sou · GOB361d2 · 2001-01-01 00:00:00 — En del av den offentliga sektorns transfereringar, arbetslöshets- ersättningen, antas vara proportionell mot trend-BNP och arbetslöshets- nivån (i procent). Således antas ersättningsnivåerna följa trend-BNP medan antalet ersättningsberättigade antas vara proportionell mot arbetslöshetsnivån.1 Arbetslöshetsersättning definieras som UBt = DtUB Pt Yt*Ut (A6.) där U är arbetslösheten (i procent). Differentiering av (A6.) UB = DUB (Pt Yt*Ut )+ UBt 1 ( ut (1+ pt )(1+ )+ pt (1+ )+ ) (A7.) där u är förändringen i arbetslöshet. I normalfallet är förändringen i trend-BNP, inflation och arbetslöshet relativt liten, vilket innebär att (A7.) UB = DUB (Pt Yt*Ut )+ UBt 1 ( ut + pt + ) (A8.) Slutligen antar vi att utgifterna i ålderspensionssystemet, vilka ligger utanför statsbudgeten men under utgiftstaket, utvecklas i linje med trend-BNP vid en politik PEt = DtPE (Pt Yt* ). (A9.) Differentiering av (A9.) PE = D PE (Pt Yt* )+ PEt 1 ( + pt + pt ). (A10.) vilket kan approximeras som PE = D PE (Pt Yt* )+ PEt 1 ( + pt ). (A11.) De totala takbegränsade utgifterna (E) utgörs av statsbudgetens utgifts- poster (exklusive räntor) samt ålderspensionerna, vilket medför att den inducerade förändringen i de takbegränsade utgifterna kan beräknas som 1 Vi antar här att den totala arbetskraften förändras långsamt från till ett annat. SOU 2000:61 Bilaga 3 277 E I = Ct 1 pt C + It 1 pt I + Tt 1 ( + pt UBt 1 ( + pt + ut )+ PEt 1 ( + pt ) (A12.) Den diskretionära komponenten för de takbegränsade utgifterna kan se- dan beräknas residualt E D = E E I (A13.) Appendix 2: Dekomponeringar Dekomponering i 5 poster (i förhållande till föregående år) Dekomponering av statlig konsumtion 1980–1998 (procen- Dekomponering av statliga investeringar 1980–1998 (procen- Dekomponering av statliga transfereringar 1981–1998 (pro- Dekomponering av arbetslöshetsersättningar 1980–1998 (procentuell förändring) Dekomponering av ålderspensioner 1980–1998 (procentuell Appendix 3: Regressionsresultat Estimering av elasticiteten i arbetslösheten med avseende på BNP- tillväxt För att få en referenspunkt till Giorno et al:s (1995) resultat estimerar vi Ut = 0 + 1 yt + trend + trend 2 (A14.) där Ut är förändringen i arbetslösheten (i procent), vilket motsvarar du i texten. Tabell A1 visar regressionsresultaten, där de tre första kolumnerna visar resultaten för medan kolumn fyra visar resultaten för . Vi provade också att inkludera variabler för förändringar i finanspolitik och utgiftspolitik i regressionen, men estimaten för 1 påverkades ej. Arbetslöshetselasticitet med avseende på BNP-tillväxt Beroende variabel: Förändring i arbetslöshet (i procent) .01 (.00) .01 (.00) .01 (.00) .01 (.00) -.50 (.06) -.51 (.07) -.51 (.07) -.24 (.08) .00 (.00) .00 (.00) .00 (.00) -.00 (.00) -.00 (.00) Estimering av utgifternas känslighet med avseende på tillväxt och förändringstakt i KPI för en utgiftspolitik Initialt inkluderar vi från trendtillväxt och = 0 + 1 ( yt även föregående års observationer för avvikelse för ökningstakt i KPI, dvs. y* )+ 2 ( yt 1 y* )+ 1 pt + 2 pt 1 , (A15.) vilken estimeras med data för åren 1980–1998. Resultaten visas i Tabell A2. I kolumn tre visas resultaten baserade på den vidare defini- tionen av arbetsmarknadsrelaterade utgifter, där bidrag för arbetsmark- nadsutbildning inkluderas. Effekter av tillväxt (BNP) och inflation (KPI) på utgifterna (för en politik) Beroende variabel: Inducerad förändringstakt i utgifter .02 (.00) .02 (.00) .02 (.00) -.19 (.08) -.20 (.07) -.38 (.08) ( yt 1 y* ) -.04 (.09) .94 (.06) .91 (.03) .91 (.04) -.03 (.06) Olika utgiftskomponenters känslighet för reala och nomi- nella störningar. ( yt - y*) ( yt - y*) C tI / Ct-1 0.68 (0.29) 0.77 (0.13) 0.05 (0.05) 0.17 (0.03) 1.64 (0.49) 0.77 (0.21) 0.03 (0.01) 0.02 (0.01) 0.00 (0.00) 1.00* (0.00) -0.01 (0.01) 0.53 (0.01) -15.4 (2.08) 0.79 (0.89) -0.34 (0.05) -0.02 (0.03) 0.00 (0.00) 1.00* (0.00) 0.01 (0.02) 0.24 (0.01) Not: Elasticiteter som är markerade med * indikerar