sou · GOB314 · 2001-01-01 00:00:00 — Värt att notera är att det har skett en kraftig ökning av antalet hemlösa i flera av krans- kommuner, skriver som menar att detta möjligtvis delvis hänger samman med motsvarande minskning i . Denna minskning är av sådan omfattning att det hade varit en fördel om och FoU-enhet i gemensamt hade analyserat den insamlade datan för att komma fram till en plausibel förklaring till den kraftiga differensen. Så har dock inte skett. Denna bristande samverkan är desto mer beklaglig eftersom den kraftigt nedåtgående trenden saknar stöd i FoU-enhetens egna preliminära uppgifter avseende 1999. Dessa två väsensskilda resultat och slutsatser från två av landets ledande myndigheter på området bidrar snarare till att öka förvirringen bland beslutsfattare, allmänhet och massmedia. 56 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse Genomsnittsåldern för de rapporterade hemlösa har inte förändrats (1993 och 1999). Liksom tidigare är de hemlösa kvinnornas genomsnittsålder lägre än männens (37 jfr med ), medan genomsnittsåldern för gruppen kvi nnor har ökat från till . Män och kvinnor skiljer sig framför allt åt i de yngre åldersgrupperna, där av männen är medan bland kvinnorna är . I ålderskategorin under finns bland invandrar- grupperna en mycket hög andel hemlösa. I kapitel 9 belyser mer utförligt hemlösa kvinnors situation utifrån ett genusperspektiv. I kart- läggning noteras att andelen kvinnor har ökat – från . Det rör sig alltså om en mindre ökning, varför det därför är svårt att dra några säkra slutsatser, inte minst eftersom det enbart rör sig om två mättillfällen. En trolig förklaring till den redovi- sade ökningen kan bero på att antalet härbärgesplatser som enbart vän- der sig till kvinnor har ökat i takt med att hemlösa kvinnors problem har fokuserats. Kvinnorna är något yngre än männen, och har i större utsträckning rapporterats ha psykiska problem7 och är mindre oftare missbrukare. De bör framhållas, att de två sistnämnda fynden överensstämmer med situationen för normalbefolkningen i stort. Den sammanfattande jämfö- relsen mellan hemlösa män och kvinnor enligt kartlä ggning framgår av tabell 4:2 nedan. 7 använder sig av begreppet "psykiska problem" i överensstämmelse med enkätformulär. Se vidare vår diskussion under avsnitt 4.10. Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse 57 Procentuell jämförelse mellan män och kvinnor. 2000:1, s 49. Den utan jämförelse mest vanliga boendeformen utgjordes av tillfälligt boende hos anhöriga och bekanta (). uppgick motsvarande siffra till . Jämförelsen haltar dock, eftersom ytter- ligare samhällssektorer har tillkommit som uppgiftslämnare i samband med den senaste kartläggningen (psykiatri, kriminalvård, enskilda vårdhem). Tillfälligt boende hos vänner och bekanta är mest vanligt förekom- mande bland unga hemlösa. I ålderskategorin < bor hälften på detta sätt. Bland de äldre hemlösa är institutionsboende vanligast före- kommande. Antalet uteliggare uppgår t ill (1993: ). Andelen utelig- gare/härbärgesboende ökar ju längre hemlöshetsperioden har pågått. kartlä ggning visar att bland de som varit hemlösa mindre än var det som tillhörde sistnämnda kategori. Motsva- rande andel bland de som varit hemlösa mellan fyra till var . Få familjer är hemlösa i 9 i motsats till vad fallet är i exempelvis där denna fråga har ägnats särskild uppmärksamhet (Bassuk och , 1988; Bassuk, och , 1986). 8Se föregående fotnot. 9En anledning till att få hemlösa familjer i kan bl.a. bero på att man inte definieras som hemlös när man har en övergångslägenhet med socialt kontrakt. 