sou · GOB328d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Jämfört med andra vuxenutbildningsformer är det ofta en fördel för den enskilde att delta i arbetsmarknadsutbildning eftersom det ofta innebär en mer gynnsam studiefinansiering och bättre förutsättningar vad gäller tillgången på hjälpmedel, läromedel och resor till och från utbildningen. De regler som gäller för deltagande arbetsmarknadsutbildning för arbetshandikappade redovisas i kapitel 11. Arbetsmarknadsstatistiken innehåller uppgifter om arbetshandikap- pade. För att en arbetslös ska registeras som arbetshandikappad krävs att personen själv är införstådd med detta och att personen bedöms ha en nedsatt arbetsförmåga. För att ta del av de särskilda åtgärder som finns för arbetshandikappade krävs att den arbetslöse är registrerad som arbetshandikappad. Koden ska visa det arbetshandikapp som enligt handläggarens bedömning är det huvudsakliga skälet till svårigheterna att erhålla arbete. Människor med rörelsehinder utgör den numerärt största gruppen av de arbetshandikappade i arbetsmarknadspolitiska program, följt av grupperna övriga somatiska handikapp och socialmedicinskt arbets- handikapp (Ams, 1999c). En person som kommer till arbetsförmedlingen och har ett doku- menterat arbetshandikapp blir i regel hänvisad till ett arbetsmarknads- institut3 (). Till kommer människor med funktionshinder även via socialförvaltningen och . Vid vidtar sedan, som en del av individens yrkesinriktade rehabilitering, en kartläggning av vilka resurser, möjligheter och hinder individen har med avseende på arbetsmarknaden. En sådan kartläggning ger ibland vid handen att arbetsmarknadsutbildning är en väg till ett framtida yrke. 3 har speciell kompetens att ta emot arbetslösa/arbetssökande med funktionshinder eller i behov av speciellt stöd. Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 223 Under befann sig i genomsnitt ca 80 000 människor med koden arbetshandikapp i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder, exklusive . Ungefär en tredjedel av dessa deltog i konjunkturberoende åtgärder. Cirka 6200 gick i arbetsmarknadsutbild- ning. I förhållande till sin andel av de arbetslösa – – är människor med arbetshandikapp väl representerade i arbetsmarknads- utbildning. hade av deltagarna i arbetsmark- nadsutbildning koden arbetshandikapp (Ams, 1999c). Mer än hälften () av de människor med arbetshandikapp som deltar i arbetsmarknadsutbildning studerar i allmänteoretiska ut- bildningar. Detta är en betydligt högre siffra än för övriga deltagare i arbetsmarknadsutbildning, där endast en tredjedel studerar i allmänteo- retiska utbildningar. Tabell 6.11 visar att av de människor med arbetshandikapp som deltar i arbetsmarknadsutbildning studerar ungefär en femtedel på grundskolenivå och gymnasial nivå inom det reguljära utbildningsvä- sendet (Ams, 1999a). Andra kurser inom de allmänteoretiska utbild- ningarna är orienteringskurser, yrkessvenska och yrkespraktik. Yrkes- svenska och yrkespraktik är arbetsmarknadsförberedande utbildningar för människor med utomnordiskt ursprung. Tabell 6.11 Deltagare med arbetshandikapp i arbetsmarknads - utbildning, månadsgenomsnitt 1998 Yrkesinriktad (gymnasial) Källa: , 1999, Ams sökanderegister (). I kategorin övriga finns utbildningar som är lokala och regionala vari- anter av förberedande utbildning, grundläggande datakunskap och starta-eget-kurser. Den yrkesinriktade utbildningen ligger alltid på en gymnasial nivå. 224 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning I gruppen arbetshandikappade är arbetsmarknadsutbildning en av de vanligaste konjunkturberoende åtgärderna. av de människor med arbetshandikapp som deltar i konjunkturberoende åt- gärder befinner sig i åtgärden arbetsmarknadsutbildning. Det finns en viss variation mellan de olika grupperna för arbetshandikapp, vilket visas i tabell 6.12. Tabell 6.12 Arbetshandikappade i arbetsmarknadsutbildning, an- del av deras deltagande i konjunkturberoende åtgärderna, 1998 Andel (%) Hjärt- kärl/lungsjukdom Källa: , 1999, Årsredovisning 1998, . I det statistiska material som redovisade i sitt senaste delbetänkande (SOU 1999:39) framkom att människor med funktionshinder som grupp betraktad har kortare formell utbildning än befolkningen i övrigt. Detta stämmer överens med det som gäller för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. genomför Ams en undersökning av funktionshindrade människors situation på arbetsmarknaden. Den senaste undersökningen av detta slag utkom . Enligt denna undersökning hade av de människor med arbetshandikapp som var inskrivna vid arbets- förmedling och endast förgymnasial utbildning. Motsvarande siffra för övriga inskrivna var . Undersök- ningen visar också att den låga utbildningsnivån är relativt jämn mellan de olika åldersgrupperna vad gäller människor med arbetshandikapp. Bland övriga inskrivna finns de kortutbildade främst i de äldre ålders- grupperna (Ams, 1998a). Utbildningsnivån hos deltagare med arbetshandikapp i arbetsmark- nadsutbildning är dock generellt sett högre än för övriga arbets- lösa/arbetssökande med arbetshandikapp. Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 225 Enligt Ams siffror hade av deltagarna med arbetshandi- kapp i arbetsmarknadsutbildning endast förgymnasial ut- bildning. För samtliga deltagare i arbetsmarknadsutbildning var mot- svarande siffra (Ams, 1999a; Ams, 1999c). Figur 6.2 Utbildningsnivå hos deltagare i arbetsmarknadsutbild- ning: människor med arbetshandikapp och samtliga deltagare, 1998 Källa: Ams, 1999, Händelsedatabas; Ams, 1999, Årsrapport , APra 1999:2, . Den stora skillnaden mellan människor med arbetshandikapp och övriga deltagare i arbetsmarknadsutbildning, tycks vara att människor med arbetshandikapp ofta endast har grundskolenivå eller tvåårig gym- nasieutbildning, medan övriga deltagare i större utsträckning har treårig gymnasieutbildning. En orsak till denna skillnad kan vara att människor med arbetshan- dikapp som inte har gymnasiekompetens under vissa förutsättningar har möjlighet att läsa in grundskole - och gymnasienivå via arbetsmark- nadsutbildning. Människor utan funktionshinder som saknar gymnasie - kompetens är däremot hänvisade till de ordinarie utbildningsvägarna i samhället. I statistiken över deltagare med arbetshandikapp och kortare utbildning än treårig gymnasial utbildning finns alltså många som är i färd med att höja sin formella kompetens till grundskole - eller gymna- sieskolenivå. 226 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning SOU 2000:28 har kvinnor utgjort en knapp minoritet bland människor med arbetshandikapp inskrivna vid arbetsförmedling och arbets- marknadsinstitut. Bland övriga inskrivna är situationen tvärtom, där är kvinnorna i knapp majoritet (Ams, 1998a). När det gäller arbetsmark- nadsutbildning är det ingen märkbar skillnad mellan könen, varken i gruppen människor med arbetshandikapp eller bland övriga deltagare. Arbetsmarknadsutbildning har också totalt sett den jämnaste könsför- delningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Inom olika utbild- ningsinriktningar är dock fördelningen betydligt mer ojämn där männen traditionsenligt dominerar i tillverkningsutbildningar och kvinnorna i vård- och omsorgsutbildningar. En skillnad syns också när man i gruppen arbetshandikappade stu- derar mäns och kvinnors deltagande i upphandlad respektive reguljär utbildning. Kvinnor deltar i större utsträckning i utbildningar inom det reguljära utbildningsväsendet. (1 353 deltagare) av kvinnorna som deltog i arbetsmarknadsutbildning studerade inom det reguljära utbildningsväsendet. Motsvarande siffra för männen var (1 015 deltagare). Kvinnor med arbetshandikapp i arbetsmarknadsutbildning tycks alltså vara mer benägna än männen att studera inom det reguljära ut- bildningsväsendet. Skillnader mellan könens deltagande i reguljär ut- bildning kan knappast förklaras med att kvinnor med arbetshandikapp i större utsträckning än män skulle sakna gymnasiekompetens. Enligt Ams är situationen snarare