sou · GOB340 · 2001-01-01 00:00:00 — Har könsfördelningen bland social- 1 Jag vill tacka för hennes bearbetningar av data. Vidare har och varit till stor hjälp. och har lämnat värdefulla synpunkter som har lett till förbättringar av denna version. 88 Välfärdsutveckling för kvinnor och män bidragstagare och fattiga ändrats ? Har åtstramningarna i välfärdsstaten präglats av könsrelaterade skevheter? Ensamföräldrar, och särskilt ensamstående mödrar, är ekonomiskt extremt sårbara, och olika sociala förmåner utgör en viktig del av deras inkomster. Hur har ensamföräldrar klarat sig ? Hur har nedskärningar påverkat deras ekonomiska välstånd och skillnaderna jämfört med tvåföräldrahushåll? Hur ser nedskärningarna och de socialpolitiska förändringarna ut i breda drag? Innebär förändringarna att går mot en ny typ av välfärdsstatsmodell? Innan dessa frågeställningar behandlas är det nödvändigt att klargöra vad nedskärningar medför samt hur de ska analyseras här. Vid granskning av effekterna av utgiftsminskningarna är det fruktbart att göra två åtskillnader: 1) huruvida de är långsiktiga eller kortsiktiga samt 2) huruvida de är selektiva eller generella. Nedskärningspolitik likställs ofta med minskningar av utgifter. Även om utgifter är ett sammanslaget mått som kan belysa viktiga politiska förändringar, är en analys som enbart fokuserar på sociala utgifter otillfredsställande. Som ett komplement till analys av utgiftsminskningar bör även förändringar i systemstrukturen utvärderas (Pierson 1994:14-15). Regler som rör de kvalificeringsvillkor som avgör vilka som omfattas av systemet är en av de viktigaste strukturella egenskaperna. En vanlig metod för att minska antalet förmånstagare i åtstramningstider är att höja kvalificeringskraven. Att reglerna ändras innebär en mer djupgående strukturell förändring. En sådan regeländring kan innebära att förmåner som baseras på medborgarskap omvandlas till förmåner som istället baseras på ställning på arbetsmarknaden eller på arbetsprestationer. Andra viktiga strukturella aspekter på ersättningssystemen är hur finansieringen ser ut och huruvida förmåner beskattas eller inte. Med andra ord är det viktigt att skilja mellan om åtstramningarna inneburit en nedskärning av välfärdsstaten eller en omstrukturering av det existerande systemet. 3.1Kvinnors och mäns sociala rättigheter Vilka är de övergripande trenderna i hur kvinnors och mäns sociala rättigheter utvecklades ? Mer specifikt, hur ser mönstret för könsstratifieringen ut när det gäller förmånerna och förändrades denna ? För att kunna belysa kvinnors och Välfärdsutveckling för kvinnor och män 89 mäns sociala rättigheter analyseras två typer av könsskillnader. Den första är i vilken utsträckning rätten till förmåner baseras på den traditionella arbetsdelningen mellan könen, dvs. i vilken utsträckning kvinnor erhåller förmåner i egenskap av vårdare och mödrar och män som inkomsttagare. Den andra typen av könsskillnaderna bottnar i ojämlika värderingar av hur kvinnliga och manliga sysslor skall påverka rätten till olika förmåner. Således kan t.ex. det lika värdet av obetalt och betalt arbete förnekas. Sådana värderingar återspeglas i ersättningsnivåerna och i de belopp som utgår till kvinnor respektive män (Orloff 1993). Med hjälp av dessa två kategorier analyserar jag såväl mäns och kvinnors rättigheter vad gäller arbetsmarknads- och vårdrelaterade förmåner som skillnader i ersättningsnivåer. Ett centralt kännetecken för det svenska välfärdssystemet har varit kombinationen av förmåner som ger alla grundläggande trygghet på basis av medborgarskap eller permanent bosättning2, med förmåner som garanterar ekonomisk trygghet på basis av deltagande på arbetsmarknaden. har arbetslinjen blivit mer framträdande inom trygghetssystemet i två avseenden. Dels har arbetsmarknads- politiken, med aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt rätten till arbete, utgjort grunden för ekonomiskt välbefinnande. I en vidare mening har arbetslinjen