58 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse Andel av de hemlösa i olika boendeformer. Ungkarlshotell/hotellhem 4 Källa: 2000:1, s 32. Som framgår av tabell 4.3 utgör socialbidrag den huvudsakliga försörj- ningskällan. Andelen som försörjer sig med socialbidrag minskar i takt med stigande ålder. I ålderskategorin har socialbidrag, medan har sjukbidrag eller pension. I ålders- gruppen försörjer sig genom socialbidrag. Hemlösas försörjningskälla 1999. Källa : 2000:1, s 40. SOU 2000:14 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse 59 Inkomst från lön har minskat från 8,5 t ill . Motsvarande trend har FoU-enhet i kunnat iaktta i sina kartläggningar avseende hemlösa i : andelen med löneinkomst sjönk från 1993 till 1999 (m.fl., 1997). Anknytningen till arbetsmarknaden minskar i takt med att hemlös- hetsperioden blir längre. Bland gruppen som varit hemlös mindre än hade antingen lön, studiemedel, a-kassa eller sjukpenning. Bland de som varit hemlösa 4–var motsvarande andel och bland de som varit hemlösa var andelen av de hemlösa uppskattas ha varit hemlösa under , medan har varit hemlösa mindre än . 10 Av totala antalet hemlösa 1999 gör bedömningen att mindre än en ti ondel kan ha funnits med även kartlä ggning. En större andel bland de långvarigt hemlösa har en försämrad kroppslig och psykisk status jämfört med gruppen hemlösa som helhet. En större andel av de långvarigt hemlösa använder heroin som användningen av alkohol och övrig narkotika också var högre i denna kategori av hemlösa. Antalet rapporterade uteliggare och härbärgesboende är i princip iden- tiskt lika i undersökningarna om man räknar bort de adressater (respondenter) som inte medverkade vid under- sökning, däribland psykiatrin. Totalt fanns det vid senaste mätningen 1.182 registrerade uteliggare och härbärgesboende av vilka var män. Andelen kvinnor har förd ubblats – från 8 t ill . Av totala antalet uteliggare/härbärgesboende är det som även var registrerade hemlösa vid unders ökning. Över hälften har varit hemlösa mindre än . Det finns ett starkt samband mellan hemlöshetens varaktighet och andelen uteliggare/härbärgesboende: av de manliga utelig- garna/härbärgesboenden har varit hemlösa under . Motsva- rande andel bland kvinnliga uteliggare och härbärgesboende är . 10 Bortfallet är relativt stort när det gäller uppgiften om hemlöshetsperiodens varaktighet (). 60 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse Enligt bedömning har uteliggarnas problembild förvärrats . De har ytterligare fjärmats från nå gon som helst anknytning till arbetslivet. Färre har sjukpenning eller egen inkomst, trots att det var ytterst få även 1993. En större andel uppbär so- cialbidrag. Andelen med psykisk störning har ökat från 19 till 35 pro- cent, framhålles det i rapporten. 4.10Hemlösas problembild enligt uppgiftslämnarna I enkätformuläret efterfrågades vilka problem som den hemlösa har och som medför behov av behandling eller omvårdnad. 4.Inget av nämnda problem Enkätfrågan kompletterades inte med någon klargörande definition om vad som avsågs med exempelvis begreppet psykiska problem. Fältet lämnades därmed öppet för allehanda tolkningar från informanternas sida. När resultatet redovisas rapport väljer att i olika delar av rapporten hänvisa till att av de hemlösa har psykiska problem, psykiska störningar eller är psykiskt sjuka. I bland annat kapitlet om slutsatser skriver myndigheten följande: 3000 av de hemlösa, av samtliga, rapporteras vara psy- kiskt sjuka mot drygt 1700 () i kartlä ggningen 1993. anser att denna slutsats är missvisande. Dessa tre begrepp används synonymt trots att de inte är det, varför slutsats om andelen psykiskt sjuka/psykisk störning saknar täckning av frågeställningen i enkätformuläret. Detta innebär att det inte är möjligt att jämföra resultatet med kartlä ggning där det i enkätformuläret efterfrågades om den hemlöse lider av påtaglig psykisk störning/sjukdom som medför behov av vård eller omvårdnad, vilket informanten ombads svara jakande eller nekande (svarsalternativet vet ej fanns inte upptaget). 11 (2000), s 55. Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse 61 Psykiska problem är ingen självständig sjukdomsdiagnos, utan torde enligt vedertaget språkbruk avse ett brett spektrum av psykisk ohälsa. I diskussioner om olika yrkesgruppers arbetsm iljösituation – exempelvis lärarpersonalens – refereras ibland till hur stor andel som har psykosamtiska problem eller psykiska problem. Preliminära resultat från den pågående och omfattande i 12 visar att av av befolkningen antingen eller tidigare hade haft vårdkontakt på grund av psykiska besvär (dubbelt så många kvi nnor som män) vilket bör sättas i relation till uppgift för gruppen hemlösa. Psykisk sjukdom förutsätter att tillståndet har diagnostiserats av patientansvarig läkare i enlighet med det psykiatriska klassifikations- systemtet DSM-IV. I en av underlagsrapporter (1997:20) till Psykiatriuppföljningen diskuteras bland annat begreppen psykisk sjukdom och psykisk störning. Skriften har sammanställts av med, dr. och pyskiatern Per på grundval av en enkätundersökning med bland annat vetenskapliga råd i psykiatri. Bergö (1997) gör följande sammanfattande reflektion och bedömning: Att begreppet psykisk sjukdom i dessa sammanhang bör reserveras för de inom psykiatrin allvarligaste tillstånden torde stå klart. /---/ Begreppet psykisk sjukdom skulle då inskränkas till störningar av psykotisk valör. När det gäller begreppet psykisk störning är Bergös slutsats att detta blir ett mer generellt begrepp som inbegriper psykisk sjukdom men också andra psykiatriska tillstånd. /---/ Inte heller bör man ha samma krav som för psykisk sjukdom att dessa tillstånd ska kännas igen och accepteras av den medicinska professionen i stort. Den senare upp- fattningen är dock inte helt oomtvistad. I (1996:14) om psykiskt störda missbrukare framhålles att från , då den nya lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) trädde i kraft, ersätter begreppet psykisk störning det tidigare begreppet psykisk sjuk- dom för att täcka hela det psykopatologiska spektrumet ---. Utöver ovannämnda terminologi återfinns det i lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) respektive rättspsykiatrisk vård (LRV) begreppet allvarlig psykisk störning till vilket räknas tillstånd av psykotisk svårighetsgrad, svåra depressioner med självmordsrisk samt svåra personlighetsstörninar med impulsgenombrott av psykotisk ka- raktär eller andra psykotiska episoder. Med svår psykisk störning avses enligt (1996) utöver ovan uppräknade störningar 12 PART = Psykisk hälsa, arbete och relationer. Undersökningar omfattar 17.000 slumpmässigt utvalda svenska medborgare i åldrarna 20–. Studien leds av professor . 62 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse SOU 2000:14 även svåra personlighetsstörningar utan psykotiska genombrott, svåra depressioner utan aktuell självmordsrisk, fobier, ångesttillstånd och andra neurotiska störningar som ger nedsatt psykisk funktionsförmåga. något av dessa två tillstånd som i enkätformuläret efterfrågar om den hemlöse lider av psykisk störning/sjukdom ---- (vår kursivering). För att återgå till enkätfråga i är det alltså uppenbart att fråga 11 om psykiska problem inte kan jämställas med psykisk sjukdom. Detta klargörande är enligt vår mening betydelsefullt, eftersom det i massmedia och bland den breda allmänheten finns en utspridd uppfattning om att hemlösa människor i stor utsträckning antingen är psykiskt sjuka eller lider av allvarlig psy- kisk störning. Efter detta klargörande från kommitténs sida finns det anledning att allmänt sett fråga sig hur meningsfullt det är att ställa denna typ av fråga till uppgiftslämnare vars uppgift – bortsett från psykiatrin – inte är att ställa psykiatriska diagnoser på de klienter som man handlägger. Det finns anledning att befara att en del uppgiftslämnare godtyckligt kan ha lagt in egna tolkningar i frågeställningen psykiska problem utifrån sin eventuella uppfattning av klienten som en allmänt udda eller besvärlig person, inte minst eftersom enkätfrågan saknar en vidhängande definition. Vidare bör man ställa sig frågan om informantens uppfattning och bedöming kan ha påverkats av den allmänna debatten om hemlöshet visavi psykisk sjukdom, dvs att vederbörandes förförståelse styrs av detta faktum. 