sou · GOB339 · 2001-01-01 00:00:00 — I små klasser, sällan fler än tio elever, och med ett begränsat antal lärare ska- pas ofta ett personligt förhållande mellan lärare och elev. Införstådd med elevernas individuella svårigheter frånträder läraren alltmer rollen som klassens gemensamma lärare till förmån för rollen som hand- ledare och stöd för varje enskild elev. För att motivera till studier och undvika misslyckanden tycks kraven anpassas till den kunskapsnivå eleven förutsätts klara av. I klassen skapas ett förstående och hänsyns- tagande klimat som riskerar att befästa bilden av eleven som svag. I intervjuer uttrycker eleverna en viss otillfredställelse över det individuella programmet: I: Hur tycker du det är att gå här? Trivs du här? Io: I klassen? Jag trivs så... I: Så där? Io: I klassen trivs jag, det känns tryggt att ha... men jag skulle nog vilja ha det mer som i en vanlig klass. I: Vad menar du med det? En vanlig klass? Io: Att man läser samma sak och att man får lite hjälp, för det här känns lite för enkelt, man slöar för mycket ... man skulle kunna ha prov och läxor och så där. Fast enklare och inte det allra svåraste. Jag tror man lär sig väldigt mycket på det. Brukar ni ha läxor? Io: Nej, men (en klasskamrat) och jag föreslog att vi skulle ha det. Men vår lärare sa att ni får välja om ni vill ha det. Men ingen annan i klas- sen ville ha det. Jag menar inte att vi ska ha massor av läxor, bara några stycken ord, att repetera. Jag tror det skulle hjälpa. Lärarstyrda lektioner där alla gör samma sak uppfattar eleven som en vanlig klass. Men den låga graden av lärarstyrning, vilket i motsva- rande grad ger eleverna frihet och utrymme, skapar diffusa begrepp om vad som definieras som skolarbete. Utan läxor eller repetitionsuppgif- ter kan det vara svårt att erfara känslan av att erövra kunskap. Anpassningen till elevernas skiftande förutsättningar har gjort läro- böcker sällsynta. I avsaknad av gemensamma läroböcker utgörs under- visningsmaterialet till stor del av kopierade utdrag ur läromedel, tid- skrifter och tidningar – en nödvändighet med tanke på elevernas skif- tande kunskapsnivåer, men de får svårare att överblicka sin kun- Stenciler, eller papper som eleverna gärna säger, ger heller inte den tyngd åt vad som räknas som kunskap i skolans värld. Det som ryms inom lärobokens pärmar räknas som kunskap och uppfattas som sant. Förutom att ha en kunskapsgaranterande funk- tion, verkar läroboken även gemensamhetsskapande (1999). Eleverna får del av det som räknas som sant. När undervisningsmate- rialet i allt större utsträckning anpassas till de enskilda eleverna, när de inte tar gemensam del i det som skolan räknar som kunskap föreligger återigen risken att bilden av en grupp svaga elever befästs. Elevernas omdömen om det individuella programmet som slappt kan tolkas som en reaktion på särbehandling. De korta skoldagarna frånvaron av läroböcker och läxor förutskickar indirekt deras framtida position. Är vi inte värda att satsa på? Kvalitativa studier av klassrumsundervisningen i IV-klasser är en möjlig väg att undersöka IV-programmets effekter, en annan är att stu- dera det statistiska utfallet av IV-elevernas studiegång. Har eleverna på IV-programmet reella möjligheter att gå över till ett nationellt program och därmed att fullfölja en gymnasieutbildning? Tillgänglig informa- tion talar för att möjligheterna är ganska begränsade. Av dem som gick första året på det individuella programmet kom att året därpå övergå till ett nationellt program, varav fyra pro- cent till ett studieföreberedande program, gick kvar ett and- ra år på det individuella programmet medan kom att lämna gymnasieskolan. Det torde ha framgått att det individuella programmet betingas av den nya gymnasiereformen, men att det även är ett resultat av en in- byggd historisk segregationstendens i svensk gymnasieskola. Såväl kvalitativa som kvantitativa studier tyder på att det individuella pro- grammet inte ger de kompensatoriska effekter