sou · GOB378d1 · 2001-01-01 00:00:00 — 3Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses En central fråga när det gäller förutsättningarna för en ny reform inom den arbetslivsinriktade rehabiliteringen är naturligtvis hur många indi- vider som berörs. Hur många av de sjukskrivna är i behov av rehabilite- ring? Denna viktiga fråga avser utredningen att besvara i detta kapitel. I kapitlet redogörs inledningsvis för hur många personer som är beroende av de offentliga systemen för sin försörjning. Därefter görs en kort beskrivning av utvecklingen av den långvarig sjukfrånvaron och pekas särskilt på några skillnader mellan bl.a. kvinnor och män när det gäller sjukfrånvaron. Även de regionala skillnader berörs. I ett särskilt avsnitt gör utredningen en samlad bedömning och en uppskattning av hur många av de sjukskrivna som är i behov av arbets- livsinriktad rehabilitering. Uppskattningen görs dels med hjälp av utredningens egna kartläggningar och undersökningar, dels med hjälp av andra undersökningar som gjorts . Vidare redogörs för hur utbudet av rehabilitering ser ut i landet samt analyseras huruvida väntetider inom sjukvården påverkar rehabilite- ringen. Avslutningsvis kartläggs arbetsgivarens eventuella behov av stöd i rehabiliteringsarbetet. Kartläggningen bygger bl.a. på en undersökning som utredningen gjort bland små och medelstora företag. 3.1De offentliga systemen försörjer drygt 1 miljon individer i arbetsför ålder De offentliga systemen – sjukpenning, förtidspension, arbetslös- hetsersättning, arbetsmarknadsåtgärder, socialbidrag och arbets- skadelivränta – försörjer drygt 1 miljon individer i arbetsför ålder, räknat på helårsekvivalenter eller helårsförsörjda. 74 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 Utvecklingen visar bl.a. att förtidspensions- systemet är det mest stabila systemet, att antalet helårsförsörjda via arbetsskadesystemet har halverats , att en minskning har skett när det gäller arbetslöshet och arbetsmarknadsåtgärder samt att antalet sjukskrivna i stället har ökat kraftigt. Utredningen kommer i nästa avsnitt att redovisa utvecklingen av bl.a. den långvariga sjukfrånvaron . Innan detta görs är det dock intressant att titta något på hur utvecklingen av de övriga offent- liga systemen har sett ut . De ersättningar som utredningen särskilt har varit intresserad av är sjukpenning, förtidspen- sion, arbetslöshetsersättning, arbetsmarknadsåtgärder, socialbidrag och arbetsskadelivränta. Hur har t.ex. arbetslöshetens utvecklingen påver- kat socialbidragen? Har minskningen av antalet godkända arbetsskador påverkat antalet långtidssjukskrivna? Eller med andra ord, går det att säga att de olika offentliga systemen är kommunicerande kärl? Att göra en sådan jämförelse mellan olika system är inte helt lätt. Ett sätt att gå till väga är att försöka uppskatta hur många individer som är beroende av de olika ersättningarna för sin försörjning. Utredningen har därför försökt mäta varje ersättningssystem i så kallade helårsekvi- valenter eller helårsförsörjda. Med begreppet helårsförsörjda avses alltså inte verkliga individer utan det är mer ett mått på omfattningen av välfärdssystemen, dvs. hur många individer som skulle kunna för- sörjas under med full ersättning. I nedanstående figur 1 sammanfattas hur många individer i arbetsför ålder som försörjs eller kan försörjas med sjukpenning, förtidspension arbetslöshetsersättning, arbetsmarknadsåtgärder, social- bidrag och arbetsskadelivränta. I beräkningen har med halv ersättning (sjukpenning och förtidspension) räknats om till en hel dag. För utförligare beräkningar och källmaterial hänvisas till bilaga 5. SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 75 Antal helårsförsörjda 1990–1999. Källa: SCB 1990-98, RFV och AMS 1999. Av diagrammet i figur 1 framgår bl.a. att helårsförsörjning via förtids- pensionssystemet är det mest stabila systemet med en stadig ökning (från 319 1990 till 366 000 helårsför- sörjda 