sou · GOB340 · 2001-01-01 00:00:00 — Denna typ av koppling visar på ett steg mot att likställa vårdrelaterade förmåner med förmåner relaterade till lönearbete, särskilt när ersättningsnivå och tid är desamma. Denna konstruktion visar på en jämlik värdering av vård och arbete. Det möjliggör även för alla inkomsttagare att kunna växla mellan perioder av vård respektive arbete. Denna koppling mellan förmånerna skapar en incitamentstruktur för kvinnor att engagera sig i betalt arbete och för män att svara för omsorg. Detta är en viktig strategi för att eliminera könsskillnader i förmånsnivåer. Som framgår av tabell 2 är klyftan stor mellan mäns och kvinnors vårdrelaterade förmånstagande. En högre andel män mottar Välfärdsutveckling för kvinnor och män 99 vårdrelaterade förmåner som kompenserar för förlorad inkomst än förmåner med enhetsbelopp. Män erhåller föräldra- och närståendepenning i högre utsträckning än vårdbidrag för handikappat barn. Männen stod för av det totala antalet förmånstagare för de två förstnämnda typerna av förmåner medan av dem som fick vårdbidrag var män. Ju högre ersättningsnivån i föräldrapenningen är desto oftare utnyttjas den av männen. Detta faktum tillsammans med högre förmånsgrundande inkomster gör att män erhåller högre dagersättning från föräldraförsäkringen än kvinnor (figur 1). Detta gäller också för närståendepenning. Däremot är den genomsnittliga ersättningen för vårdbidrag lägre för män än för kvinnor (1998b: 28-29 och 1999a:117, 128).7 Föräldrapenningdagar, fördelning mellan kvinnor och män ersättningstyp, 1996 Källa: RFV 1989b:29 Trots denna incitamentstruktur är det huvudsakligen kvinnor som tar ut vårdrelaterade förmåner, och det totala beloppet som utbetalas till kvinnor för vårdrelaterade förmåner överskrider långt det som betalas ut till män. Att kvinnor i högre grad än män erhåller vårdrelaterade förmåner, och att de i regel har lägre ersättningar, är en betydelsefull 7 Bidraget för vård av handikappat barn höjdes och är det mest generösa bidraget med enhetstaxa i det generella pensionsförsäkringssystemet (1996:192). Det är en viktig inkomstkälla och kompensation för de extra kostnader som tillkommer för ett handikappat barn. Förmånen kan dock, med hänsyn till mäns låga nyttjandefrekvens, bidra till att upprätthålla kvinnors traditionella roll som vårdare. 100 Välfärdsutveckling för kvinnor och män aspekt på könsskillnader i det svenska ersättningssystemet. Så länge kvinnor med lägre ersättningar (baserade på deras inkomster) oproportionerligt mottar förmåner som baseras på vårdprincipen, kommer ersättningarna att vara lägre i vårdrelaterade förmåner jämfört med arbetsrelaterade förmåner. inskränker kvinnors större vårdansvar på deras möjligheter att ägna sig åt lönearbete, vilket automatiskt leder till ojämlikhet i ersättningssystemen. En annan viktig aspekt på könsskillnaderna i det svenska ersättningssystemet är att män är gynnade som inkomsttagare. I praktiskt taget alla arbetsmarknadsrelaterade system åtnjuter män högre ersättningar än kvinnor. Därtill hade arbetslöshetsersättningen och aktiva arbetsmark- nadsåtgärder (som t.ex. arbetsmarknadsutbildning) mycket större effekt på mäns inkomster (1997:32). Bland handikappade har dessutom män fått lönesubventioner eller varit placerade i skyddad anställning i högre utsträckning än kvinnor (1997:4). Genom att fokusera på arbets- och vårdrelaterade förmåner är det slutligen lätt att missa förändringen i socialbidragstagandet bland kvinnor och män . En internationellt sett ovanlig egenskap i det svenska transfereringssystemet är att män, , har utgjort en majoritet bland socialbidragstagarna. gick kvinnorna dock förbi männen (SCB 1999a:333) och statistiken för visar att de fortfarande utgjorde majoriteten av bidragstagarna. Både ensamstående kvinnor utan barn och ensamstående mödrar har sökt socialbidrag i ökad utsträckning. Ökningen är dock större bland ensamstående kvinnor utan barn. Vad som kanske är mer anmärknings- värt än svängningen från en majoritet av män till en majoritet av kvinnor bland socialbidragstagarna, är att det under de tre funnits mycket små skillnader mellan antalet kvinnor och män som erhållit socialbidrag. 