som åsyftas utan att sna- rare bidrar till att marginalisera gymnasieskolans svagaste grupper. Det extraordinära intresset för informationsteknik har betytt mycket för skoldebatten och skolans inre liv . Statsmakten, nä- ringslivet och vissa andra institutioner, särskilt och Kompetensutveckling () har satsat mycket stora re- surser på datorisering och IT-teknisk kompetensuppbyggad i skolorna. I allt väsentligt är detta ett 1990-talsfenomen. hävdade i början av decenniet, 1992, i ett regeringsbeslut att bruket av datorer i skolan inte utvecklats i samma takt som dessa används i sam- hället i övrigt. Som ett läromedel bland andra måste datorn fortfarande betraktas som relativt ny. (Regeringsbeslut ) formulerades den första riksdagsmotionen beträffande användning av datamaskiner i skolan (1999:11), men som framhålls i en färsk rapport från : Datorer har funnits i den svenska skolan men länge betydde de inte särskilt mycket för skolarbetet. (1999e). Att stat och kommun under perio- den –1991 satsade nära på datateknik i skolan (et al. 1997) kan förefalla mycket, men torde en jämförbar summa ha satsats om projekt inklude- ras. Skoldatanätet är viktigaste bidrag till IT-utvecklingen inom skolan. Projektet syftar till att hålla en informationsstruktur på Inter- net som ger goda förutsättningar för de svenska skolorna att hämta in- formation, publicera eget material och kommunicera med skolor inom och utom landet. Stor vikt läggs på informationsinsatser och spridning av goda exempel på IT-användning inom undervisningen. (, bilaga p. Skoldatanätet har på många sätt varit en fram- gångsrik satsning. 90 000 sidor lästes på Skoldatanätet och de ingåen- de tjänsterna under vardagar . Att jämföra med 35 000 sidor 1997.(op.cit. s. 2) En utvärdering genom- förd 1998–1999 visade att vana Internetanvändare och de som ofta besöker webbplatsen överlag värderade Skoldatanätet mycket högt. Däremot uppstod problem i informationsnavigering för ovana Interne- tanvändare. Skoldatanätet når av målgruppen som utgörs av lärare från förskolan till gymnasieskola. Besökare är ungefär lika många män som kvinnor och medelåldern är 45 år.(op.cit. s. 3) Det svenska skoldatanätet har inspirerat uppbyggnaden av liknande tjänster i en rad andra europeiska länder. är den främste enskilde finansiären för FoU-projekt om IT-användning i skolan. bildades och har som en av sina tre huvuduppgifter att främja informationsteknik. Medlen från , ofta villkorade med motfinansiering av deltagande part, har inneburit att utvecklingsprocesser har kommit igång ute i de berörda kommunerna på ett sätt som knappast hade varit fallet utan dessa medel. (et al. 1997:iv) Vid bildandet förfogade stiftelsen från löntagarfonderna. –1999 sat- sade stiftelsen rejält på 27 skolutvecklingsprojekt. Tanken var att till- dela några få projekt tillräckligt med resurser, ofta vardera. En revolution snarare än en evolution skulle äga rum. Dessa stora projekt, vilkas storlek ingav förhoppning om framgång, kallades fyrtornsprojekt. De var ämnade att lysa upp och vägleda andra skolor i användning av IT. I mindre sådana IT-kommuner har tilldelningen kommit att motsvara per elev i ung- domsskolan. fördelade på 27 kommunbaserade skolutvecklingsprojekt. Stiftel- sen vill också bidra till utveckling av nya läromedel, totalt satsas . Dessutom planerar nationellt forsk- ningsprogram inom området IT och lärande. Forskningsprogrammet tar upp frågeställningar som berör hur kommunikations- och informa- tionstekniker griper in i olika samhällssektorer och förändrar våra dag- liga verksamheter. Jämför även Kungl. Ve- tenskapsakademien och Kungl. inleds ett nationellt program kallat IT i skolan (ITiS) som kommer erbjuda lärare lånedatorer samt till- hörande utbildning. Man har beräknat att knappt hälften av landets lärare eller cirka 60 000 personer kommer att tacka ja till detta erbju- dande. (1999e:11) Två andra delar i projektet blir sats- ningar på egen e-postadress till varje svensk elev samt