uppfattats som central för att minska behovet av sociala förmåner. Dels har rätten till sociala förmåner i allt högre grad kommit att baseras på ställning på arbetsmarknaden och arbetsprestationer. Många feminister har kritiserat denna utveckling eftersom männen därmed har antagits som norm och att män är privilegierade eftersom de har lättare att kvalificera sig för förmånerna. argumenterar andra feminister för att betalt arbete och sociala förmåner baserade på arbetsmarknadsstatus är nyckeln till personlig självständighet. Rätten till och mottagande av förmåner Under de tre har det skett dramatiska förändringar i såväl kvinnors rätt till arbetsmarknadsrelaterade förmåner som i andelen kvinnor som har mottagit dessa förmåner. Detta har följts av en reducerad genusdifferentiering i rätten till förmåner som baseras på den 2 Man talar ofta om sociala rättigheter baserade på medborgarskap. Enligt svensk praxis har denna princip varit bredare än medborgarskap och även omfattat icke medborgare som är permanent bosatta, dvs. är mantalsskrivna i . 90 Välfärdsutveckling för kvinnor och män traditionella arbetsdelningen mellan könen. Tabell 1 visar att kvinnors och mäns sociala rättigheter knutna till deltagande på arbetsmarknaden. För att sätta 1990-talets trender i ett historiskt perspektiv redovisas hur kvinnors rättigheter till förmåner såg ut . Kvinnor utgjorde då en betydligt mindre del av arbetskraften och skillnaden mellan kvinnors och mäns deltagande på arbetsmarknaden var betydligt större. Genom att jämföra kvinnors och mäns rätt till arbetsmarknadsrelaterade förmåner 1970 med 1990 ges en bild av förändringarna som har skett . Kvinnor och mäns sociala förmåner baserat på arbets- marknadsstatus (procent) Kvinnor (16-64) berättigade till inkomstrelaterad Män (16-64) berättigade till inkomstrelaterad Kvinnor i arbetskraften som är försäkrade Män i arbetskraften som är försäkrade Arbetslösa kvinnor som är berättigade till ersättning Arbetslösa män som är berättigade till ersättning Kvinnliga ålderspensionärer med ATP som Manliga ålderspensionärer med ATP som överstiger Kvinnliga förtidspensionärer med ATP som överstiger Manliga förtidspensionärer med ATP som överstiger Kommentarer: i Siffror gäller . ii Minimipension avser grundpension och pensionstillägg för dem utan ATP eller med låg ATP. Andelen arbetslösa kvinnor och män som är berättigade till ersättningar är beräknade på årliga medeltal, medan motsvarande siffror i och 1997 baseras på enskilda månader – . Källa: och 1997: 11, 1999a:145 och 1997b:60, SCB 1999a:319, 1990:131, 1994:133, 1997:2, 133, 1997:31 och 1991:Tabell 14. Ser man till sjukpenningen och ATP har könsskillnaderna fortsatt att minska . Skillnaden i rätten till arbetslöshets-försäk- ringen har också utjämnats . har en större andel kvinnor i arbetskraften varit medlemmar i arbetslöshets- Välfärdsutveckling för kvinnor och män 91 kassorna och skillnaderna mellan kvinnor och män har fortsatt att öka . Ser vi däremot till dem som faktiskt är arbetslösa har skillnaden mellan kvinnor och män som fått ersättning från kassorna dock inte varit särskilt stor . Trots att män har en lägre täckningsgrad i arbetskraften har de alltså erhållit arbetslöshetsersättning i nästan samma utsträckning som kvinnor. Jämfört med sjukpenningen och arbetslöshetsersättningen är skill- naderna mellan kvinnor och män betydligt större både vad gäller förtidspension och ålderspension (tabell 1). Skillnaderna är mest fram- trädande i ålderspensionen, vilket är ett resultat av kvinnors avbrutna arbetsperioder och deltidsarbetande samt deras lägre inkomster. Den minskade arbetskraften och höga arbetslösheten under 1990- talet har genererat tre sannolika effekter. För det första skedde det en minskning av andelen personer som var kvalificerade för sjukpenning. Detta var främst ett resultat av att antalet anställda personer minskade i både absoluta och relativa tal. har könsskillnaderna minskat vad gäller rätten till sjukpenning. Detta