sou · GOB382d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt kan det i många fall vara förhållandevis lätt att få extern finansiering av doktorandtjänster medan det däremot är svårt att få externa finansiärer att bekosta handledning. menar därför, att med nuvarande öronmärkning, kan det vara svårt för lärosätet att frigöra tillräckliga resurser för handledning. Man kan där- med t.o.m. tvingas avstå från extern studiefinansiering. Regleringen av minsta belopp till studiefinansiering kan därför hindra en volymökning i forskarutbildningen. Ett fåtal lärosäten uttalar sig dock för en fortsatt öronmärkning, framför allt som en garanti för vissa minimiresurser till forskarutbild- ningen. 6.1.1.4Vad kostar forskarutbildningen? Såväl i diskussion om som planering av forskarutbildningen uppmärk- sammas oftast endast de kostnader för forskarutbildningen som gäller doktorandernas studiefinansiering. Självfallet är dock själva utbild- ningen förenad med en rad olika kostnader: kostnader för handledning, undervisning och examination, kostnader i anslutning till avhandlings- arbetet (t.ex. utrustning och material för laboratorieverksamhet, insam- ling och bearbetning av data, resor etc.), kostnader för tryckning av avhandlingen och kostnader i samband med disputationen. De faktiska kostnaderna för forskarutbildningen är i många fall svåra att isolera från kostnaderna för forskningen vid den berörda institutionen. Enligt vår enkät kan inget av lärosätena ur den reguljära redovisningen få uppgifter om de faktiska kostnaderna för forskarutbildningen. Forskarskolorna har i någon mån inneburit förändringar härvidlag, i varje fall med avseende på de forskarskolor som har mer omfattande extern finansiering. Forskningsstiftelserna, som svarar för en stor del av finansieringen av forskarskolorna, förutsätter en total- budgetering av den verksamhet de stöder. Som exempel på hur kost- nadsnivåerna ser ut, när samtliga kostnader för forskarutbildningen redovisas, kan anges att , den allra största finansiären, beräknar en årlig kostnad av ca per doktorand. Vid har kostnaderna för forskarutbild- ning i samhällsvetenskap beräknats till ca per doktorand och år.8 har på regeringens uppdrag studerat forskarskolorna vid de svenska lärosätena. har dock inte analyserat kostnaderna för forskarskolorna. I regleringsbrevet för år 20009 har några lärosäten fått i särskilt uppdrag att redovisa nyckeltal för forskarutbildningen för . Redovisningen skall inkludera en beräkning av kostnad i kr per fors- karexamen för resp. vetenskapsområde. 8Se även , Sture:Tio forskarskolor. Ett förslag till utveckling av for- skarutbildningen. 9Regleringsbrev för avseende gemensamma bestämmelser för universitet och högskolor. U2000/256/UH. En betydande del av såväl doktorandernas studiefinansiering som övriga kostnader för forskarutbildningen finansierar universitet och högskolor med externa medel. Externfinansieringen har ökat särskilt på grund av forskningsstiftelsernas bidrag. Externfinansieringen har ökat kraftigast inom teknik, medicin och naturvetenskap I detta ligger att omfattningen och inriktningen av forskarutbildningen i inte oväsentlig utsträckning påverkas av externa intressenter. Forskning 2000 markerade kraftigt att ansvaret för forskarutbild- ningen måste ligga på universitet och högskolor. Den styrning som den externa finansieringen innebär var – enligt Forskning 2000 inte rimlig.10 Vi delar uppfattningen att ansvaret för genomförandet av forskar- utbildningen måste ligga uteslutande på universitet och högskolor. Extern finansiering av forskarutbildning (och forskning) är emeller- tid numera ett accepterat och reguljärt inslag. När de externfinansierade projekten utsätts för vetenskaplig granskning kan de också utgöra en kvalitetsfaktor. Inget hindrar att statsmakterna i sin styrning av forskarutbildningens omfattning och inriktning (på vetenskapsområden) förutsätter eller krä- ver viss extern finansiering. Men det är angeläget att hålla graden av extern