sou · GOB375 · 2001-01-01 00:00:00 — Men även när det gäller inredning, utrustning av lokaler och grafiska program skulle tävlingar och parallelluppdrag oftare kunna genomföras än vad som är fallet . Både och landstings konstnämnd låter ofta konstnärer utföra parallella skissuppdrag för att därefter välja ut en av konstnärerna. Företag, som t.ex. och Rörstrand, har låtit studenter tävla kring olika teman. Även när det gäller den grafiska branschen och mode är tävlingar och utmärkelser en återkommande företeelse, som både ett medel att ge unga talanger möjlighet att visa vad de förmår och att få massmedial uppmärksamhet för ett ämnesområde eller en specifikt företeelse. Den belöning som och Rörstrand ger pristagarna är att dessa får komma till företagen, experimentera fritt och lära sig hur tillverkningen går till. Detta har haft till följd att några av dessa unga formgivare efter examen anställts på , respektive Rörstrand. Sådana tävlingar skulle fler företag kunna tillämpa. Båda parter får då möjlighet att pröva hur man fungerar tillsammans. Det finns naturligtvis en fara att det kan uppstå en inflation av tävlingar. Alltför många och slarvigt formulerade tävlingar mins- kar trovärdigheten för denna form av verksamhet. Men genom att lägga ned en stor omsorg vid programarbetet och juryförfarandet och ge tävlingen en tydlig inramning och målsättning kan man undslippa denna risk. I stort sett alla de länder som jag beskriver i min internationella översikt framhåller tävlingar och utmärkelser som effektiva medel om man vill höja designkvaliteten och -med- vetandet. I somliga länder, som , har staten och design- 240 Överväganden och förslag organisationerna även insett behovet av designskribenter och utlyst en årlig utmärkelse för årets bästa designskribent. Tävlingar kan antingen göras med inbjudna deltagare eller öppna, då det står fritt för alla inom ett yrkesområde att delta. I det förstnämnda fallet är processen enklare. Man vet ofta vad man kan få i förväg. I det andra fallet kan juryförfarandet bli mer komplicerat och utdraget, men då ges också unga okända en chans att vinna. I har man vid ett flertal tillfällen använt denna andra metod med mycket lyckat resultat. Nyutexaminerade arkitekter och designer och även studenter har vunnit stora prestigeladdade tävlingar. Den internationellt lovprisade och belönade finska paviljongen på världsutställningen i är ett exempel på detta. 7.2Förändrad organisation inom form- och designområdet Form- och designpolitiken är otydlig. Det saknas en strategi för området. Jag har i inledningen till detta kapitel antytt att form- och designområdet präglas av en viss splittring – något som är förklarligt om man ser till områdets karaktär, men som förstärks av att frågorna sällan har hanterats sammanhållet. Den mest formaliserade samverkan sker genom arbetsgrupp för arkitektur, formgivning och design. På central myndighetsnivå sker samverkan vad gäller form- och designfrågor endast sporadiskt. Jag bedömer att splittringen framförallt beror på att form- och designområdet omfattas av flera statliga och andra organisationer och aktörer med små medel och vilka är svagt samordnade. De myndigheter som ytterst ansvarar för form- och design- området är , , frågor (NFH), samt de centrala museerna. Form- och design- frågorna utgör emellertid enbart delar av dessa organisationers ansvarsområden. I fall handlar det om en del av före- Överväganden och förslag 241 tagsstödet, där anslaget till SVID är den mest framträdande form- och designinsatsen. I fall rör det sig om bidragsgivning till bland annat de nationella uppdragen, organisationer inom bild- och formområ- det och internationella organisationer. Det handlar främst om bidragen till Föreningen som erhåller medel från alla tre områdena, och bidragen till Konsthantverkscentrum. NFH har störst anslag, vilket fördelas av . Organisationens uppdrag är att främja hemslöjden, vilket man gör genom ett antal centralt initierade projekt, men framför allt genom