3.1.3Förmåner och kvinnors och mäns ekonomiska välstånd För att belysa kvinnors och mäns ekonomiska välstånd använder jag två typer av mått: 1) könsskillnader i fattigdom och 2) könsskillnader i dis- ponibel inkomst. Om inte annat specificeras, använder jag i denna studie en definition av fattigdom som vanligtvis används i internatio- nell forskning. Fattigdom definieras som att ha en disponibel inkomst, med hänsyn till familjestorlek, som är mindre än hälften av medianin- komsten. Välfärdsutveckling för kvinnor och män 101 I ett internationellt perspektiv är andelen fattiga i den svenska befolk- ningen låg. Vad som är mer ovanligt, i jämförelse med andra länder, är karaktären av könsskillnaderna i fattigdom. I råder det små skillnader mellan kvinnors och mäns fattigdomsnivåer och kvinnor har haft lägre nivåer än män (m.fl. 1994, 1999, m.fl. 1999). I de flesta andra länder är, i motsats till i , fattigdomskvoten bland män lägre än bland kvinnor. Tabell 3 visar andel fattiga efter kön och familjetyp . Andel fattiga efter familjetyp och kön under 1980- och 1990- talen (procent) Ensamstående kvinnor utan barn Ensamstående män utan barn (6,3) (8,1) Kommentarer: Beräkningarna av alla kvinnor och alla män baseras på individnivå. Den högre fattigdomskvoten bland vuxna kvinnor och män jämfört med hela befolkningen beror på att barnen inte är inkluderade och dessa har en låg fattigdomskvot. Siffrorna inom parentes är preliminära. Källa: The Income Study () Vid en studie av fattigdomsnivåer i den arbetsföra befolkningen i åtta länder, hävdar m.fl. (1994) att svenska kvinnors höga arbetsmarknadsdeltagande förklarar deras låga andel fattiga. Däremot förklarar detta inte varför kvinnor har lägre fattigdomsnivåer än män i . I en färskare studie noterar m.fl. (1999) vikten av sociala förmåner. På grund av förvärvsarbetande kvinnors lägre inkomster hade kvinnor, , en högre fattigdomsnivå än män före sociala transfereringar. Kontantöverföringar spelade en avgörande roll för att lyfta dessa kvinnor ur fattigdom. Det svenska transfereringssystemet har lyft fler kvinnor än män ut ur fattigdom och därmed utjämnat fattigdomsnivåerna mellan kvinnor och män, men också ändrat förhållandena till kvinnors fördel. 102 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Könsskillnader i disponibel inkomst Sociala förmåner utgår till nästan alla i , men de är särskilt viktiga för den disponibla inkomsten hos vissa grupper: arbetslösa, personer som är sjuka eller handikappade, familjer med barn, ensam- stående föräldrar och pensionärer. För de flesta av dessa grupper saknas data för att kunna visa hur ersättningar påverkar disponibel inkomst med hänsyn till kön. Ett undantag är pensionärerna. Deras huvudsakliga inkomstkälla är transfereringar, främst pensioner. Pensionsförmånerna är lägre för kvinnor än för män eftersom ATP- systemet har gynnat betalt arbete. Män har dessutom arbetat längre och haft högre inkomster. Den genomsnittliga pensionsinkomsten för äldre kvinnor (och uppåt) låg 1990 på av äldre mäns pensionsinkomst. Pensionsförsäkringen är dock inte den enda inkomsten för äldre medborgare. Skatter och andra transfereringar reducerar skillnaderna mellan kvinnors och mäns pensioner. Om man istället ser till den disponibla inkomsten bland pensionärer är köns- skillnaderna mycket mindre. När jag tidigare studerat hur pensionsin- komsten påverkat skillnaderna i inkomster mellan män och kvinnor och jämfört det tidiga med 1990 fann jag att skillnaderna minskade påtagligt vid båda tidpunkterna. Minskningen av skillnaderna var dock mindre 1990 vilket bidrog till att skillnaderna mellan äldre män och kvinnor ökade. 