kan förklaras med att inkomstkraven för att erhålla sjukpenning är låga. Nästan alla i arbetskraften kan därmed möta kvalifikationskraven.3 Därutöver räknas även arbetslöshetsersättning som inkomst för att kvalificera sig för sjukpenning. Det faktum att sjukpenningen baseras på framtida inkomst (de nästkommande sex månaderna) påverkar troligtvis skillnaderna mellan kvinnor och män. Tillfälligt anställda, som dessutom är anställda , kan därmed ha större svårigheter att kvalificera sig. ökade antalet tillfälligt anställda och bland dessa var en övervägande andel kvinnor (1999a:86). var bland kvinnorna och bland männen i arbetskraften tillfälligt anställda. För det andra sjönk andelen arbetslösa personer som var berättigade till arbetslöshetsförsäkring . Detta trots att arbetslöshetsförsäkringen omfattade en högre andel av arbetskraften jämfört med . En förklaring kan vara utförsäkringen av en stor andel långtidsarbetslösa. Över 105 000 personer drabbades av detta och en något större andel var kvinnor () (beräknat från 1999:3, tabell 1 och 2). stod arbetslösa kvinnor i hög grad utanför arbetslöshetsförsäkringen, då de inte deltagit på arbets- marknaden. var andelarna arbetslösa kvinnor och män, som var berättigade till arbetslöshetsförsäkringen, i princip lika stora. Antalet kvinnor som stod utanför arbetsmarknaden ökade dock under 3 I början av årtiondet var inkomstkravet och . 92 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Det är företrädesvis unga människor och invandrare som inte tillhör arbetskraften och därför inte heller är berättigade till arbetslöshetsförsäkring. En tredje möjlig effekt av 1990-talets höga arbetslöshet och mins- kade arbetskraft gäller förtidspensionen. Andelen förtidspensionerade män med ATP som överskred minimibeloppet sjönk 1997 vid en jämförelse med 1994. En rimlig orsak är att en större andel män har beviljats förtidspension i tidig ålder, innan de har fått en stabil inkomst. Nedskärningarna har omfattat flertalet arbetsmarknadsrelaterade förmåner. Hårdare kvalificeringsvillkor har introducerats för förtids- pensioner och sjukbidrag. 1991 avskaffades särskild kvalificering p.g.a. arbetsmarknadsskäl, vilket reducerade möjligheten för äldre anställda att få förtidspension. har rätten till förtidspension enbart baserats på medicinska grunder. Förlängningen tycks ha drabbat män hårdare än kvinnor. har fler kvinnor än män mottagit förtidspension och har antalet nya förmånsta- gare bland kvinnor varit högre än bland män. Trots hårdare regler för berättigande samt lägre ersättningsnivåer sjönk antalet nya förmånstagare först . Antalet förmånstagare bland män sjönk då och bland kvinnor . ökade antalet nya förtidspensionärer återigen. Antalet nya motta- gare av arbetsskadeersättning minskade dramatiskt . Antalet ansökningar sjönk från 110 000 1990 till omkring 15 000 1998 och antalet beviljade ansökningar från 1990 till 1998 (/stati/-sjukh/arbsk.htm uppdaterad ). Den markanta nedgången kan relateras till flera förändringar. samordnades arbetsskadeför- säkringen med den vanliga sjukpenningen fullt ut. Arbetsskadeersätt- ningen gav följaktligen endast samma inkomstersättning som utgick vid annan sjukdom eller skada. Därutöver ställdes det även högre krav på bevisbördan. En hårdare bedömning av skador som orsakats av tunga lyft eller monotona rörelser drabbade kvinnors ansökningar negativt (1998b:61). Sänkta ersättningsnivåer har följts av en minskning av antalet mottagare av sjukpenning, delpension och rehabiliteringspenning. Den tydligaste minskningen inträffade bland nya deltidspensionärer, vilka rasade i antal från 15 1994 till 1995. Antalet kvinnliga förmånstagare minskade och motsvarande minskning bland männen var . Trenden visar dock att mottagandet av sjukpenning ökade parallellt med förtidspension och sjukbidrag. En expansion ägde rum på två områden . Dels ökade arbetslivsinriktad rehabilitering och dels ökade aktiva arbets- Välfärdsutveckling för kvinnor och män 93 marknadsåtgärder – båda i samstämmighet med arbetslinjen. Den ihållande ökningen av sjukbidrag och förtidspensioner bidrog till det ökade intresset för att utveckla arbetslivsinriktad rehabilitering. reform skapade särskilda incitament eftersom ersättningsnivåerna för arbetslivsrehabilitering var högre än sjukersättningen. Andelen långtidssjuka personer som deltog i rehabiliteringsprogram ökade från till (1999:13). Antalet deltagare nådade sin höjdpunkt med 65 000 1995 för att sedan falla till 45 000 nästkommande år, (/- stati/sjukh/rehab.htm uppdaterat ) då ersättningsnivåerna för rehabiliteringsersättning och sjukpenning sjönk till . Fler kvinnor än män mottog rehabiliteringsersättning . Detta är inte överraskande eftersom kvinnor utgör en större andel av dem som erhöll såväl långtidssjukpenning som sjukbidrag. Det är dock oklart om en större andel kvinnor än män mottagit rehabi- literingspenning i förhållande till antalet potentiella bidragstagare (1999a:120). Dessutom gynnades män som tagit del av rehabiliteringsåtgärder och . Män deltog i högre grad i yrkesvägledning, lämplighetsut- värdring samt utbildning medan kvinnor i större utsträckning genom- gick arbetsplatsutbildning. blev skillnaderna mindre och arbetsplatsutbildning blev den huvudsakliga åtgärden för båda könen. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder har utgjort en hörnsten i den svenska välfärdsstaten. Ett mått på detta är att utgifterna för aktiva arbetsmarknadsåtgärder har varit mycket högre än utgifterna för arbetslöshetsersättning. På grund av en stigande arbetslöshet var mönstret dock det omvända . Trots detta har aktiva arbetsmarknadsåtgärder haft en ökad betydelse . Antalet deltagare i denna typ av åtgärdsprogram växte från 60 000 1990 till mellan 250 000 och 300 000 (1991, tabell 1 och 1997:7, tabell 1). Under första hälften av årtiondet var arbetslöshetsnivån bland män högre än bland kvinnor, och män deltog i större utsträckning i olika arbetsmarknadspolitiks åtgärdsprogram. var skill- naderna mellan kvinnors och mäns arbetslöshetsnivåer inte särskilt stora. ökade andelen kvinnor som stod utanför arbets- marknaden. Deltagandet i olika åtgärdsprogram bidrog dock till att fler tog steget in på, eller återgick till, arbetsmarknaden. Emellertid fort- satte män att dominera bland deltagarna i arbetsmarknadspolitiska åtgärdsprogram (1997: 7, tabell 1b).4 4 Det var små skillnader mellan könen i deltagande i arbetsmarknadsutbildning - inräknat datakurser. Skillnader existerade i åtgärder för att skapa arbete, 94 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Trots dramatiska förändringar i kvinnors berättigande till arbets- marknadsrelaterade förmåner existerar fortfarande könsskillnader i systemet. Detta tar sig uttryck i kvinnors och mäns genomsnittliga ersättningar. Inom i princip alla arbetsmarknadsrelaterade förmåns- system som kompenserar för utebliven inkomst är den genomsnittliga ersättningen lägre för kvinnor än för män. Skillnaderna har varierat från att kvinnor i genomsnitt har haft av männens genom- snittliga ersättning för ATP till för daglig arbetslöshets- ersättning 1997 (räknat från 1999a:134,145).5 Vanligtvis reflekterar mäns högre ersättningsnivåer deras högre inkomster. Ytterligare en faktor har emellertid betydelse för förtids- pensionen. Kvinnor har genomgående i högre utsträckning mottagit delpension och män helpension. Skillnaderna kan vara ett resultat av hur kvinnors och mäns arbetsförmåga bedöms. Förmågan att utföra betalt arbete är vanligtvis det enda kriterium som utnyttjas i bedöm- ningen av män, medan man för kvinnor ofta beaktar såväl hushålls- sysslor som arbetsinkomst. Det som möjliggör detta dubbla kriterium för kvinnor är lagtextens formulering där inkomst av arbete likställs i skälig omfattning med värdet av hushållsarbete i hemmet (1999:16). Denna formulering har troligtvis varit en hjälp för kvinnors berättigande till förtidspension, men den har likväl skapat grunden för partiell pensionsersättning. Kvinnor