en perfekt partiell korrelation (p.g.a. definitionen av utgiftspolitik). Värden inom parentes är standard- koefficienten är signifikant skild från noll. Estimering av förändrad utgiftspolitik som funktion av tillväxt och inflation Även för estimeringen för diskretionära utgiftsändringar inkluderar vi initialt föregående års observationer för avvikelse från trendtillväxt och för ökningstakt i KPI, dvs. = 0 + 1 ( yt y* )+ 2 ( yt 1 y* )+ 1 pt + 2 pt 1 , (A16.) som estimeras med data för åren 1981–1998. Som diskuteras i BH (1999) så kan inte ekvation (A16.) tolkas som ett enbart att föränd- ringar i tillväxttakt eller priser skulle påverka utgiftspolitiken, då utgiftspolitiken mycket väl kan påverka utfall i termer av tillväxt och prisförändringstakt. För att, i någon mån, försöka kontrollera för denna simultana kausalitet modifierar vi (A3.) = 0' + 1' ( yt y* )+ 2' ( yt +1 y* )+ 1' pt + 2' pt+1 (A17.) där en korrelation mellan förändrad utgiftspolitik och framtida tillväxt och prisförändringstakt kan tyda på effekter från finanspolitiken.2 Resultaten för estimeringar baserade på (A16.) och (A17.) Effekter av tillväxt (BNP) och inflation (KPI) på diskretionära utgiftsförändringar Beroende variabel: Diskretionär förändringstakt i utgifter -.01 (.01) -.01 (.01) ( yt y* ) .02 (.45) -.06 (.38) ( yt y* ) ( yt 1 y* ) -.07 (.46) ( yt +1 y* ) .02 (.33) .13 (.18) .16 (.32) 2 Här bör dock noteras att vi helt bortsett från de problem som uppstår om agenter har framåtblickande förväntningar. Estimering av utgifternas känslighet med avseende på tillväxt och förändringstakt i BNP-deflatorn för en utgiftspolitik (där BNP-deflatorn har använts som prisvariabel i stället för KPI) Effekter av tillväxt (BNP) och BNP-deflatorn på utgifterna (för en politik) Beroende variabel: Inducerad förändringstakt i utgifter .02 (.00) .02 (.00) -.26 (.08) -.27 (.07) ( yr ,t yr -.03 (.08) ( yr ,t 1 yr .94 (.07) .93 (.04) -.01 (.06) Appendix 4: Eftersläpningseffekter i priser Dekomponering där inducerade förändringar i totala utgifter är kopplade till KPI-förändringar året innan (1980–1998) Avvikelser i utfall från inflationsprognos 1993–1998 (mars- Avvikelse i utgifter jämfört med prognos (1993–1998) 1år (lag) En budgetprocess som baseras på ramar för utgiftsområden och utgifts- tak för staten ställer ökade krav på prognosernas kvalitet och precision. Det framhölls därför i beslutet om den nya budgetprocessen att rege- ringen skulle ta ett större ansvar för att förse med väl under- byggda prognoser. I följande rapport görs en analys av arbete med utgiftsprognoserna och hur det har påverkats av den nya budgetpro- cessen. 1.1Prognosernas roll i den nya budgetprocessen Syftet med prognoser är att försöka beskriva den framtida utvecklingen. Prognoserna utgör ofta ett viktigt beslutsunderlag i en verksamhet. Om prognosen till exempel visar på en icke önskvärd utveckling har man möjlighet att vidta åtgärder i syfte att ändra utvecklingen. Det övergripande målet med prognosarbetet inom är att göra tillförlitliga analyser och bedömningar av den statsfinansi- ella utvecklingen. Prognosernas roll i den nya budgetprocessen diskute- rades bland annat i Ds 1995:73 Fortsatt reformering av budgetproces- sen. Det framhölls att prognoser och uppföljningen av utgifterna är nödvändiga och centrala för att den nya budgetprocessen ska fungera. Prognoserna kommer in i olika skeden av budgetprocessen och fyller därvid olika funktioner. 1Prognoserna används som ett underlag vid beslut om de övergri- pande budgetpolitiska målen, det vill säga utgiftstaket för staten och saldomålet, för budgetperioden. 2När regeringen beslutar om ramarna i inledningsskedet av budget- arbetet tjänar prognoserna, den så kallade konsekvensberäkningen, som underlag för regeringens övergripande diskussioner om priori- teringar. Konsekvensberäkningen visar på utvecklingen under förutsättning att inga nya beslut fattas som påverkar inkomsterna eller utgifterna. 