sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — Vi var vad jag minns de enda i trappuppgången som hade utländskt bakrund. Bostadsområdet som helhet var dock europeiskt blandat. Jag tror inte att jag misstar mig om jag påstår att de invandrade föräldrarna var mer envisa med att tvinga in sina barn i högre utbildning än vad de svenska föräldrarna var. Det var fortfarande mycket vanligt att man började arbeta efter folkskolan. Även människor som absolut inte hade råd med det, såg till att deras barn åtminstone fick ta realexamen och kanske också ta sig ut i som au pairer. När jag började gymna- siet fanns där ytterst få elever från . Flertalet bodde i innerstan eller i de sundsnära stadsdelarna. Jag kan inte minnas att jag var mer begåvad än mina lekkamrater i huset, inte heller att mina klasskamrater i de högre ringarna skulle ha varit det – flera samlade i brudkistan i stället för att läsa historieläxan och trodde att var kommunist. Min familj var inte heller i ett bättre ekonomiskt läge än grannarna. Men när jag och mina utländska vänner fortsatte till läro- verket, gick flertalet av de svenska ungdomarna ut folkskolan och vidare till yrkesskolan – eller började genast göra rätt för sig, ett uttryck som jag uppfattade som svenskt. Inga av våra utländska bekanta använde det. Det lät som om man orsakat sin egen födelse och påtvingat föräldrarna en försörjningsbörda som det vid första tillfälle var en plikt att befria dem från. var inte dominerat av immigration utan hopflickat av olika samhällsgrupper. Men jag minns intarsian av främmande natio- naliteter. Proportionerna mellan svenskar och invandrare är en glömd sak, svenskarna var antagligen i stort flertal. Eftersom man dras till sin egen art observerade jag främst tyskar i området. Man snitslar sin upp- märksamhet till dem – till exempel sömmerskan som sydde mina klänningar. Och de alltid med vördnad omtalade fackarbetarna, som cyklade till i tyskspråkiga skaror. Men jag vet att det också bodde många balter, och italienare i de L-formade husen. Att där fanns judiska familjer framgick av att en tysk kamrat med föräldrar av obekant schattering försökte övertala mig att ropa saker efter dem. Midsommar firades på stadsdelstorget. För sitt inre öga utövade alla en rit med björkar, segel, dragspel och blonda blomster som de lärt, sett och läst sig till. Men de effektivt musikaliska människorna i området var italienare, så midsommar var italiensk. De flickor som då reducerade oss jämnåriga till betraktare var klädda i organdi och organza. Musiktitlarna var inte Visa i midsommartid och Månsken över Ånger- manälven utan Marechiare och Vieni sul mar! och Dicitencello vuie. Midsommar var f ö inget begrepp för italienare. Ändå ledde de firandet av midsommarhelgen och alla, svenskar och invandrare accepterade den förändrade traditionen som om den var original, och med oreflek- terad välvilja Som kärlek är främlingskap beständigt men föremålen växlar. Att europeiska invandrare blev mindre främlingar , rentav lands- män beror inte enbart på att yttre, beteende, kultur, religion är jäm- förelsevis besläktade med det svenska. Andra orsaker är naturligtvis 60- talets första svenska turistvåg ut i , därefter tågluffning för ungdomar, medier och kommunikationer, au pair-jobb, universitetsstudier i osv. Man kan inte bli ens elementärt förtrogen med någon annan utan ömsesidigt gäst- och värdskap. I ömsesidighet ingår också jämbördighet. Europén är inte längre supplikant gentemot . Kan rentav vara arrogant mot denna lilla blindtarm i Unionens utkant Men hur skall de som kallas nya invandrargrupper, och svaga därtill, kunna vara svenskars värdfolk ? Det är en springande punkt. Det finns gott om retorik i ämnet bidra till det svenska samhället och kulturen men inga brett fungerande idéer, eftersom bidrag till en domi- nerande kultur gärna åläggs svårdefinierade, stämningsmässiga villkor, rentav skisseras på mottagarens bord. Respekt betyder ett slags noll- ställning gentemot den andre. Att