1982 hade äldre kvinnor i genomsnitt av äldre mäns inkomster och 1990 hade denna procentsats sjunkit till (1996: 165-66). Har denna skillnad blivit större ? var kvinnors pensionsinkomst lika låg som tidigare, av männens (1995), men könsskillnaden i genomsnittlig disponibel inkomst hade dock ökat (86,jämfört 1990) (räknat från SCB 1997a:164-5,153). Möjliga förklaringar till de ökade skillnaderna är skattereform och/eller nedskärningarna i ålders- pensionerna.8 8 En annan eventuell förklaring är brister i jämförbarhet i data . Data är mycket mer detaljerade. Följaktligen har jag studerat könsskillnader i disponibel inkomst bland ålderspensionärer och hittat en liknande trend som sträcker sig (SCB 1989, 1993 och 1997a). Välfärdsutveckling för kvinnor och män 103 Sänkningen i ersättningsnivåer tycks inte vara ett tecken på en omstrukturering av välfärdsstaten, utan snarare på nedskärningar i existerande system. Två typer av nedskärningar är dock särskilt intressanta ur ett könsperspektiv. För det första är det nödvändigt att beakta nedskärningar i ersättningar som specifikt har en inverkan på könsförhållanden. Att reducera ersättningsnivåerna för vårdrelaterade förmåner, som är tillgängliga för både kvinnor och män, kan under- gräva incitamenten för män att ta vårdansvar. Detta kan därmed låsa kvinnor till den traditionella omsorgsrollen. För det andra bör man uppmärksamma när ersättningar utgör en större del av inkomsterna för ett av könen jämfört med det andra. Nedskärningsåtgärderna har växelvis varit till större nackdel för män och kvinnor beroende på vilket av könen som stått för den högsta graden av förmånstagande. Exempelvis missgynnade de första nedskärningarna i sjukpenningen 1991 kvinnor. Nedskärningarna innebar reducerade ersättningsnivåer till , och kvinnor har högre korttidsfrånvaro. Övergången av ansvaret för sjukersättningen till arbetsgivaren kan också ha påverkat kvinnornas möjlighet till arbete negativt. Kvinnors högre korttidsfrånvaro resulterar i en högre kostnad för arbetsgivaren jämfört med män (och 1998:108). Å andra sidan har män erfarit högre nivåer av långtidsarbetslöshet. De har således drabbats hårdare av åtgärder för att reducera tiden man berättigas till arbetslöshetsersättning. Effekterna av nedskärningar är dock betydligt större när transfere- ringarna utgör den enda inkomstkällan. Detta är särskilt påtagligt när transfereringarna endast berättigar minimiersättning, som exempelvis till äldre som enbart erhåller folkpension. Denna grupp är visserligen på väg att försvinna, men är fortfarande mest sårbar. Gruppen utgörs till största delen av kvinnor. Allteftersom de minskar i antal kommer deras inverkan på statistiken att reduceras. Slutligen har det generellt funnits en könsrelaterad skevhet i nedskärningarna . Trots att nedskärningar i ersätt- ningar har skett på alla områden, har lägre ersättningar påverkat levnadsstandarden för kvinnor och män på olika sätt. Förmånerna har i allmänhet utgjort en större del av kvinnors totala inkomster. Därför har nedskärningarna oftare haft en mer substantiell effekt på kvinnors för- sörjning och särskilt på ensamstående kvinnors ekonomiska välstånd. Vad gäller gifta kvinnor kan försämrade ersättningsnivåer undergräva deras ekonomiska självständighet. 104 Välfärdsutveckling för kvinnor och män 3.2Nedskärningar och ensamstående föräldrar Ensamstående föräldrar är ofta utsatta för stora ekonomiska svårigheter då enbart en inkomsttagare försörjer familjen. Detta gör dem i sin tur utsatta för fattigdom. Familjer med ensamstående mödrar är mer utsatta än familjer med ensamstående fäder. Detta beror på att kvinnor i allmänhet har lägre löner än män (1996:40). De ensamstående mödrarnas svårigheter innebär att deras situation utgör ett intressant testfall ur rättvisehänseende och för hur det som brukar kallas det sociala medborgarskapet fungerar. Stigande skilsmässotal ökar risken för en gift kvinna att bli ensamstående. Om de sociala rättigheterna håller en hög standard och negativa effekter av att vara ensamstående mor saknas, sänks de höga trösklar som finns när man skall lämna ett olyckligt