3Under pågående budgetår syftar utgiftsuppföljningen och utgifts- prognoserna till att identifiera eventuella överskridande och att be- döma hur utgifterna förhåller sig till utgiftstaket och saldomålet. Det är centralt att prognoserna är tillförlitliga. En överskattad prognos kan innebära att regeringen vidtar åtgärder som man egentligen inte ha- de behövt vidta. På motsvarande sätt kan en underskattad prognos leda till att ramar och utgiftstak överskrids utan att regeringen haft någon möjlighet att vidta åtgärder. 2 Prognoser över statens utgifter Följande gör prognoser över hela eller delar av statsbudgetens utgifter: Myndigheterna gör prognoser över utgifterna på sina anslag. gör departementen prognoser över utgifter på sina anslag. Prognoserna sammanställs av till en prognos över hela statsbudgeten. () gör prognoser över hela statsbud- geten. I prognoser över den makroekonomiska utveck- lingen ingår även prognoser över statens lånebehov (statsbudgetens saldo). gör prognoser över statens lånebehov. För goda prognoser krävs att man har kännedom om verksamheten som ska prognostiseras. Myndigheterna är närmast verksamheten och de är därför viktiga i arbetet med prognoserna. Varje myndighet gör progno- ser över utgifterna på sina respektive anslag. Prognoserna används in- ternt inom myndigheterna i deras beslutsprocesser. Vidare beställer departementen, och prognoser från myndig- heterna. De prognoser som myndigheterna levererar utgör i sin tur ett viktigt underlag för departementens, och prognoser. Antalet redovisade prognoser varierar mellan olika myndigheter och år. () gjorde prognoser vid el- va tillfällen. Orsaken till det stora antalet prognoser är de omfattande kraven på rapportering till departementen och myndigheterna. Tids- horisonten för myndigheternas prognoser varierar. När myndigheterna lämnar underlag till är tidshorisonten upp till . När myndigheterna lämnar prognoser till departementen sträcker de sig som längst . Myndigheterna utgår ofta från det senaste utfallet på anslagen och en makroekonomisk antagandebild när man gör sina prognoser. makroekonomiska antagandebilden hämtas ofta från Konjunkturinstitu- tet. För anslag som styrs av beslut ute i organisationen, till exempel vägbyggen eller arbetsmarknadspolitiska åtgärder, tar myndigheterna ofta in information från den lokala organisationen. Denna information ligger sedan till grund för prognosen. Departementen skall normalt lämna prognoser över utgifterna vid fem tillfällen till . Prognosernas tidshorisont varierar. Departementens prognoser sträcker sig som längst fram- åt i tiden och omfattar därigenom fyra kalenderår. Departementens prognoser redovisas officiellt , vilket sker i sam- band med vårpropositionen och budgetpropositionen. Prognoserna sammanställs och granskas av , som också har en kvalitetssäkrande roll. Till exempel används ESV:s prognoser som en kontroll av fackdepartementets prognoser. Om man finner det nödvän- digt så tar man fram ytterligare underlag i syfte att ytterligare under- bygga prognoserna. Om myndigheten använder antagandebild i prognosen – vilket är det vanliga – måste departementet göra en ny beräkning utifrån antagandebild. Vid beräkning applicerar departementet antagandebild på myndig- hetens kalkyl. Detta kräver att departementet är relativt väl insatt i myndigheternas modeller. har några departement börjat göra egna prognoser på vissa anslag. Orsaken till att departementen gör andra prognoser än myndigheterna kan vara att man har annan information eller att man använder andra mer utvecklade modeller. Detta gäller främst för prog- noserna på och det tidigare arbetsmarknadsdepar- tementets områden. Arbetet med prognoserna har på vissa departement organiserats i prognosgrupper. I grupperna ingår personer från fackdepartementen och . Prognosgrupperna har tillsatts med ett for- mellt regeringsbeslut. Prognosgrupper är ett forum för att diskutera prognoserna. En väl fungerande prognosgrupp är ett viktigt instrument för att utveckla prognoserna. Prognosgruppen är ett stöd för