1999). Vidare framgår att antalet helårsförsörjda via arbets- skadesystemet har halverats (från 56 000 helårsför- sörjda 1990 till 27 000 för ). Det kan också noteras att en minskning har skett när det gäller personer i arbetslöshet och i arbetsmarknadsåtgärder. I stället har antalet sjukskrivna ökat kraftigt. Av diagrammet kan däremot inte dras några närmare slutsatser om att de olika systemen är enkla kommunicerande kärl, dvs. att en ökning i ett visst system automatiskt medför en motsvarande minskning i ett annat system. En intressant slutsats kan emellertid dras om det görs en samman- läggning av samtliga system, vilket utredningen har gjort i figur 2. Där framgår det att alltfler individer i arbetsför ålder är beroende av de offentliga systemen för sin försörjning. var det i de offentliga systemen knappt 788 000 helårsförsörjda (17,av befolkningen). Denna siffra har ökat till 1 056 1999 (24,av befolkningen). En ökning sett i relation till för- ändringen av arbetskraften. Denna ökning torde motsvara en merkost- nad på årsbasis i storleksordningen ca (beräknat på en genomsnittlig ersättning om /mån). 76 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 kan noteras en viss minskning av totala antalet hel- årsekvivalenter. Antal helårsförsörjda 1990–1999 – en sammanläggning av systemen. Utredningen kan alltså notera att de offentliga systemen försörjer drygt 1 miljon individer . Detta skall ställas i rela- tion till vad kartläggningen i övrigt visar när det bl.a. gäller utveck- lingen av antalet långtidssjukskrivna, behovet av rehabilitering och hur hjälp- och stödbehovet tillgodoses hos individerna. Mer om detta i föl- jande avsnitt. 3.2Mer än 1 miljon individer har övervägt att av hälsoskäl förändra sin arbetssituation Mer än 1 miljon individer har övervägt att av hälsoskäl förändra sin arbetssituation medan knappt hälften av dessa har gjort någon förändring. Ett sätt att bedöma behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering i befolk- ningen är att studera hur vanligt det är att på grund av hälsoskäl vilja ändra sin arbetssituation. Utredningen gav därför i uppdrag under SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 77 att göra en sådan undersökning bland ett representativt urval av 1 022 personer i åldern 25–. Alla tillfrågades om de övervägt att – av hälsoskäl – ändra sin arbetssituation. Personerna fick också frågan om de verkligen förändrad sin situation. Var femte tillfrågad () uppgav att de av hälsoskäl övervägt att byta arbetsuppgifter. Av dessa svarade hälften, alltså totalt , att de också bytta arbetsuppgifter. För att fördjupa analysen av behovet av arbetslivsinriktade rehabi- litering gav utredningen i uppdrag att genom- föra en mer omfattande analys. Detta gjordes genom ett tillägg av fyra frågor till Arbetsmiljöundersökningen 1999. Drygt 10 000 personer har i undersökningen besvarat frågor om sin sina arbetsförhållande och sin arbetsmiljö. Närmare uppgifter om undersökningens urval, frågor och svar anges i bilaga 5. Här nöjer jag mig med att ange vilka slutsatser som kan dras av undersökningen. Av undersökningen framgår att mer än en fjärdel av de sysselsatta går i tankar om att av hälsoskäl förändra sin nuvarande arbetssituation. har också förändrat sin hälsosituation på något sätt. Förändringsbehovet var vanligast i åldersgrupperna 35–och minst i de lägsta respektive högsta åldersgrupperna. Andelen som övervägt förändring är större inom offentlig sektor. Vidare framgår att i arbeten med hög anspänning (höga krav och låg kontroll) har mer än hälften övervägt förändring av sin situation. Sammanfattningsvis kan jag konstatera att behoven av arbetslivs- inriktade insatser är omfattande hos den arbetsföra befolkningen som också är sysselsatta. Mer än 1 miljon människor har av hälsoskäl övervägt att ändra sin situation på något sätt. Många, för- modligen majoriteten, kommer av egen kraft eller i samråd med arbets- platsen vidta nödvändiga förändringar. Andra kommer under behöva stöd av samhället. Det är dock omöjligt att uti- från denna uppgift skatta hur många som direkt berörs av samhällsinsatser. Uppgiften ger dock en viss fingervisning om hur många som potentiellt kan beröras. 