äktenskap. Därför har åtgärder som stödjer ensamstående mödrar implikationer för jämställdheten inom familjen (1994: 176). Det växande antalet familjer med två inkomsttagare ökar de totala inkomsterna inom gruppen relativt till ensamföräldrars inkomster. Därmed blir olika transfereringar desto viktigare för att minska inkomstskillnaderna mellan familjer. I korthet är nivån på ensamstående mödrars sociala förmåner inte enbart en barometer på jämställdhet inom familjen, utan även jämlikhet mellan familjer. Ensamföräldrars inkomster utgörs av marknadsinkomster (inkomster från arbete och kapital), sociala transfereringar (offentliga system) samt privata transfereringar (underhåll och annan inkomst – vanligen från släktingar). En analys av visar att löneinkomst var den huvudsakliga inkomsten för ensamstående mödrar i slutet av 1980- talet. Detta gällde för av ensamstående mödrar. Trots det höga arbetskraftsdeltagandet , utgjorde löneinkomster endast av de totala inkomsterna bland alla i gruppen. Den näst största delen av gruppens totala inkomster var sociala transfereringar (1994:179-180). En uppdatering av analysen av ensamstående mödrars totala inkomster visar på en nedgång i löneinkomstens del (Morissens 1999:51). Denna trend har hållit sig in på mitten av 1990- talet. Med data från Income Study () visas i figur 2 ensamföräldrarnas (både mödrars och fäders) sammantagna inkomster. Löneinkomster utgör som väntat en betydligt större del av fädernas inkomster vid jämförelse med mödrarnas inkomster. Löneinkomsternas andel av de totala inkomsterna har heller inte sjunkit . Sammansättningen av ensamstående fäders totala inkomster motsvarar Välfärdsutveckling för kvinnor och män 105 den som tvåföräldrafamiljer har. Förmåner utgör bara en något större del () av de ensamstående fädernas totala inkomster jämfört med tvåföräldrahushållens. Den huvudsakliga skillnaden är de privata transfereringarna som utgör en mätbar del av de ensamstående fädernas inkomster. Inkomstsammansättning för ensamstående med barn 1987, 1992 och 1995. Källa: LIS-bearbetningar av 106 Välfärdsutveckling för kvinnor och män I sammansättningen av de ensamstående mödrarnas inkomster visar lönedelen på en stadig minskning . Den sjönk från till . Den växande arbetslösheten drabbade ensamstående mödrar hårdare än sammanboende mödrar (1997:243–7). Ensam- stående mödrar och sammanboende mödrar hade 1990 likvärdiga anställningsnivåer, men mot decenniets slut föll nivån bland ensam- stående mödrar. befann sig av ensamstående mödrar med barn i anställning. Motsvarande siffra för sammanboende mödrar var . Mönstret var likartat för mödrar med äldre barn (7–) – av de ensamstående mödrarna befann sig i anställning, jämfört av de sammanboende. Försämringen återspeglas inte enbart i ett sjunkande arbetsmarknadsdeltagande, utan även i högre arbetslöshet, av arbetslöshet, under sysselsättning samt utträde ur arbetskraften. Ensamstående mödrar har högre arbetslöshet än sammanboende mödrar och de har även erfarit fler omgångar i arbets- löshet (SCB 1998:87,99,111). Vidare har heltidsarbetandet inom gruppen sjunkit (1997:247). Ensamstående mödrars svåra arbetsmarknadssituation tar sig uttryck även i ett högre antal tillfälliga anställningar, en större andel dubbelarbetande samt att de ofta arbetar som de letar efter annat arbete (SCB 1998:103).9 Ensamstående mödrars osäkra situation reflekteras dessutom i deras socialbidragsmottagande – det sista skyddsnätet. Har graden av nyttjande ökat bland ensamstående mödrar ? Hur stor del av deras totala inkomster har utgjorts av socialbidrag? Under 1990- talet skedde en ökning i antalet hushåll som mottog socialbidrag. –1997, då antalet socialbidragstagare var som störst, erhöll av alla svenska hushåll (drygt 400 000 hushåll) bidraget. Antalet ensamstående föräldrar som erhöll socialbidrag växte från ungefär 56 000 1990 till över 70 000 1996. 