sou · GOB388d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Däremot ville man med hänvisning till bl.a. privatlivets helgd inte föreslå att buggning införs. I propositionen togs också upp några frågor som hade behandlats av Sikkerhetsutvalget i dess betänkande Strafferettslige regler i terrorist- bekjempelsen (NOU 1993:3). Det gällde bl.a. om 104 a § straffeloven om bildande och deltagande i vissa typer av sammanslutningar skulle ändras. Enligt den bestämmelsen kan den straffas som bildar, deltar i eller stöder en privat organisation av militär karaktär. Straff kan även ådömas den som bildar, deltar i eller stöder en förening eller sammanslutning som har till syfte att genom sabotage, maktutövning eller andra olagliga medel störa samhällsordningen eller erhålla inflytande i offentliga angelägenheter. Vad som omfattas av bestämmelsen är bildande, deltagande i eller stöd till olika sammanslutningar p.g.a. de handlingar dessa kan komma att utföra. 14 Ot prp nr 64 1998-99. Frågan som Sikkerhetsutvalget hade behandlat var om 104 a § skulle ut- vidgas till att bestraffa bl.a. bildande av sammanslutningar med vissa åsikter, t.ex. nynazistiska grupper. Sikkerhetsutvalget ansåg emellertid att en sådan utvidgning inte borde ske och pekade därvid bl.a. på att före- ningsfriheten skulle trädas för när och att det var bättre att organisationer- nas åsikter blev bemötta i en offentlig debatt. I propositionen gjordes samma bedömning och man hänvisade där även till att klart gått emot införandet av ett förbud mot rasistiska eller nazistiska or- ganisationer. Odelstingsproposisjon nr 40 1999/2000 Den norska regeringen har lagt fram en proposition15 med ett antal förslag till ändringar i straffeloven och straffeprosessloven. Försla- gen syftar till att skydda dem som uppträder i brottmålsrättegångar mot hot och repressalier. Förslagen innebär bl.a. att det vid allvarlig brottslighet blir möjligt att använda sig av helt eller delvis anonyma vittnen. Det gäller såväl under förundersökningen som vid själva rättegången. I propositionen föreslås även införandet av en ny straffbestämmelse - motarbeiding av rettsvesenet - motsvarande den svenska bestämmelsen om övergrepp i rättssak. Straffet föreslås vara fängelse i högst . Har gärningsmannen tidigare dömts för motarbeiding av rettsvesenet eller har brottet utförts under serdeles skjerpende omstendigheter kan dömas till fängelse i högst . Straffet för brott mot den norska våpenloven skärptes väsentligt . Bakgrunden till detta var bl.a. ett önskemål om att förhindra den yrkes- mässiga och organiserade införseln och handeln med skjutvapen samt att stävja användningen av vapen i vissa kriminella miljöer. Att olovligen införa, avhända sig eller förvärva ett skjutvapen eller ammunition kan en- ligt 33 § våpenloven medföra böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt kan böter eller fängelse i högst ådömas. 15 Ot prp nr 40 1999/2000. 7.3.3Tyska förbud mot Hells i Hamburg16 beslutade det dåvarande västtyska Inrikesminsteriet att, med stöd av artikel 9 i den tyska grundlagen (Grundgesetz) och artikel 3 i den tyska föreningslagen, förbjuda föreningen i . Genom dom fastställde Bundesverwaltungsgericht beslutet. Enligt bestämmelserna i föreningslagen medförde beslutet att föreningen skulle upplösas och dess egendom förverkas. Vidare följde av lagen att föreningens symboler inte fick användas offentligt. anförde i sitt beslut att Hells är en förening vars aktiviteter strider mot strafflagen. Man hänvisade därvid till de Regler för Hells som sändes in till föreningsregistret i i samband med att föreningen blev registrerad . Enligt inrikesministeriet uttrycktes i dessa regler en kriminell vilja. Genom att medlemmarna enligt reglerna var förpliktade att leva som outlaws var de också förpliktade att bryta mot gällande lagar. Vidare pekades på att van- ligt arbete ansågs vara en vederstyggelse och att medlemmarna därför måste skaffa sig inkomster genom kriminella aktiviteter. Här nämndes att koppleri och utpressning var två av föreningens huvudaktiviteter och att man i föreningen också ägnade sig åt illegal handel och befattning med vapen. De ledande personerna i föreningen var dömda för ett stort antal brott. Hells syfte var enligt att begå