antas kunna utföra hushållsarbete eller barnpassning i viss utsträckning och kvalificerar sig därmed endast för partiell förtidspension.6 En framträdande nedskärningsstrategi har varit att sänka ersättnings- nivåerna i arbetsmarknadsrelaterade förmåner. Har detta påverkat könsskillnaderna i förmånsnivåer? Tillgängliga data visar inte en entydig bild. Vad gäller arbetsskador har könsskillnaderna ökat . Kvinnors ersättning stagnerade medan ersättningen för män ökade något (1992:3 och 1999c, tabell 1). Sänkningen av ersättningsnivåer i föräldrapenningen, från till , minskade skillnaden i dagpenningen lönesubventioner, anställning för handikappade samt stöd för att starta eget företag. 5Det enda undantaget jag har funnit till denna generalisering är den tidigare arbetsplatsskadeersättningen (YFL). Bidragsnivåer räknades inte efter aktuell utebliven inkomst utan med hänsyn till hur allvarlig skadan var. 6Vad som är intressant beträffande rehabiliteringsersättningen är att kvinnor i det fallet inte erfar samma slags diskriminering. Procenttalen för kvinnliga respektive manliga förmånstagare med reducerad ersättning är i princip desamma (1998b:64). Välfärdsutveckling för kvinnor och män 95 mellan kvinnor och män (1998b:28). De flesta förändringarna, som påverkat skillnaden i genomsnittliga ersättnings- nivåer mellan könen, har dock varit relativt små . Istället slås man av stabiliteten i skillnaderna i ersättningsnivåer mellan kvinnor och män. Bland de minsta skillnaderna i kvinnors och mäns ersättningsnivåer var dagpenningen för arbetslös- hetsersättning. Det låga förmånstaket är en möjlig förklaring. Arbetslöshetsförsäkringen speglar den marknadsgenererade löne- strukturen dåligt och det låga taket för de förmånsgrundande inkomsterna hindrar löneskillnader från att reproduceras som ersätt- ningsskillnader fullt ut. Aktuella förslag att höja taket för sjukpen- ningen och ATP skulle resultera i större ersättningsskillnader mellan kvinnor och män. Med hänsyn till mottagandet av arbetsmarknadsrela- terade förmåner tjänar kvinnor sammanfattningsvis på systemet som grupp medan män drar fördelar av systemet som individer. Det ökade antalet kvinnor som erhåller arbetsmarknadsrelaterade förmåner har haft inverkan på den totala summan utbetalningar till kvinnor. I följande arbetsmarknadsrelaterade försäkringssystem var antalet kvinnor fler än antalet män : arbetslöshetsförsäk- ringen, sjukersättningen, förtidspensionen och rehabiliteringsersätt- ningen. kan kvinnor med ATP som överstiger minimipension t.o.m. komma att bli fler än män. Med andra ord har kvinnor antalsmässigt fått ut relativt mer av systemet p.g.a. sin svagare ställning på arbetsmarknaden i kombination med att de i högre grad har fått rätt till arbetsmarknadsrelaterade förmåner. Däremot har män som individer varit gynnande av högre arbetsmarknadsrelaterade förmåner överlag och längre ersättningstider när det gäller rehabiliteringspenning och arbetslöshetsersättning. Trots kvinnors och mäns lika rättigheter till vårdrelaterade förmåner, följer mottagandet av dessa ett mer traditionellt mönster. Det är en övervägande del kvinnor som erhåller vårdrelaterade förmåner. Tabell 2 visar kvinnors och mäns mottagande av ett flertal vårdrelaterade förmåner . Av det totala antalet förmånstagare utgjorde kvinnorna, beroende på typ av förmån, mellan 2/3 och 9/10. Omvänt utgjorde männen mellan 1/10 och 1/3 av det totala antalet. För att klargöra 1990-talets trender visar fetmarkerade siffror de fall där män i ökad utsträckning mottar vårdrelaterade förmåner. Kursiva siffror visar nedåtgående trender. Tabell 2 Kvinnors och mäns nyttjande av vårdrelaterade bidrag talet Källa: RFV1999:117, och uppdaterad 1999 - 05 -27, 199b, tabell1 Välfärdsutveckling för kvinnor och män 97 Trenden har varit att fler män nyttjar föräldra- penningen. Deras andel av förmånstagarna steg från drygt en fjärdedel 1990 till nästan en tredjedel 1998. Den största ökningen ägde rum – året efter att pappamånaden