kostnadsersätt- ning för Internetuppkoppling till svenska skolor. har antalet datorer i skolan ökat dramatiskt, men utvecklingen är mycket ojämn. Inom varierade 1997 da- tortätheten kommunerna emellan från 36 elever per dator i till tre elever per dator i (1998e). Medeltalet för kom- munal grundskola var 13 elever per dator. Att jämföra med tidigare mätningar: 19 (1995) och 38 (1993). Datortätheten i gymnasieskolan är större men varierar kraftigt, från 27 elever per dator i Kumla till anmärkningsvärda 0,1 elever per dator (två elever och 23 undervisningsdatorer!) i (1998e). Medeltalet för gymnasieskola var sex elever per dator. Tidi- gare mätningar gav åtta (1995) och tio (1993). I ett ovan nämnt regeringsbeslut uppdrar regeringen åt att ansvara för utvecklingen och genomförandet av den na- datapolitiken för skolområdet, vars övergripande mål är att stimulera användningen av datorn som ett redskap – ett läromedel – bland andra (Regeringsbeslut ). Uppdraget har senare för- nyats med vissa förändringar och tillägg, bl.a. 1994 med uppdrag om ett Skoldatanät. har inom ramen för detta uppdrag regel- bundet kartlagt tillgången på datorer i den svenska skolan. Resultaten, som presenterats i , visar att antalet dato- rer i skolan ökat kraftigt , både för lärarbruk och för un- dervisning. Skillnaden mellan kommuner är dock avsevärd. Måttet an- ges vanligtvis i antal individer per dator, vilket innebär att en lägre siff- ra representerar en högre andel datorer. Här följer några av resultaten för åren 1993, 1995, 1997 och 1999 avseende grund- och gymnasieskola. Datortäthet för lärare och elever i grund- respektive gymna- sieskolan Elever per undervisningsdator i Elever per undervisningsdator i gymnasieskolan Lärare per dator för lärarbruk i Lärare per dator för lärarbruk i gymnasieskolan Andelen undervisningsdatorer placerade i datasalar har sjunkit vid varje mättillfälle. En skillnad mellan kommunala grund- och gymnasie- skolor är att de sistnämnda fortfarande har fler än hälften av sina un- dervisningsdatorer i datasalar, att jämföras med en dryg fjärdedel i grundskolorna. Skolorna får allt bättre tillgång till Internet. I de kom- munala grundskolorna ökade andelen undervisningsdatorer med Inter- netuppkoppling från 1999, i de kom- munala gymnasieskolorna från 1999. Redan språkbrukets förändringar vittnar om hur uppfattningarna om informationsteknikens roll i skolan utvecklats. Medan man för något decennium sedan oftast talade om datorer, används hellre uttryck- et IT. har benämningen ICT eller IKT blivit allt vanligare, vilken utläses informations- och kommuni- kationteknik och således speglar ett ökat intresse för kommunikation- saspekterna. I skolundervisningen betonades ursprungligen datorns uppbyggnad och funktionsprinciper. Kring 1990 uppfattades undervisning om da- tor som ett led i den arbetslivsförberedelse som skolan skall ge ele- verna, och motiverades ofta datorernas närvaro med en möjlighet till effektiviserad undervisning. uppfattas datorer och IT ofta främst som en katalysator för skolutveckling. Elevens egen aktivitet betonas i många dokument (t.ex. Regeringens skrivelse 1997/98:176 p. Budskapet är att eleven skall ta till sig information och lära sig att lära. Argumenten för att informationstekniken behövs i skolan är många och varierar över tiden. Ökad effektivitet, t.ex. bättre inlärning, har ti- digare varit ett viktigt motiv som minskat i betydelse. I regeringens skrivelse 1997/98:176 (Lärandets verktyg) framhålls fyra motiv: utveckling av undervisningen, förberedelse för ett kommande vuxenliv, rättvisa (alla skall ha tillgång till IT) samt skolans internatio- nalisering. Den samlade nationella och internationella kunskapen om infor- mationsteknikens (IT) effekter på undervisningen är liten, hävdas i en färsk rapport från (1999e:7). För att följa utvecklingen av IT-användningen i den svenska skolan har ett projekt (Elever, kring Informationstekniken i Skolan) ska- pats under ledning av professor , . En