brott. Man an- såg det klarlagt att brotten planerades vid möten i föreningens lokaler. Brotten ansågs begångna på föreningens vägnar. Till grund för det ställ- ningstagandet lades dels de gällande reglerna för föreningen, dels vad som framkommit om föreningens struktur, kommandosystem, värderingar och inställning till samhället i övrigt. Det lades också stor vikt vid de faktiska förhållandena, nämligen att majoriteten av de fullvärdiga medlemmarna i klubben var dömda för brott som måste anses begångna i klubbens namn. Bundesverwaltungsgericht fastställde beslut. I frå- gan, om medlemmarnas beteende kunde tillskrivas föreningen betonade domstolen att medlemmarnas rättsstridiga beteende måste anses prägla föreningen och utgöra en del av dess yttre framtoning. Man uttalade vidare att det inte finns något krav på att det rättsstridiga beteendet skall utgöra en huvudsaklig del av föreningens verksamhet eller att det måste ha varit en del av föreningens ursprungliga syfte för att föreningen skall anses ha ett otillåtet syfte. 16 Redogörelsen i detta avsnitt bygger på en rapport som upprättats hos den danske . Avgränsningen av vårt uppdrag 115 8 Avgränsningen av vårt uppdrag 8.1Vårt uppdrag gäller straffrättsliga frågor Vi har i uppdrag att utreda frågor om brottslighet med anknytning till olika typer av organisationer. Så formulerat ter sig uppdraget mycket omfattan- de och skulle kunna innefatta en mängd aspekter på brottsbekämpning. Uppdraget är emellertid inte så vittomfamnande, utan är begränsat på olika sätt. Först och främst är uppdraget begränsat på det sättet att vi skall utreda frågor om straffansvar för deltagande i organisationer som sysslar med brottslig verksamhet och vissa andra straffrättsliga frågor med anknytning härtill (bl.a. bestämmelsen om hets mot folkgrupp och kriminalisering av hets mot homosexuella). Uppdraget omfattar således inte polisiära frågor, dvs. frågor om hur polisen skall vara organiserad eller vilka arbets- och spaningsmetoder man skall använda sig av. Som nämnts i avsnitt 7.2 lade /fram vissa förslag som gäller den typen av frågor. Det ingår inte heller i vårt uppdrag att behandla rent processuella frå- gor, t.ex. användningen av tvångsmedel. Som redovisats tidigare pågår f.n. arbete i med förslag om viss användning av s.k. buggning samt om utökad användning av hemlig tele- avlyssning och hemlig kameraövervakning. Regler som - särskilt i det internationella samarbetet - har kommit allt mer i fokus när det gäller bekämpandet av organiserad brottslighet är reg- ler om förverkande, särskilt förverkande av av brott. Det ingår emellertid inte i vårt uppdrag att behandla regler om förverkande. Här kan nämnas att i sitt betänkande Effektivare förverkandelagstiftning (SOU 1999:147) har lagt fram vissa förslag i syfte att effektivisera reglerna om förverkande av tillgångar med brottslig an- knytning. Målsägande och vittnen utsätts inte sällan för olika former av hot från den tilltalade eller från personer med anknytning till den tilltalade. Vi har behandlat detta problem för rättsväsendet ur ett straffrättsligt perspektiv 116 Avgränsningen av vårt uppdrag (kapitel 19 och 20). Däremot har vi inte tagit upp frågor om skydd för målsägande och vittnen i samband med rättegångar eller om möjlighet att lämna anonyma vittnesmål. Detta är viktiga frågor men de ligger utanför ramen för vårt uppdrag och utreddes för övrigt relativt av Brotts- offerutredningen.1 Här kan även nämnas att regeringen i enlighet med utredningens förslag gav i uppdrag att i samråd med vissa andra myndigheter utarbeta ett nationellt handlingspro- gram för skydd av bevispersoner. Av direktiven framgår att vårt uppdrag har föranletts huvudsakligen av händelser med anknytning till vissa mc-klubbar och till rasistiska organisationers verksamhet. Det sägs emellertid också att vi skall beakta det internationella samarbetet när det gäller att bekämpa orga- niserad brottslighet. Detta väcker frågan om i vilken utsträckning vi skall studera och lämna förslag som tar sikte på brottslighet som inte har någon anknytning till mc-gängen eller de rasistiska organisationer och gruppe- ringar som finns här i landet. En stor del av den organiserade brottslighe- ten i - t.ex. den organiserade narkotikasmugglingen