finansiering under noggrann bevakning. Eftersom examensmålen för forskarutbildningen därmed kommer att sättas högre än vad de direkta statliga anslagen medger uppstår frågor om vad sådana mål skall kallas (t.ex. strävansmål) och hur målupp- fyllelsen skall hanteras. Vi anser att måluppfyllelsen bör spela samma roll som andra mål- uppfyllelser. Graden av måluppfyllelse bör alltså påverka nya uppdrag och anslag för nästkommande planeringsperiod (dvs. forskningspropo- sitionerna). Någon särskild målbeteckning finns inte anledning att före- slå. Det finns en gemensam trend i forskarutbildningens utveckling i euro- peiska länder och . Denna är flera nya och yngre forskare, inter- nationell standard och internationell konkurrens. En klar tendens är att utbildningsdelen i forskarutbildningen ökar och att kraven på volym och genomströmning likaså ökar. 10 SOU 1998:128: Forskningspolitik, s. 137. uttryckt blir forskarutbildningen mera utbildning och mindre forskning, vilket också får den effekten att forskningsvolymen minskar. I och har forskarutbildningen reformerats på olika sätt, men det gemensamma målet är att öka antalet examinerade doktorer, som håller god internationell standard och som blir färdiga . I infördes Ph.D-utdannelsen . Den har utvärde- rats. Reformen 1993 hade två mål. En dansk Ph.D. skulle stå sig i den internationella konkurrensen och det skulle skapas ramar för utbildning av väsentligt fler forskare . En väsentlig del i forskarutbildningsreformen var att de nyantagna kunde tilldelas genom Statens utdannelsestötte. Fr.o.m 1998 är de lönnede Ph.D.er. av de nyantagna får sådan lön som kan erhållas i max . av dem som haft stipendium (+ 3 månader) hade avlagt sin Ph.D enligt utvärderingen. En stor skillnad i jämförelse med det svenska systemet är att det till Ph.D-lönen är knutet ett taxameterbidrag, som skall täcka doktorandens utbildningskostnader (handledning, kurser, arbetsplats, deltagande i symposier, ev. utlandsvistelse, tryckningskostnader, examination och administration). Taxameterbidraget 1999 var 152 300 dkr/år på experimentella områden och 108 400 dkr/år på icke-experimentella områden. I utvär- deringen ansågs att bidraget var för lågt. Samhällsvetenskapliga fakul- teten vid ansåg t.ex. att det borde höjas med ca 10000 dkr per år.11 11I ett yttrande till utredningen lämnade samhällsvetenskapliga fakulteten vid följande kalkyl på huvudsakliga kostnader för forskar- utbildningen (exkl. doktorandlön) för den treåriga utbildningstiden: 1.Annoncering & bedømmelse ifm opslag – pr stipendiat som bliver ansat: 15 000 dkr. Ph.d.-studerende : 45 000 dkr. 3.Ph.d.-studienævnets administration – pr. Stipendiat : 10 000 dkr. Internet kurser m.v. + kursusadadministration – pr. Stipendiat : 45 000 dkr. 5.Arbejdspladsudgifter – pr. Stipendiat : 110 000 dkr. 6.Rejser: Konferencer, forskerkurser, udlandsophold pr. Stipendiat : 90 000 dkr. 7.Bedømmelse af afhandling: 30 000 dkr. 8.Trykning af afhandling: 8 000 dkr. I alt 1-8 pr. Stipendiat för alle : 353 000 dkr. Ph.D-lönen och taxameterbidraget fördelas i finansloven till univer- siteten, som i sin tur fördelar dem till fakulteter och institutioner. För externt finansierade Ph.D.studerande förutsätts att bidragsgiva- ren ger motsvarande taxameterbidrag. På denna punkt råder det delade meningar (enligt utvärderingen kaos). En klar fördel med det danska systemet är att kostnaderna för fors- karutbildningen synliggörs.12 /95 startade i ett system med forskarskolor. Anled- ningen var att studietiden till doktorsexamen var för lång och genom- snittsåldern för doktorsexamen för hög samt att antalet forskarutbildade borde öka. Kännetecknande för forskarskolorna är att de är tidsbegrän- sade () och att de skall vara verksamma på riksnivå. Forskarskolorna är den centrala men inte enda vägen till doktors- examen. Det finns ca 100 forskarskolor. Systemet täcker de flesta ämnesområden. Forskarskolorna täcker av forskarutbildningen och fungerar som nätverk. Ca 4 000 forskar- studerande deltar i