1998 sjönk antalet till cirka 64 000 (SCB 1999a:333). Det är huvudsakligen ensamstående mödrar som står för ökningen. Antalet ensamstående fäder som erhöll social- bidrag uppgick till mellan 6 000 och 7 000. Trots det ökade antalet har andelen ensamstående mödrar som förlitar sig till socialbidrag varit relativt stabilt ().10 9En annan trend visar att en mindre andel ensamstående mödrar studerar (SCB 1998:87, SCB 1997b:100). 10Detta procenttal baseras på HINK-data, vilka rapporterar en mindre andel ensamstående mödrar jämfört med arbetskraftsutredningen (). Välfärdsutveckling för kvinnor och män 107 Den genomsnittliga bidragstiden har ökat bland både ensamstående mödrar och fäder (se tabell 4). Andelen ensamstående föräldrar som erhåller socialbidrag har också ökat. Socialbidrag utgör den huvudsakliga inkomstkällan för en relativt liten men växande andel ensamstående mödrar. av dessa erhöll socialbidrag . Socialbidragstidens längd bland ensamstående föräldrar 1990 och 1998, samt andel bidragstagare som uppbär bidrag Källa: : 20, 1999: Tabell 7. spelade andra transfereringar en viktigare roll än socialbidrag för ensamstående mödrars ekonomiska välstånd (SCB 1999b:46). Socialbidrag har fortsatt att utgöra en mycket liten del av transfereringsinkomsterna bland flertalet inom gruppen (se vidare bidrag i denna volym). 3.2.1Nedskärningar i förmåner och dess effekter Eftersom sociala transfereringar utgör en allt större del av ensam- stående mödrars totala inkomster har nedskärningar i dessa sannolikt en stark effekt på gruppens ekonomiska välstånd. var andelen fattiga i gruppen innan man tagit hänsyn till transfe- reringarna. Dessa lyfte emellertid av de fattiga mödrarna ur fattigdom och därmed reducerades fattigdomsnivån till (Morissens 1999:50). Utan transfereringarna skulle andelen fattiga bland svenska ensamstående mödrar och deras barn vara nästan densamma som bland ensamstående mödrar i . utgångspunkt från AKU-data är andelen som fick socialbidrag omkring 1/3, vilken även den har varit relativt stabil . 108 Välfärdsutveckling för kvinnor och män 1999 rapporterar en fattigdomskvot på bland ensamstående mödrar i åldrarna i 1994). Flertalet av de viktigaste förändringarna som har haft negativ effekt på de totala inkomsterna för ensamstående mödrar skedde – 1997. Förändringarna omfattade nedskärningar i barnbidrag och bostadsbidrag samt en övergång från bidragsförskott till underhålls- stöd. Dessa tre förmåner är särskilt viktiga inkomstkällor för ensam- stående mödrar, då nästan alla () i gruppen mottog dem (1996:41). Nedskär- ningar i dessa ersättningar är särskilt kännbara då de utgör skattefri inkomst. Dessutom sammanföll nedskärningarna med de lägsta ersättningsnivåerna i föräldrapenningen och sjukpenningen . Därtill sänktes nivån i arbetslöshetsersättningen till av inkomsten 1996 och reducerades social- bidragsnormen (SCB 1997b: 153,232). Vidare sänktes barnbidraget 1996 , eller med per barn och år. Efter utgick inte heller nya flerbarnstillägg till familjer med tre eller flera barn. De flesta ensamstående mödrarna (1993) hade bara ett barn. hade tre eller flera barn (1996: 23) och för dem som drabbades innebar nedskärningarna ett hårt slag. 1998 återinfördes flerbarnstillägget, men tilläggsbeloppen var emellertid lägre än (1999a: 110 och 1993:67). Därutöver återställdes bidragsnivåerna för första och andra barnet. Nedskärningar gjordes även i bostadsbidragen och 1997 skärptes reglerna för rätt till bidraget. Förändringen resulterade i att antalet hushåll som erhöll bostadsbidrag reducerades till nästan hälften. var antalet hushåll som fick bostadsbidrag 627 780 (SCB 1997a:169) och 1997 var motsvarande siffra 342 000. De som drabbades hårdast var ensamstående utan barn () som inte längre blev berättigade bidrag, unga utan barn och sammanboende föräldrar. Ensamstående föräldrar drabbades inte lika hårt (en nedgång från cirka 225 000 hushåll till något under 200 000 hushåll mellan de aktuella åren) (1999a: 114-5). Det var företrädesvis antalet bostadsbidragstagande ensamstående med ett barn som sjönk (/stati/famba/bobid.htm uppdaterat ). Vidare omvandlades bidragsförskottet till underhållsstöd 1997. Utgifterna hade ökat från till 4,4 miljarder (priser) (Social- departementet 1996: 81). Två faktorer tycks ha bidragit till höjda utgifter. För det första erhöll en större andel ensamstående mödrar bidragsförskott jämfört med (jämfört med ) (1996:85, Välfärdsutveckling för kvinnor och män 109 För det andra resulterade baby- boomen och tidiga i ett ökat antal barn. Därmed steg den totala andelen barn som erhöll bidrag från 1997 (1999a: 112). Den huvudsakliga förändringen som påverkade ersättningsnivåerna var att man frös den del av bidraget som utbetalades genom att frikoppla den från basbeloppet. Därtill betonades det finansiella ansvaret hos den icke vårdnadshavande föräldern. Åtgärder introducerades för att framtvinga betalningar och skatteavdrag infördes för att göra det mer attraktivt att fullgöra skyldigheterna. Det är för tidigt att bedöma fullständiga effekter av frysningen av bidragsnivån samt av de åtgärder som vidtogs för att uppmuntra föräldrar att i större utsträckning ansvara för försörjningen av sina barn. Siffror indikerar dock en brytpunkt i förhållande till tidigare trender. Trots ökningen av antalet barn som erhöll underhållsstöd minskade de totala offentliga utgifterna för barn 1997 och 1998 jämfört med . Föräldrar stod för en större andel av kostnaderna, vilket resulterade i reducerade offentliga utgifter (räknat från /stati/famba/- bidrf/htm och . Även sjukpenning och föräldrapenning utgör viktiga delar av ensamstående föräldrars totala inkomster. Nedskärningarna i ersätt- ningsnivå från av inkomsten innebar således att gruppen drabbades hårt. var ensam- föräldrars sjukfrånvaro nästan dubbelt så hög som sammanboende föräldrars (1996: 69). Trots att andelen ensam- stående mödrar som tog ut föräldrapenning var lägre än för samman- boende mödrar, var den genomsnittliga utbetalningen till ensamstående mödrar något högre (1996: 41).11 Tyvärr är tillgängliga data begränsade när det gäller att analysera de största nedskärningarna i förmåner för ensamstående föräldrar. De senaste LIS-data för är , innan nedskärningarna hade introducerats. Dessa data pekar på att fattigdomsnivån (med hänsyn tagen till tiden både före och efter transfereringar) bland ensamstående föräldrar hade ökat . Ökningen var dock ganska liten (tabell 5). (En analys med utgångspunkt i HINK-data 1997 visar på fattigdomsnivåer liknande dem som redovisas i tabell 5, se i denna volym). 11 Den högre nivån för sammanboende mödrar kan sannolikt förklaras med att de har fler barn samt att de generellt är yngre än ensamstående mödrar. 110 Välfärdsutveckling för kvinnor och män Andelar fattiga bland barnfamiljer före och efter skatter och transfereringar samt fattigdomsreduktion i och 1995, procent Andelar fattiga före skatter och transfereringar Andelar fattiga efter skatter och transfereringar Källa: LIS- bearbetningar av . Ovanstående siffror är baserade på den definition av fattigdom som användes tidigare. Man betraktas som fattig om ens inkomster är mindre än hälften av medianinkomsten. Med inkomst menas här disponibel inkomst (efter skatt), med hänsyn tagen till familjestorlek. Om man istället använder den svenska socialbidragsnormen som används – vilken var mer generös – är fattigdomsnivåerna bland ensamstående föräldrar högre. Enligt detta mått var andelen fattiga bland ensamstående föräldrar 1990, men ökade till 1995 (SCB 1997b:157). En betydligt större andel ensamstående mödrar erfor ekonomiska svårigheter . Ekonomiska svårigheter i detta fall var detsamma som att exempelvis inte ha tillräckligt med pengar till hyra eller mat (SCB 1997b:189-91). Med andra ord kan man konstatera att även om inte fattigdomen med den definition som används här (av medianinkomsten) har ökat särskilt mycket, är det uppenbart att många ensamstående föräldrar hade inkomster som inte låg långt över denna fattigdomsgräns. Välfärdsutveckling för kvinnor och män 111