och männi- skosmugglingen - begås nämligen av personer eller grupper som inte har någon anknytning till de grupperna (även om samarbete ibland förekom- mer, se avsnitt 5.3.4). Vi har gjort den bedömningen att våra överväganden i första hand skall grundas på vad som framkommit om brottslighet som på olika sätt har anknytning till mc-gäng och till rasistiska grupperingar. Följaktligen har vi koncentrerat vårt kartläggningsarbete till denna brottslighet. Vi har emel- lertid också försökt skaffa oss en bild av omfattningen och karaktären av den organiserade brottsligheten i generellt. Ett ställningstagande till frågan om kriminalisering av aktivt deltagande i organisationer som har brottslighet som ett väsentligt inslag i sin verksamhet bör nämligen inte grundas enbart på vad som förekommer inom mc-gängen och de ra- sistiska grupperingarna. Till vårt uppdrag hör att överväga om det bör göras straffbart att aktivt delta i organisationer som har brottslighet som ett väsentligt inslag i sin verksamhet. Sådant aktivt deltagande skulle enligt direktiven kunna bestå t.ex. i finansiering av organisationen, upplåtelse av lokal till denna eller aktivt stöd på annat sätt, dock inte enbart genom medlemskap. 1 Se avsnitt 7.2.3. Avgränsningen av vårt uppdrag 117 som inte alls berörs i direktiven, men som ändå får anses ha ett naturligt samband med uppdraget, är frågan, om ett regelrätt förbud bör införas mot vissa typer av organisationer, framför allt rasistiska organisationer. Även om vi således inte har fått i uppgift att överväga den frågan, skulle det enligt vår uppfattning te sig onaturligt att helt gå förbi den. Frågan om införande av ett förbud mot rasistiska organisationer i Sve- rige har diskuterats . I debatten har anförts en rad skäl både för och emot ett sådant förbud. Efter några mycket uppmärksammade våldsdåd med kopplingar till nazistiska grupper, har frågan fått ny aktualitet. De som förespråkar ett förbud mot rasistiska organisationer anser att det är viktigt att samhället tydligt tar avstånd från rasism och att ett förbud är en viktig markering inför medborgarna om vilka värderingar och normer som bör gälla i samhället. Genom ett förbud skulle man enligt dessa före- språkare försvåra rasistiska organisationers möjligheter att arbeta effektivt och förhindra att deras budskap får ett omfattande genomslag i samhället. Vidare har anförts att bestämmelserna i rasdiskrimineringskonven- tion - vilken tillträdde - är utformade på ett sådant sätt att är skyldigt att införa ett uttryckligt förbud mot rasistiska organisa- tioner. Argumenten mot ett organisationsförbud är av flera olika slag. Några av argumenten är av principiell natur. Så hävdas att ett förbud skulle utgö- ra ett oönskat ingrepp i föreningsfriheten och att det vore ett nederlag för demokratin att förbjuda vissa typer av åsikter. Andra argument är mera juridisk-tekniska men innefattar också rättssäkerhetsaspekter. Man frågar sig sålunda vad det mera precist är som skall förbjudas. De rasistiska grupperna är i många fall rätt lösliga sammanslutningar och det skulle för en domstol bli svårt att precisera objektet för ett förbud. Ett underkännan- de av ett förbudsyrkande eller yrkande om ansvar för överträdelse av ett generellt, i lag angivet, förbud skulle kunna innebära att en rasistisk grup- pering uppfattas som godkänd av samhället. Även sådana rasistiska sam- manslutningar som är föreningar i juridisk bemärkelse kan mycket lätt ombildas, varför ett förbud skulle bli tämligen verkninglöst. Vidare frågar man sig vad förbudet konkret skall innebära, dvs. vad det är som man inte får göra. Slutligen anförs från motståndarna till ett förbud en rad argument som uttrycker oro för vilken effekt ett förbud mot rasistiska organisationer skulle få. T.ex. skulle ett förbud kunna leda till en ökad underjordisk verk- samhet bland de rasistiska grupperna, vilket i sin tur skulle kunna innebära att de blev farligare och svårare att kontrollera. Grupperna skulle på detta sätt också kunna utgöra en lockelse för spänningssökande ungdomar. När det gäller hävdas att den svenska lag- stiftningen uppfyller konventionens krav, eftersom den medför att varje 118 Avgränsningen av vårt uppdrag yttring av rasism är kriminaliserad. Lagstiftningen