78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 Antalet pågående långvariga sjukskrivningar () har ökat kraftigt . På bara har en ökning skett med (från 106 000 till 216 500 ). Sjukfallen ökar inte bara i antal utan också i längd. Även kostnaderna för sjukfrånvaron har ökat kraftigt . Kostnaderna har ökat med jämfört med . Sjukfrånvaron ökar mest bland kvinnor och inom den offentliga sektorn. Sjukskrivning ökar på grund av stressrelaterade besvär. Mer än var femte långtidssjukskriven saknar arbete. Det finns stora regionala skillnader när det gäller sjukfrånvaron. Ohälsotalet, mätt i ersättningsdagar, skiljer sig mellan det län som har högst respektive lägst ohälsotal. Sjukfrånvaron ökar både i antal och längd Utredningens kartläggning av sjukfrånvaron visar att antalet pågående långvariga sjukskrivningar () har ökat dramatiskt . minskade antalet långvariga sjukskrivningar till en början och omfattade mindre än 140 000 individer. Den lägsta nivån nåddes med 106 000 långvariga sjukfall. Denna lägsta nivå kan jämföras med till hur det såg ut med 180 000 pågående sjukskrivningar som var . skedde alltså en minskning i sjukfrånvaron med 41 pro- cent. Från denna lägsta nivå 1997 har på bara sjukskrivningarna ökat till 216 500 . En ökning med . Även den riktigt långvariga sjukfrånvaron, dvs. , har ökat stadigt med undantag då en mindre minskning skedde. En översiktlig redogörelse för utvecklingen av antalet pågående sjukfall och förtidspension illustreras nedan i tabell 1. När det gäller orsakerna till sjukfrånvarons ökning hänvisas till som har att utreda detta i särskild ordning. har lämnat ett delbetänkande SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 79 2000 (SOU 2000:72) och skall lämna sitt slutbetänkande . Antalet pågående sjukskrivningar och förtidspensioner som varat –1999. Även kostnaderna ökar kraftigt Även kostnaderna för sjukpenning och förtidspension har ökat kraftigt , från drygt 50 miljarder till 62 miljarder . Utgiften för sjukpenningen har ökat jämfört med . Det innebär att kost- naderna för enbart sjukpenningen kan komma att öka med jämfört med . Totalt kom drygt 65 200 fler att hamna i risk för permanent utanför- skap om vi jämför 1999 med . Sjukfrånvaron ökar mest bland kvinnor och inom offentlig sektor Vid en närmare granskning av den långvariga sjukfrånvaron visar det sig att det finns en stor skillnad när det gäller frånvaron bland kvinnor och män; sjukfrånvaron ökar mest bland kvinnor. I figur 3 nedan fram- går hur utvecklingen har sett ut bland kvinnor och män under 1990- talet. 80 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 Antalet pågående sjukfall som varat 1992– 1999. En annan tendens som framkommer är att ökningen har varit störst inom offentlig sektor (kommun och landsting). Detta framgår av upp- gifter från såväl arbetskraftundersökningar () som från (). I den senaste undersök- ningen () som RFV genomfört på beställning av och som utredningen analyserat framgår bl.a. att andelen sjukskrivna sjuksköterskor, undersköterskor och vårdbiträden har ökat. Andelen sjukskrivna lärare har ökat både bland män och kvinnor. En svaghet i denna typ av undersökningar är att förändringar i yrken med få personer är svåra att fånga upp. Andelen långtidssjuk- skrivna egenföretagare minskade däremot . Antalet anmälda arbetsskador och arbetsorsakade besvär har också ökat. En kraftig ökning märks av besvär till följd av stress och andra psykiska påfrestningar. Dessa besvär drabbar i hög grad hälso- och sjukvårdsspecialister och lärare. En ökning av antalet sjukskrivna lärare bekräftas också från flera försäkringskassor. SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 81 Det sker också en ökning