sou · GOB380 · 2001-01-01 00:00:00 — bisyssleutredning påpekade i sitt betänkande (SOU 1969:6) att det knappast var möjligt att mera all- mänt skilja bisysslor som leder till förtroendeskada från sådana som medför konkurrensskada. Detta skulle enligt utredningen kunna tala för att konkurrensbisysslorna reglerades i offentligrättslig ordning. Men ef- tersom en begränsning av avtalsfriheten inte borde ske utan tvingande skäl och några sådana inte fanns, var avtalsreglering att föredra. proposition höll föredraganden med om detta och erinrade om att det ålåg myndigheterna att ta upp frågor som man ansåg påkalla avtalsreg- lering med . Utredningen anser, av i huvudsak samma skäl som vi har åberopat i fråga om de arbetshindrande bisysslorna, att även frågan om konkur- rensbisysslornas tillåtlighet också i fortsättningen bör kunna regleras i kollektivavtal. Konsekvenser av utredningens förslag 205 8Konsekvenser av utredningens för- slag Utredningens bedömning: Utredningens förslag ger inte några nämn- värda ekonomiska eller andra konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen. Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) skall utredningen, för det fall dess förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kom- muner, landsting, företag eller andra enskilda, redovisa en beräkning av dessa konsekvenser. Genom förslaget ges de kommunala arbetsgivarna en informations- skyldighet som innebär en mindre utvidgning i förhållande till vad som gäller . Den torde dock inte innebära någon större kostnadsökning. I kommuner och landsting lämnar arbetsgivarna i allmänhet information till de anställda om bisysslereglerna. Den anmälningsskyldighet som föreslås kommer såvitt avser domar- na att kräva vissa resurser hos sendet. Som vi anfört i avsnitt 7.4.4.1 torde inte anmälningsförfarandet annat än inledningsvis innebära någon större belastning för nämnden utan bör med en mindre förstärkning kunna hanteras inom ramen för den nuvarande verksamheten. Enligt resultaten av den statistiska under- sökningen bör antalet domare som skall anmäla en eller flera bisysslor röra sig om ungefär 500. Den förstärkning som kan behövas kan uppskattningsvis beräknas till en halv juristtjänst och en halv assistenttjänst och där- efter kvartstjänster. Det borde motsvara en kostnad på ca för båda tjänsterna och därefter ca . befrias dock regeringen från att ta emot de anmälning- ar enligt som ålegat högre domare att göra och att avgöra ärenden om överklagande av besked om bisysslors tillåtlighet en- ligt 12 § anställningsförordningen. 206 Konsekvenser av utredningens förslag I övrigt har vi inte sett några kostnadshöjande eller intäktsminskande effekter av förslagen. Utredningen har enligt sina direktiv också haft att beakta regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om att redovisa eventuella regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), att pröva of- fentliga åtaganden (dir. 1994:23), att redovisa jämställdhetspolitiska kon- sekvenser (dir. 1994:124) samt att redovisa konsekvenser för brottslig- heten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). Dessa direktiv upphävdes och ersattes av 15 § kommittéförordning- en. Av den bestämmelsen följer, att om utredningens förslag har bety- delse för den kommunala självstyrelsen skall konsekvenserna i det av- seendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har bety- delse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för syssel- sättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags ar- betsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. I fråga om den kommunala självstyrelsen bör sägas att ett huvud- syfte med bestämmelser om kontroll över förtroendeskadliga bisysslor är att bidra till uppfyllandet av kravet enligt 1 kap. 9 § RF att alla myn- digheter som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen, kom- munala såväl som statliga, skall iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. De handlar inte om hur enstaka angelägenheter skall utfö- ras utan om ett allmänt kvalitetskrav på den offentliga, inkl. den kom- munala förvaltningen (se avsnitt 7.5.2). Utredningen anser inte att de framlagda förslagen får någon sådan inverkan på de nu nämnda områdena att någon särskild redovisning av konsekvenserna är motiverad. Genom förslaget till ändring av åläggs visserligen kommunala arbetsgivare vissa uppgifter, men inte i sådan utsträckning eller på sådan nivå att det kan anses ha betydelse för den kommunala självstyrelsen. I fråga om ikraftträdandet skall beaktas åtaganden enligt vissa internationella konventioner samt tidsåtgången för sedvanlig beredning av förslagen. har såvitt vi vet alla nu löpande avtal utom ett löpt ut. Avtalsparterna kan göra de ändringar i det avtalet som be- hövs för att det inte skall strida mot utredningens förslag och dessutom Konsekvenser av utredningens förslag 207 se till att inga mot förslagen stridande bisysslebestämmelser tas in i nya avtal. Förslagen bör därför kunna träda i kraft . 208 Konsekvenser av utredningens förslag 9.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning LOA:s nu gällande bisyssleregel i 7 § gäller inte kommuner, landsting och kommunalförbund. Genom förslaget blir såväl 7 § i dess nya lydelse som tre av de nya paragraferna, 7 a - 7 c, tillämpliga även hos dessa. Ändringen är föranledd av att fyra nya paragrafer, 7 a - 7 d införs, vilka skall gälla även för justitiekanslern, justitieråden och regeringsråden. Ändringen i paragrafens första stycke är närmast redaktionell. Paragrafens andra stycke är nytt och innebär att risken för förtroen- deskada under vissa förhållanden skall bedömas som särskilt stor. Så är fallet om arbetstagaren eller myndigheten har uppgifter som innebär rättskipning, annan myndighetsutövning, tillsyn, upphandling, egendoms- förvaltning eller ledning av offentlig förvaltning. De särskilt uppräknade punkterna innebär närmast en kodifiering av förhållanden som i praxis redan tillmäts betydelse. I fråga om begreppen har vi utgått ifrån att innebörden får bestämmas med ledning av vad som enligt doktrin och praxis utgör dessas vedertagna mening. Vissa punkter kan delvis överlappa varandra men det torde inte skapa några tillämpningsproblem. Till skillnad från vad som gäller kommer på den kommunala sidan även fackliga, politiska eller ideella uppdrag att räknas som bisysslor. Paragrafen är ny. Genom denna blir offentliga arbetsgivare skyldiga att ålägga arbetstagare att upphöra med eller inte åta sig en förtroende- skadlig bisyssla som kommit till arbetsgivarens kännedom. Arbetsgivarens beslut om att ålägga en arbetstagare att upphöra med eller att inte åta sig bisyssla skall vara skriftligt. Det skall också inne- hålla en motivering till varför bisysslan anses förtroendeskadlig och en upplysning om att tingsrätt eller Arbetsdomstolen kan överpröva beslu- tet. Överprövning av alla beslut om bisysslor, enligt såväl som kol- lektivavtal, kommer att göras enbart av domstol. Domstolens prövning av frågan om förtroendeskada avser hela frågan om förtroendeskadlig- heten. Prövningen av andra bisysslor kommer att gälla huruvida arbets- givaren överskridit sina befogenheter enligt arbetsgivarventilen. Att domstol skall pröva frågan förutsätter dock att arbetstagaren eller hans fackliga organisation väcker talan i tingsrätt eller i Arbetsdomstolen en- ligt lagen om rättegången i arbetstvister. Arbetsgivarens beslut är verkställbara. Domstolen har dock möjlighet att under de förutsättningar som anges i 15 kap 3 § rät- tegångsbalken förordna om lämplig åtgärd, t.ex. inhibition. Paragrafen är ny. Den innebär att offentliga arbetsgivare får en lagstadgad skyldighet att informera sina arbetstagare om vilka slags för- hållanden som kan göra en bisyssla förtroendeskadlig. Hur information skall lämnas och hur denna skall utformas