han själv får sköta presentationen, med det lugn som är hans – inte i värmen av en hektisk rodnad hos integrationstjänstemän. Främlingsfientlighet och nazism framställs gärna som större problem nu än vad det har varit. Den saken kan diskuteras. Offentligheten var helt enkelt mindre . Det som muttrades av en sur gubbe i kassan till postluckan publicerades inte dagen därpå. Man klädde inte heller ut sig till sina åsikter eller kvasiståndpunkter och man extra- polerade inte sin drömda personlighet i manér och musik. räckte det med att röka eller häda eller svära för att provocera. Men det hind- rade inte att misstankar och fördomar, utfrysning och fientlighet drab- bade utlänningar. Vapnen var lättare men fronten mindre genombruten än . Jag skall i övrigt inte ens försöka att skissera skillnaden mellan den möjliga assimileringen och tendensen till enklaver och kvartersnationer, en utveckling som ju hunnit längre i mer attraktiva invandrarländer och storstäder. Men om man håller fast vid att enkla- visk bosättning och någon form av separata stater följer på stor till- strömning av utomeuropeiska invandrargrupper och deras främmande kulturer och religioner, kan det också vara värt att vända på perspektivet: Det svenska hemlandet har också genomgått en kraftig förändring ifråga om kultur och religion. Man kan sammanfatta den internationell utveckling och den har gjort enskilda bytesobjekt av skog på rot och malm i berg, som i min barndom var okränkbart nationell egendom. Den har på gott och ont och på en och samma gång sensualiserat och förhärdat det offentliga rummet, mångfaldigat och likriktat utbudet. Den sug- och centrifugalkraft som finns i världsekonomi, globala medier och företagsstyrd forskning är svår att beskriva och förstå och omöjlig att kontrollera, ingen försöker. En neurotisk optimism låter förstå att övergripande kontroll är obehövlig. Den uppstår ändå genom marknadslogik. Internationalisering av detta slag påverkar immigrantens liv i lika hög grad som hennes/hans främlingskap i ett nytt land. Inte minst beror det på att också de infödda kan vara främmande inför förändringarna, inte hinner med, uppfattar invandringen som del av en allmän turbulens. Immigranten kommer alltså inte bara till ett nytt land med homogen befolkning – som – utan till den nya tid som rycker upp och rotar runt mänskligheten i största allmänhet. Men medan flertalet bofasta uppfattar utveckling som ett kontinum, får invandraren se den i ett nytt sammanhang, som dubblerar främlingskänslor. Att ha kvar en rest av styrförmåga i sitt liv innebär då att man håller fast vid en livsstil som rimmar illa med värdlandets life style. Jag har i denna text upprepade gånger använt ordet kosmopolitisk och underförstått ställt det i motsats till internationell. associerar kosmopolitisk på ett dystert sätt till kriget i . Juvelen i kronan, , var – sägs det – en kosmopolitisk stad i bemärkelsen full assimilering mellan etniska grupper och religioner – närheten innebar inte utslätning utan man kunde upprätthålla olikheters självförglömmande gemenskap. återstår ingenting av denna generösa kultur. Kosmopoliter – i Sovjetisk bemärkelse – var judar, rasismen förkläddes av ideologiska skäl i denna term. Så inte heller goda ord förblir obefläckade. Å andra sidan – det är ett ord som tål en del, för det inbegriper i sig det fläckvisa, blandade och diskutabla! För de flesta av oss har ordet historiskt sett en intellektuell klang, en urban – de kosmopolitiska småsamhällena i var i sin ideala form arbetarintellektuella. När nationaliteter och kulturer sam- lever fredligt och respekterar varandras vanor och utan att när- mare tänka på saken, befinner vi oss i den mest sofistikerade, och dessutom civiliserade livsform människor kan uppnå. Det betyder att man accepterar livets instabilitet på en mycket högre nivå än om man fruktar den, inbäddad i den egna kulturens säkerhet. Denna välvilliga tolkning av instabilitet är i konflikt med det inter- nationella projektet, som inte