forskarskolorna. Ansökan om medel för forskarskola inges av intresserade personer till , som efter hörande av beslutar. Beslutet innefattar forskarskolans namn, ansvarig professor, vilka universitet som deltar och hur många finansierade forskarplatser forskarskolan får (lönen är ca 000/mån). Därefter ledigförklarar forskarskolan forskarplatserna och utser de bästa. Forskarskolorna leds av en ledningsgrupp med en ansvarig profes- sor. Administrativt knyts forskarskolan till ett visst universitet. Antagna till forskarskolor skall alltid vara inskrivna vid ett univer- sitet och få sina studieplaner godkända av sitt universitet. De avlägger även sin examen vid hemuniversitetet. Skillnaden mellan vanliga forskarstuderande och de som är antagna till forskarskolor är finansieringen, utbudet av handledning samt ev. kurser och annan undervisning inom forskarskolan. Systemet med forskarskolor betyder främst att man skapar större forskarutbildningsmiljöer. En andra omgång forskarskolor startade . I den andra om- gången kom fler ämnesområden att täckas än i första omgången. 12 (Godt begyndt – forskarutdannelsen i . Rapport från den av forskningsråd utsedd panelen ). forskarskolor lades ned eller gick upp i andra efter den första 4-års- perioden.13 6.2.3Forskarskolor i och andra länder Med amerikanska graduate schools som partiell förebild har forskar- skolor vuxit fram i flera länder i . var i detta samman- hang tidigt ute och forskarutbildningen inom i är ett gott exempel. redovisade ett regeringsuppdrag om forskarskolor, som bl.a. resulterade i ett uppdrag till professor att utforma ett förslag med 10 forskarskolor. Slutrapporten avlämnades i juni 2000.14 I HSV:s rapport redovisas framväxten av forskarskolor i . Begreppet forskarskola är emellertid ingalunda enhetligt – inte ens i samma land. Avgörande för tillkomsten av forskarskolor är enligt HSV främst behovet av en effektivare forskarutbildning. I inget europeiskt land har forskarskolor ersatt den vanliga forskarutbildningen. I finns dock uttalanden som tyder på att forskarskolorna skall ta över den reguljära forskarutbildningen. I har särskilda statliga medel anvisats för forskarskolor. Allmänt synes erfarenheterna av forskarskolorna vara klart positiva och frågan gäller inom vilka områden och i vilken omfattning forskar- skolor ska bedrivas, snarare än om det är rätt riktning för utveckling av forskarutbildningen. bör man vara observant på att forskar- skolor inte nödvändigtvis innebär en förbättrad forskarutbildning jäm- fört med en väl fungerande handledning av traditionell typ.15 13Higher education policy in . 42-44 samt information från . 14Hägglund, : Tio forskarskolor. Ett förslag till utveckling av forskarutbildningen slutrapport . 15Sjölund, : Redovisning av uppdraget till om forskar- skolor HSV reg.nr 62-944-99 samt , : 10 forskarskolor (del- rapport ). 6.3.1Mål och planering för forskarutbildningen Forskarutbildningens syfte och karaktär håller på att ändras. En viktig förändring ligger i själva expansionen. Utbildningstrappan har för- skjutits flera steg uppåt. Volymen har ökat kraftigt. En annan – och med expansionen självfallet sammanhängande för- ändring – ligger i att personer med kvalificerad utbildning efterfrågas inom många nya områden. Forskarutbildade anställs nu till exempel inom vissa områden i betydligt större utsträckning än tidigare utanför . Dimensioneringskriteriet för forskarutbildningen är varken arbetsmarknadens behov eller studenternas efterfrågan. I stället är principen att forskarutbildningen ska dimensioneras med utgångs- punkt i befintliga resurser. Till forskarutbildning får således, enligt högskoleförordningen, antas endast så många doktorander som kan erbjudas handledning och godtagbara studievillkor i övrigt och som har studiefinansiering (Högskoleförordningen 9 kap. 1 §). De regler för forskarutbildningen, som gäller , ställer stränga krav på adekvata resurser för studiefinansiering som underlag för dimensionering och antagning till