av antalet sjukskrivna som saknar arbete En annan tendens är att gruppen långtidssjukskrivna som saknar arbete har ökat. Mer än var femte långtidssjukskriven sak- nar anställning. i har gjort en studie över pågående sjukfall och också noterat vilka av de sjukskrivna som sak- nade anställning. Vid den senaste undersökningen upp- gick denna gruppen till totala antalet långtidssjukskrivna. Antal personer sjukskrivna >30 dagar resp. år som också saknade anställning (). Figuren visar en viss ökning efter att ha legat på ungefär samma nivå –1993. Jämfört med är det nu mer än dubbelt så många som är sjukskrivna och som saknar arbete. 82 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 De regionala skillnaderna är stora och uppgår i vissa fall till Utredningen har också kunnat konstatera att sjukfrånvaron är regionalt ojämnt fördelad. Dessa skillnader mellan högsta och lägsta ohälsotal har också blivit större . Nedanstående diagram i figur 5 visar det så kallade ohälsotalets för- delning över landet . Såsom framgår har försäkrade i (G) lägst ohälsotal med . Det län som har högst tal är (BD) med . Skillnaden mellan högst och lägst är således hela eller . Ohälsotalet* 1999 fördelat på län. *Ohälsotalet är ett sammanfattande försäkringsmått på utbetalningar av ersättning för inkomstbortfall från socialförsäkringarna (arbetsskadesjukpenning, rehabiliteringssjuk- penning, förebyggande sjukpenning, sjukersättning vid utbildningsbidrag, dagar med förtidspension och dagar med sjukbidrag). Ersatta dagar med sjuklön från arbetsgivare ingår inte i ohälsotalet. SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 83 Vad beror då dessa skillnader på? Ålderssammansättningen i länen är olika och har betydelse men kan på intet sätt helt förklara dessa stora regionala skillnader. Inte heller kan näringslivets struktur eller arbets- marknaden förklara skillnader mellan exempelvis (44,9) och (55,5) eller (56,0). Skillnaden mellan exempelvis (34,6) och (41,5) eller Öster- götland (45,3) kan knappast heller förklaras av länens arbetsmarknads- struktur. Till viss del kan skillnader uppkomma som beror på skillnader i sjukvården och i rehabiliteringsutbudet eller att en sjukskriven person sällan får möjlighet till rehabilitering utanför hemorten eller länet. Enligt min bedömning finns emellertid viktiga förklaringar till skillna- derna i olika attityder till sjukförsäkringen i olika regioner, inom resp. försäkringsadministration och inom olika delar av hälso- och sjuk- vården. Min slutsats blir därför att dessa regionala skillnader går att påverka om skillnaderna till stora delar går att förklara med resurs- utbud, synen på sjukfrånvaro i olika delar av landet samt att handlägg- ningen av försäkringen varierar mellan länen. Sammanfattningsvis kan konstateras att den långvariga ohälsan ökar totalt. Skillnaderna i ohälsotal mellan män och kvinnor har också ökat kraftigt , ökningen bland kvinnorna är mer än dubbelt så stor. Sjukfrånvaron ökar också mest i offentlig sektor (kommun och landsting). Även sjukskrivna som saknar arbete ökar. Kostnaderna för sjukpenningen beräknas öka jämfört med . Slutligen är de regionala skillnaderna kraftiga när det gäller ersatta dagar vid sjukdom. Ohälsotalet skiljer sig med mellan län med högst (56,0) resp. lägst (34,6) ohälsotal och har ökat . För en mer detaljerad beskrivning av sjukfrånvaron och dess utveckling hänvisas till delbetänkande SOU 2000:72 där sjukfrånvaron bland olika kategorier av befolkningen närmare beskrivs. I bilaga 5 till detta betänkande redovisas en översiktlig bild av ut- vecklingen för bl.a. sjukfrånvaro, kostnader, arbets- marknad och de olika bidragssystemen 84 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 3.4Många sjukskrivna har ett rehabiliteringsbehov som inte tillgodoses Behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering är stort men skiljer sig beroende på hur och vem man frågar. Resultatet skiljer sig tydligt om