sou · GOB352d7 · 2001-01-01 00:00:00 — Energiåtgång och giftighetsfrågor är två viktiga områden där denna statistik kommer att användas. Exempelvis bedöms företagen ha nytta av de branschvisa nyckeltal över energiåtgång, användning av kemi- kalier och material, utsläppsnivåer m.m., som statistiken kan användas för. Den kommer således att i sig utgöra ett styrmedel, av mjuk natur. Inom ett pilotprojekt på KTH utvecklas nya möjligheter att följa upp företagens inre miljöarbete. Företagen kommer att kunna följa upp förbättringar både på individnivå och för hela företaget. Det kommer också att finnas möjlighet att jämföra sig med andra företag med liknande verksamhet. Individens betydelse för miljöskadliga utsläpp är mycket stor. Enligt rapporter från svarar hushållen för 30 – av miljöbelastningen. Individens påverkan under arbetstid finns dock inte med i dessa beräkningar. Inte heller har de nämnda beräkningarna gjorts från ett livscykelperspektiv. Därför är troligen individens betydelse underskattad. har kompletterande undersökningar gjorts över personalens miljöpåverkan i kontorsarbete. Resultaten visar att de anställda på ett tjänsteproducerande företag ( eller organisation ) troligen står för den största miljöbelastningen från hela verksamheten. En stor andel av energiåtgång och utsläpp av växthusgaser härrör från personalen – det är resorna till och från arbetet och resor i tjänsten, som är orsakerna. De miljöfarliga utsläppen härrör dock från den tekniska utrustningen, speciellt från tillverkningsfasen. Att använda ett livs- cykelperspektiv gör att man får syn på även den dolda miljöpåverkan, vilket är nödvändigt för att få en rättvisande uppföljning. -I det tjugotal miljömålsrapporter som lämnas till regeringen vidgas fokus på miljön, från enbart det aktuella tillståndet, till att omfatta samhället och drivkrafterna bakom miljöpåverkan. Här används den internationellt vedertagna DPSIR – modellen: ·D = Driving forces, drivkrafter ·P = Pressure, påverkan ·S = State, tillstånd ·I = Impact, konsekvenser ·R = Response, vidtagna åtgärder Uppföljningssystemet arbetar med omkring 200 indikatorer som ska kunna peka ut vart vi är på väg, och i vilken takt. Även mjuka styrmedel kan följas upp. arbetar också med utvärderingar av mjuka styrmedel. En erfarenhet härifrån är, att miljöpolitiska verktyg ofta behöver samverka med varann för att vara effektiva. Den avslutande diskussionen gällde frivilligheten och dess begräns- ningar. -Statens roll ska vara att förse marknaden med kunskaperna , samt att stödja införandet av styrsystem. -De mjuka styrmedlen kanske bara är en tillfällig trend. Miljöpro- blemen fortsätter öka. Inom EU tror jag vi kommer att få se en tyngre lagstiftning framgent, som kommer att styra mycket mer än . -Vi avlägsnar oss i själva verket från en hållbar utveckling. Det är i många fall bara takten i påverkan, som i viss mån minskat. Staten måste bevaka ett allmänintresse här. -Jag tror vi måste upp på en helt ny nivå i tänkandet: en ändring av föreställningsvärldar! Vi behöver nya, fiffigare styrmedel, både hårda och mjuka. -Det finns ingen annan än staten, som kan åta sig, att driva utvecklingen mot ständig förbättring, som det ju handlar om. -Mjuka styrmedel räcker inte till, då en konflikt uppstår mellan samhällets krav, och enskilda ekonomiska intressen. Det finns ett plågsamt tomrum här. Någonstans måste vi kunna ta hand om den situationen. -Det finns bara ett sätt: att komma överens om, hur de gemensamma resurserna ska användas. Det är där statens roll ligger: att se till att överenskommelser kan nås. -Jag tror på mjuka styrmedel, men har i åtanke att de hårda kan behövas. Men man bör inte ha som utgångspunkt, att de mjuka inte räcker. -Och staten måste organisera sig i en dialog med oss. – beträffande byggbranschens frivilliga producentansvar – inte bara tappat stafettpinnen, utan tappat bort den! -Hur tar man egentligen in miljötänkandet i den ekonomiska utbildningen? De borde finnas en