forskarutbildning. Ingen får nu antas till forskarutbildning utan att studiefinansieringen på något sätt är garanterad . Däremot ställs inga kvantitativa krav på omfattningen av resurserna för själva utbildningen. I fråga om synen på hur de studerande ska försörja sig finns nu en klar skillnad mellan den grundläggande högskoleutbildningen och fors- karutbildningen. I grundutbildningen är det fullt tillåtet att försörja sig med arbete vid sidan av studierna. Den senaste studiemedelsreformen ger till yttermera visso ökade möjligheter för detta. När det gäller fors- karutbildningen är synen däremot en helt annan. Doktoranderna måste alltid ha en viss form av garanterad studiefinansiering. Med hänsyn till betydelsen av forskarutbildningen för utbildnings- och forskningssystemet i dess helhet är det, enligt vårens mening, rim- ligt att statsmakterna har ett övergripande ansvar för omfattningen, inriktningen och lokaliseringen av utbildningen. Statsmakterna bör där- för, som , för berörda lärosäten besluta om examensmål för forskarutbildningen inom de olika vetenskapsområdena. För den grundläggande högskoleutbildningen föreskrivs nu i regle- ringsbrev att universitet och högskolor vid planeringen av utbildnings- utbudet ska beakta arbetsmarknadens behov. Lärosätena är också skyl- diga att till regeringen redovisa hur bedömningarna av arbetsmark- nadsbehoven gjorts. Enligt vår mening bör motsvarande gälla för Det bör således åläggas berörda lärosäten att vid planeringen av forskarutbildningens omfattning och inriktning även beakta behoven av forskarutbildade på arbetsmarknaden. Lärosätena bör också här till regeringen redovisa hur bedömningarna av arbets- marknadsbehoven gjorts. Överläggning och samordning mellan läro- sätena kan förslagsvis ske i SUHF:s regi. Doktorsexamina avläggs nu i över 600 forskarutbildningsämnen. Statsmakterna bör utöver examensmålen per vetenskapsområde, om så bedöms angeläget, också kunna ange examensmål för något eller några ämnen i form av särskilda åtaganden för enskilda universitet eller hög- skolor. I första hand bör genom sådana särskilda åtaganden ansvaret för forskarutbildning inom små, men likväl för det svenska samhället väsentliga forskningsområden, fördelas mellan lärosätena. Även andra typer av uppgifter bör kunna ges formen av särskilda åtaganden, t.ex. att svara för forskarutbildning av vissa särskilda grup- per av studerande (exempelvis studerande från olika vårdutbildningar). Eftersom omfattningen och karaktären av de särskilda åtagandena kan komma att variera högst väsentligt är det inte möjligt att ange en enhetlig lösning på finansieringen av åtaganden. Berörda lärosäten måste ges möjlighet att som underlag för statsmakternas beslut redovisa de ekonomiska konsekvenserna av besluten. Statsmakterna förutsätts därefter beakta medelsbehoven i samband med sina anslags- beräkningar. Examensmålen omfattar såväl licentiatexamen som doktors- examen. Detta sker genom att licentiatexamen tillgodoräknas som en halv examen och doktorsexamen som avläggs efter licentiatexamen i sin tur också tillgodoräknas som en halv examen. Vi anser att examensmålen endast bör avse just doktorsexamen. Att räkna in licentiatexamen i detta sammanhang kan ge en felaktig bild av situationen för svensk högre utbildning och forskning. Risk finns att tillgången på forskarutbildade, inte minst för rekrytering till anställ- ningar som lärare och forskare vid universitet och högskolor, felbedöms med allvarliga långsiktiga konsekvenser som följd. Exem- pelvis är flertalet examina inom den tekniska forskarutbildningen nu licentiatexamina. Att examensmålen för doktorsexamina inom teknik uppfylls på detta sätt ger t.ex. en felaktig bild av förutsättningarna att rekrytera behöriga lärare med doktorsexamen i tekniska ämnen till uni- versitet och högskolor. Teknologer med lic.examen synes dock ha en god arbetsmarknad i övrigt. Frågan om licentiatexamen har diskuterats fram och tillbaka . Licentiatexamen har inga internationella motsvarigheter. Beho- vet