sou · GOB330 · 2001-01-01 00:00:00 — Om någon av parterna inleder en domstolsprocess under den administrativa processens gång, får den beslutande panelen, från fall till fall, besluta om den administrativa processen skall fortsätta eller avslutas.13 Alla tvister rörande domännamnsregistreringar förutom de som omfattas av det föreslagna regelverket skall lösas med användning av de rättsmedel som traditionellt står till buds, nämligen genom medling, i domstol eller genom ett skiljedomsförfarande.14 2.6 Hur förslaget skall implementeras ICANN:s förslag till enhetliga tvistlösningsregler för de generiska toppdomänerna implementeras genom en öppen process som kan följas på ICANN:s hemsida. godkändes implementeringsdokumentet och godkändes den första tvistlösningsenheten. har 11 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 4 i, . () 12 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 4 k, . () 13 Se vidare ICANN:s Rules for Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy, regel 18, . () 14 Se vidare ICANN:s Uniform Domain Name Dispute Resolution Policy regel 5, . 140 Bilaga 5 SOU 2000:30 ytterligare två enheter godkänts och är det möjligt att använda sig av den administrativa processen.15 3 Andra WIPO-förslag 3.1 Inledning Förutom ett förslag till dispythantering finns det en lång rad andra förslag som presenteras i omfattande rapport. Rapporten tar upp fyra centrala områden. Ett av dem, rörande dispythantering, har redan behandlats. De övriga tre rör: Framtagandet av en gemensam praxis för registreringsansvariga organisationer. Särskilda undantag för välkända kännetecken. Nya generiska toppdomäner. De förslag som presenterats avseende dessa tre områden har ännu inte föranlett några konkreta åtgärder men de behandlas ändå i korthet nedan. 3.2 Förslag till gemensam praxis för registreringsansvariga organisationer förespråkar i sin rapport en gemensam praxis (best practice) för dem som ansvarar för registrering under respektive toppdomän (även nationella). Tanken är att gemensamma rutiner skall minska risken för konflikter mellan domännamns- och känneteckensinnehavare. I första hand förespråkar att rutinerna för kontaktuppgifter avseende registrerade domännamn stramas upp. Tillgången till tillförlitlig kontaktinformation är nödvändig för att tillgodose känneteckensinnehavares intresse av att kunna skydda sina rättigheter. För att säkerställa tillgången till aktuell kontaktinformation föreslår att berörd part skall få möjlighet att meddela den registeransvarige om det visar sig att kontaktinformationen inte är tillförlitlig. Stämmer detta skall den registeransvarige, efter oberoende verifikation, avregistrera domännamnet i fråga. är medveten om att de aktuella förslagen kan uppfattas som en inskränkning av den personliga integriteten. För att komma till rätta 15 Se vidare . SOU 2000:30 Bilaga 5 141 med detta menar att frågan om införandet av en icke kommersiell toppdomän utan kontaktinformation bör diskuteras. 3.3 Förslag till särskilda undantag för välkända kännetecken menar att ett förslag om att införa undantagsregler för innehavare av välkända kännetecken bör övervägas. Ett undantag bör utformas så att känneteckensinnehavaren kan få skydd i samtliga generiska toppdomäner för sitt namn, då detta är välkänt över ett vitt geografiskt fält. Syftet med undantagsregler skulle vara att förhindra annan än innehavaren av det välkända namnet att registrera ett domännamn som är identiskt med det aktuella kännetecknet. Undantaget skulle vara Cybervärldens svar på de undantagsmöjligheter som redan finns för välkända varumärken i och TRIP-överenskommelsen. Det föreslagna undantaget ger bara skydd mot registrering av identiska domännamn. Det är emellertid vanligt att domännamnspirater registrerar namn som är förvillande lika det välkända varumärket. Detta agerande kan inte hindras med hjälp av undantaget. föreslår därför att det föreslagna undantaget skall innebära att bevisbördan i den administrativa proceduren ändras