KRAV- märkning för utbildningar i ekonomi. -vidtas det åtgärder för att begränsa användning av de tolv giftigaste ämnena i samhället. Men det skulle behöva var de tolv hundra farligaste! Endast staten kan klara av att genomdriva detta. -Staten kan arbeta snabbare och bättre. T.ex. beträffande Svanen – arbetet. Ingen myndighet har fått resurser för att delta ordentligt här. -Statliga myndigheter borde samarbeta inbördes, ja. Det behövs för de små företagens skull. I sin sammanfattning av seminariet framhöll åter dialogens centrala roll i ett fortsatt arbete, samt att kunskaperna behöver utvecklas över hela fältet. Att styrmedel ska samverka, samt att helt nya typer av styrmedel behöver utvecklas betonade hon också. som ägde rum i 2.1 Vattnets kretslopp och ansvaret för påverkan 4.1Kommunal vattenplanering i avrinningsområde 4.2Emåprojektet – ett helhetsgrepp 4.3 Ekotekniska metoder för vattenrening 5.1 Arbetet med vattenkvalitetsfrågor i 5.2 Förvaltning av vattenresurserna i , Jord- och skogsbruksministeriet, Slutsatser – behov av förändringar Vatten, såväl sjöar och vattendrag som grundvatten, påverkas av betydande och fortgående förorening. Både dricksvattenförsörjning och ekosystem är i farozonen, på många håll i hög grad. är ansvarsfrågan i samhället oklar beträffande vattenvård och – försörj- ning. Situationen utmärks av starka intressekonflikter. Jordbruket är en av de sektorer som har störst negativ påverkan på vattenresurserna. Ytterligare negativ påverkan har skogsbruket, transportinfrastrukturen, urbaniseringen och kommersiell exploatering av naturgrus. Kunskaperna om källor till och omfattning av vattenförorening är relativt goda, medan åtgärder för skydd av denna naturresurs inte når tillfredsställande resultat trots lång tids ansträngningar. Hoten mot vattentillgång och kvalitet består också i överuttag och sänkning av grundvattennivåer, vilket i kustnära områden kan ge irreversibel saltinträngning. Vattenfrågorna har ett mycket nära samspel med markanvändningen och ju längre man väntar med skyddsåtgärder, desto kostsammare blir det. Receptet på ett effektivare vattenskydd innefattar: samverkan mellan aktörer, goda verktyg för mätning av åtgärdsresultat och indikatorer som kan avläsas av enskilda aktörer samt väl utformade miljöstöd. har en del av lära av bl a och , exempelvis vad gäller samverkan och samarbete över myndighets- gränser. I och även internationellt växer omfattningen av ekotekniska metoder för rening av avloppsvatten, dagvatten och lak- vatten. Här är verktygen naturliga organismer och processer i samverkan med solljus. Våtmarker, reaktiva barriärer och filter samt sorbenter för upptag av näringsämnen är de mest använda metoderna. Vattnets kretslopp och ansvaret för påverkan föreläste om vattnets kretslopp och konstaterade att ekosystem är genuint vattenberoende. Vatten kan aldrig ta slut. Däre- mot kan dess vandringsvägar över och under mark, liksom dess kvalitet förändras. Påverkan härrör från emissioner, manipulation av mark och vegetation, vattenuttag samt avloppsvatten. Begreppet hållbara vatten- resurser är inte väldefinierat, men står närmast för att vattnet är användbart under hela sin vandring från vattendelare till mynning. Vandringsvägarna ändras av markens användning som exempelvis bebyggelse, transportleder, jordbrukets behov och verksamhet. Markanvändningen påverkar sedan både bildandet av och kvaliteten på vattnet. Kvalitetsstörningar i vattendrag påverkas olika av var i vattendragets lopp luftnedfall och föroreningar inträffar. Den kemiska miljön varierar dessutom främst med de geologiska förhållandena i olika delar av avrinningsområdet. uppehöll sig vid vid tidsfördröjningen i vattnets rening. Vattnet renas under sin färd från markytan ned till de skilda grundvattennivåerna. Denna rening av en grundvattenakvifer kan ta allt till årtusenden. Den följer samma flödesmönster som föroreningarnas vandring och tar olika på olika djup.