tvingar på det sättet i praktiken organisationer som främjar rasdiskriminering till passivitet. Man pekar också på att redan när konventionen formulerades gjorde klart sin inställning att man inte ansåg sig förpliktad att införa ett regelrätt förbud mot rasistiska organisationer. Frågan om skyldigheten att i enlighet med rasdiskrimineringskonven- tionen införa ett förbud mot rasistiska organisationer har i setts som främst en straffrättslig fråga. Detta är måhända inte ett helt korrekt synsätt; primärt är det en associationsrättslig fråga som också berör före- ningsfriheten. I många länder krävs för att en organisation skall kunna verka som juridisk person (ingå avtal, föra talan vid domstol, etc.) att den på något sätt är registrerad hos en myndighet. Ett förbud mot eller beslut om upplösande av en viss organisation får i dessa länder således rättsverk- ningar oberoende av vilka straffrättsliga konsekvenser förbudet kan med- föra, nämligen på det sättet att den kan verka som en juridisk person. I är en förenings - som är den associationsform som är aktuell här - rättsliga status däremot inte beroende av någon myndighetsåt- gärd. För att en förening skall bli en juridisk person krävs i endast att stadgar antas och att en styrelse utses. Föreningar kan därigenom också mycket lätt ombildas. Vi delar den uppfattning som har redovisats i fråga om i så måtto att någon förpliktelse att införa ytterligare straffrättsliga sanktioner inte finns. Det är i detta hänseende tillräckligt att lagstiftningen är så utformad att den kriminaliserar alla ut- tryck för rasism, dvs. så att varje företrädare eller medlem i en sådan orga- nisation gör sig skyldig till brott så fort han eller hon försöker föra ut ett rasistiskt budskap. Den svenska lagstiftningen uppfyller enligt vår mening dessa krav. Vi anser vidare att de skäl som har framförts mot ett organisa- tionsförbud fortfarande har stark bärkraft. Med hänsyn till den lösliga struktur som många av de rasistiska grupperingarna har och till den lätthet med vilken en organisation enligt nuvarande regler kan ombildas, skulle ett förbud - oavsett om det är fråga om ett i lag utformat förbud eller ett förbud som meddelats av domstol - vara mycket svårt att upprätthålla. Det finns en klar risk för havererade rättsprocesser som i värsta fall kan dra ett löjets skimmer över lagstiftningen och rättsväsendet. Ett förbud mot rasistiska organisationer skulle enligt vår uppfattning inte heller vara ett särskilt effektivt medel för att komma till rätta med den rasism som finns i vårt samhälle. Den kampen förs bättre med andra me- del, t.ex. genom informations- och påverkanskampanjer i skolor och på arbetsplatser. Naturligtvis måste även lämpliga straffrättsliga sanktioner finnas mot uttryck för rasism. Men dessa skall enligt vår mening vara ut- formade så att de kriminaliserar gärningar genom vilka rasistiska åsikter Avgränsningen av vårt uppdrag 119 tar sig uttryck. Att förbjuda själva existensen av en rasistisk organisation är varken lämpligt eller effektivt. har man i sett flera exempel på att målsägande, vittnen och andra förhörspersoner av rädsla för repressalier inte medverkar under förundersökningen av ett brott eller inför en rättegång ändrar upp- gifter som har lämnats. Detta ses av många poliser och åklagare som vi har träffat som ett stort problem och på flera håll har uttryckts öns- kemål om att man, som ett sätt bland andra för att komma till rätta med denna problematik, i skall införa ett system med s.k. kronvittnen. Det skulle innebära att den som berättar sanningen och därmed medverkar till att andra gärningsmän blir fällda själv kan gå fri från straff eller få en lindrigare påföljd. Det har påpekats att system med strafflindring för kron- vittnen finns i många av världens länder, inklusive flertalet europeiska länder. I 29 kap. 5 § första stycket 3 finns en bestämmelse som anger att rätten vid straffmätningen i skälig omfattning skall beakta om den tilltalade fri- villigt angett sig. Bestämmelsen avser endast angivelse av egna brott. I förarbetena2 diskuterades om den borde avse även kronvittnen. Övervä- gande skäl ansågs emellertid tala mot ett sådant system och något utrymme för att vid straffmätningen beakta att den