4.11Dominerande missbruk den senaste månaden Uppgiftslämnarnas bedömning av det dominerande missbruket hos gruppen hemlösa den senaste månaden visar att al kohol och övrig narkotika (ej heroin) är de två största huvudgrupperna (32 respektive ). För en i princip lika stora grupp () anges ingen anvä ndning av droger den senaste månaden. Det finns tydliga skillnader i miss- bruksmönstret beroende på framför allt ålder och etnisk bakgrund. I de yngre ålderskategorierna används i större utsträckning narkotiska pre- parat (ingen hemlös uppges ha använt heroin den senaste månaden), medan äldre använder alkohol i betydligt större omfattning. Bland svenskfödda är det som använder alkohol medan motsva- rande andel bland finländare är och för hemlösa som är Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse 63 födda i ett icke-europeiskt land. Utomnordiska missbrukare använder i större utsträckning heroin. 4.12Hemlösas andel i olika samhällssektorer Uppgifterna om antalet hemlösa baseras på uppgiftslämnare inom soci- altjänst, hälso- och sjukvård (företrädesvis psykiatrin), kriminalvård, HVB-institutioner och frivilligorganisationer. Av dessa har frivilligor- ganisationerna i större utsträckning än övriga aktörer konakt med långvarigt hemlösa, och i den gr uppen dominerar andelen uteliggare och härbärgesboende. Kriminalvården har rapporterat den största andelen unga hemlösa (är ). Psykiatrin har rapporterat största andelen kvinnor () medan krimialvården uppvisar den lägsta andelen (). Hälso- och sjukvården , framför allt psykiatrin, har största andelen hemlösa med psykisk problem () vilket är naturligt med tanke på dess roll att vårda och behandla människor med bland annat pyskisk problem. 4.13På väg mot ett hem – hinder i vägen I (2000) redovisas också resultatet av en inter- vjuundersökning som genomförts i sju kommuner runt om i landet. Syftet har varit att få en fördjupad kunskap om hur dels uppfattar hemlöshetsproblemet och hur man utifrån denna uppfattning arbetar för att lösa det, dels hur andra aktörer ser på problemet med hemlöshet. Bland sistnämnda aktörer märks frivilligorganisationer, politiker, bostadsföretag, psykiatri, och frivård. Problemställningarna har presenterats med hjälp av ett antal vinjetter, dvs. konstruerade typ- fall. anser att resultatet av denna intervjustudie är mycket intressant och viktigt att beakta inför kommitténs fortsatta arbete. I det följande presenteras i korthet tre av dessa vinjetter. Dessa typfall berör situationer där den enskilde riskerar att bli utan bostad till följd av ackumulerade hyresskulder, psykisk störning eller inte kan er- hålla en bostad i samband med frigivning från kriminalvårdsanstalt. 64 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse (1) På väg mot hemlöshet på grund av hyresskuld och vräkningshot Det första typfallet handlar om , 40-årig ensamstående kvinna. Hon har en deltidstjänst och är bosatt i en lägenhet vars hyresnivå är alltför hög i förhållande till hennes inkomst, men hon har inte kunnat få tag i någon billigare lägenhet. ligger efter med tre månadshyror och riskerar vräkning. Hon har inga vänner eller släktingar som kan hjälpa henne ekonomiskt, varför har ansökt om bistånd hos . Av intervjuerna framkommer att i flera kommuner inte skulle betala hyresskuld i detta skede. Man påpekar att man inte arbetar förebyggande, utan agerar enbart i akuta situationen, dvs när fastighetsägaren föranstaltar om vräkning. Den anmälan som fas- tighetsägaren är skyldig att göra enligt hyreslagen anser dock social- tjänsten kommer i ett mycket sent skede. När anmälan kommer skickar rutinmässigt ett brev till hyresgästen där denne erbjuds ta kontakt med socialsekreteraren för att diskutera igenom det uppkomna problemet. vet man erfarenhetsmässigt att det är få vräk- ningshotade som i detta läge tar kontakt med . Om så ändå sker rekommenderar man hyresgästen att kontakta fastighetsägaren för att göra upp en avbetalningsplan. Bostadsföretagen i två av kommunerna skulle ha varit positivt in- ställda till att acceptera en sådan avbetalningsplan eftersom det är första gången som hamnat i den uppkomna situationen. I övriga kommuner intar