Återställande av förorenade sjöar, som exempelvis , kompliceras av vattnets omblandning och tar vattnets genomströmningstid ( kvoten mellan volym och vattenflöde ). För del kan återställandetiden räknas i generationer. En integrerad syn på mark och vatten erhålls bäst på avrinningsområdets bas. I denna helhetssyn måste dessutom grundvattnet infogas, liksom dess utströmningsområden i sänkor och dalgångar. Det tar att säkra hållbara vattenresurser, eftersom det är underkastat naturens system och processer. Förorenande markbaserad verksamhet hotar grundvattnet i inströmningsområdena och ytvattnet i utströmningsområdena. Att integrera vatten, mark och ekosystem i en helhetssyn är en absolut förutsättning för framgång. Det är viktigt att experter på de olika områdena som berörs uppnår en effektiv inbördes kommunikation. Tyvärr är denna kommunikation ofta bristfällig. Endast en mindre del av 92 400 sjöar och ca 6 000 större och medelstora vattendrag uppfyller krav på god vattenkvalitet. Dessutom bor de flesta människor inte där de goda vattenresurserna finns. Ett extremt exempel är , som har tre miljoner människor och en vattenförsörjning som har brister eller är sårbar. Kommunernas behov av vattenförsörjning har inte samma status som transportinfrastruktur. Den senare kan utnämnas till riksintresse, medan vatten har den lägre statusen allmänintresse. Detta gäller exempelvis genom Nybroåsen söder om där vattenförsörjningen fick vika för olika riksintressen när vägen skulle dras i en ny sträckning. Regionen är fattig på vatten och flera kommuner är beroende av Nybroåsens vattentillgångar. Den nya vägsträckningen innebär att av åsens infiltrationsytor för vatten spolieras, grus tas ur åsen samt att risken för skador på vattenkvalitet genom transportolyckor inte helt kan undvikas. Ett annat exempel gäller . Staden vattenförsörjs genom konstgjord inducering av Gavleåns vatten i Valbodaåsen. Denna ås är mycket sårbar. Inom både inre och yttre skyddsområde för vattentäkten finns bl a grustäkter, vägar, bangårdar, industri, lagring av olja och bensin, bebyggelse och infiltration av avloppsvatten. Markmaterialet består till stor del av grova fraktioner. Här skulle ett oljeutsläpp kunna nå grundvattnet inom någon timme eftersom man inte hinner åtgärda en sådan olycka på mark med grovt material. Vattenförsörjningen har sålunda ofta nonchalerats p.g.a. bristande kunskaper och brist på regio- nal överblick i samhällsplaneringen, särskilt vid planering av infra- struktur. Det är ganska bråttom att göra något. Det är dessutom mycket kostsamt och inte alltid möjligt att städa i efterhand. Förorenad mark hittar man ofta inom industriområden men även på platser där vanliga bostadshus stått. Föroreningarna kommer då från byggnadsmaterial. Ofta förstärks skadan av att man river husen utan att först plockat ut olika byggnadselement som va-utrustning och elkablar etc. Rivningsmassorna återanvänds som utfyllnadsmaterial då nya hus skall byggas. Exempel på föroreningar är bly kvicksilver, koppar kadmium, PCB, eldningsoljor och tjäror. Ett bostadshus byggt –1972 innehålla ca PCB i fogmassorna. Då fogmassorna vittrar transporteras PCB med dagvattnet till reningsverk eller sjöar. Ett av tar emot 2–PCB . Ftalater, mjukgörare i plaster, utlöses kontinuerligt och hamnar till slut i vatten. Takbeläggningar ger bl a ifrån sig mjukgörare som finns i plastskiktet på plåt. Dessa återfinns sedan i reningsverkens vatten. Samma sak gäller koppar och zink. Bly från avloppsrör och PAH från fuktspärrar är andra föroreningar. Ett stort problem är att det finns mycket koppar i teknosfären. I stort sett alla vattenledningsrör är gjorda av koppar. och tillförs 500 – koppar från vattenledningar och takbeläggningar. Vi är nu nära gränsen då kopparhalten i slammet från avloppsreningsverken är för hög för att slammet skall få användas i jordbruket. Program för ett resurseffektivt och miljöanpassat byggande har tagits fram, bland annat för att vara ett hjälpmedel att hitta rätt material vid nybyggnad. Programmet