till kärandens fördel. Det skulle således bli domännamnsinnehavaren som måste bevisa att han har rätt att använda domännamnet, om tvisten rör ett domännamn som är förväxlingsbart med ett välkänt varumärke som beviljats undantag enligt regeln ovan. 3.4 Nya generiska toppdomäner Känneteckensinnehavare är inte, enligt förmenande, särdeles intresserade av några nya generiska toppdomäner. konstaterar att de flesta problem känneteckensinnehavare haft kan förknippas med de generiska toppdomänerna. Därför förespråkar stor försiktighet med att införa nya sådana. Om så skall ske måste det göras med stor försiktighet och med beaktande av förslag om dispythanteringsregler och möjlighet till undantag. 142 Bilaga 5 SOU 2000:30 3.5 Implementering av övriga förslag Tanken är, som nämnts ovan, att dispythanteringsreglerna skall implementeras inom ramen för ICANN:s arbete. Vad beträffar övriga förslag finns det inga indikationer på när de kan konkretiseras till förslag och implementeras. Det finns emellertid goda möjligheter att idéer om harmonisering av reglerna som gäller för ansvariga administratörer skall få effekt ändå. Efter samtal med representanter för har det visat sig att WIPO.s tankar redan finns väl förankrade inom EU. Kanske är det så att den främsta effekten av förslag blir att påskynda arbetet med att ta fram en gemensam praxis bland administratörer och användare. 4 Avslutande synpunkter förslag avseende dispythantering är inte speciellt långtgående. Det koncentreras kring problemet med domännamnsregistreringar i ond tro och leder förhoppningsvis till att reglerna i detta avseende harmoniseras. är de tvistlösningsmekanismer som domstolarna tillhandahåller det viktigaste instrumentet för att slita tvister om kännetecken. WIPO-förslaget kan emellertid tänkas bli ett bra komplement till den tvistlösning som domstolarna har att erbjuda. De övriga WIPO-förslagens viktigaste resultat är att de ger uttryck för en trend mot harmonisering av de olika regler som gäller för administratörer för de olika nationella toppdomänerna. SOU 2000:30 Bilaga 6 143 Domännamnssystemet – en snabbintroduktion Tekniska 2.0, 1999–09–20 Innehåll 1 Problemet ............................................................................................ 144 2 Historik................................................................................................ 144 3 Definitioner ......................................................................................... 145 3.1 Uppslagsnyckel – värde .......................................................... 146 3.2 Post.......................................................................................... 146 3.3 Uppslagning – sökning............................................................ 147 4 Domännamn........................................................................................ 147 4.1 Namnservrar............................................................................ 150 4.2 Rotnamnservrar och hänvisningar........................................... 150 4.3 Uppslagning: ett exempel........................................................ 151 5 Delegeringar........................................................................................ 156 6 Resolvers.............................................................................................. 160 7 Säkerhet............................................................................................... 161 7.1 Secure DNS............................................................................. 162 7.2 Asymmetrisk kryptering.......................................................... 162 7.3 Secure DNS i .............................................................. 163 8 Andra nyheter..................................................................................... 166 9 Referenser ........................................................................................... 