det omvända: utbildningsnivån är i genom- snitt något lägre för män med arbetshandikapp än för kvinnor (Ams, 1998a). Kvinnors högre deltagande i reguljär utbildning är troligen ett symptom av utvecklingen i övrig vuxenutbildning, där kvinnor utgör en majoritet av deltagarna. Enligt Ams har gruppen människor med arbetshandikapp inskrivna vid arbetsförmedling blivit allt äldre . Andelen personer med arbetshandikapp var 1991 för att öka till 1997. Denna ökning korresponderar inte med åldersökningen bland övriga inskrivna, där motsvarande grupp ökade från under samma tidsintervall (Ams, 1998a). En sådan skillnad mellan människor med arbetshandikapp och övriga deltagare finns inte i arbetsmarknadsutbildningen. Bland deltagarna med arbetshandikapp i arbetsmarknadsutbildning utgjorde gruppen . Ungefär två tredjedelar befann sig i åldersintervallet 25–. Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 227 Bland de unga deltagarna med arbetshandikapp är deltagandet i den reguljära utbildningen relativt högt. I gruppen och yngre studerar nästan hälften av deltagarna i arbetsmarknadsutbildning i det reguljära utbildningsväsendet. Ju äldre deltagarna blir desto mindre andel studerar i den reguljära skolan. Figur 6.3 Åldersgruppernas deltagande i upphandlad respektive reguljär utbildning, 1998 Källa: , 1999, Ams sökanderegister (). 6.2.1Vad händer efter arbetsmarknadsutbildningen? Målet med alla arbetsmarknadspolitiska åtgärder är att individen ska komma i arbete. Detta gäller även för arbetsmarknadsutbildning. Syftet med utbildningen skiljer sig dock åt beroende på om individen deltar i yrkesinriktad eller allmänteoretisk utbildning. För den yrkesinriktade utbildningen är målet att av deltagarna ska ha ett arbete efter avslutad utbildning. Målet med den allmänteoretiska arbetsmarknadsutbildningen är egentligen inte att åtgärden ska leda direkt till arbete. Människor i arbetsmarknadsutbildning studerar i allmänteoretiska utbildningar framför allt för att få tillräckliga kunskaper för att kunna delta i yrkesinriktade utbildningar. Arbetsmarknadsutbildning är, tillsammans med andra utbildningsin- satser som exempelvis datortek, en åtgärd där andelen i arbete efter avslutad åtgärd är relativt låg i förhållande till flertalet andra konjunk- turberoende åtgärder. Skillnader i resultat mellan olika åtgärder beror mycket på hur nära åtgärden ligger ett arbete. Åtgärder som innebär att arbetsgivare får bidrag till en del av lönekostnaden och åtgärder som syftar till eget företagande leder i större utsträckning till arbete, i alla fall 228 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning på kort sikt. Utbildningsinsatser innebär att individen står längre i från en arbetsgivare. Enligt Ams gick av de människor med arbetshandikapp som deltog i arbetsmarknadsutbildning till arbete efter avslutad åtgärd. var andelen i arbete efter avslutad åtgärd . För människor med arbetshandikapp finns möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden genom särskilda arbetsmarknads- politiska insatser i form av anställning med lönebidrag, anställning vid och s.k. OSA-arbeten4. Arbetsmarknaden för människor med arbetshandikapp består till stor del av arbete med samhälleligt stöd. Av dem som gått till arbete efter avslutad arbetsmarknadsutbildning befann sig i anställning med lönebidrag och OSA, de allra flesta i anställning med lönebidrag. Ökningen av andelen i arbete motsvaras av en liknande förändring för samtliga deltagare i arbetsmarknadsutbildning. Till viss del beror dock ökningen på att andelen i arbete med samhälleligt stöd (lönebidrag och OSA) ökat . Tabell 6.13 Resultat för personer med arbetshandikapp efter avslutad arbetsmarknadsutbildning, 1997 och 1998, procent Amn: A-utbildning = arbetsmarknadsutbildning Källa: , 1999, Ams sökanderegister (). En större andel av deltagarna i yrkesinriktad utbildning jämfört med deltagarna i allmänteoretiska utbildningar fanns i arbete efter avslutad åtgärd. är andelen som befann sig i arbetslöshet större bland