kallas vardagligt för ekobyggprogrammet. Programmets åtgärdskatalog tar upp drygt hundra olika exempel på lämpliga åtgärder för att bygga ekologiskt. Till exempel skall inte kopparplåt användas som takbeklädnad såvida inte regnvattnet från taket renas innan det släpps till dagvattnet. Tappvattenrör (dricks- vattenrör) bör inte vara av koppar. Dessa ställningstaganden har väckt stor irritation hos de företag som levererar koppar. Kopparintressent- erna har en lobbygrupp som bedriver en intensiv lobbyverksamhet mot stadens politiker, tjänstemän och byggföretag. En reviderad utgåva av program för resurseffektivt och miljöanpassat byggande behandlas nu av stadens tre nämnder som tillsamman står för programmet (Miljö- och hälsoskydd-, Gatu- och fastighets- samt ). Programmet har bordlagts fyra gånger i respektive nämnd. Misstanken finns att den intensiva lobbyverksamheten kan ha gjort beslutsfattarna osäkra. Arbetsgruppen är dock förvissad om att det finns bättre alternativ till koppar för takbeklädnad och vattenledningsrör. 1418 Bilaga VIII SOU 2000:55 var jag här i samma sal som och talade om samma frågor. I allt väsentligt är miljöproblemen inom jordbruket fortfarande desamma: kvävet, fosforn och bekämpningsmedlen, inledde sitt föredrag. Vi har inte nått tidigare mål. Exempelvis innehåller svensk överskottsfosfor till ett marknadsvärde av . Detta är ett sparkapital i jordarna som kan utnyttjas. Men fosforn utgör också en fara för vattnet. De förändringar som krävs för att nå miljömålen är främst en jämnare fördelning av djurhållningen över landet i kombination med en lokal/regional samverkan mellan gårdarna för att slå vakt om enskilda gårdars fördelar med specialiserad produktion. Det handlar om att nyttja befintliga kunskaper bättre, som exem- pelvis att hålla marken bevuxen så kontinuerligt som möjligt, odla fånggrödor, inte höstplöja i onödan. Odling av energiskog eller annan skog på åker liksom permanent gräsvall minskar även läckaget av växtnäring och bekämpningsmedel. Stallgödseln ska användas bättre. Undersökningar visar att stallgödselns näringsinnehåll förbises i jordbruket, givorna av handelsgödsel är lika stora på djurgårdar som på gårdar utan djur. Denna situation var likadan . Omställningen till ekologisk odling är visserligen ett närmande till det hållbara jordbruket, men löser inte problemet med kväveläckage. Detta kan möjligen förvärra läckaget genom att en mer omfattande cirkulation av organiskt material. Frågan studeras just nu inom MISTRA – programmet MAT 21. Styrmedel som leder till en intensitetssänkning i områden där mycket växtnäring omsätts bör övervägas. Dessutom bör en förskjutning av matvanorna till en mer vegetarisk diet uppmuntras. En betydelsefull faktor förutom goda verktyg från samhällets sida är delaktiga aktörer. Objektspecifika kriterier kan ställas upp inom ett avrinningsområde, så att aktörerna inom området – inklusive kommunerna – kan finna effektiva åtgärder. Här är miljöindikatorer som jordbrukaren själv kan använda för kontroll av uppställda mål viktiga. EU-stöd kan ge ekonomiska incitament för nödvändig förändring, med de måste vara enkla att använda. Konsumenterna kommer sannolikt att bli allt viktigare för att påverka jordbrukets produktionsförhållanden. En röd tråd i föryngringsarbetet i skogen är att minimera läckaget av näringsämnen från marken och ge förutsättningar för effektivt näringsupptag i skogen. Strategin för detta är ståndortsanpassning. Detta betyder att varje enskilt skogsparti – rentav del av skogsparti – ska skötas och avverkas enligt de specifika förutsättningarna för just detta markområde. Särskilt viktigt är att anlägga ordentliga skydds- och kantzoner mot vattendrag och våtmarker. Mycket av det moderna skogsbruket handlar om vattenvård i praktiken, som exempelvis att öka lövinblandningen i avverkade områden. Vid avverkning ökar utlakning till vatten, då flera faktorer i skogsmarken förändras . En metod som vinner alltmer terräng (!) är