regionala hemslöjdskonsulenter. När det gäller museerna saknas ett centralt statligt ansvarsmuseum för form och design. har en betydande samling av konsthantverk och konstindustri, men har inget särskilt uppdrag i övrigt för form och design. Museet har dock påtagit sig ett självvalt ansvar både att samla och ställa ut form och design, trots den utrymmesbrist som råder på museet. Det var bland annat mot den bakgrunden som förslaget om en mötesplats för form och design formulerades i mitt delbetänk- ande3. De statliga verksamheterna finansieras via i huvudsak fyra utgiftsområden och cirka 15 anslagsposter. Det handlar i första hand om utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fri- tid, men även om områdena 24 Näringsliv, 19 Regional utjämning och utveckling samt 5 och inter- nationell samverkan. Det har under arbetet med denna utredning framgått – genom samtal och enkätsvar – att det både saknas och dessutom efter- frågas en tydlig strategi för statens agerande inom form- och designområdet. En vanlig kommentar har varit att det duttas för mycket. Min kartläggning av de statliga insatserna visar att detta är riktigt – åtminstone om man menar att små medel fördelas till flera organisationer utan att det sker tillräcklig samordning. En första orsak till denna situation torde vara att det på central nivå saknas en myndighet med särskilt ansvar att samordna de 3 SOU 1999:123 Mötesplats för form och design. 242 Överväganden och förslag statliga insatserna över både tid och rum, dvs. någon som kan stå för långsiktighet och fokusering. En annan orsak är att form- och designverksamheten på regio- nal nivå är organisatoriskt relativt outvecklad. Det är egentligen enbart NFH som har en utvecklad regional struktur finansierad av staten (tillsammans med landstingen). SVID:s regionala struktur baseras på fyra stora regioner där innehållet i, formerna för och finansieringen av verksamheten skiftar. Föreningen har en något mer omfattande regional närvaro, men endast en av lokalföreningarna uppbär statligt stöd (för och som driver Form/Design Center i ). Strukturen för den regionala museiverksamheten har länsmuseerna som bas, men bland länsmuseerna är – i egentligen det enda som har en tydlig form- och designprofil. Mest tydligt i det avseendet är det kommunala i , som har ett särskilt nätverksansvar inom området. Dessutom finns i , Kulturen i och . Den tredje orsaken är att regeringen valt att stödja befintliga verksamheter med övergripande målformuleringar, utan att fullt ut finansiera desamma. Jag tänker i första hand på bidragen till Före- ningen Svensk Form, , Konsthantverkskoopera- tiven, men även till SVID; enda undantaget är egentligen hem- slöjden där staten tillsammans med landstingen finansierar hem- slöjdskonsulenternas hela verksamhet. Det saknas en tydlig koppling mellan förväntade form- och designinsatser och bidragens storlek. Detta är nödvändigtvis inte ett problem – den svenska förvaltningsmodellen bygger på själv- ständiga myndigheter, som har stort utrymme att själva forma verksamheten.4 Det är emellertid olyckligt när denna modell 4 Självständigheten har förstärkts. Regering har i ökad utsträckning angivit övergripande mål och myndigheterna har fått större möjligheter att själva välja medel för att uppnå dessa mål – detalj- styrningen av förvaltningen har minskat. 1997/98:136 Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst. Överväganden och förslag 243 kombineras med begränsad samordning och ekonomisk knapphet. Konsekvensen blir suboptimering, och även felprioriteringar. Exempelvis tvingas både SVID och Föreningen avsätta betydande resurser för att söka finansiering för sin verksamhet – i flera fall från statliga instanser som länsstyrelser och statliga fonder. är detta inte unikt för form- och designområdet, även andra områden är svagt samordnade,5 men jag vill ändå framhålla detta problem som ett skäl till mina förslag om ökad tydlighet. Det saknas, och behövs, således en strategi för vad det statliga stödet