket gäller även när ett föreläggande eller förbud har med- delats någon i egenskap av tomträttshavare eller eljest som ägare av en byggnad på mark som tillhör någon annan. Vad som sägs om löpande vite gäller dock endast i fråga om föreläggande eller förbud som har medde- lats någon i egenskap av tomträttshavare. I ärenden om föreläggande eller förbud som anges i första eller andra stycket skall bestämmelserna i om verkan av att tvistefö- remålet överlåts och om tredje mans deltagande i rättegång tillämpas. Vad som sägs i första–tredje stycket skall tillämpas även i fråga om förbud enligt 3 § första stycket när, beträffande en- eller tvåbostadshus, bevis om säkerhet eller byggfelsförsäkring enligt lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring inte har företetts för . I ett nytt, fjärde stycke anges att reglerna i paragrafens första–tredje styck- en om verkan av vissa förbud och förelägganden som kan meddela skall gälla även i fråga om förbud enligt 3 § första stycket som grundar sig på att byggherren inte har fullgjort sin skyldighet att fö- rete bevis om att sådan säkerhet eller byggfelsförsäkring har tecknats som krävs enligt lagen om byggfelsförsäkring. Detta innebär att förbud att fort- sätta byggnadsarbetena för att bevis om fullgörandeskyddet inte har visats upp har fortsatt giltighet även om fastigheten byter ägare. Samma sak gäl- ler när ett sådant förbud har förenats med ett vitesföreläggande. Denna möjlighet gäller inte beträffande alla typer av hus som omfattas av lagen om byggfelsförsäkring utan endast småhus. När en byggnad som helt eller till övervägande del skall användas som bostad för permanent bruk uppförs eller när det i fråga om sådan byggnad utförs annan åtgärd för vilken det ställs krav på bygganmälan enligt 9 kap. 2 § (1987:10) och som avsevärt förlänger bygg- nadens brukstid, skall det finnas en byggfelsförsäkring Beträffande en- eller tvåbostadshus skall, oavsett om byggnaden är av- sedd för permanent bruk eller inte, byggfelsförsäkring finnas endast när det i fråga om sådan byggnad utförs åtgärd för vilken det ställs krav på bygganmälan enligt 9 kap. 2 § första stycket 1 och 3–5 plan- och byggla- gen. Paragrafen, som anger tillämpningsområdet för lagen, är ändrad i flera avseenden. För det första har utformningen av första stycket ändras i syfte att klargöra omfattningen av kravet på byggfelsförsäkring (se avsnitt 6.2.1). Alla byggnader som uppförs för att användas som bostad för per- manent bruk omfattas av lagens krav på byggfelsförsäkring. Det innebär att även flerbostadshus berörs av denna förändring. Den tidigare osäkerhet som funnits om lagens tillämpningsområde på grund av uttrycket När en näringsidkare uppför ... har tagits bort, se av- snitt 6.6.1. Det tidigare undantaget för småhus i andra stycket har tagits bort. Skälen för detta redovisas i avsnitt 6.1. I det nya andra stycket finns en ny bestämmelse som anger att kravet på byggfelsförsäkring för en- och tvåbostadshus är något snävare än för fler- bostadshus. Det gäller närmare bestämt bara vid vissa särskilt angivna byggnadsåtgärder, nämligen sådana som fordrar bygganmälan enligt 9 kap. 2 § 1 och 3–5 PBL. Det är då ny- och tillbyggnadsarbeten samt olika fall av ombyggnadsåtgärder som avses. De ombyggnadsarbeten som omfattas av reglerna är i huvudsak sådana som påverkar konstruktionen av byggna- dens bärande delar, som avsevärt berör planlösningen eller som innebär installation eller ändringar av t.ex. ventilation, eldstäder och VVS- anordningar. I småhusfallen gäller kravet på byggfelsförsäkring oavsett om byggna- den är avsedd för permanent bruk eller fritidsändamål. Vid sådana bygg- nadsåtgärder som anges i första stycket och som avser småhus krävs såle- des alltid en byggfelsföräkring. Något undantag för vissa typer av småhus finns alltså inte längre. En byggfelsförsäkring skall omfatta 1.skälig kostnad för att avhjälpa fel i byggnadens konstruktion, i mate- rial som använts i byggnadsarbetet eller i utförandet av arbetet, och 2.skälig kostnad för att avhjälpa skador på byggnaden som orsakats av felet. Försäkringen behöver dock inte omfatta fel eller skador som måste antas sakna betydelse för byggnaden eller för dem som bor eller vistas i byggnaden och inte heller skador som normalt täcks av fastig- hetsförsäkring, maskinförsäkring eller villaförsäkring. Vidare behöver den inte innefatta skador för vilka säkerhet enligt 3 a § har ställts. Med fel enligt