delad avverkning. Skogen avverkas alltså i olika omfattning, och i olika takt beroende på ståndort. Ståndorternas skiftande karaktär bestäms av markförhållanden, däribland vattentillgången. På fuktig mark tillämpas oftast naturlig föryngring under skärm av björk och gran, där skärmen sedan kan avverkas då ungskogen nått en höjd av . Dikning är mindre vanlig i skogsbruket, men skyddsdikning måste ibland tillgripas. Dikena ska då mynna i myr eller annan våtmark, men inte direkt i ett vattendrag. Våtmarken fungerar som reningsfilter för humusämnen och vegetationen tar upp den näring som förts dit via dikena. Markberedning sker mer restriktivt, vilket bl a innebär att mark- beredning inte görs inom avgränsad kantzon eller närmare vattendrag än . Transporter i skogsmark kan ge markskador, som ökar läckaget av näring. Därför gäller klara regler (i varje fall inom ) för hur transporter med skotare ska ske. Askåterföring kommer snart att inledas på marker. Aska kommer då att spridas i första hand på ståndorter med lägst pH. Kvävegödsling av skog är noga planerad och kontrollerad. - God markvård är god vattenvård! föreläste om problem och möjligheter i arbetet med att värna om vattenkvalitet i avrinningsområde. Problemet har två delar dels de föroreningar som hotar fjorden dels en potentiell konflikt mellan två administrativa/juridiska nivåer som styr miljöbeslut. är enda fjord i egentlig mening, med en s k tröskel ut mot havet samt ett unikt djur – och växtliv. Här som på andra håll utmed är övergödning det stora hotet mot miljön. De största utsläppen kommer från jordbruket. Källa nummer två är skogsbruket och på tredje plats kommer enskilda avlopp, beträffande fosfor och nedfall i vatten beträffande kväve. Vad gäller markanvänd- ningen dominerar skogsbruket. Trots ansträngningar för att förbättra tillståndet i Gullmarn har inga tydliga effekter av åtgärderna noterats. Området har även grundvattenproblem relaterat till fritids- bebyggelse, där enskilda brunnar anläggs. Dessa drabbas i hög grad av saltinträngning. Det är en svår balansgång mellan önskan och den politiskt uttalade viljan om bosättning längs kusten och det geohydro- logiska kraven genom försiktighetsprincipen. inrättades Gullmarsplanen och Gullmarns förvaltningsråd av de ingående kommunerna. Plan täcker inte hela avrinningsområdet. De åtgärdsförslag som tagits är heller inte finansierade och ett samlat kontinuerligt ansvar har inte tagits. Kommunerna och har tagit fram ett utkast till förvaltningsplan för hela avrinningsområdet. Förvaltningsplanen är en tillämpning av EU:s ramdirektiv för vatten. En sådan plan tycks dock gå illa ihop med svenska regelverk. Den kommunala översiktsplanen – demokratiskt beslutad och enligt lag obligatorisk – är det instrument som kommunen har till sitt förfogande för långsiktig planering av mark – och vattenanvändning. Denna plan omfattar endast den kommun som upprättat den. Den är inte heller juridiskt bindande. Förvaltningsplanen enligt EU:s direktiv ska däremot dels vara juridiskt bindande dels kunna omfatta större område än en kommun. Frågan för politiker kring är nu hur denna fråga ska lösas. Om förvaltningsplanen ska ha juridisk överhöghet var ska då beslut tas? Och vilken instans har ansvaret för åtgärder och över- vakning av deras genomförande? Varifrån ska medlen för genomföran- det komma? En regional arbetsgrupp för dessa spörsmål har föreslagit att staten tar ansvaret för att upprätta en förvaltningsplan. Med detta ansvar följer befogenheter och finansiella medel, vilka ska samordnas med annat miljöstöd. Planen måste också upprättas i nära samarbete mellan kommunerna. Förvaltningsplanen kan förmodligen inte bli juridiskt bindande, anser arbetsgruppen, men måste ändå få tillräckligt hög status. Förvaltningsplanen måste också ha en tydlig koppling med den kommunala översiktsplanen. Ett samspel bör upprättas, mellan lokal/regional och central nivå. Eventuellt kunde förvaltningsplanen ges rangen av riksintresse. Inom