intresserar sig så mycket för balans mellan liksvaga parter, som för en stabil enhetlighet – i någon bemärkelse ett enda språk som får världsomspännande lystring. Mellan polerna kosmopolitisk – lokal – och internationell – global spinner litet disso- nantiska strängar. Längs dem söker immigranten sina harmonier. Det börjar hemma – om föräldrastöd och högre utbildning Denna artikel bygger på samtalsintervjuer med 58 studenter från olika program vid högskolan i , som genomförts under november- inom ramen för projektet och etnisk mångfald i högskolan, på uppdrag av . Intervjuerna är utförda av studenter vid kursen sociologi 1–20p helfart vid högskolan i , som en integrerad del av undervis- ningen i kvalitativ metod. Samtliga intervjuer har skrivits ut ordagrant och analyserats. Urvalet gjordes med avsikten att studenter med varierande social och etnisk bakgrund skulle finnas representerade. Vi ansåg det också väsentligt att även äldre studenter, som bestämt sig för att börja läsa i arbetslivet fanns representerade, liksom kvinnor på tekniska utbildningar. Således består urvalet av studenter från 3 olika program vid hög- skolan i – arbetsvetenskapliga programmet, kultur- och kommunikationsprogrammet och elektroingenjörsprogrammet. Arbets- vetenskapliga programmet, liksom kultur/kommunikationsprogrammet, har en jämförelsevis stor andel äldre studenter. Samtliga studenter i urvalet läser sitt andra år på högskola. När man konkret studerar social och etnisk mångfald inom högskola och universitet, dvs. som i denna studie intervjuar studenter med varierande social/etnisk bakgrund, är det två aspekter som framträder särskilt tydligt: A)Föräldrarnas påverkan – både positivt och negativt. Genom upp- muntran och avrådan, både öppet och genom en mer osynlig överföring av normer och värderingar styr de barnens val. B)Mötet med högskolemiljön – när högskolan blir en konkret upple velse för studenten, och denna upplevelse speglas i tidigare erfarenheter och förväntningar. Såväl föräldrarnas påverkan som individens upplevelse av högskole - miljön ser olika ut för grupper med olika bakgrund. Detta är egentligen lika intressant att studera inom de grupper som traditionellt betraktas som starka bland högskolestuderande (etniska svenskar, akademisk bakgrund) som inom de grupper som ses som mer marginaliserade. Genom själva jämförelsen, att se likartade situationer beskrivna av olika människor, synliggörs hur olika grupper hanterar olika situationer. I den följande texten kommer olika studenters beskrivningar av hur de under uppväxten upplevt stöd och uppmuntran till högre studier att visas och jämföras; därefter kommer de olika studenternas möte med högskolevärlden att redovisas – just för att synliggöra hur det som kan te sig som ett otänkbart framtidsmål för en grupp är mycket tänkbart för en annan, eller hur det som upplevs pressande av några studenter lätt kan hanteras av studenter med andra förutsättningar. 2Varför högskola – och varför inte? Om uppmuntran till högre studier 2.1Föräldrastöd – något väsentligt inte högskola1 (1996) visar vilken betydelse påverkan från föräldrarna har för barnens val av utbildning i olika skeden. Det kallar hemaspiration, dvs. uppmuntran från föräldrarna till fortsatta studier, är den mest dominerande faktorn bland det som kallas underlättande motiv, sådant som kan få barnen att välja högskolestudier (1996:190). Ungdomarnas sociala bakgrund påverkar studievalet främst genom föräldrarnas inflytande – ungdomar med högre social bakgrund2 får en starkare påverkan från föräldrarna att studera vidare, än vad ungdomar med lägre social bakgrund får. Hur ser då denna föräldrauppmuntran ut? Finns det föräldrar som rent konkret avråder sina barn? Slutsatser som ger i andanom en bild av föräldrar ur arbetarklassen som avråder sina barn från att läsa vidare. Ser det verkligen ut så? Finns det föräldrar som avråder från högskolestudier? En intervjuperson i Halmstadunder- sökningen säger så här: Jag kom ju in på psykologutbildningen i efter gymnasiet, men jag hade ju föga stöd hemifrån... jag kommer ju från en arbetarfamilj, så jag är ju uppväxt [med att] man klarar sig själv så fort som möjligt (Kvinna, 30-årsåldern, ingen högutbildad förälder)3 1 Varför inte högskola av (1996) bygger på en tidsföljdsstudie av 2000 ungdomar, som genom ett begåvningstest i årskurs 6 definierades som studiebegåvade. Dessa har sedan följts , dels avseende de direkta utbildningsvalen, men också med hjälp av fråge- formulär, där ungdomarna och deras föräldrar fått motivera valen. 