skall innehålla och hur det skall fördelas. Kulturministern har i detta sammanhang ett särskilt ansvar, då det är denna minis- ter som ytterst ansvarar för Handlingsprogrammets förverk- ligande. bygger Handlingsprogrammet på insatser som sorterar under andra statsråd, i första hand Näringsministern. Jag vill därför betona vikten av att övriga statsråds ansvar för de många olika insatserna görs tydligt. Jag bedömer att det kan ske utan att man delar upp form- och designpolitiken – politiken är snarare i behov av motsatsen, vilket jag återkommer till. Nedan följer två förslag som syftar till att bidra till en ökad tydlighet inom form- och designområdet – och därmed en mer kraftfull form- och designpolitik. 5 Regeringen har konstaterat att flera delar av den statliga förvaltningen präglas av brist på sammanhang mellan olika verksamhetsgrenar samt en oförmåga att se till helheten och övergripande mål. Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst. 244 Överväganden och förslag 7.2.1Inrätta ett form- och designråd Utredningens förslag: Regeringen bör inrätta ett form- och designråd i syfte att stärka form- och designpolitiken. Rådets arbete bör ledas av Kulturministern och ha representanter för form- och designinstitutioner och näringslivet. Det har i detta betänkande framhållits att form- och designfrågorna spänner över flera politikområden och att detta skapar svårigheter för en tydlig och sammanhållen form- och designpolitik. Det är dock min bedömning att svårigheterna inte skall överskattas och att de inte skall tas till intäkt för stora organisatoriska förändringar på området. I flera länder, t.ex. , och , har man sökt skapa forum för att identifiera centrala utvecklings- och framtidsfrågor för form- och designpolitiken. Arbetsformerna vari- erar, men syftet är detsamma. Det handlar om att utifrån ett brett perspektiv föra diskussioner med representanter för olika form- och designverksamheter samt att stimulera till samverkan mellan dessa verksamheter. Ett motsvarande forum saknas i . Jag bedömer att två åtgärder måste vidtas för att kunna öka tydligheten inom området och för att uppnå en bättre samordning. Det faktum att form- och designområdet sträcker sig över flera politikområden innebär att form- och designpolitiken inte kan avgränsas på ett självklart sätt. Politikens fokus kan därför behöva variera. Dessutom är det först som området blivit ett särskilt politikområde. Mot bakgrund av detta föreslår jag att rege- ringen, och särskilt Kulturministern, ges ökade möjligheter att identifiera och uppmärksamma nya utmaningar för politiken. I detta syfte bör det inrättas ett form- och designråd. Detta råd skall inte blandas samman med det råd med representanter från olika museer som jag föreslog skulle knytas till mötesplatsen i mitt delbetänkande Mötesplats för form och design. Form- och designrådet skall vara regeringens verktyg för rådgivning rörande övergripande prioriteringar inom form- och designpolitiken. Prioriteringarna bör gälla strategiskt viktiga Överväganden och förslag 245 områden som exempelvis utbildning, forskning, utställningar, internationell verksamhet och innehållet i den regionala verksamheten. Rådet skall vara ett forum för diskussioner mellan både offentliga och privata aktörer på området. Rådets arbete bör ledas av Kulturministern, vilket är naturligt då form- och designpolitiken, som baseras på Handlingspro- grammet, är ett ansvar för . Att rådets arbete leds av Kulturministern tydliggör detta ansvar och ger rådet nöd- vändig legitimitet. Dessutom har kulturpolitiken beröringspunkter med alla de områden som bidrar till form- och designpolitiken. Rådet bör bestå av cirka 15 medlemmar. Representanter för form- och designinstitutioner samt representanter för näringslivet och utbildningsväsendet bör ingå. Vidare finns det skäl att betona Mötesplatsens samordnande roll och dess ansvar för samordning på myndighets- och organisa- tionsnivå. Jag har tidigare framhållit att ett av form- och design- politikens