översiktsplanens ram kan lämpligen och PBL kopplas närmare samman så att planernas inten- tioner härigenom blir indirekt styrande. Villkor för bygglov i detaljplanen kan sedan bli direkt styrande vad gäller dag- och spillvattenhantering samt vattenförsörjning. är ett projekt för hållbart resursutnyttjande av hela Emåns avrinningsområde både ekonomiskt och miljömässigt. är världsberömd som hemvist för världens mest storvuxna och snabbv- äxande laxöring. Men minskar antalet öringyngel. Öringen kanske därför ska ses som en indikator på miljötillståndet i Emåns vattensystem. I projektet ingår representanter för alla berörda åtta kommuner, länsstyrelserna i , respektive , , , fiskevattenägarna, sportfiskeklubbarna, natur- skyddsföreningarna och hembygdsföreningar. Åtta arbetsgrupper bedriver det faktiska miljöarbetet med egna budgetramar. Finansiärer är kommunerna, länsstyrelserna, , i län, , , och EU:s mål 5 B. Budgeten är på , fördelade . Exempel på arbetsgrupper och verksamhet är dagvattengruppen, ansvarig för fram- tagning av GIS-baserad inventering av dagvattennäten i samtliga tätorter. Vattenhushållningsgruppen har uppdragit åt att utarbeta en vattenhushållningsplan för , bl a för att samordna regleringar av ån och undvika dels alltför låga vattenflöden dels översvämning av jordbruksmark . Ett flöde av vid Emsfors är minimum för att laxöringen ska hitta till sina lekplatser. – och skogsbruksgruppen arbetar för att minska belastningen från de areella näringarna, på vattendragen i området. I de andra grupperna arbetar man med natur – och kulturvård, näringsliv och turism, miljögifter samt EU:s ramdirektiv för vatten. Inom projektet har också genomförts en biotopkartering av inte mindre än åsträcka. ingår i ett europeiskt nätverk med åtta flodområden. Ekotekniska metoder för vattenrening Verktygen för ekotekniken är naturliga organismer och solljus. Fördelarna med ekotekniska metoder är att de har låga kostnader för drift, underhåll och energibehov. De är flexibla och passar för decentra- liserad vattenrening. Nackdelar är att de kräver stor areal, fungerar sämre och ibland kräver pumpning. Ekotekniska metoder kan emellanåt komplettera konventionell rening. Användningsområdena är främst rening av dagvatten, diffusa utsläpp, lakvatten, spillvatten och avlopp från enskilda hushåll. Även för att akut rena grundvatten kan ekoteknik användas, i form av s k reaktiva barriärer. I finns relativt få ekotekniska anläggningar. och är föregångsland. Speciellt anlagda våtmarker är den vanligaste typen av ekoteknisk rening. Ett svenskt exempel är den vid , som utgör ett slutsteg för kväverening efter konventionell rening av avloppsvatten. Denna våtmark reducerar kväveutsläppen med hälften, till låg kostnad. Vid sjön i renas i en våtmark dagvatten . Även jordbrukets diffusa utsläpp kan renas med ekoteknik. En miljon hushåll på landsbygden är inte anslutna till kommunala avloppsnät, vilket betyder att de tillför vattendragen lika mycket fosfor som hela lantbruket. Att använda konventionell reningsteknik för dessa är ogörligt, då kostnader beräknas till . Ekoteknik vore klart billigare. Interna- erfarenheter visar att ekotekniska metoder passar för just småskalig avloppsrening (5–1 000 personer), liksom för lokal lakvatten- behandling och dagvattenrening. Ekoteknik passar bra för användning på nivån avrinningsområde. För att bli fulländade bör ekotekniska anläggningar förses med återvinning av näringsämnen samt avskiljning av metaller och andra gifter. Här pågår utveckling och sorbenter är en väg. Dylika material, ofta naturliga, har stor kapacitet att binda näringsämnen, särskilt fosfor som kan återföras till jordbruksmark efter det att sorbenterna nedbrukats. Arbetet med vattenkvalitetsfrågor i Två förhållanden gör vattenvårdsarbetet i specifikt. Det ena är ett nationellt politiskt beslut om att använda enbart grundvatten i vattenförsörjningen. Det andra är att allt större delar av grundvattnet i är hotat av föroreningar.