försäkringen avses avvikelse från fackmässigt godtagbar standard vid den tid då arbetet utfördes. I paragrafens andra punkt har en specificering skett av under vilka förut- sättningar undantag från byggfelsförsäkringen får göras för fel eller skador som normalt täcks av andra försäkringar. Förändringen berör såväl småhus som flerbostadshus. De närmare skälen för förslaget redovisas i avsnitt 6.3.2. Enligt förslaget får sådant undantag bara göras i förhållande till vissa särskilt angivna försäkringar; nämligen fastighetsförsäkring, maskinför- säkring och villaförsäkring. Den tidigare exemplifierande uppräkningen har därmed ersatts av en uttömmande dito. Det innebär att försäkringsgiva- ren inte har möjlighet att hänvisa till någon annan mer eller mindre vanligt förekommande typ av försäkring som skäl för att neka ersättning enligt byggfelsförsäkringen. Undantag är tillåtna i de avseenden som de angivna försäkringarna täcker samma förhållanden som byggfelsförsäkringen. De angivna försäk- ringarna definieras inte i lagtext. Försäkringsskyddet kan därför skilja sig åt mellan olika försäkringsgivare. Det kan också förändras över tiden. Med villa- eller fastighetsförsäkring menas här försäkringar som ger ett försäk- ringsskydd för skada på -system för vatten, värme, avlopp, ventilation, gas och elektricitet, -hissar och liknande, -hushållsmaskiner som t.ex. kylskåp, tvätt- eller diskmaskin, torktumla- re, fläkt, dator etc, Försäkringsskyddet i dessa försäkringar gäller också för skador som orsa- kats av brand, åsknedslag, storm, läckage eller annat liknande fenomen. Likaså omfattar de skada som uppkommer genom stöld, skadegörelse eller annan liknande händelse. Skador av det nu redovisade slaget behöver följ- aktligen inte omfattas av byggfelsförsäkringen. En byggfelsförsäkring skall omfatta fel eller skador som anmäls efter det att byggnadsarbetet godkänts vid en av försäkringsgivaren angiven besiktning eller byggnadsarbetena annars ansetts avslutade. En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om att den gäller även om byggnaden övergår till ny ägare. Paragrafen reglerar beräkningen av den tioåriga löptiden för byggfelsför- säkringen. Våra överväganden i frågan finns redovisade i avsnitt 6.4. En- ligt gällande lydelse skall beräkningen utgå från när byggnadsarbetena godkändes vid besiktning. I fråga om småhusentreprenader har vi föresla- git att felbedömningen skall utgå från förhållandena för besiktning. Detta stämmer alltså helt med den nuvarande utformningen av lagen om byggfelsförsäkring. Vi har också sagt att om en besiktning inte kommer till stånd när upp- draget är avslutat och det beror på omständighet för vilken konsumenten svarar skall felbedömningen i stället ske med utgångspunkt i förhållandena vid uppdragets avslutande (59 § i förslaget till ändring i KTjL). Som en följd av detta har en motsvarande bestämmelse förts in i 3 § lagen om byggfelsförsäkring. Enligt denna skall den tioåriga löptiden för försäkring- en också kunna räknas från den tidpunkt när arbetena ansågs vara avsluta- de. Konstruktionen motsvarar den nämnda i KTjL och innebär att denna särregel endast är tillämplig i de fall då godkänd besiktning inte skett i samband med slutförandet och detta berott på något förhållande på byggherrens sida. Beträffande en- eller tvåbostadshus skall det förutom byggfelsförsäkring också finnas en betryggande säkerhet för att arbete som avses i 51 § kon- sumenttjänstlagen (1985:716) utförs och att byggnadsdelar som avses i 48 § konsumentköplagen (1990:932) levereras i enlighet med vad den näringsidkare som skall svara för arbetet eller leveransen har åtagit sig i avtal med en konsument. Säkerheten skall omfatta situationer när näringsidkaren, i fall som av- ses i 21 § andra stycket och 29 § konsumenttjänstlagen eller 13, 28 och 29 §§ konsumentköplagen, inte inom skälig tid vidtar åtgärd för att fullgö- ra sitt åtagande. Säkerhet enligt denna paragraf får inte förenas med självrisk. Paragrafen är ny och förslaget har redovisat i avsnitt 6.3.1. Den gäller endast beträffande avtal mellan näringsidkare och konsument som rör småhus och innebär att en motsvarighet till de produktionsgarantier och andra liknande produkter som syftar till att ge ett färdigställandeskydd lagfästs. Säkerheten skall ge ett ekonomiskt skydd för att näringsidkarens åta- gande enligt ett entreprenad- eller köpekontrakt fullgörs så att småhuset kan färdigställas på avtalat sätt.