måste anpassas till bl.a. arbetsuppgifter och verksamhetsformer hos respektive myndighet. Informationsskyldigheten behandlas i avsnitt 7.4.3. Paragrafen är ny. Genom denna åläggs arbetstagare att på arbetsgiva- rens begäran lämna de uppgifter som behövs för att arbetsgivaren skall kunna bedöma arbetstagarens bisysslor. Uppgiftsskyldigheten gäller inte bara förtroendeskadliga utan också arbetshindrande bisysslor och kon- kurrensbisysslor. Högskolelärarna har enligt 4 kap. 32 § högskoleförord- ningen en skyldighet att anmäla sina bisysslor. Högskoleförordningens specialregel innebär att läraren utöver det som kan efterfrågas av ar- betsgivaren enligt 7 c § har att på eget initiativ hålla högskolan un- derrättad om sina ämnesanknutna bisysslor. Samma förhållande kom- mer att gälla för de arbetstagare som enligt 7 d § åläggs anmälnings- skyldighet. Även frågan om vilka uppgifter om bisysslor som skall lämnas och hur detta skall ske måste anpassas efter förhållanden som bl.a. myndig- hetens eller förvaltningens storlek samt förekommande arbetsuppgifter. Uppgiftsskyldigheten behandlas närmare i avsnitt 7.4.3. Paragrafen är ny. Genom denna införs för vissa arbetstagare anmäl- ningsskyldighet avseende alla bisysslor. Anmälningarna skall göras på eget initiativ, dvs. utan krav på anmodan från arbetsgivaren. Anmälningsskyldigheten avser för det första ordinarie domare, dvs. justitieråd, regeringsråd, hovrätts- och kammarrättspresidenter, hovrätts- och kammarrättslagmän, hovrätts- och kammarrättsråd, chefsrådmän, rådmän, fastighetsråd och miljöråd. Därutöver omfattas andra domare som genom beslut av regeringen blir anställda i domstol, t.ex. ordförande i , och Patentbesvärsrätten. De ledamöter som förordnas för att tjänstgöra utan att an- ställas omfattas däremot inte. Anmälningsskyldigheten avser vidare chefer för förvaltningsmyndig- heter som lyder under regeringen. Med detta avses enbart myndighetens chef och inte t.ex. avdelningschefer. För dem som tillhör den s.k. lokala chefskretsen finns fortfarande anmälningsskyldighet en- ligt . Förslaget innebär att vissa av de arbetstagare som har anmälningsskyldighet enligt får skyldigheten reglerad i lag i stället för avtal. För de domare som inte omfattas av blir anmälningsskyldigheten ny. Till skillnad från domare har inte hyresråd ålagts någon generell an- mälningsplikt avseende bisysslor. gäller dock enligt Chefs- avtalet att cheferna för hyresnämnderna i , och skall lämna uppgift till arbetsgivaren om bisysslor. Att anmälan nu skall göras till TFN framgår av förslaget beträffande instruktion för hyresnämnden (författningsförslag 5). Att de domare i allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol som skall anmäla sina bisysslor skall göra detta till TFN framgår av respekti- ve domstolsinstruktion (författningsförslag 6-11). Att detsamma gäller för övriga domare som skall anmäla bisysslor framgår av förslagen be- träffande instruktionen för TFN och regeringens arbetsgivarnyckel (författningsförslag 12 och 17). Några närmare förfaranderegler för domarnas anmälningar av bi- sysslor anges inte utan får tas fram på lämpligt sätt av berörda myndig- heter. Vilka uppgifter som skall lämnas måste anpassas till olika bisyss- letyper. Anmälningsskyldigheten behandlas i 7.4.4. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:1293) om rätt till ledighet för att bedriva näringsverksamhet Paragrafen anger närmare vad som gäller för en arbetstagares rätt till ledighet för att bedriva näringsverksamhet. Förslaget innebär att det inte bara är ledigheten som inte får innebä- ra väsentlig olägenhet för arbetsgivarens verksamhet, utan även nä- ringsverksamheten. En offentlig arbetsgivare skall kunna neka ledighet för en näringsverksamhet - vilken formellt sett skall bedömas även ur bisysslesynpunkt - som kan skada allmänhetens förtroende för arbetsgi- varen. Regeln gäller visserligen formellt hela arbetsmarknaden men tor- de i praktiken endast få någon betydelse för de offentliga arbetsgivarna. Förslaget behandlas i avsnitt 7.1.6. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 18 kap. 13 a § Paragrafen är ny. Genom denna åläggs direktör i allmän försäkringskas- sa att på eget initiativ anmäla alla sina bisysslor till styrelsen. Genom ändringen kommer anmälningsskyldigheten för direktörer i försäkringskassa att bli författningsreglerad i stället för avtalsreglerad i enlighet med vad som föreslås för chefer för förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen. Liksom enligt 7 d § gäller anmälningsplikten alla bisysslor. 9.4Förslaget till förordning om ändring i an- ställningsförordningen (1994:373) Ändringen är föranledd av att 12 § föreslås upphävd (se nedan). Ändringen innebär att regeringen skall utöva befogenheter och fullgöra skyldigheter enligt bestämmelser om bisysslor i och kollektivavtal när det gäller chefer för förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen. Informationsskyldigheten enligt nu gällande lydelse har överförts till 7 b § . Paragrafen har upphävts. Offentliga arbetstagare har en självklar rätt att begära sin arbetsgivares bedömning av om en bisyssla är tillåten eller ej och att få ett snabbt svar på sin fråga. Något formaliserat beskeds- förfarande behövs dock inte. Paragrafen har upphävts som en följd av att 12 § upphävs. 9.5Förslagen till förordningar om ändring i förordningar med instruktion för hyresnämnd och domstolar Genom ändringarna anges det som arbetsgivare i fråga om att utöva befogenheter och fullgöra skyldigheter enligt bestämmelser om bisysslor i och kollektivavtal när det gäller hyresråd, dvs. även chefen för hyresnämnd, samt ordina- rie domare. Regeringen, domstolarna och skall därmed till skillnad från vad som gäller inte ha dessa uppgifter för de nämn- da grupperna. Som en följd härav har också viss ändring gjorts i förord- ningen med regeringens arbetsgivarnyckel, se nedan 9.11. För övriga anställda utövas och fullgörs uppgifterna av respektive hy- resnämnd och domstol. Hänvisningen till 12 § AF tas bort eftersom den paragrafen upphävs. Hänvisningen till skyldighet enligt kollektivavtal att anmäla bisysslor tas bort eftersom skyldigheten såvitt gäller domare föreslås reglerad i 7 d § . För cheferna för hyresnämnderna i , och finns fortfarande skyldighet enligt att lämna upp- gifter om bisysslor. 9.6Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1988:318) med instruktion för sväsendet Genom förslaget ges uppgiften att utöva arbetsgivarfunktioner i fråga om bisysslor, enligt så- väl som kollektivavtal, för hyresråd och domare som anställs ge- nom beslut av regeringen. Med domare som anställs genom beslut av regeringen avses för det första ordinarie domare, dvs. justitieråd, rege- ringsråd, hovrätts- och kammarrättspresidenter, hovrätts- och kammar- rättslagmän, hovrätts- och kammarrättsråd, chefsrådmän, rådmän, fas- tighetsråd och miljöråd. Dessutom avses andra domare som genom be- slut av regeringen blir anställda i domstol, t.ex. ordförande i stolen, och Patentbesvärsrätten. De ledamöter som förordnas för att tjänstgöra utan att anställas avses däremot inte. 9.7Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1990:1293) med instruktion för skatteförvaltningen 4 kap. 2 § Paragrafen har upphävts. De förfaranden som regleras i paragrafen omfattas av förbudet mot förtroendeskadliga bisysslor i 7 § . 9.8Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1991:1524) med instruk- tion för Paragrafen har upphävts. De förfaranden som regleras i paragrafen omfattas av förbudet mot förtroendeskadliga bisysslor i 7 § . Paragrafen har upphävts som en följd av att 12 § AF upphävs. 9.9Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1997:401) med instruktion för Paragrafen har upphävts som en följd av att 12 § AF upphävs. 