av en mellanexamen är dock dokumenterat, men en harmonisering av examina med omvärlden önskvärd. Även om det ligger utanför vårt uppdrag vill vi aktualisera tanken på att utveckla magisterexamen i riktning mot en masterexamen enligt internationell förebild. De examensmål som statsmakterna anger bör helst, enligt vårens mening, relateras till de resurser som universitet och högskolor själva förfogar för. Detta utesluter inte att forskarutbildning också i fortsätt- ningen ska kunna bedrivas med extern finansiering och att mål sätts upp för hur omfattande den externt finansierade forskarutbildningen skall vara. Detta skulle även kunna stimuleras t.ex. genom en examens- premie till lärosätet om förslagsvis per doktorsexamen. Kost- naden för detta är för det totala antalet doktors- examina. Om kostnaderna för detta skall finansieras inom nuvarande resursram måste dock examensmålen sänkas i motsvarande mån. Forskning 2000 lade fram förslag om att externa finansiärer till uni- versitet och högskolor skulle erlägga ett särskilt kompetensutveck- lingspåslag. har på regeringens uppdrag arbe- tat vidare med denna fråga. Om ett sådant påslag införs bör det utfor- mas så att det även bidrar till att täcka kostnader för forskarutbildning. Forskarutbildningen bedrivs i regel integrerat med forskningen vid respektive institution. Det gör det svårt att isolera kostnaderna för forskarutbildningen. I regel har diskussionen om kostnaderna för fors- karutbildningen därför gällt enbart kostnaderna för studiefinansie- ringen. Forskarskolorna har dock medfört att kostnaderna för själva utbild- ningen uppmärksammats. Några forskarskolor – framför allt de som finansieras av forskningsstiftelserna – tilldelas relativt sett betydande resurser. beräknar således kostna- derna per doktorand ca (detta belopp inkluderar studiefinansiering). Forskarutbildningen är nu volymmässigt stor och planeras att bli ännu större, men resurstilldelningen till forskarutbildningen är otydlig. På institutionsnivån är det oklart vilka resurser som står till förfogande för utbildning och handledning och vilka resurser som står till för- fogande för forskning. På en universitetsinstitution är den ekonomiska gränsen till grundutbildningen inte heller alltid klar. Detta faktum ute- sluter emellertid inte att resursallokeringen för grundutbildningen sker separat. Vi föreslår därför en separat medelstilldelning till forskarutbild- ningen. En separat medelstilldelning till forskarutbildningen skulle ha den väsentliga fördelen att forskarutbildningen kunde ges garantier för en viss resursstandard. Genom en separat medelsfördelning skulle också kostnaderna för utbildningen synliggöras. I det danska systemet sker en separat tilldelning till Ph.D-utdannel- sen. För de med utbildningen och handledningen förenade kostnaderna utgår ett taxameterbidrag, som för experimentella områden är 152 300 dkr och för icke-experimentella 108 400 dkr. Resurser för studiefinansieringen (Ph.-lönnen) fördelas särskilt. Beräkningar har gjorts på vad det danska systemet skulle kosta i svensk miljö och kostnadens andel av nuvarande anslag till veten- skapsområdena. Utgångspunkten för beräkningarna är i det första exemplet lägsta-beloppet för studiestöd och hur många forskarstude- rande som maximalt kan finansieras därigenom. Det andra exemplet har som beräkningsgrund de kvantitativa examensmål för forskar- utbildningen som angivits –99 i regleringsbrev. Kalkyl på totala kostnader för forskarutbildning med en volym baserad på lägsta-beloppen för studiestöd i anslag till vetenskapsområden (exkl. lokaler) F/G i % B:lägsta belopp för studiestöd i regleringsbrev . C:Dansk taxameter i SEK + för gemensamma kostnader (exkl lokaler). D:antal fo stud= studiestöd/kostnad per studiestöd (2år x utbildningbidrag á 13 000/mån +2 års doktorandanställning á inkl. lkp ). G:Anslag till vetenskapsområdet exkl. lokaler enl. regleringsbrev. Kalkyl på kostnader för forskarutbildning baserad på examensmålen –99 i regleringsbrev (exkl. lokaler) B:Antal fo stud= mål i regleringsbrev för 1997-99/3 x . C:Doktorandanställning 17 000/mån + lkp. D:dansk taxameter i SEK +15 % för gemensamma kostnader (exkl. lokaler). H:anslag per vetenskapsområde enl regleringsbrev exkl. lokaler . Om man utgår från den volym på forskarutbildningen, som ligger i nuvarande öronmärkning av medel för studiefinansiering i forskar- utbildning, och beräknar utbildningskostnaderna enligt dansk modell skulle i genomsnitt av anslagen till vetenskapsområdena (exkl. lokaler) behöva avsättas för forskarutbildningen.16 För det minimiantal doktorander som ligger i de nuvarande exa- mensmålen (1997–99) och med en kalkylerad utbildningskostnad enligt dansk modell skulle det krävas att av lärosätenas anslag till veten- skapsområdena (exkl lokaler) avsattes till forskarutbildningen. Det är, som framgår av tabellerna, stora skillnaderna mellan veten- skapsområdena i fråga om den andel som skulle avskiljas till forskar- utbildning. Detta gäller särskilt om utgångspunkten är examensmålen. Vi föreslår att resurser för forskarutbildning särskiljs i anslagen till vetenskapsområdena. Utgångspunkten för beräkningen av beloppens storlek är dels lägsta-beloppet för studiestöd och dels det antal dokto- det möjliggör studiestöd för. Därefter bestäms en utbildnings- resurs (taxameterbidrag) per forskarstuderande i två nivåer – en för experimentell och en för icke-experimentell forskarutbildning. Nivån för den experimentella föreslås vara och för den icke-expe- rimentella . Lägsta-beloppet för studiestöd och utbildnings- 16 Resurser för täckande av lokalkostnader för forskning/forskarutbildning för- delas som en klumpsumma till de lärosäten som har anslag för vetenskapsom- råden. resursen per forskarstuderande multiplicerad med antalet doktorander studiestödet möjliggör blir den ram för forskarutbildningen som finan- sieras över anslagen till vetenskapsområdena. De lärosäten som i vår enkät kommenterat möjligheterna till någon form av prestationsrelaterad resurstilldelning till forskarutbildning har i de flesta fall varit positiva till en sådan, men har pekat på svårigheterna med formuleringar som närmast antyder att man trots allt uppfattar ett sådant system som orealistiskt. De prestationer inom forskarutbildningen, som är lättast att mäta, är dels disputationerna, dels själva examina. Ett presta- tionsrelaterat allokeringssystem, som bygger på något av dessa mått, innebär emellertid att större delen eller hela utbildningen redan är genomförd när lärosätet skulle få sin betalning. Lärosätena löper också stor risk genom att studerande som kommit långt i sin utbildning, men av någon anledning inte fullföljer den till examen, trots kanske stora nedlagda kostnader inte ger några intäkter. Ett prestationsrelaterat resurstilldelningssystem fungerar bättre med mindre tilldelningsenheter. Vi föreslår att begreppen helårsdoktorand och helårsprestation inom forskarutbildningen införs och används på motsvarande sätt som motsvarande begrepp inom den grundläggande högskoleutbildningen. Med begreppet helårsstudent som förebild, defi- nieras helårsdoktorand som antalet doktorander som är registrerade inom forskarutbildning multiplicerat med aktivitetsgrad och dividerat med 40. Helårsprestation inom forskarutbildningen definieras som summa avklarade poäng under ett läsår dividerat med 40. Resursallokeringen för forskarutbildningen bör göras i två delar bl.a. av arbetsrättsliga skäl. Den första delen innehåller en ram för studiestödet och den andra ersättning för utbildningskostnaderna. Studiestödet anges som som ett lägsta-belopp. Ersättningen för utbildningskostnaderna (taxameterbidraget) erhålls, som för grundutbildningen efter fakturering, varvid en helårsdoktorand föreslås generera hälften och en helårsprestation hälften av taxameter- bidraget. Ersättning utgår upp till ett takbelopp. Takbeloppet beräknas som antalet studiestöd (heltid) som lägstabeloppet möjliggör multipli- cerat med taxameterbidraget (hst+hpr).