fastighetsägarna en annan hållning och tror genomgå- ende att vräkningen skulle komma att verkställas. Samtliga är dock överens om att skulle få bo kvar i lägenheten om går in och reglerar hyresskulden. benägenhet att betala skulden varierar mellan kommunerna: en del kommuner tar fasta på konsekvenserna om skulden inte betalas, medan andra intar en mer re- striktiv hållning eftersom har en inkomst som ligger ovanför för- sörjningsstödsnormen. En av stadsdelsförvaltningarna betonar att avgörande för om skall hjälpa till med denna typ av skuld är om det råder bostadsbrist eller ej. I ett läge när det råder bostadsbrist kan inte utgå från att vräkta hushåll på egen hand skall kunna ordna en ny bostad. benägenhet att betala den förfallna hyresskulden skulle med detta synsätt variera beroende på hur bostadsmarknaden ser ut från tid till annan. Vid en sammanvägd bedömning säger sig tre av elva socialförvalt- ningar (kommun, SDF i och SDF nerstaden i ) att de inte skulle gå in och reglera hyresskuld. En socialförvaltning (SDF Centrum i ) skulle ha gått in och betalt skulden, medan en annan () enbart skulle ha betalt den del av skulden som är avgörande för att hon skall kunna få bo kvar i sin bostad. Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse 65 Övriga socialförvaltningar är något mer oprecisa och hänvisar till att nog har möjlighet att på något sätt redan ut situationen själv. Detta är en bedömning som samtliga intervjuade är överens om, utan att någon riktigt vet hur. Om vräkningen verkställs påverkas handlingsutrymme på bo- stadsmarknaden starkt negativt. Av intervjuer fram- kommer nämligen att det i kommuner med många hemlösa inte går att ordna ett förstahandskontrakt åt en person som har blivit vräkt. Men trots detta skulle av två socialförvaltningar (SDF Centrum i och SDF i ) inte heller erbjudas ett stödboende, utan man skulle försöka hjälpa henne att ordna ett eget kontrakt trots de uppenbara svårigheterna att erhålla ett sådant. En so- cialförvaltning (SDF i ) skulle däremot erbjuda hennes ett socialt kontrakt, dvs ett andrahandskontrakt. (2) På väg mot hemlöshet på grund av störande beteende till följd av psykisk störning Det andra typfallet handlar om som riskerar att bli vräkt på grund av att hon av grannarna uppfattas som störande. har fått flera varningar från hyresvärdens sida, men detta har inte hjälpt. Problemen har fortsatt och grannarna vill nu bli av med henne. isolerar sig och vill varken ha att göra med eller sjukvården. Värden kräver nu att gör något radikalt, i annat fall blir vräkt. I denna typ av ärende är det bostadsföretagen som först av alla får vetskap om att en hyresgäst har störande beteende. Av intervjuade bo- stadsföretag var det bara ett som hade egen störningsjour dit hyresgäster kan vända sig. Efter en anmälan försöker vissa bostadsbolag etablera en direktkontakt med den hyresgäst som utpekats som störande, medan andra väljer att enbart skicka ett brev till vederbörande där man påtalar problemet och uppmanar denne att vidta rättelse. anser att denna typ av ärenden är svåra att handlägga, eftersom det handlar om att tränga sig på människor mot deras uttryck- liga vilja. En socialförvaltning (SDF i ) försöker på alla möjliga sätt bearbeta vederbörande för att denne skall inse att han eller hon kan vräkas om vederbörande motsätter sig myndigheternas hjälpinsatser. En socialförvaltning (SDF ) säger man ibland har initierat bostadsstöd till personer typ som inte vill ha denna kontakt, men där man från myndighetens sida sett sig tvungen att ändå ta detta steg för att den enskilde inte skall riskera att bli av med sin lä- genhet. Olika socialförvaltningar har inom sig olika enheter som tar hand om akuta bostadssituationer. En socialförvaltning (SDF Hornstull i 13 (2000), s 73. 