166 144 Bilaga 6 SOU 2000:30 1 Problemet Det lättaste sättet att föreställa sig problemet är att tänka sig att man har beställt en telefon och just fått den installerad. Man sitter där med sin fina apparat och man kan i princip ringa till hela världen. Man kan namn och adress på en massa människor man vill prata med, problemet är att man inte kan några telefonnummer. Man behöver en telefonkatalog eller en nummerbyrå. På Internet fungerar det på samma sätt. Internet är helt världsomspännande, och lokala telefonkataloger anses utan värde. Det behövs en global telefonkatalog som täcker hela systemet. Av samma anledning som man inte har hela världens telefonkatalog i sin bokhylla – den blir alldeles för stor, och den blir alldeles för snabbt inaktuell – så har datorerna på Internet inte heller någon sammanhållen, central katalog; de har faktiskt ingen katalog alls. Man har satsat helt och hållet på en snabb och väl fungerande nummerbyrå: domännamnssystemet (DNS). Systemet är distribuerat på ett hierarkiskt sätt, så att den som är ansvarig själv kan sköta sin del av databasen. Med hjälp av snabba hänvisningar kan den som letar snabbt hitta fram till rätt databasserver. 2 Historik Så länge datorer har funnits har människan givit dem namn. Redan de allra första datorerna döptes. och blev snabbt rikskändisar. När man kopplar ihop datorerna i nätverk blir det viktigt att veta vilken dator man kommunicerar med. En dators identitet på ett nätverk är i allmänhet ett tal (datorer arbetar ju bara med tal), och datorerna sinsemellan har inga problem att hålla isär varandra med hjälp av tal, men vi människor har det. Internet är inget undantag. Alla datorer på Internet identifieras med sitt eget tal – sitt telefonnummer om man vill. Denna Internetadress är svår för människor att komma ihåg (talen är stora, från 0 upp till 4294967295), och kan också ändras . skrivs adresserna som fyra grupper av mindre tal (t.ex. 192.168.11.1) för att de skall bli lättare att minnas och att hantera, men det är bara ett annat skrivsätt. Människor som arbetar med datorer vill kunna säga åt sina system Koppla dig till den där andra datorn!. På något sätt måste man identifiera den andra datorn. Man skulle kunna använda talen: Koppla dig till datorn som har adress 10244753! ... eller var det 10244735 ... eller 10244357? Rent tekniskt fungerar det, men människans hjärna är dålig på att komma ihåg långa sifferserier. SOU 2000:30 Bilaga 6 145 vill mycket hellre säga åt sitt system Koppla dig till datorn som heter besk!. Datorn kan tolka namnet besk och på något sätt slå upp vilken adress just besk har, och sedan koppla sig till den adressen. Bara den människa som en gång ställer i ordning systemen behöver bekymra sig om vilken faktisk adress som besk har, men så snart det är inskrivet i uppslagstabellen så kan man sluta bry sig. Det går ju att slå upp i sagda tabell. På Internet förde man länge en central sådan tabell som innehöll namn på alla datorer på Internet och vilken adress de hade. Tabellen distribuerades till samtliga maskiner som var anslutna till det då för tiden tämligen hanterliga lilla nätet, så att maskinerna kunde hålla reda på vad alla andra hette och vilka adresser de hade. Tabellen blev längre... och längre... och längre. Varje dator måste dessutom ha ett unikt namn för att det inte skulle bli några krockar. När tabellen hade blivit ett antal tusen rader lång, och en ansenlig andel av nätets kapacitet gick åt till att skicka denna tabell kors och tvärs mellan alla datorer, insåg man varthän det var på väg och uppfann ett nytt system – domännamnssystemet (DNS). DNS innebar två radikala skillnader: 1. För att ge flera datorer möjlighet att ha samma namn, införde man längre namn med flera namndelar. I början grundade sig namndelarna på vilken typ av organisation man tillhörde, och vad organisationen hette. infördes landskoderna, och någon i respektive land fick ansvaret för tilldelningen av namn inom det landet. Man skrotade den gemensamma tabellen, och skapade ett system med databasservrar som hänvisar till varandra enligt samma hierarkiska system som namnen följer. Ingen dator har alltså mer information än vad den själv ansvarar för och vad som behövs för att knyta ihop den med övriga servrar i . Genom att fråga sig fram kan man nu hitta den information man söker. 