2Till högre socialgrupper räknar tjänstemän på hög-/mellannivå och fria företagare, till lägre socialgrupper räknas lägre tjänstemän, jordbrukare och arbetare (1996:73). 3Vid citaten anges intervjupersonens kön, ålder i 5-årsintervall, föräldrarnas utbildningsnivå, samt eventuell invandrarbakgrund. Om ingen etnisk bakgrund anges, är det frågan om etniska svenskar. 2.1.1Uppmuntran – men till vad – och hur? Alla studenter som intervjuats i undersökningen uppger att föräldrarna på olika sätt haft inflytande på deras val av livsbana. Uppmuntran från föräldrarna tar sig emellertid olika uttryck4: A)Oriktad och utbildningsomedveten uppmuntran – en uppmuntran till ett bra liv i största allmänhet – skötsamhet. B)En särskild form av detta utgörs av det som några intervjupersoner beskriver – en avrådan från studier, baserad på en stark önskan från föräldrarna om ett tryggt och bra liv. C)Riktad och utbildningsmedveten uppmuntran – där utbildning speci- fikt ses inte bara som en möjlig väg, utan som en förutsättning för ett bra liv. D)Riktad och utbildningsomedveten – en önskan om att barnen skall lyckas – men utbildning är inte det självklara verktyget. 2.2Den sociala bakgrunden som kapital Den franske sociologen har i sin teoribildning beskrivit vilken betydelse en människas utbildning, uppväxtförhållanden och sociala/kulturella bakgrund har för hennes val av utbildning och yrke. (Redogörelsen för kapitaltyper baserar sig, om annat inte anges, på Broady 1991.) menar att varje individ under sitt liv tillägnar sig olika mängder av olika kapital; utöver det traditionella ekonomiska kapitalet använder sig också av begreppen socialt och kulturellt kapital. kapitalbegrepp innefattar alla de tillgångar en människa har på olika områden, alltså inte bara pengar. Dessa tillgångar använder individen under sin livsbana för att förstärka, och möjligen förändra sin sociala position. Kännetecknande för dessa kapital är också att de är knutna till relationer – ett kulturellt/socialt kapitals värde bestäms av aktörerna i det sammanhang man befinner sig; det är i relationerna kapitalet får ett konkret värde och kan användas. 4 De olika typer av uppmuntran som nämns i det följande har utvecklats i samarbete med . Ekonomiskt kapital är pengar och egendom, de ekonomiska förut- sättningarna, som enligt alltså bara är en del av individens tillgångar i samhället. Med socialt kapital avses en människas sociala nät, enkelt uttryckt de kontakter, eller det nätverk hon har. Det sociala kapitalet är direkt kopplat till de specifika personer man känner. Beroende på vilken social position man har, kan värdet på det sociala kapitalet variera, dvs. efter hur användbara ens kontakter är i det sammanhang man befinner sig. Det kulturella kapitalet avspeglar individens behärskande av den kultur (i vid bemärkelse) han eller hon befinner sig i. har också gjort uppdelningar av detta begrepp i underavdelningar, som utbildningskapital och språkligt kapital. Det är alltså fråga om kapital i form av akademiska examina, vetenskapligt erkännande, men också kunskaper om konst, musik och litteratur; att lyssna på rätt tonsättare och tala om rätt böcker, sett från den sociala position man besitter. Det språk- liga kapitalet handlar om förmågan att uttrycka sig, och att förstå språk som används i den miljö man rör sig. (En överläkare förväntas inte älska hårdrock, däremot kan han möjligen lyssna på dansband; rektorn för en musikskola är däremot