bedömningen görs utifrån ett myndighetsperspektiv eller individperspektiv. Mer än 100 000 individer av de nu drygt 200 000 långtidssjuk- skrivna bedöms – utifrån ett individperspektiv – att vara i behov av sammansatta insatser eller arbetslivsinriktad rehabilitering. Den rehabilitering som erbjuds kommer allt . Den genom- snittliga tiden till dess påbörjat en arbetslivs- inriktade rehabilitering har ökat med ca . av de som varit sjukskrivna mer är påbörjade arbetslivsinriktad rehabilitering . Det är svårt att fånga in behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering Det samlade behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering är svårfångat av flera skäl. Dels beror det på hur man definierar begreppet, dels på vem man frågar och i vilken situation. Det kan finnas behov av rehabi- literingsinsatser bland personer med hälsoproblem och arbetshandikapp men som är i arbete, likaväl som det kan finnas rehabiliteringsbehov bland de som på grund av sjukdom inte kan arbeta. Bland ett antal anställda inom olika typer av verksamheter finns förmodligen också ett okänt behov av såväl anpassning av arbetsuppgifter som rehabilite- rande åtgärder. Många skulle av hälsoskäl behöva ändra sina arbetsför- hållanden, byta arbete eller minska sin arbetsinsats i syfte att minska risken för ohälsa. Utbudet av arbetslivsinriktad rehabilitering påverkar också såväl behovstillfredsställelse som effekter. Regionala skillnader i tillgång till olika typer av insatser påverkar individers reella möjligheter att få del av det utbud finns. är drygt 216 500 personer sjukskrivna sedan en månad eller mer (). Alla i den gruppen har inte behov av arbetslivsinriktad rehabilitering. En stor andel kommer utan ytterligare behandling eller rehabiliteringsinsats återgå i arbete och ytterligare en grupp kommer trots försök med rehabilitering få rätt till förtidspension. SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 85 Av naturliga skäl skiljer sig också behovet mellan olika grupper av sjukskrivna. Behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering för personer sjukskrivna på grund av tumörsjukdom skiljer sig förmodligen från de sjukskrivna på grund av besvär i rörelseorganen. Rehabiliteringsbeho- vet för personer med psykisk sjukdom eller för personer med hudsjuk- dom är inte heller lika. Behoven inom en och samma diagnosgrupp varierar också. För vissa grupper, exempelvis reumatiker, är behovet av rehabiliteringsinsatser återkommande under långa perioder, ibland för resten av livet. Under vilken diagnos någon är sjukskriven eller hjälp- sökande för är enligt min mening ett alltför trubbigt och ofullständigt sätt att fånga individers rehabiliteringsbehov på. Bedömningen av vilka behov som föreligger i det enskilda fallet skiljer sig också beroende på vem som bedömer behovet. Olika profes- sioner, läkaren, sjukgymnasten, försäkringskassetjänstemannen, skade- regleraren arbetsterapeuten, socialsekreteraren, psykologen, kuratorn eller arbetsförmedlaren gör sinsemellan olika bedömningar. Bedöm- ningarna görs också utifrån olika positioner. I en nyligen genomförd studie gjord vid för att bedöma samstämmigheten av rehabiliteringsbehovet mellan olika professioner visade det sig att överensstämmelsen var obefintlig. Den sjukskrivne eller den som har ett rehabiliteringsbehov har sin bild av behovet. Den bilden behöver inte alltid överensstämma med professionens bedömning. har flera olika försök att uppskatta omfatt- ningen av rehabiliteringsbehov eller av samordning och samverkan kring rehabilitering gjorts. Resultaten skiljer sig tydligt om bedöm- ningen görs utifrån ett myndighetsperspektiv eller om bedömningen görs utifrån ett individperspektiv. har jag dessutom tvingats konstatera att ingen av de statliga berörda/ansvariga myndigheterna (RFV, SoS, AMS) eller vårdhuvudmännen (landsting/kommuner) på ett enkelt sätt lyckats beskriva den samlade behovsbilden av stöd från samhället vid arbetslivsinriktad