3 Definitioner Eftersom följande text kommer att handla en del om databaser och hantering av dem, är det viktigt att först klargöra några begrepp. 146 Bilaga 6 SOU 2000:30 3.1 Uppslagsnyckel – värde En uppslagsnyckel är en textsträng eller ett tal som man använder för att hitta fram till andra data. Om man vill veta telefonnummer och skall titta i sin lilla telefonbok så slår man på P som i och där står det antagligen 01 – 17 47 11 är strängen man använder för att hitta fram till rätt telefonnummer, och den kallas uppslagsnyckel. Den information man ville åt var ju själva telefonnumret: 01 – 17 47 11. Denna information kallas värdet. Nyckeln är alltså den information som man har, och som man använder för att hitta annan information. Värdet är den information man letar efter. 3.2 Post En post är just en kombination av en nyckel och ett värde. Ofta innehåller posten mer information, t.ex. vad det är för typ av värde. En post kan också innehålla flera olika värden av samma eller olika typ, t.ex. 01 – 17 47 11 Telefon: 0701 – 47 33 00 Adress: Minnesstigen 23; 100 99 DATABO E-post: Denna post har uppslagsnyckeln . För att sedan hitta precis den information man vill ha måste man bestämma sig lite noggrannare – är man ute efter telefonnumret eller adressen? I databassammanhang kallar man ofta de olika delarna i en post för fält. I DNS-sammanhang har man i stället flera poster med samma uppslagsnyckel, och sedan olika typer av poster beroende på vilken typ av information som finns lagrad i dem. Om detta system tillämpades i telefonboken ovan skulle det se ut som Nyckel Posttyp Värde telefon 01 – 17 47 11 adress Minnesstigen 23; 100 99 DATABO telefon – 47 33 00 e-post När man vill ha tag i information använder man alltså både söknyckel och posttyp för att hitta rätt. SOU 2000:30 Bilaga 6 147 3.3 Uppslagning – sökning Skillnaden mellan uppslagning och sökning är viktig. Vid en uppslagning har man en klar och tydlig söknyckel och förväntar sig ett (eller möjligen flera) klara tydliga värden. Man har t.ex. ett namn och vill ha tag i den personens telefonnummer. Man slår upp det och förväntar sig ett svar, möjligen några få om personen har fler än ett telefonnummer. Vid en sökning har man en icke entydig söknyckel och man förväntar sig ett urval som svar. Ur detta urval väljer man sedan en söknyckel med vars hjälp man gör en uppslagning. Ett exempel: – Han hette något på P och jag behöver hans telefonnummer! – Här är en lista på alla som börjar på P. Vem av dem menar du? – Jag menar . Ge mig telefonnummer! – Han har två: 01 – 17 47 11 och 0701 – 47 33 00. I detta exempel är söknyckeln först inte väl definierad. Den är något som börjar på P. En sökning leder till en lista på alternativa nycklar – ett urval av alla nycklar som finns i databasen. Från den listan kan man sedan välja den nyckel man tycker passar bäst – i detta fall. Med hjälp av denna specifika nyckel kan man nu göra en uppslagning och få reda på det eftersökta värdet. DNS-systemet kan inte på något sätt hantera sökningar – det kan endast utföra uppslagningar. Man måste alltså alltid ha fullt klart för sig exakt vilket namn det är man vill slå upp i DNS-systemet. 4 Domännamn Tekniskt sett ser ett domännamn ut så här: Ett domännamn är sammansatt av noll eller fler domändelar. Varje domändel består av en kombination av bokstäver (dock endast A–Z), siffror och tecknet bindestreck. En domändel får inte börja med bindestreck. Stor och liten bokstav tolkas lika. Domändelarna fogas samman till en sammanhängande sträng, och de olika domändelarna separeras med hjälp av tecknet punkt. Den domändel som står längs till höger kallas toppdomän (top level domain, TLD), och domändelen direkt till vänster om toppdomänen kallas ofta för huvuddomän. 