tilltalade avslöjat sina med- brottslingar finns inte enligt bestämmelsen. Ett litet utrymme för att helt undantagsvis beakta omständigheter av detta slag kan dock, enligt vad som uttalades i propositionen, finnas med stöd av 29 kap. 5 § första stycket 8. Enligt den punkten finns nämligen möjlighet att vid straffmätningen be- akta även andra omständigheter än som anges i punkterna 1-7. Frågan om ansvarsfrihet eller strafflindring för kronvittnen är en svår fråga som kräver ingående överväganden. Inte minst rättssäkerhetsaspekter måste beaktas. En sådan ordning skulle nog ibland kunna underlätta poli- sens arbete med att avslöja och utreda t.ex. organiserad brottslighet. Man kan emellertid inte bortse från risken att en misstänkt eller åtalad person lämnar osanna uppgifter om andra för att skaffa sig själv fördelar. Det skulle kunna bli en extra svårighet för domstolarna att bedöma värdet av bevisning som framkommit på detta sätt. Många andra frågor - bl.a. pro- cessuella frågor som principer för åtals väckande - måste också övervägas. Även om frågan om införande av ett system med ansvarsfrihet eller strafflindring för kronvittnen delvis är en straffrättslig fråga som också har nära samband med vårt uppdrag, har vi gjort bedömningen att frågan är 1987/88:120 s. 92. 120 Avgränsningen av vårt uppdrag alltför omfattande och svår för att vi inom den tidsram som givits oss skall kunna utreda den på ett tillfredsställande sätt. Vi vill också påpeka att frå- gan på olika sätt övervägs inom ramen för det straffrättsliga samarbetet inom såväl EU som FN.3 Då det inte heller av våra direktiv framgår att vi skall överväga frågan har vi därför lämnat den. Som har framgått av vår redogörelse i kapitel 3 använder sig de rasistiska grupperna i av många olika sätt för att sprida sin propaganda: tryckta alster, internet och inte minst den s.k. Vit makt-musiken. Vid våra sammanträffanden med polis och åklagare och även med JK har vi blivit uppmärksammade på många viktiga frågor, varav några emellertid faller utanför vårt uppdrag. Preskriptionstiden enligt vanlig lag för hets mot folkgrupp som inte är ringa är . I TF och YGL finns det däremot särskilt korta preskrip- tionstider för tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott. Det finns också sär- skilda regler om när preskriptionstiden börjar löpa som hänger samman med när en tryckt skrift givits ut eller när t.ex. en ljudupptagning varit tillgänglig för spridning. Dessa regler har visat sig vara svåra att tillämpa och det är också vanligt att de grupper som saluhåller bl.a. tidskrifter och CD-skivor underlåter att förse dem med ursprungsuppgifter eller förser dem med oriktiga sådana uppgifter. Dessa frågor har vi emellertid inte alls behandlat, eftersom de f.n. är föremål för överväganden i Mediegrund- lagsutredningen.4 Vi kan bara understryka det angelägna i att de tillämp- ningsproblem som förekommer i möjligaste mån undanröjs. Ett annat problem som har påtalats under vårt arbete är att det numera inte alltid är möjligt att avgöra om en skrift är framställd i tryckpress eller inte. Det har medfört vissa avgränsningsproblem på TF:s område. TF gäl- ler enligt huvudregeln för skrifter som framställs i tryckpress. Därutöver omfattar TF även skrifter som har mångfaldigats genom stencilering, foto- kopiering eller liknande tekniskt förfarande. En skrift som inte har fram- ställts i tryckpress omfattas emellertid endast om utgivningsbevis finns för skriften eller om skriften har försetts med särskilda s.k. ursprungsuppgif- ter. De alster som de rasistiska grupperna i sprider saknar ofta sådana uppgifter. Om det inte med säkerhet går att avgöra om ett sådant alster är framställt i en tryckpress eller inte, kan man inte heller avgöra om 3Frågan övervägs bl.a. inom EU:s sektorsövergripande arbetsgrupp mot organise- rad brottslighet (MDG) och i arbetet med en om gränsöverskridan- de organiserad brottslighet (se vidare kapitel 13). 4Ju 1999:01, dir. 1999:8. Avgränsningen av vårt uppdrag 121 det är JK eller allmän åklagare som har rätt att väcka eventuellt åtal för hets mot folkgrupp. Inte heller denna fråga har vi emellertid behandlat vidare, eftersom även den faller inom ramen för det uppdrag som givits . 122 Avgränsningen av vårt uppdrag