9.10Förslaget till förordning om ändring i högskoleförordningen (1993:100) 4 kap. 31 § Första stycket reglerar högskolornas informationsskyldighet beträffande bisysslor eller slag av bisysslor som inte är förenliga med 3 kap. 7§ högskolelagen. Hänvisningen till högskolornas övriga informationsskyldighet har an- passats till de föreslagna ändringarna i och anställningsförordning- en. 9.11Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1996:1524) med regering- ens arbetsgivarnyckel Paragrafen reglerar när regeringen vid tillämpningen av vissa angivna avtalsbestämmelser är arbetsgivare. Hänvisningen till 1 kap 15 § andra stycket första meningen ALFA har tagits bort. Ändringen innebär att regeringen inte längre skall pröva frågor om tillåtlighet av konkurrensbisyssla. Bedömningen av om sådan bisyssla är tillåten skall i stället prövas av respektive myndighet. I hänvisningen till punkt 3.2 i har gjorts ett tillägg enligt vilket de anställningar i bilaga 1 i avtalet som avser domare (ordförande i eller Regeringsrätten, president i , ord- förande i , Arbetsdomstolen eller Patentbesvärsrät- ten) undantas. Ändringen följer av att stolsverket skall vara arbetsgivare för dessa vid tillämpningen av bi- syssleregler i såväl som kollektivavtal. Att så är fallet framgår av förslagen beträffande respektive domstolsinstruktion och/eller instruktio- nen för TFN (se ovan under 9.5 och 9.6). Från arbetsgivarnyckelns hänvisning till har däremot inte undantagits någon annan arbetstagare. För dessa, bl.a. biträdande riksåklagare och överdirektör som inte är verkschef, gäller därför att uppgifter om bisysslor fortfarande skall lämnas till regeringen. Att regeringen är arbetsgivare för chefer för förvaltningsmyndighe- ter som lyder under regeringen framgår fortfarande av ar- betsgivarnyckelns hänvisning till och föreslås också regle- rat i 11 § anställningsförordningen. Att det för generaldirektören för skall gälla en särskild regel framgår nedan under 9.13. 9.12Förslagen till förordningar om ändringar i förordningar med myndighetsinstruktio- ner (förslag 18-27, 29-39) En rad paragrafer har upphävts som en följd av att 12 § AF har upp- hävts. Några av paragraferna angav var prövningen av en bisysslas till- låtlighet görs. Någon sådan hänvisning behövs inte. Det kan förutsättas att de arbetstagare det gäller är medvetna om var olika administrativa beslut avgörs. Tre ytterligare förordningar berörs av utredningens förslag, nämligen förordningen (1996:283) med instruktion för Kommunikationsforsknings- beredningen, förordningen (1996:650) med instruktion för och förordningen (1996:648) med instruktion för forsk- ningsråden inom verksamhetsområde. Dessa myndigheter är emellertid under avveckling (jfr. 1999/2000:81, bet. 1999/2000:UbU17, rskr. 1999/2000:257). En ny skall ta över de ansvarsområden som handhas av Kommunikationsforsk- ningsberedningen, medan och forskningsrå- dens ansvarsområden övertas av den nya myndigheten det. Något förslag till ändring av förordningarna lämnas därför inte. I stället får saken behandlas i de båda instruktioner som tar sikte på de nya myndigheterna. 9.13Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1994:272) med instruktion för Första stycket har ändrats och innebär att styrelsen för Arbetsgivarver- ket är arbetsgivare för generaldirektören vid tillämpning av bestämmel- serna om bisysslor i och kollektivavtal. Generaldirektören för omfattas av regeringens frikrets i och skall liksom andra chefer för förvaltning- smyndigheter som lyder under regeringen anmäla sina bi- sysslor enligt 7 d § . Arbetsgivare i detta fall bör dock med hänsyn till speciella ställning vara styrelsen för Arbetsgivar- verket och inte regeringen. Således bör generaldirektören i avtalet un- dantas från regeringens frikrets, vilket blir upp till parterna att göra. Paragrafen blir en specialregel i förhållande till 2 § förordningen med regeringens arbetsgivarnyckel och kommer som sådan att gälla före den . Att anställningsförordningen