66 Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse SOU 2000:14 ) kontaktar i en situation som denna anhöriga för att förmå dem att påverka henne i rätt riktning. Några kommuner skulle först välja att kontakta psykiatrin för att få en bild av samlade problem. SDF Hornstull anser att detta är viktigt även för att klargöra vilken myndighet som har huvudansvaret för – eller . Om klienten/patienten exempelvis har insjuknat i en psykos eller annat allvarligt psykiatriskt tillstånd, så är det och inte kommunen som har det fortsatta ansvaret för . Bostadsföretagen i fem av de intervjuade kommunerna tror att ett ärende som detta kommer att leda till en vräkning eftersom vägrar samarbeta med hyresvärden och myndigheterna. Om ändå slutligen väljer att acceptera en kontakt från exempelvis sida, så anser bostadsföretagen att möjligheterna för att bo kvar i sin lägenhet är betydligt större. Inom psykiatrins öppenvård har man på olika håll i landet byggt upp särskilda mobila team vars uppgift är att kunna rycka ut om patienten exempelvis inte har infunnit sig till avtalade öppenvårdsbesök eller om det i övrigt finns tecken på att något inte står rätt till. Även anhöriga, grannar m.fl. kan vid behov kontakta dessa mobila team.14 Därigenom finns möjligheter att patienten på ett tidigt stadium får den hjälp som behövs, och därmed förhindra ett potentiellt hot om vräkning. Psykiatrin kan exempelvis göra en bedömning om det finns skäl att skriva vårdintyg med stöd av LPT. Av intervjuerna framkommer att många kommuner skulle erbjuda boendestöd och i övrigt samarbeta med psykiatrin kring henne. En möjlighet som skulle vara tänkbar är att försöka få att delta i en av kommunen anordnad daglig sysselsättning, vilket skulle bryta hennes isolering och förhoppningsvis ha en positiv inverkan på hennes psykiska hälsotillstånd. I har ibland anordnat trapphus- träffar där skulle kunna berätta om sitt mående och varför hon ibland uppträder som hon gör. Förvaltningens erfarenhet är att detta arbetssätt har skapat en förståelse hos grannarna vilket möjliggjort för den aktuella hyresgästen att bo kvar. Om vräkningen av skulle verkställas är alla intervjuade överens om att det skulle bli svårt att anordna en ny lägenhet åt henne. En del av bostadsföretagen menar att enda möjligheten i en sådan situation är att får ett andrahandskontrakt genom försorg. För kommunernas del finns olika akuta boendealternativ att tillgå om vräkningen blir ett faktum: korttidsboende, skyddat boende i kategorihus, särskilda hem för kvinnor samt alternativ som särskilt vänder sig till 14 Det bör påpekas att mobila teamen enbart handlägger ärenden där patienten redan är aktualiserad hos psykiatrin. Hemlösheten i och 1999 – en jämförelse 67 personer med psykiska funktionshinder. Om dessa möjligheter inte skulle visa sig fungera anser en del socialförvaltningar att hotellboende är ett sistahandsalternativ som dock inte är bra, eftersom det saknas tillsyn. (3) På väg mot hemlöshet på grund av svårigheter att få bostad i sam- band med utskrivning från kriminalvårdsanstalt Den tredje vinjetten handlar om som skall friges efter att ha avtjänat ett långt fängelsestraff. Kriminalvården har utan resultat försökt ordna både bostad och arbete inför den förestående frigivningen. Ingen hyresvärd är beredd att erbjuda honom en lägenhet eftersom han inte har något permanent försörjning. Kriminalvården kontaktar för att efterhöra om man därifrån kan hjälpa . menar att det är ovanligt att kriminalvården försöker hjälpa intagna inför förestående frigivning med bostad eller arbete, vilket för övrigt bekräftas av intervjuerna med frivården. Det är ovanligt att kriminalvården på egen hand brukar ägna sig åt att ordna bostäder åt de intagna. 15 Genomgående tycker att man blir informerad i ett alltför sent skede för att i realiteten kunna hjälpa till med att lösa bostadsfrågan. I en del av de berörda kommunerna är det vanligare att internen tar kontakt med än att kriminalvården gör det. SDF säger sig ha varit med om att klienten har ringt som vederbörande skall friges för att få hjälp med pengar till buss- biljetten. Frivårdsmyndigheterna å andra sidan har den erfarenheten att ibland inte anser sig ha tid att börja engagera sig i en kli- ent före frigivningen, vilket SDF i bekräftar.