148 Bilaga 6 SOU 2000:30 a.domain.name.in.some.country. Toppdomän Huvuddomän Roten Längden på ett domännamn begränsas av följande värden: Hela namnet, inklusive alla punkter, får maximalt vara 255 tecken, samt, varje domändel måste ha minst ett tecken och maximalt 63 tecken (punkten oräknad). Med hjälp av lite matematik kommer man fram till att man alltså kan ha maximalt 126 nivåer i ett domännamn. Dessa längdgränser är sällan eller aldrig något praktiskt hinder. Domännamnen följer en strikt hierarki som bildar ett matematiskt träd, och det utgår från ett centralt namn – roten. .(roten) se acme cafax kth edu com nu no www admin pc3 bunyip Figur 1: Domännamnsträdet. När man tolkar ett domännamnsträd läser man namnen nedifrån och upp. I trädet ovan kan vi alltså utläsa namn som bunyip.com., , admin.acme.se., cafax.se., se., osv. SOU 2000:30 Bilaga 6 149 . (roten) se acme cafax kth edu com nu no . www admin pc3 . Figur 2: Några domännamn. Domännamnen lagras som uppslagsnycklar i databasen, och man kopplar olika typer av information, dvs. olika värden, till uppslagsnycklarna. Datorer på Internet kan sedan slå upp information i databasen och använda den. Det vanligaste man lagrar i DNS-databasen är Internetadresser. En dators identitet på Internet är egentligen dess adress (numret). Genom att lagra ett domännamn i databasen och koppla en Internetadress som värde till den uppslagsnyckeln, så ger man datorn ett namn. Man kan slå upp namnet i databasen och få reda på dess adress, och därmed nå fram till den datorn. Alla webbservrar finns lagrade i DNS, och när man skriver in en URL i sitt webbverktyg (t.ex. Netscape) så används en del av URL:en som uppslagsnyckel i DNS för att man skall få fram webbserverns adress på Internet. Man kan lagra annan typ av information i DNS-databasen också. DNS-systemet används t.ex. för att hålla reda på vilken dator som är epostserver för en viss domän. Vill man skriva brev till så slår man upp . i DNS och frågar efter tillhörande e-postserver. Man får då namnet på en dator som svar, och kan sedan på vanligt sätt slå upp den datorns adress genom en andra slagning i databasen. Sedan är det bara att koppla upp sig mot den adressen och skicka brevet. Det är viktigt att inse att alla domännamn fungerar på precis samma sätt, principiellt sett. Det är människan som väljer hur namnen skall användas genom att koppla ihop olika typer av information med olika namn i DNS-databasen. Det är alltså ingenting som hindrar att en webbserver heter pc3.acme.se. eller att en vanlig PC har namnet (endast) se. eller att en mailadress ser ut som 150 Bilaga 6 SOU 2000:30 4.1 Namnservrar Domännamnen matas in i filer i DNS-servrar som är anslutna till Internet. I servrarna körs programvara som läser in filerna och sedan lyssnar efter DNS-frågor från nätverket och gör sitt bästa för att svara på dem. En sådan databasfil kan innehålla poster som ser ut som: . A 192.168.3.31 pc3.acme.se. MX 0 mailgw1.super-ip.net. Ur datan ovan kan man utläsa att den som har skrivit filen vill tala om för omvärlden att det finns en dator som heter . med adressen 192.168.3.31 (A = Address), att det finns en annan dator som heter pc3.acme.se. och som har adressen 192.168.4.11, samt att man kan skicka e-post till adresser som slutar på @. till den dator som heter mailgw1.super-ip.net. så kommer den datorn att se till att e-posten kommer dit den skall (MX = Mail eXchanger). Om det nu kommer frågor till DNS-servern ovan så kommer den att svara med det den vet. Om någon frågar Vad har datorn pc3.acme.se. för adress?, så kommer den att svara 192.168.4.11. 