av- sevärd del av den tillgängliga kunskapen om IT-utvecklingen i svensk skola härrör från . Projektet finansieras dels av i syfte att följa stiftelsens satsning på 27 mycket stora kom- mun- och länsbaserade skolutvecklingsprojekt, dels av i syfte att projektet skall studera utvecklingen i hela den svenska skolan när det gäller IT- och IKT-användning. medarbetare använder begreppen push och pull för att beskriva två olika modeller för implementering av IT i skolan: alla tidigare satsningar har handlat om push från aktörer utanför sko- lan och inte om pull från lärare som har önskat sig och efterfrågat dato- rer. (et al. De satsningar som staten genomförde var nästan läroboksexempel på teknologisk push; da- torer trycktes ut till en skola och till lärare som inte hade efterfrågat den. (1999e:24) Detta tros vara en förklaring till de magra resultaten av tidigare satsningar. Det torde inte finnas vetenskapligt underlag för att besvara frågan om huruvida undervisningen och elevers inlärning blir bättre med dato- rer (1998). Däremot finns samstämmiga resultat (1999e:15-16) som tyder på att flickor och pojkar har olika inställning till IT. Flickor är mer intresserade av tekniken som medel medan pojkar i högre grad är intresserade av den som ett mål i sig. Teknik och tek- nologi är sätt för män att uttrycka manlighet och är därför en del av deras sociala och kulturella identitet (, 1998:34).Gruppen hackers [] består så gott som uteslutande av pojkar. (1998:33) Mycket tyder på att flickor och kvinnor har en pragmatisk inställning till datorer och informationsteknik: när arbete och studier så kräver lär de sig [] och blir snabbt förtrogna med tekniken. Även i andra avseende har skillnader mellan elevers förhållningssätt till informationstekniken konstaterats. Vissa elever, ofta pojkar, tar den till sig med stort engagemang, uppfattar många nya möjligheter och förstärker sin identitet med den. En annan grupp blir hämmad och kän- I Verktyg som förändrar, en rapport från som bygger på studier av 48 skolors arbete med IT i undervisningen, påpe- kas att det fortfarande finns elever i gymnasiet som inte använt datorn i . (1999i:25) upplever många elever att det är ett outtalat krav att det material de lämnar från sig skall vara framställda på dator. De allra flesta elever är dock tillräckligt förtrogna med tekniken för att kunna använda den i skolarbetet. I rapporten upp- ges att mellan av eleverna har dator hemma (1999i:28). Bland gymnasieklasser kan denna siffra ofta överskrida medan den för grundskoleklasser i invandrarom- råden vanligtvis är avsevärt lägre. I samma rapport framhålls att elevens tillgång till dator i hemmet är av betydelse för förhållningssättet. Elever med dator hemma känner större trygghet i samband med IT-användningen i skolan. För de ele- ver som nästan använder datorn i sitt skolarbete är det ett pro- blem att inte ha utrustningen hemma. (1999i:28) Dessa elever tvingas uppsöka platser där de kan få tillgång till en dator, t.ex. bibliotek, föräldrars arbetsplats eller vänner. Vidare noterar rapportför- fattarna att gymnasieelevens val av utbildningsprogram påverkar möj- ligheterna att använda IT i skolan. Elever på det samhällsvetenskapliga programmet gör oftare bruk av informationsteknik i skolan i jämförelse med elever på det naturvetenskapliga programmet vilkas IT- användning främst sker i hemmet. Elever från yrkesförberedande pro- gram känner sig ofta missgynnade vad gäller tillgång till skolans dato- rer.Det är välbekant att tillgången till datorer i hemmet är relaterad till samhällsklass: LO-medlemmar har i mycket lägre grad datorer i hem- met än medlemmarna i TCO och . (Regeringens skrivelse 1997/98:176) Denna klassbetingade skillnad minskar dock. Se t.ex. LOs rapport , klass och kön (et al. 1998) varav framgår att andelen LO-medlemmar med tillgång till dator i hemmet ökade från till , vilket är en betydligt större tillväxt än inom tjänstemannagrupperna. Dock har de klassmäs- siga klyftorna på intet