deltagarna i yrkesinriktad utbildning jämfört med de som studerat allmänteoretiska kurser. När det gäller andelen som går till fortsatta studier, antingen i fortsatt arbetsmarknadsutbildning eller i 4 Offentligt skyddat arbete Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 229 reguljär utbildning, är denna högre bland deltagarna i allmänteoretiska än yrkesinriktade utbildningar. Jämfört med samtliga deltagare i arbetsmarknadsutbildning uppvisar gruppen arbetshandikappade en lägre andel i arbetet efter av- slutad utbildning. Skillnader i ålder, tidigare utbildningsbakgrund m.m. har naturligtvis också betydelse för hur denna skillnad kan tolkas. En jämförelse mellan arbetshandikappade respektive icke arbetshandikap- pades arbetssituation efter genomförd utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen visar att arbetshandikapp, allt annat lika, ökar san- nolikheten för att en individ ska återfinnas som arbetssökande efter avslutad utbildning (, 1999). Dessa resultat stärker bilden av att människor med ett arbetshandikapp har en mer utsatt situation på arbetsmarknaden. Resultaten ska dock inte tolkas som att utbildnings- insatser för funktionshindrade inte leder till högre anställningsbarhet. Utbildning är snarare en viktig konkurrensfördel för människor med funktionshinder. 6.3Prognoser för framtidens vuxenutbildningsvolym Detta avsnitt behandlar de problem som finns när det gäller uppskatt- ningen av den framtida vuxenutbildningens dimensionering. är ett femårigt projekt som avslutas . Mycket talar dock för att det även efter detta datum krävs någon form av utökad vuxenutbildning utöver basorganisationen och ska därför överväga den framtida dimensioneringen. För att få ett underlag till överväganden om det kvantitativa behovet av vuxenutbildning och dimensioneringen av efter 2002 har givit , , i uppdrag att göra en prognos avseende utvecklingen vad gäller befolkningens utbildningsnivå för några utvalda år framöver. Syftet med beräkningarna är dels att se hur befolkningens utbildningsnivå förändras av demografiska orsaker och dels att se hur den påverkas av vuxenutbildningen och därmed att ge underlag för bedömningar av vilket behov av Kunskapslyft som kommer att finnas (SCB, 2000d). Kort beskrivning av undersökningen 230 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning Som utgångsår har SCB valt 1998, där befolkningens utbildningsnivå beskrivs med hjälp av SCB:s register över befolkningens utbildning (avser uppnådd utbildning i och med för den folkbokförda befolkningen ). Uppgifterna ur detta register kompletteras med uppgifter över studerande i vuxenutbildning . Figur 6.4 visar befolkningens utbildning fördelat på åldersgrupper . SCB har här på grund av folkhögskolornas sätt att registrera de studerande inte medräknat de platser som finns inom folkhögskolans basorganisation. Däremot ingår de 10 000 platserna som fördelar inom ramen för . I åldrarna har drygt hälften en kortare utbildning än tre- årig gymnasial utbildning. Figuren visar också tydligt hur den nya tre- åriga gymnasieskolan har höjt utbildningsbakgrunden för en stor grupp ungdomar i åldern 20–. Som underlag för beräkningarna om framtiden ligger bl.a. antagan- den om ungdomsskolans effekter på befolkningens utbildningsnivå, med fokus på dem som inte uppnår treårig gymnasiekompetens. Detta är personer som kan komma att behöva vuxenutbildning eftersom de sak- nar treårigt gymnasium. Till detta läggs beräkningar av hur många som genom vuxenutbildning och höjer sin utbildningsnivå – hur många som gör ett s.k. utbildningsnivålyft – t.ex. från tvåårigt gymna- sienivå som högsta utbildningsnivå till motsvarande treårig gymnasie - nivå. Dessa personer har genom deltagande i vuxenutbildning höjt sin högsta utbildningsnivå vilket i sin tur påverkar volymbehovet av vux- enutbildning. Antalet personer som genomgår gymnasieskolan har beräknats un- der antagandet att gymnasiefrekvensen (antalet studerande i årskurs 1 i relation till antalet 16-åringar), fördelningen på