ansvarigt departements prognosarbete. Departementet har fortfarande ansvaret för prognoserna. Ämnen som prognosgrupperna har diskuterat är till exempel: Prognosernas utfall och kvalitet. Olika metoder för att göra prognoser på respektive anslag. Vilka krav man ska ställa på prognoserna. Vilka underlag myndigheterna ska lämna till departementen. En viktig uppgift för prognosgrupperna har varit att initiera utveck- lingsprojekt på olika områden. Utvecklingsarbetet har skett i arbets- grupper till prognosgruppen. Prognosgrupperna har även lämnat upp- drag till utomstående att utveckla prognoserna på något område. Syftet med ESV:s prognos är att få en från regeringen fristående be- dömning av budgetläget. ESV:s utgiftsprognoser publiceras och de finns även tillgängliga på myndighetens hemsida på internet. Det gör att ESV:s prognoser är lätt tillgängliga för olika intressenter. ESV publi- cerar även månadsutfall för statsbudgeten. Prognoserna avser i första hand utgifterna under innevarande budgetår. Den prognos som publice- ras omfattar dock även en utgiftsprognos för det kommande budgetåret. ESV har fått i uppdrag att förlänga prognoserna så att de täcker perioden för utgiftstaket, vilket redan gäller för ESV:s inkomst- prognoser. ska ESV göra två prognoser som avser perio- den för utgiftstaket. ESV:s prognoser grundas på myndigheternas bedömningar och antagandebild. Myndigheterna redovisar sina prognoser till ESV, som sammanställer informationen. ESV granskar uppgifterna bland annat genom att jämföra prognoserna mot det fak- tiska utfallet under pågående budgetår. Om ESV finner att det är lämp- ligt så gör man egna bedömningar av utgifterna på anslagen. 2.4Andra som gör prognoser över statens utgifter publicerar sina prognoser . Kon- junkturinstitutets prognos beskriver främst den ekonomiska utveckling- en och de offentliga utgifterna utgör endast en mindre del av progno- sen. prognoser redovisas i nationalräkenskapster- mer och inte i statsbudgetstermer. redovisning innehåller alltså inte uppgifter om enskilda anslag. dock även en prognos på statsbudgetens saldo. I några fall har även en bedömning gjorts av utgiftstaket. Även hämtar sin information om utgifterna från myndigheterna. justerar myndigheternas prognoser om man finner att det är lämpligt. gör prognoser över statens lånebehov. Riksgälds- kontorets prognosmetodik skiljer sig från övrigas prognosmetodik. Syf- tet med prognoser är att förutse statens lånebehov. Prognosernas tidshorisont sträcker sig . Riksgälds- kontorets prognoser över lånebehovet publiceras en gång . 3Beskrivning av prognoserna över statens utgifter I detta avsnitt ges en beskrivning av vilka metoder och modeller som används för att prognostisera utgifterna. Metoderna och modellerna för prognoserna varierar dock mycket mellan anslagen. Orsaken till varia- tionerna är att det finns stora skillnader mellan ändamålen och regel- systemen som styr utbetalningarna från anslagen. Det finns olika typer av prognoser. Här görs en uppdelning i kvalitativa prognoser och kvantitativa prognoser. Med kvalitativa prognoser avses prognoser som grundar sig på expertbedömningar av den framtida utvecklingen. De kvalitativa prognoserna beräknas alltså inte med hjälp av en explicit formaliserad modell. Med kvantitativa prognoser avses prognoser som beräknas med hjälp av historisk information och i en formaliserad modell. Det finns två huvudtyper av kvantitativa prognoser. Den första typen använder endast den information som finns i tidsserien, det vill säga tidsserieana- lys och autoregressiva modeller. En modell som beräknar utgifterna för förtidspensioner endast med hjälpa av historiska data för förtidspensio- ner är ett exempel på denna typ av prognos. Dessa modeller passar bäst för prognoser på kort sikt. Den andra typen av kvantitativa prognoser utgörs av så kallade kau- sala modeller, vilka beskriver sambandet mellan olika data. En modell som beräknar utgifterna för förtidspensioner med hjälp av den demo- grafiska utvecklingen är ett exempel på denna typ av prognos. Dessa modeller passar bäst för prognoser på . Ofta används en kombination av kvalitativa och kvantitativa prog- noser. Den variabel som skall prognostiseras beräknas först med hjälp av en formaliserad modell. Experter justerar sedan prognosen om man finner att det är lämpligt. 