grundläggande problem är att det saknas en myndighet med särskilt ansvar för att initiera samordnade insatser. I mitt del- betänkande lyfte jag dessutom fram att det finns en stor efter- frågan på ett forum för stärkt och fördjupad samverkan.6 Mötes- platsen är avsedd att stimulera samordning av alla verksamheter inom form- och designpolitiken. Mötesplatsen skall därför i sam- verkan med form- och designrådet samt berörda myndigheter och organisationer utforma en strategi på myndighetsnivå för form- och designpolitikens genomförande. Strategin skall utgå från Handlingsprogrammet och genomföras av de enskilda myndig- heterna och organisationerna. Mötesplatsen skall sedan ansvara för att analysera och stimulera strategins genomförande. Jag menar att ett form- och designråd och en betoning av Mötesplatsens ansvar för strategin på myndighetsnivån kan bidra till att fylla det tomrum som finns mellan målen i Handlings- programmet och genomförandet på myndighetsnivå. Regeringen kommer därmed att få bättre förutsättningar att tillgodose kraven på ökad samordning – och därmed förbättras förutsättningarna för ett mer strategiskt arbete inom form- och designområdet. 6 SOU 1999:123 Mötesplats för form och design, s. 140. 246 Överväganden och förslag Utredningens förslag: Jag föreslår att regeringen inrättar regionala formcentra för att förstärka den regionala form- och designverksamheten. Medel för detta tas från det befintliga företagsinriktade stödet. Det statliga stödet till företagsut- veckling kan därigenom utnyttjas mer effektivt och den regionala form- och designverksamheten utvecklas. De före- slagna form- och designcentra är en förutsättning för att Handlingsprogrammet skall få genomslag i hela landet. Den regionala form- och designverksamheten är svagt utvecklad. Det saknas en strategi för hur det offentligt finansierade form- och designarbetet skall bedrivas på regional nivå. Jag föreslår därför att det inrättas regionala formcentra. Dessa skall finansieras genom att vissa medel omfördelas från det statliga stöd som finns avsatt för företagsutveckling (se kap. 8 för en diskussion om finansieringen). Ett formcentrum kan bli en dynamisk regional tillgång, där de grupper som , mer eller mindre uttalat, finns inom form- och designområdet: industridesigner, konsthantverkare, slöjdare, före- tagsrådgivare, lärare m.fl., kan mötas. Form/Design Center i är ett utmärkt exempel på vikten av sådana formcentra. Eftersom de regionala aktörerna inom form och design är få, spridda och ofta verkar i små organisationer, har de svårt att bli synliga och få det genomslag som de skulle behöva ha. Dessa yrkesgrupper, som lokalt och regionalt skulle kunna bidra till att målsättningarna i regeringens Handlingsprogram förverkligas, behöver få en bättre och tydligare plattform. Genom att rikta det statliga stödet till ett formcentrum flyttas fokus från olika yrkesgrupper, institutioner och föreningar för att istället sätta olika uppgifter i fokus: väck intresset för form och gestaltning hos ungdomar, påverka de små och medelstora före- tagen så att de förstår designens betydelse, upplys medborgarna om regionens industriella utveckling och hantverksmässiga tradi- tioner etc. På så sätt blir ett formcentrum en regional kraft för Överväganden och förslag 247 målen i Handlingsprogrammet – på samma sätt som jag har pekat på att Mötesplatsen bör ha den rollen på central nivå. Det nyöppnade i är ett exempel på betydelsen av en fysisk byggnad – ett formens hus – som inrymmer en rad olika form- och designverksamheter. Den organisatoriska grunden för dessa centra bör formuleras i samband med översynen av det företagsinriktade stödet. Rege- ringen har slagit fast att både den centrala och den regionala strukturen för detta stöd måste utredas.7 Det leder därför alltför långt att i denna utredning i detalj diskutera hur varje enskilt formcentra skall organiseras. Jag vill emellertid framhålla det principiellt viktiga med att dessa centra skall knyta samman uppgifter