socialt död om han lyssnar på dansband, däremot är klassisk musik mycket mer gångbart för honom; tillgång till ett visst kulturellt kapital är nödvändigt för att kunna inneha de flesta sociala positioner, men arten och mängden kapital som erfordras varierar beroende på vilken position det gäller.) Enligt finns i samhället mekanismer som bevarar den inbördes strukturen mellan de sociala klasserna – han beskriver skolan som en reproduktion ser inte skolan som flera tidigare samhällsvetare gjort, som en hiss som gör resor mellan samhällsklasserna möjliga. (T.ex. Sorokin i .) I stället menar att i skolan är ele vens bakgrund, dvs. det kulturella kapitalet i form av språkligt kapital, utbildningskapital m.m., av betydelse för dennes förmåga att tillgodogöra sig undervisningen. Genom att behandla alla elever skenbart lika (jämlikt) skapar man i själva verket sämre möjligheter för de elever som har en bakgrund olik lärarens. Elever ur vad kallar folkliga klasser förstår inte och kan inte använda det språk läraren använder (läraren tillhör det kallar de borgerliga klasserna, och har ett högre och annorlunda kulturellt/språkligt kapital) och eleverna förstår inte heller de normer som gäller i skolmiljön. har i sina undersökningar visat hur skolan i högre grad gynnar elever ur högre sociala klasser. Barn ur lägre socialgrupper slås ut, eftersom de belöningar skolan kan ge (bra betyg, utsikter till bättre lön m.m.) inte värderas i familjer med lågt kulturellt kapital. 2.2.6Uppmuntran och kulturellt kapital Synen på utbildning inom en familj är alltså beroende av vilket kulturellt kapital man har. Föräldrar med en lång utbildning har ett högt kulturellt kapital, som överförs till barnen, bland annat genom synen på utbildning. Detta visar sig bland annat genom den typ av uppmuntran barnen får. I materialet från högskolan i kan man urskilja en tydlig gräns beträffande föräldrastöd relaterat till social bakgrund. studie (1996) (med en renodlad statistisk analys) bygger på två kategorier – högre och lägre socialgrupper – indelat med utgångspunkt i föräldrarnas yrken. Föräldrastödet visar sig vara betydligt starkare i högre socialgrupper. I det föreliggande materialet (som analyserats kvalitativt) vill jag i stället hävda den tydliga gränsen mellan de studenter som har någon förälder med högskoleutbildning, och de som inte har föräldrar med högskoleutbildning, dvs. mellan studenter med större respektive mindre mängd kulturellt kapital. Med högskoleutbildning avses här både traditionella universitets- utbildningar motsvarande 120 poäng eller mer, och kortare yrkes- inriktade utbildningar om 80 poäng, som fritidspedagog eller äldre sjuksköterske- eller jägmästarutbildningar. Att överhuvudtaget ha en högskoleutbildning innebär erfarenheter av vad högre utbildning innebär både rent konkret genom studievana, och kunskap om vilka möjligheter det ger i form av bättre livschanser. Man bör härvid tänka på att det kulturella kapitalets värde bestäms i den relation det används, och av vilka det används. Det är alltså svårt att med utgångspunkt i sin egen sociala position (utan högskole utbildning) bestämma vad ett kulturellt kapital i form av en högskole utbildning kan vara värt. I intervjumaterialet från högskolan i kan man tydligt se hur den sociala bakgrunden, i kombination med etnicitet och kön, gör att den uppmuntran alla studenter faktiskt beskriver sig ha fått, ser olika ut. 2.3.1Oriktad och utbildningsomedveten uppmuntran De intervjupersoner som saknar föräldrar med högskoleutbildning5 uppger alla att deras föräldrar uppmuntrat dem att studera. Vid en närmare studie av vad som egentligen sägs, ser man emellertid att den uppmuntran som barnen fått är allmänt hållen, och inte bara gäller studier: Ja, alltså, mamma och pappa, dom är ju arbetare så dom har ju inte funderat så mycket på studier ... men jag fick verkligen välja vad jag ville, gå i skolan eller inte ... men jag ville jobba bestämde jag... (Kvinna, 35-årsåldern, ingen högutbildad förälder) De