är subsidiär i förhållande till para- grafen framgår av 2 § anställningsförordningen. Särskilt yttrande av och På den kommunala och landstingskommunala sektorn är både kontroll- och förbudsmöjligheten av samtliga de bisyssletyper utredningen tar upp avtalsreglerade genom en s.k. arbetsgivarventil. Av utredningen fram- går inte att allmänhetens förtroende för kommunernas hantering av bi- sysslor skulle vara lägre än för övriga offentliga sektorn. Arbetsdom- stolen har vid ett flertal tillfällen konstaterat att bedömningen av bisyss- lor inte är nämnvärt olika mellan sektorerna och att bestämmelserna på den statliga och kommunala sektorn syftar till att tillgodose samma in- tressen. Vi delar inte utredningens uppfattning att 1 kap. 9 § regeringsformen kräver att de förtroendeskadliga bisysslorna lagregleras utan anser, lik- som tidigare statliga utredningar, att utredningens förslag att de förtro- endeskadliga bisysslorna ska regleras i inkräktar på den kommu- nala självstyrelsen. Enligt vår uppfattning finns väl fungerande reg- ler beträffande bisysslor på det kommunala området. Förslaget innebär att de sammanhållna bestämmelserna om bisyssla kommer att delas mellan och kollektivavtal. Resultatet blir att reglerna riskerar att bli otydliga och svårare att tillämpa. Nuvarande avtalsreglering har funge- rat väl utan kritik från något håll. Avslutningsvis konstaterar vi att förslaget är ett ingrepp i den fria förhandlingsrätten. Översyn av bisyssleregleringen inom den offentliga sektorn Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att genomföra en bred översyn av bisyssleregleringen inom den offentliga sektorn. Utredaren skall särskilt analysera regleringen av de förtroendeskadliga bisysslorna och kontrollen av hur regleringen följs. Inledning Regeringen har i propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136, bet. 1997/98:KU31, rskr. 1997/98:294) uttalat att regleringen av bisysslor inom statsförvaltingen bör ses över, främst avseende frågan om skyldigheten att anmäla sådan syssla. Ställningstagandet bygger på förstudien skydd mot oegent- ligheter i offentlig förvaltning som Justitiekanslern gjort på uppdrag av rege- ringen. Gällande reglering och bakgrund De statsanställdas bisysslor regleras i två olika former, dels i offentligrätts- lig ordning genom författning i fråga om s.k. förtroendeskadliga bisysslor, dels genom avtal mellan parterna på den statliga arbetsmarknaden i fråga om s.k. arbetshindrande bisysslor respektive konkurrensbisysslor. Den allmänna regleringen om förtroendeskadliga bisysslor finns i 7 § lagen (1994:260) om offentlig anställning (). För några yrkesgrupper, exempelvis domare samt lärare inom högskoleområdet, finns dessutom vissa särregleringar (se bl.a. 3 kap. 4 § samt 12 kap. 3 och 22 §§ rätte- gångsbalken respektive 3 kap. 7 § högskolelagen [1992:1434]). Bisysslebestämmelsen i kompletteras med vissa föreskrifter i an- ställningsförordningen (1994:373) om dels myndigheters informationsskyl- dighet i fråga om bisysslor (11 §), dels rätten för en anställd att få skriftligt besked om en bisyssla kan anses vara förtroendeskadlig (12 §). Ett sådant besked får överklagas till regeringen (23 §). Det kan också nämnas att bisyssleregleringen i högskolelagen kompletteras med bestämmelser i hög- skoleförordningen (1993:100) om informationsskyldighet för högskolorna och en beskedsrätt för lärare (4 kap. 23 §) samt en skyldighet för lärare att underrätta högskolan om bisysslor i vissa fall (4 kap. 24 §). gäller vidare att högskolan skall dokumentera underrät- telserna och att denna dokumentation skall hållas så ordnad att det går att fortlöpande följa vilka bisysslor varje lärare har. Inom den statliga sektorn regleras de arbetshindrande bisysslorna re- spektive konkurrensbisysslorna för det stora flertalet av de anställda genom kollektivavtalen Allmänt löne- och förmånsavtal (ALFA), se 1 kap. 14 och 15 §§ ALFA.