rehabilitering. En förklaring till detta är tyvärr de olika sätt som myndigheter och organisationer grupperar behov, åtgärder och individer. Avsaknad av en gemensam uppfattning om behovsbilden försvårar såväl samverkan som möjlighet att bygga ut resurser för arbetslivsinriktad rehabilitering. Utredningens ambition är att – trots dessa svårigheter – utifrån ett individperspektiv försöka uppskatta hur stort antal individer som har behov av arbetslivsinriktade insatser för att komma (åter) i arbete. När det gäller begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering kommer det att närmare beskrivas i ett kommande avsnitt. Jag vill dock redan här nämna att begreppet i princip omfattar alla rehabiliteringsinsatser från det att någon skadat sig eller insjuknat i någon sjukdom som krä- 86 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses SOU 2000:78 ver åtgärder utöver medicinska behandling. Arbetslivsinriktad rehabi- litering kan ses mer som en process som inbegriper såväl medicinska-, yrkesinriktade- som sociala insatser där det övergripande målet är rehabilitering till arbete. Det betyder att arbetslivsinriktad rehabilitering omfattar insatser som flera huvudmän har ansvar för. Den omfattar således utredning av behov av rehabilitering, eventuella behandlingsinsatser från vården, återhämtning, arbetsträning, i vissa fall omskolning eller kompletterande utbildning i andra fall mjukstart i arbete. Något som ytterligare påverkar omfattningen av behovet är vilket perspektiv som gäller för bedömningen. Är det behov av insatser be- dömt utifrån en särskild profession (läkare, arbetsledare, sjukgymnast, arbetsterapeut, arbetsförmedlare, socialsekreterare, rehabiliteringshand- läggare, psykolog, skadereglerare, kurator m.fl.) blir det av naturliga skäl vissa begränsningar trots att ett så kallat helhetsperspektiv ska gälla. Jag har valt att skatta behovet utifrån ett individperspektiv. I kart- läggningen finns exempel på båda perspektiven och det kan noteras att skillnaderna är uppenbara. Ca 100 000 individer har behov av mer sammansatta insatser Hur många individer har behov av arbetslivsinriktad rehabilitering? Den ovan nämnda undersökningen ger en viss fingervisning om hur svaret ser ut men den är inte tillräcklig. I utredningens diskussionspro- memoria, som remissbehandlades , bedömdes att 2–4 gånger så många individer kunde vara i behov av insatser än vad myn- digheterna bedömde. Bedömningen gjordes bl.a. utifrån vad sjuka och skadade själva uppgivit när de blivit tillfrågade vilket jämfördes med det behov bl.a. försäkringskassornas handläggare bedömt utifrån gäl- lande regler. Remissinstanserna svar har i stort speglat det perspektiv man repre- senterar. konstaterar i sitt remissvar att ett av underlagen bygger på en tvärsnittsundersökning och därför kraftigt övervärderar behovet. framför å sin sida att analy- serna är otillräckliga. Handikapp- och patientorganisationer instämmer mer i utredningens beskrivning och analys av behoven. Skillnader i perspektiv förklarar förmodligen till stor del den diskrepans som finns och som kommit fram bl.a. i remissvaren. I nedanstående redogörelse för behovet av arbetslivsinriktad rehabi- litering har jag därför valt några olika sätt att belysa frågan. Dels har utredningen försökt fånga upp behoven utifrån ett individperspektiv SOU 2000:78 Ohälsan ökar som hjälp och stödbehoven inte tillgodoses 87 genom enkäter och intervjuer, dels har utredningen försökt fånga upp behovet utifrån ett professions perspektiv genom att låta olika handläg- gare bedöma behoven. Utredningen har i huvudsak studerat den typ av besvär som är den mest vanligt förekommande (besvär i rygg och nacke samt vissa psykiska besvär) Vissa skattningar av rehabiliteringsbehov för personer med mer sammansatta problem görs också. Det underlag som utredningen grundar sina uppskattningar på återges utförligare i bilaga 5. Här nöjer jag mig med att ange slutsatserna.