1 Avsnittet bygger på boken , . finns exempel på både kvalitativa och kvan- titativa prognoser. Avgörande för valet av prognosmetod är typen av anslag som ska prognostiseras. I princip kan man dela in prognoserna efter tre huvudtyper av anslag. I princip stämmer denna indelning överens med den gängs indelningen i pris- och lönekänsliga anslag (PLK), pris- och löneomräknade anslag (PLO) och bestämt nominellt belopp (BNB). Transferingsanslagen ut- görs främst av PLK-anslag, förvaltningsanslagen av PLO-anslag och sakanslagen av BNB-anslag. Det finns dock vissa skillnader i indel- ningen, vilket beskrivs följande avsnitt. Med transfereringsprognoser menas här prognoser för transfereringar till hushållen.2 I stort överensstämmer dessa anslag med PLK-anslagen, men det finns vissa undantag. Till exempel är anslaget för läkemedels- förmånen ett transfereringsanslag, men de klassificeras som ett BNB- anslag. Prognoserna för transfereringsanslagen grundar sig oftast på ett samband mellan den variabel som ska prognostiseras och en modell som beskriver ett antal utgiftsstyrande faktorer. Utgifterna för barnbi- dragen styrs till exempel av antalet barn i åldern . De utgifts- styrande faktorerna hämtas från den makroekonomiska antagandebil- den samt från () befolkningsprognoser. För att göra prognoser är det nödvändigt att ha goda kunskaper om de regelsystem som styr utgifterna då modellen skall vara en avbildning av regelsystemet. Transfereringsprognoserna bygger antingen på en mikro- modell eller en makromodell. Mikromodellen utgår från ett datamaterial som innehåller uppgifter om ett urval av individer eller hushåll. Uppgifterna hämtas ofta från SCB och informationen om enskilda individer är avidentifierade.3 Informationen om dessa individerna prognostiseras, till exempel med en framskrivning av den demografiska utvecklingen i modellen. Den prognostiserade informationen om individerna används sedan i model- len för att beräkna de totala utgifterna på anslaget. Denna typ av modell 2Transfereringar till kommuner bestäms i stor utsträckning genom politiska be- slut. Prognosen för dessa transfereringar blir lika med tilldelade medel. 3Ofta används den så kallade Facit-modellen som har utvecklats av SCB. används framför allt för att beräkna utgifterna från anslag med kom- plexa regelsystem och som innehåller kraftig icke-linjearitet med avse- ende på till exempel individens eller hushållets inkomst. Mikromodel- ler används för att beräkna bostadsbidraget, bostadstillägget för pensio- närer och underhållsstödet. Det är dock relativt ovanligt att mikromodeller används för att göra prognoser över utgifter. Merparten av transfereringsanslagen beräknas i stället med hjälp av makromodeller. I makromodellerna används vari- abler som beskriver hela populationen, det vill säga inte enskilda indi- vider. Det är framför allt för transfereringsanslagen som det finns mer utvecklade prognosmodeller. Modellerna bygger oftast på en volym, till exempel antalet ersatta dagar. Denna volym multipliceras sedan med en kostnad per enhet, till exempel ersättning per dag. På detta sätt erhåller man en prognos över de totala utgifterna. Centralt för prognoserna blir hur man bestämmer volymerna och kostnaden per enhet. Metoderna för att beräkna dessa variabler varierar mycket mellan olika anslag. I de flesta av modellerna beräknas dock volymerna och kostnaden per enhet på ett relativt övergripande sätt. Med förvaltningsprognoser menas prognoser för myndigheternas för- valtningsanslag. Förvaltningsanslagen motsvarar PLO-anslagen. För an- slagen inom denna kategori är utgifterna på både kort och lång sikt be- roende av de medel som har tilldelats