hade introducerats. Ökningen var föga imponerande – . Andelen ersättningsdagar som fäder tog ut ökade också och var som högst . Deras andel ersättningsdagar var större 1998 än 1990 trots en tillfällig nedgång 1997. Därtill skedde en procentuell höjning i andelen män som har mottagit närståendepenning samt vårdbidrag. Vi kan konstatera nedåtgående trender vad gäller männens utnyttjande av den tillfälliga föräldrapenningen för vård av barn, andelen fäder som tar ut pappadagar i samband med barnets födelse och fädernas genomsnittliga antal föräldrapenningsdagar. Den största förändringen var nedgången i andelen fäder som tog ut pappadagar, från . Ersättnings- nivåerna sänktes successivt, till en början från till och sedan till . Fäders sänkta nyttjandegrad sammanföll i tiden med de lägre ersätt- ningsnivåerna. Den lägsta nyttjandegraden ägde rum när ersättningsnivåerna endast var . När ersättningsnivåerna höjdes till 1998 bröts nedgången och det skedde en ökning. Detta var den första ökningen . Mönstret ser likadant ut vad gäller den tillfälliga föräldrapenningen (se tabell 2). Det genomsnittliga antalet föräldrapenningsdagar som fäder använde (presenteras inte i tabell 2) var som högst i mitten av årtiondet. 1998 hade dock det genomsnittliga antalet dagar sjunkit långt års genomsnitt för både män och kvinnor (räknat från /- stati/famba/foral.htm uppdaterad ). Lägre ersättningsnivåer är dock inte den enda förklaringen till mäns minskade föräldrapenninguttag. Nedgången inträffade före nedskär- ningarna i ersättningsnivåerna. Det hårdare trycket på arbetsmarknaden (som följde med den ökade arbetslösheten) har troligtvis gjort män mer tveksamma till att utnyttja föräldrapenning. En studie visade att män på arbetet kände sig pressade att inte ta ut föräldrapenning. Den försämrade ekonomiska situationen under 1990- talet kan också ha gjort det svårare för fäder att nyttja förmånen efter- som det innebär en större förlorad inkomst ifall mannen tar föräldraledigt än ifall modern nyttjar föräldrapenningen (och 1998). Sammanfattningsvis är trenderna i mäns nyttjande av vårdrelaterade förmåner motsägelsefulla. Introduktionen av pappamånaden borde ha uppmuntrat fäder att ta ut föräldrapenningen. Det verkar dock som om 98 Välfärdsutveckling för kvinnor och män nedskärningarna har hämmat män från att använda den här typen av förmåner. Hursomhelst inträffade det lägsta föräldrapenninguttaget som ersättningsnivåerna var som lägst. tog en större andel män ut föräldrapenning men deras genomsnittliga antal ersättningsdagar var lägre än . I korthet har en stor andel män inte nyttjat vårdrelaterade förmåner. De män som dock har nyttjat förmånen har vanligtvis gjort det på deltid. Det bör betonas att statistiken i tabell 2 i viktiga avseenden inte fullständigt belyser fäders nyttjande av föräldrapenningen. Data visar andelen förmånstagare och inte nyttjandegrader, med undantag av pappadagarna. Istället visar den officiella statistiken siffror för alla mödrar, alla fäder och alla barn . Inte heller är data om föräldrar relaterade till barnen. När det är möjligt att jämföra den officiella statistiken med uppgifter som visar nyttjandegraden bland föräldrar efter barnets födelse, blir problemet med den här typen av data tydligt. Den officiella statistiken visade att fäder endast utgjorde av dem som erhöll föräldrapenning (tabell 2), medan en studie av barn som föddes visar att av fäderna nyttjade förmåner under barnets första 21 månader (och 1998:79; 1999). En större andel män utnyttjar alltså den här typen av förmåner än vad deras andel av de totalt nyttjade dagarna indikerar. Flera av de förmåner som är vårdinriktade är inte lika generösa som de som baseras på ställning på arbetsmarknaden. Till skillnad från inkomstrelaterade förmåner är de konstruerade med fasta ersättnings- belopp som ger samma förmåner oavsett inkomst. Förmåner som baseras på vårdprincipen har dock i allt större utsträckning blivit kopplade till arbetsmarknadsstatus.