sätt utjämnats, andelen bland LO- medlemmarna skall jämföras bland TCO- medlemmarna och bland SACO-medlemmarna. I arbetslivet är skillnaderna ännu större: bland LO-medlemmarna använder 30 pro- cent dator i sitt arbete, att jämföras bland TCO-med- lemmarna och bland SACO-medlemmarna. Även skillna- derna mellan mäns och kvinnors datoranvändning förefaller att minska, se t.ex. beträffande Internet-användningen , 1999, vars analys bygger på SOM-undersökningen 1997.Datoranvändningen blir allt mer spridd. Det särskiljande är oftast inte att ha tillgång till dator, utan vil- ket bruk man gör av den. 1.3Skillnader, profilering och elevers utbildningsstrategier i gymnasieskolan Gymnasieskolans utveckling präglades av gymnasie- reformen i decenniets början. Den tidigare klara åtskillnaden mellan längre utbildningar, som beredde vägen till högre studier, och kortare yrkesinriktade utbildningar, ersattes av en mindre absolut gränsdrag- ning mellan studieförberedande och yrkesförberedande program vilka alla gjordes treåriga. Alla skulle ge behörighet att söka till högskolan. infördes ytterligare en studieväg, det s.k. individuella pro- grammet, i första hand avsett att bereda plats för elever som saknade förutsättningar att gå de nationella programmen, i praktiken elever med de sämsta grundskolebetygen och lägst studiemotivation. Möjligheter öppnades också för enskilda gymnasieskolor att skapa särskilda lokala, profilerade varianter av de 16 nationella studieprogram som inrätta- des. Målstyrning gav skolor och lärare ökad frihet att inom ramen för en lokalt utarbetad skolplan forma undervisningens innehåll och orga- nisation i överensstämmelse med sin tolkning av läroplanens mål. När det gäller utbildningsplanering och ekonomi innebar samma målstyr- ning att kommunerna i hög grad själva kunde avgöra vilka studiepro- gram som skulle inrättas och var lärarresurserna skulle sättas in. Vidare öppnades nya möjligheter att bilda fristående skolor, dvs. skolor med en annan huvudman än kommun, landsting och stat. Parallellt med re- formen har den närhetsprincip enligt vilken elever bara undantagsvis skulle gå i en annan gymnasieskola än den närmast bostaden luckrats upp och möjligheten till rörlighet i valet av gymnasieskola ökat. Kort sagt behöll reformen den organisatoriskt sammanhållna, till formen homogena gymnasieskolan, som den skapade institutionella och politiska betingelser som tillät ökade skillnader mellan utbildning- ar och skolor. Förändringarna i det regelverk som påverkar differentie- ringen mellan skolor och mellan utbildningar har också skett parallellt med en förändring av förhållandet mellan utbildning och arbetsmark- nad. 1990-talets lågkonjunktur gjorde det mindre möjligt att uppfatta ett tidigt inträde i yrkeslivet som ett alternativ till fortsatt utbildning i gymnasieskolan. Vilken effekt har dessa förändringar haft för skillnader inom gym- nasieskolan? Har avstånden mellan olika elevgrupper, mellan utbild- ningsprogram och mellan skolor ökat eller minskat och i så fall i vilket avseende? I det följande skall frågor av detta slag diskuteras mot bak- grund av tillgänglig offentlig statistik över årskurs nio-elever och gym- nasieelever vid i huvudsak tre tidpunkter – skolåren 1988/89, 1994/95 och 1998/99. Analysen grundas på register på individnivå som omfattar samtliga elever på de nämnda skolnivåerna de aktuella åren. Till dessa register har förts uppgifter om studier och, från Folk- och bostadsräk- ningen , uppgifter om föräldrarna och det hushåll eleverna kommer från. Samtliga register kommer från Statistiska Cent- ralbyrån (SCB). Två parallella, med varandra sammanvävda perspektiv skall anläg- gas. Dels skall skillnaderna i rekrytering till olika utbildningar och skolor analyseras, dvs. olika utbildningars rekryteringsprofiler jämfö- ras. Detta perspektiv ger en bild av vad som utmärker olika skolor och utbildningar i förhållande till varandra och vilket slags miljö de re- presenterar i avseende på de elever