flesta intervjupersoner med lågutbildade föräldrar ger likartade svar – föräldrarna har stöttat, och tyckt att det är bra att barnen läser. har man fått stöd om man velat göra något annat också – det är inte bara studier som har premierats. Många av de studenter i gruppen som är eller äldre bestämde sig för att börja arbeta direkt efter avslutat gymnasium (eller i vissa fall grundskola), och upplever sig ha fått stöd hemifrån för sitt val att arbeta. Man säger med stolthet och med glädje att man har fått uppmuntran, stöd och frihet. ..man ska sköta sig helt enkelt (Kvinna, 35-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Det är det som ibland kallas skötsamhetsidealet i arbetarklassen (1988). En strävan framsprungen ur arbetarrörelsen, med strävan till skötsamhet och nykterhet – att vara god nog – men också med bildning som en väg att skaffa sig inflytande; inte utbildning som en möjlighet att göra karriär. Det väsentliga är att barnen får det bra, och klarar sig utan att ligga någon till last; medlen för detta utövar man som 5 Till gruppen någon högutbildad förälder räknas de intervjupersoner där minst en av föräldrarna har högskoleutbildning om 80 poäng eller mer, till gruppen ingen högutbildad förälder (i löpande texten ibland kallat lågut- bildade föräldrar) räknas de som inte har någon förälder med högskole- utbildning. förälder inget inflytande över, men man visar (som nämnts) uppriktig omtanke om barnen. ... de vill inte att jag ska behöva jobba jättejättehårt ... det får man väl göra ändå, men om man ska arbeta sig upp får man väl göra det på ett annat sätt ... här får man ju vissa förutsättningar. (Kvinna, 25-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Utifrån sin sociala position och sitt kulturella kapital värderar föräldrarna inte utbildning särskilt högt. Man känner överhuvudtaget inte till att utbildning är en viktig väg till trygghet, och kan därför inte rekommendera det. En intervjuperson säger: ... jag kan inte minnas att det fördes någon diskussion överhuvud taget om eventuella högskolestudier. (Man, 30-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Man har alltså uppmuntrat barnen till att skapa sig ett bra liv. Man månar om att de har det bra – men uppmuntran är oriktad – så länge barnen inte själva väljer att studera, gör man inga försök att driva dem i den riktningen. I detta material har vi bara kontakt med de barn till lågutbildade som har börjat studera på högskola. I de flesta fallen har dessa börjat studera senare, oftast beroende på yttre omständigheter (arbetslöshet, barn, flyttning m.m.). (1996) skriver att hälften av de barn hon i undersök- ningen definierar som studiebegåvade inte genomgått eller påbörjat en högskoleutbildning. I det föreliggande materialet kan man se att det är flera barn till lågutbildade som påbörjar högre studier efter 25. Det sker då, som nämnts, av andra skäl än påverkan från föräldrarna. Som vuxna känner de dock att de har ett starkt stöd från föräldrarna för sitt beslut att börja studera – men det är fortfarande oriktad, utbildningsomedveten uppmuntran; så länge man har det bra och sköter sig får man stöd från föräldrarna. innebär det begränsade kulturella kapitalet att föräldrarna ofta har en bristande förståelse för vad det är barnen egentligen sysslar med när de studerar: De blev väl lite snopna eftersom ingen annan har läst i min familj ... Jag tror inte riktigt de har insett vad det är frågan om. (Kvinna, 35-årsåldern, ingen högutbildade förälder) Det räcker alltså inte heller med en allmän uppfattning att utbildning är alltid bra. En intervjuperson säger: Ja det har varit mycket teknik är bra speciellt om man är tjej, men ändå har man alltid fått välja det man hade intresse för (Kvinna, 30-årsåldern, ingen högutbildad förälder) Ändå har man alltid fått välja säger denna kvinna. Välja i vid bemärkelse – att studera eller inte studera – det blir verkligen frågan. Dessa barn har ett reellt val, mellan att läsa, eller göra något helt annat.