studieprogram samt genomströmningen blir desamma som 1998. Figur 6.4 Befolkningens utbildningsnivå , åldern 16–74 år Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 231 7 0 0 0 0 0 6 0 0 0 0 0 5 0 0 0 0 0 4 0 0 0 0 0 H ö g s k o l a G y m n > 2 å r 3 0 0 0 0 0 G y m n < = 2 å r G r u n d s k o l a F o l k s k o l a 2 0 0 0 0 0 U p p g i f t s a k n a s 1 0 0 0 0 0 Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999. Vad gäller genomströmningen eller, om man så vill, examinationsfre- kvensen har SCB utgått från andelen elever med slutbetyg. Det måste emellertid här understrykas att inte alla som får slutbetyg har avlagt så många gymnasiepoäng att de når upp till vad som krävs för grundläg- gande behörighet för högskolestudier. Enligt statistiken över gymnasie - skolan /97 var andelen som inte erhöll grundläggande behörig- het av samtliga som fått slutbetyg, för män och för kvinnor. På de studieförberedande programmen, från vilka övergången till högskolan är högst, var andelen betydligt lägre; på naturvetenskapsprogrammet och på samhälls- vetenskapsprogrammet, och även här var andelen utan grundläggande behörighet till högskolan lägre för kvinnor än för män. Som underlag för antaganden om hur många som höjer sin utbild- ningsnivå genom studier i vuxenutbildning och Kunskaps- lyftet, från t.ex. grundskola till en utbildningsnivå motsvarande tvåårigt gymnasium, har uppgifter om studerande i vuxenutbildning använts. Under det sista läsåret av , och , ingår även de som studerar i i vuxenutbildning. Ett sätt att beräkna den s.k. höjningsfrekvensen är att relatera antalet som höjt sin utbildningsnivå till antalet nybörjare. Här ligger andelen nivåhöjningar (de som genom studier i vuxenutbildning och höjer sin utbildningsnivå) på för kvinnorna och för män. Om dessa frekvenser appliceras på de senaste terminernas nybörjartal skulle antalet nivåhöjningar per läsår bli omkring 12 000 för män och 30 000 för kvinnor, totalt 42 000. 232 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning I SCB:s prognosberäkningar har antagits att antalet personer som höjer sin utbildningsnivå genom studier i vuxenutbildning eller blir totalt (avrundat) 40 000 per läsår fram /02. Detta antas inkludera även den del av Kun- skapslyftet som kommunerna inte ansvarar för, dvs. de 10 000 platserna i folkhögskolan. Fördelningen på kön och ålder samt efter utbild- ningsnivå före och efter vuxenstudierna antas bli densamma som för dem som genom studier i vuxenutbildning /98 höjde sin utbildningsnivå. Så långt de förhållanden som SCB haft som utgångspunkt för sina prognoser. ska vi gå vidare och se hur befolkningens utbildningsnivå utvecklas utan och med vuxenutbildning. 6.3.1Utvecklingen av utbildningsnivån utan vuxenutbildning Ett sätt att belysa dimensioneringsproblematiken är att utgå från hur befolkningens utbildningsnivå förändras enbart på grund av ungdoms- skolan och befolkningsutvecklingen. Utgångsläget för prognoserna är alltså befolkningens utbildningsnivå samt andra då gällande para- metrar, t.ex. demografin. De antaganden som SCB gjort påverkar naturligtvis resultatet. Bland annat antas ungdomsskolans effektivitet vara . Om en större andel av eleverna i ungdomsgymnasiet verkligen skulle uppnå treårig gymnasienivå betyder det att gruppen som saknar treårig gymnasienivå minskar ännu mer. Förlängningen av gymnasieskolan till gör att andelen med kortare utbildning kommer att minska drastiskt i de yngre åldersgrup- perna. Det totala antalet personer i ålder 25–med kortare utbild- ning än treårig gymnasial nivå (med slutbetyg) minskar därför kraftigt, men uppgår ändå till drygt 1 miljon , se tabell 6.14. Här kan konstateras att gymnasieskolan och befolkningsutvecklingen minskar gruppens storlek med 600 000 personer . 6.14 Beräknat antal (1000-tal) personer med kortare ut- bildning än treårig gymnasial utbildning, olika åldersgrupper och antal kvinnor, beräkningsalternativ UV Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 233 UV: har hänsyn endast tagits till ungdomsutbildningen och befolknings- utvecklingen. Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999.. 6.3.2Befolkningens utbildningsnivå med hänsyn tagen till vuxenutbildning Hur förändras framtidens befolkningens utbildningsnivå om vi inkluderar vuxenutbildning? I nedanstående exempel har vi utgått ifrån en volym som motsvarar ca hälften av dagens dimensionering av . I ett beräkningsalternativ (som vi kallar Halv) har efter 2002 antagits fortsätta med ungefär halv omfattning jämfört med . omfattar knappt 112 000 helårsplatser, men i prognosberäkningarna har vi stipulerat att 100 000 motsvarar ett helt Kunskapslyft, medan ordinarie gymnasial vuxenutbildning ska motsvara ca 37 000 helårsplatser. En halvering av skulle således innebära en minskning av det totala antalet helårsplatser till 87 000 (50 000 + 37 000), inklusive bibehållen oförändrad basorga- nisation. Omräknat till antal nivåhöjningar skulle detta bli ca 25 000. Antalet som saknar treårig gymnasieutbildning minskar avsevärt med hänsyn tagen till vuxenutbildning, se tabell 6.15. I det beräknade läget har antalet som saknar treårig gym- nasial nivå reducerats betydligt. Med ett halvt lyft efter 2002 har vi 2015 kvar ca 750 000 personer i åldersgruppen 25–som saknar treårig gymnasial utbildning. Av dessa är ca 250 000 kvinnor. Fördelat på utbildningsbakgrund har ungefär en tredjedel motsvarande grundskola och två tredjedelar en utbildning som motsvarar tvåårig gymnasial nivå. Den totala minskningen av antalet personer som saknar treårig gymnasial utbildning i åldersgruppen 25–är ca 900 000. I åldersgruppen 20–minskar gruppen från 2,7 miljoner till 1,5 miljoner personer. 234 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 6.15 Beräknat antal (1000-tal) personer med kortare ut- bildning än treårig gymnasial utbildning, olika åldersgrupper och antal kvinnor, beräkningsalternativ Halv Halv: antas fortsätta med ungefär halv omfattning av dagens . Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999. Parallellt med redovisningen av utvecklingen med ett halvt lyft efter 2002 finns även siffror på ett annat alternativ, kallat Noll. Detta al- ternativ antar att upphör helt efter 2002. Kvar blir då endast ordinarie vuxenutbildning vilket omräknat till antal nivåhöjningar blir ca 10 000. Tabell 6.16 visar bland annat att minskningen i Noll-alternativet av antalet personer i åldersgruppen 25–54 som saknar treårigt gymnasium uppgår till ca 700 000 . 6.16 Beräknat antal (1000-tal) personer med kortare ut- bildning än treårig gymnasial utbildning, olika åldersgrupper och antal kvinnor, beräkningsalternativ Noll Noll: Hänsyn tagen endast till basorganisationen efter 2002. Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999. Bilden av vuxenutbildningens effekter efter 2002 Effekterna av och annan vuxenutbildning framgår av figurerna 6.5 (för ) och 6.6 (för ). I figur 6.5 visas hur Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 235 utvecklingen skulle ha sett ut utan någon vuxenutbildning. De ljusa staplarna i figur 6.5 visar antalet personer i respektive åldersgrupp inräknat vuxenutbildningen . I figur 6.6 görs jämförelser mellan de olika alternativen. Figur 6.5 Faktiskt och beräknat antal personer med kortare ut- bildning än treårig gymnasial utbildning respektive 2002, 1000-tal, med respektive utan vuxenutbildning, 20–64 år 1 9 9 8 2 0 0 2 , e x k l v u x 2 0 0 2 , i n k l v u x Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999. Figur 6.6 Beräknat antal personer med kortare utbildning än tre årig gymnasial utbildning , 1000-tal, med respektive utan vuxenutbildning, 20–64 år 2015, halva lyftet efter 2002 2015, lyftet upphör efter 2002 Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999. 236 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning En jämförelse mellan de olika alternativen Tabell 6.17 sammanfattar de förändringar som vi redovisat för i alternativen UV, Halv och Noll. Här har vi valt att endast redovisa ut- vecklingen i åldersgruppen 25–.