de tar emot. Dels skall olika elev- gruppers utbildningsstrategier stå i fokus, dvs. hur elever av olika kön och med olika studiebakgrund och socialt ursprung väljer till gymna- sieskolan. Eftersom det ovan nämnda registret i det närmaste är ett to- talregister över alla ungdomar i landet i de aktuella ålderskohorterna, ger det en god möjlighet att undersöka skillnaderna i utbildningsval mellan olika grupper. De tre skilda register på vilka analysen grundas har en liknande uppbyggnad. Uppgifter på individnivå om gymnasiestudierna har hämtats från registren över studerande i gymnasieskolan. För dessa elever har vidare information hämtats från det s.k. Årskurs nio- registret, vilket bland annat upplyser om medelbetyg och tillvalsämnen under det sista högstadieåret. Dessutom har uppgifter om socialt ur- sprung, väsentligen uppgifter om föräldrarna, lagts till genom en sam- körning med Folk- och bostadsräkningen för åren 1985 (gymnasie- eleverna 1988/89) och 1990 (gymnasieeleverna 1994/95 och 1998/99). De tre registren uppvisar dock vissa skillnader eftersom de skapats vid olika tillfällen och under olika förutsättningar. Det /89 omfat- tar alla elever i gymnasiets årskurs ett. Uppgifter från årskurs nio- registret är här hämtade från vårterminen (1988). Registret för /95 avser elever i årskurs två. Detta beror på att den gamla gymnasieskolans linjeindelning – mellan exempelvis naturveten- skaplig och teknisk linje eller mellan samhällsvetenskaplig, humanis- tisk och ekonomisk linje – gymnasiereform motsvaras av en grenindelning som sker först i årskurs 2. Eftersom dessa grenar, dvs. de utbildningar som motsvarar de gamla gymnasielinjerna, tar emot en stor del av alla gymnasieelever, var det angeläget att behålla skillnaden mellan dem. Även den nya gymnasieskolans s.k. profilprogram, dvs. lokala varianter av de nationella programmen, är ofta synliga först i registreringen i årskurs två. Registret för /99 är det mest omfattande såtillvida att det utgör del av ett större register innefattande samtliga gymnasieelever i samtliga årskurser höstterminerna 1997 och 1998. I avsikt att minimera bortfallet har här uppgifter om högstadie- studierna också hämtats från årskurs nio-register och fram- åt. Detta senare register, som omfattar 425 000 elever, ger därför en möjlighet som saknades i de tidigare registren att för åtminstone en generation nybörjare i gymnasiet () analysera vilken riktning gymnasiestudierna tagit året därefter. I synnerhet har detta varit en po- äng i analysen av eleverna på Individuella programmet. Fyra skilda – men med varandra sammanhängande – dimensioner av rekryteringen till gymnasieskolan har lyfts fram: skillnader mellan kö- nen, mellan socio-ekonomiskt definierade grupper, mellan elever födda i och utomlands samt mellan elever med olika studiekarriär (bland annat varierande betygsframgång i högstadiet). De indikatorer som används för att på olika sätt mäta eller fånga in den andra och den tredje av dessa dimensioner – de nya variabler som definierats utifrån SCBs olika register – redovisas i Appendix. Den följande diskussionen av rekryteringsmönster till gymnasie- skolan och olika elevgruppers utbildningsstrategier är uppdelad i fem avsnitt, tre kortare och två längre. Först analyseras kortfattat aktuella polariteter inom nionde årskurs. Därefter belyses över- gången från högstadiet till gymnasiet . Avsnitt 1.3.4 diskuterar IV-programmet, dels programmets rekryteringen av elever som gick direkt från till gymnasieskolan 1998, dels vilka slags studier de IV-elever som 1997 gick i årskurs ett bedrev un- der sitt andra gymnasieår. I avsnitt 1.3.5 diskuteras sociala skillnader inom gymnasieskolan mot bakgrund av en jämförelse mellan situationen före gymnasiereformen (1988/89), i decenniets mitt (1994/95) och i dess slut (1998/99). Här fokuseras de 16 nationella programmen och nationella grenar av dessa program. Med några un- dantag görs däremot ingen skillnad mellan lokala, profilerade varianter av dem.