från verksamheter som är åtskilda och ansvara för att i regionen koordinera rådgiv- ning, utbildning/information och utställningar. Nedan utvecklar jag respektive område. En viktig del av varje formcentrums verksamhet skall utgöras av designrådgivning riktad till det regionala näringslivet. SVID har visat att det är möjligt att med relativt små medel stimulera till ökad användning av designkompetens. Organisationen har arbetat med två medel: rådgivning och ekonomisk stimulans till små och medelstora företag. Rådgivningen har utgjorts av de s.k. design- genomgångarna, där företagen får hjälp med att analysera behovet av en industridesigner. I de fall ett sådant behov har funnits har 7 Regeringens avsikt är att i samråd med berörda aktörer precisera statens roll inom detta område och undersöka hur statens sätt att organisera verksamheterna skulle kunna förenklas och samordnas bättre (Prop. 1999/2000:71 Vissa organisationsfrågor inom näringspolitiken). Dess- utom har beslutat om en särskild utvärdering av SVID. I uppdraget ligger att utvärdera verksamheten samt att göra en analys av SVID:s framtida roll i den delvis nya organisationen som blir följden av ombildande (Regeringsbeslut N2000/3567/NL). 248 Överväganden och förslag SVID i form av designcheckar kunnat bidra med ekonomiskt stöd till de företag som valt att anlita industridesignkompetens (se kap. 4.5). Den begränsade utvärdering som gjorts av effekterna av denna användning visar att nya produkter har färdigställts och att ökad efterfrågan på produkterna har genererat behov av nyanställ- ningar. Dessutom har attityden till att utnyttja designkompetens förbättrats. Kunskapen om vad industridesignkompetens kan bidra med är emellertid fortfarande liten; ytterligare insatser behövs. Utifrån det faktum att många små och medelstora företag har haft positiva erfarenheter av att använda industridesign, men att det finns många företag som ännu tvekar inför denna kompetens, bedömer jag att SVID:s kombinerade sätt att arbeta bör kunna tillämpas vid de föreslagna regionala formcentra. Man bör emellertid avvakta utvärderingen av SVID, där ett särskilt avsnitt skall behandla designcheckarna. Rådgivning till offentliga verksamheter. Ett formcentrum skall vidare erbjuda rådgivning till den offentliga sektorn. Den offentliga upphandlingen är på flera sätt ett viktigt instrument för att uppnå Handlingsprogrammets mål inom form- och designområdet. Upphandlingens resultat avgör hur kvaliteten och utseendet på våra offentliga lokaler blir. Detsamma gäller givetvis för inredning, möbler, kontorsmateriel och all den utrust- ning som finns hos de statliga, kommunala och landstingsägda institutionerna – exempelvis de miljöer kollektivtrafiken erbjuder sina resenärer och den komplexa värld som finns på sjukhusen. De enheter som upphandlar måste därför besitta eller ha till- gång till form- och designkompetens. En självklar del i uppbygg- naden av denna kompetens är att den utbildning som ges på områ- det rymmer form- och designfrågor, men också att det finns någonstans att vända sig med sina frågor. Den bedömningsskala för design som Föreningen och Försvarets materiel- verk (FMV) håller på att utarbeta kan bli en bra referens för denna typ av rådgivning (se avsnitt 4.4.4). Överväganden och förslag 249 Den regionala formcenterverksamheten bör ta initiativ till insatser som syftar till att utveckla kontakterna mellan bland andra näringsliv och högskolor, men även initiera projekt riktade till barn och ungdom. Sådana insatser bygger upp både kompetensen och förståelsen hos näringsliv och allmänhet. SVID:s arbete inom ramen för området kunskap och kompetens är ett exempel på detta. En viktig förutsättning för att utveckla detta arbete, och få till stånd den breddning av SVID:s arbete som regeringen efterlyst, är en förstärkt regional närvaro. Både SVID och regeringen har påtalat vikten av en sådan utveckling. Organisationen har även utvecklat ett koncept för hur detta skulle kunna ske – kallat (se