4.2 Rotnamnservrar och hänvisningar I teorin skulle man kunna lagra alla domännamn i en och samma server. Ingenting i systemdesignen förhindrar att man gör det, men det blir inte praktiskt. Om vi går tillbaka till jämförelsen med nummerbyrån, så skulle man kunna ha en nummerbyrå för hela världen. Det fungerar inte rent praktiskt eftersom det skulle behövas oändligt många telefonister, oändligt stora kataloger för dem, en gigantisk ström av uppdateringar från alla i hela världen som flyttar eller byter nummer, samt att det innebär att hela världen blir beroende av en enda informationspunkt för att kunna ringa. I DNS-världen har man samma problem. Det går inte att ha all information i en och samma server av praktiska skäl. Man har i stället delat upp informationen så att olika servrar har hand om olika delar av den. Vid varje punkt i ett domännamn kan man införa en teknisk ansvarsgräns. Två saker är viktiga här: för det första är det fråga om att man kan ha en gräns vid varje punkt, men man måste inte; för det andra är det fråga om tekniska gränser, dvs. gränser och signalering mellan SOU 2000:30 Bilaga 6 151 servrar, inte om vilken organisation eller administration som har ansvar för namnen i sig. Mellan servrarna som har hand om olika informationsmängder finns sedan ett system av hänvisningar. Genom att fråga sig fram och med hjälp av hänvisningarna kan man alltid hitta fram till den server som har hand om en viss del av informationen. Hänvisningssystemet skulle kunna bli väldigt komplext om alla skall kunna hänvisa till alla andra, men för att undvika det problemet så följer hänvisningarna domännamnsträdet helt slaviskt. Tjuvknepet i DNS-världen är att man inte i förväg talar om för någon att det finns hänvisningar i systemet. Alla datorer tror att det bara finns en nummertjänst. Det finns en namnserver som har hand om roten till DNS-systemet. Den innehåller bara en liten, liten databas (mindre än 1/10 av en vanlig PC-diskett). I den databasen finns bara hänvisningar. Om man frågar denna rotnamnserver någon DNS-fråga så kommer man alltid bara att få till svar Jag vet inte, prata med honom därborta!, men det är just det som är det viktiga, rotnamnservern håller reda på vem man skall prata med. Hänvisningarna kan finnas i alla nivåer i databasen, och rotnamnservern är bara den första man frågar. Man kan bli hänvisad , men börjar man med rotnamnservern så kan man alltid komma fram dit man skall. 4.3 Uppslagning: ett exempel Låt säga att vi vill veta vad webbservern . har för Internetadress. Det vi skall slå upp i DNS-databasen är alltså adressposten för namnet . Vi frågar alltså rotnamnservern vad . har för adress. 152 Bilaga 6 SOU 2000:30 ? Frågeställare acme.se.-server se.-server rotnamnserver Figur 3: En fråga, steg 1: rotnamnservern och hänvisning. Rotnamnservern svarar på sitt vanliga manér: Jag vet inte, men jag ser att det du frågar om slutar på se., och då skall du prata med den där datorn där borta, för det är den som har hand om allt som slutar på se.. Vi blir alltså hänvisade till en annan dator som förväntas känna till mer. Vi skickar då samma fråga till denna se.-server: Vad har . för adress?. SOU 2000:30 Bilaga 6 153 ? Frågeställare acme.se.-server se.-server rotnamnserver Figur 4: En fråga, steg 2: se.-servern och vidare hänvisning. Till svar får vi kanske ytterligare en hänvisning: Jag vet inte, men jag ser att det du frågar om slutar på . och då skall du prata med den servern därborta.. Vi går vidare igen, och ställer nu samma fråga för tredje gången, nu till en tredje dator: Vad har . för adress?. 154 Bilaga 6 SOU 2000:30 Frågeställare ? acme.se.-server se.-server rotnamnserver ! Figur 5: En fråga, steg 3: svaret. Sannolikt får vi nu veta svaret: . har adressen 192.168.3.31.. Äntligen kan vi koppla upp oss mot webbservern och hämta de webbsidor vi var ute efter. Beskrivningen ovan lämnar bl.a. följande frågor öppna: Hönan och ägget 1. Hur vet man var rotnamnservern finns? För att man alltid skall kunna ringa någonstans, så är telefonnumret till nummerupplysningen publicerat och gjort allmänt känt, genom media och informationskampanjer. Folk kan det utantill, och ingen behöver tveka om vilket nummer som är rätt. Eftersom alla känner till det så går det inte att förfalska. På samma sätt måste alla datorer som vill kunna använda DNS-systemet veta vilken adress rotnamnservern har.