på stadsbudgeten. Det är svårt att på central nivå, där kännedomen om verksamheten är mer begränsad, göra prognoser på förvaltningsanslagen. Prognoser för förvaltnings- anslagen grundar sig därför på myndigheternas bedöm- ningar. Med sakanslag avses anslag för ett bestämt ändamål, till exempel in- vesteringar i vägar eller anskaffning av försvarsmateriel. Även dessa prognoser bygger ofta på myndigheternas bedömningar. Sakanslagen motsvarar i princip BNB-anslagen även om det finns vissa undantag. Prognoserna på kort sikt för dessa anslag handlar om att bedöma när i tiden utgifterna uppkommer. Till exempel kan utbetalningen för ett vägprojekt få stor effekt på utgifterna beroende på om den avser december eller januari. Avgörande för goda prognoser på detta område är bra kontakter och informationssystem som gör det möjligt att bedöma vad som händer längst ut i organisationerna. Utgifterna på lång sikt kan betraktas som en funktion av tilldelade medel på stads- budgeten. Myndigheternas prognoser på lång sikt blir därför ofta en ko- pia av vad som har budgeterats . Det görs dock nu- mera även prognoser på förbrukningen av anslagsbehållningarna. 3.5Exempel på en prognosmodell Föräldrapenning utbetalas per barn. erhåller den hemmavarande föräldern en ersättning som baserar sig på nivån i den sjukpenning grundande inkomsten (SGI) och utgår en så kallad garantinivå, vilken är per dag. Föräldrarna har möjlighet att ta ut da- garna i föräldrapenningen tills barnet fyller . Utgiften för föräldrapenningen beräknas i modellen som produkten av antalet dagar och medelersättningen. UT = D * ME = Utgifter för föräldrapenningen = Dagar i föräldrapenningen = Medelersättning för föräldrapenningen Dagarna i föräldrapenningen varierar främst med antalet födda barn. Antalet födda barn har minskat , har dock antalet dagar i föräldrapenningen varierat. Det är därför inte möjligt att för- klara variationen i föräldrapenningen endast med hjälp av antalet födda barn. Antalet dagar i föräldrapenningen varierar i samband med att man genomför regelförändringar i systemet. finns ett säsongs- mönster i föräldraförsäkringen. Antalet dagar ökar och au- gusti. En regressionsanalys används för att beräkna dagarna i föräldra- penningen. Följande samband har skattats4: Dfpt = 18,8*F1 + 23*F2 + 49,1*F3 + 265 324*JUL+ 409 877*+ 539 814*B1 + 695 437*B2 4 JUL är lika med 1 om t (månaden som prognosen görs för) är juli, annars lika med 0. Detta gäller även för övriga så kallade dummy-variabler. = Dagar i föräldraförsäkringen under månaden t. = Födda t-1 till t-6. = Födda t-7 till t-12. = Födda t-13 till t-15. = Variabel för juli = Variabel för augusti = Variabel (regelföränd = Variabel för (regelförändring). I prognosmodellen används SCB:s prognoser över antalet födda barn . För att kunna göra månadsprognoser har årsvärdena räknats om till månadsvärden med hjälp av det historiska säsongsmönstret för an- talet födda barn. I den andra delen av modellen för föräldraförsäkringen beräknas medelersättningen. Medelersättningen i föräldrapenningen förändras i takt med utvecklingen av timlönen. Dessutom har förändringar i ersätt- ningsnivåer direkt verkan på medelersättningen i föräldrapenningen. Medelersättningen skrivs fram med hjälp av ett index som avspeglar utvecklingen av timlönen. MEfpt = zMEfpt*(ME(fp93)*LTt*0,8 + 60*0,2) = Medelersättning i föräldrapenningen under månaden t. ME(fp93) = Medelersättning i föräldrapenningen i basmånaden rensad = Kumulativt index som avspeglar utvecklingen av timlönen månad för månad. = Andelen SGI dagar i föräldraförsäkringen = Andelen garantidagar i föräldraförsäkringen Modellen för föräldraförsäkringen har testats på det historiska utfallet. Dessa tester visar att felen är cirka ±300 , det vill säga av de totala utgifterna. Budgeteringsmarginalen definieras som differensen mellan de takbe- gränsade utgifterna och det av bestämda utgiftstaket för sta- ten. Syftet med budgeteringsmarginalen är att hantera osäkerheten bl a i prognoserna.