avsnitt 4.5). Vidare bedriver även () och hemslöjdskonsulenterna utbildningsverksamhet. Det sker i allt från studiecirklar till särskilda läger för barn och ungdom. Framförallt när det gäller barn- och ungdomsverksamheten ser jag möjlighet till ökad samverkan och informationsutbyte mellan de olika form- och designorganisationerna. I synnerhet eftersom arkitektur, form och design skall integreras i skolundervisningen enligt det uppdrag som , och har fått i samband med . Designprocessen i ett företag innehåller en kreativ process. Kun- skap och inspiration är centrala inslag. Det handlar om att utnyttja det bästa av olika kompetenser för att skapa konkurrenskraftiga produkter. Form- och designrådgivning till företag och myndig- heter bör därför utgå från fackkunskap och även vara estetiskt inspirerande. När det gäller det senare är rådgivningens fysiska placering, omgivning och inredning av stor betydelse. Genom gestaltningen av lokalerna kan man bidra till att signalera designens betydelse, väcka intresse hos besökarna, konkret visa goda designexempel, intressant konsthantverk, m.m. På så sätt ges 250 Överväganden och förslag den rådgivande verksamheten en pedagogisk inramning. Utställ- ningsverksamhet i lokalerna är också ett medel för att stärka intresset för form och design i allmänhet. Utställningarna kan ha olika teman och tjäna olika syften. Tematiken kan bottna i en viss bransch, länets traditioner eller sär- skilda ämnen som ergonomi eller miljöhänsyn. Syftet kan vara att i traditionell mening visa produkter eller designprocesser eller att mer aktivt använda utställningen i olika former av work-shops för företag eller barn och ungdom. Jag har i mitt delbetänkande Förslag till mötesplats för form och design redogjort för vikten av att erbjuda utställningar regio- nalt och därför föreslagit ett särskilt utställningsbidrag. Meningen är att genom bidraget skapa förutsättningar för att i hela landet utveckla och sprida medvetenhet och kunskap om designområdet. Det skall inte enbart kunna tilldelas museer och utställningshallar, utan även institutioner som exempelvis ett formcentrum. Genom den samordning som ovan redovisats för finns förutsätt- ningar att generera mervärden till de olika verksamheterna, som annars är svåra att uppnå. Alla de tidigare nämnda organisa- tionerna har behov av att bli synliga – somliga för att nå ut med sin information och sin kunskap, andra för att det ligger i deras uppdrag att synliggöra sin verksamhet. I ett formcentrum sam- lokaliseras rådgivande verksamhet med utställningsverksamhet. De rådgivande organisationerna ges en intressant portal till sin verksamhet och utställarna kan möta ny publik. Ungdomar och allmänhet kan göras förtrogna med tillverkningsprocesser och därmed bli kvitt eventuellt förlegade uppfattningar om hur industrin är som arbetsplats. Allt detta är betydelsefullt, eftersom form- och designområdet alltid är en del av ett annat område – en del av innovationerna, tillverkningsprocessen, företagandet, marknaden, användningen, kulturarvet, utbildningsväsendet, etc. Förhoppningsvis kan en del företagare dra lärdom av hemslöjdens kunskaper om materialan- Överväganden och förslag 251 vändning och tekniker och slöjdare bli mer av entreprenörer, utställningarna väcka intresse hos den som besöker en rådgivare och rådgivarna använda utställningarna för seminarier eller work- shops etc. En regional resurs – vikten av samverkan Frågan om hur formcentrumverksamheten skall organiseras i varje region bör ta sin utgångspunkt i befintlig regional verksamhet. Det betyder att de regionala huvudmännen kan variera och exempelvis vara en högskola, ett industriellt utvecklingscentra, ett museum eller som i – Form/Design Center. I pågår ett intressant arbete med att bygga upp form- och designverksamheter kring just högskolor och utvecklingscentra (se kap 3.1.2). Jag vill dessutom peka på att regionala formcentra är en resurs för kommunerna – och då särskilt för den kommun där ett formcentrum placeras.