sou · GOB326d2 · 2001-01-01 00:00:00 — I avsnitt 12.3 föreslår vi att beslut om förarförbud skall gälla från den dag då körkortshavaren bevisligen fick del av beslutet, dock tidigast då det vann laga kraft. Vad som där sägs om ikraftträdandet bör självfallet gälla också förarförbud som har beslutats på grund av prickbelastning. 12.6.3Förfarandet för att besluta om förarförbud på grund av prickbelastning Vi har övervägt flera olika alternativ för handläggningen av frågan om förarförbud när förbudet grundas på den sammanlagda prickbelast- ningen. Ett enkelt sätt skulle vara att låta förarförbudet följa direkt av lag, så att något ytterligare beslut än det som avser prickning inte behöver meddelas. I lagbestämmelsen skulle då anges att förarförbud gäller för den som belastas av mer än sex prickar. I lag skulle dessutom kunna anges att sju prickar ger två månaders förarförbud, att åtta prickar ger osv. En sådan ordning skulle onekligen vara både enkel och kostnadseffektiv. Vi menar emellertid att det skulle medföra ett alltför okänsligt system. Vi har ovan föreslagit bl.a. att körkortshavarens personliga förhållanden skall kunna beaktas vid fastställandet av förbudstiden, vilket förutsätter att varje förarförbud föregås av en prövning av omständigheterna i det enskilda fallet. En annan modell har sin förebild i den tyska lagstiftningen, se avsnitt 5.6. I gäller att beslutet om prickning meddelas av den centrala körkortsmyndigheten. När det sammanlagda antalet prickar överstiger en viss nivå, underrättar den centrala körkortsmyndigheten en lokal myndighet, vilken har att pröva frågan om ytterligare ingripanden med anledning av den sammanlagda prickbelastningen. En svensk motsvarighet till den tyska ordningen skulle kunna utformas så att beslut om prickning handläggs tillsammans med brottmålet i övrigt, men att frågan om förarförbud på grund av prickbelastningen därefter prövas i särskild ordning av t.ex. länsstyrelserna. Ett sådant förfarande skulle onekligen förenkla handläggningen av pricksystemet, vilket skulle vara värdefullt för bl.a. förfarandet med ordningsbot. Polisman- nen skulle då kunna utfärda ett föreläggande avseende prickar utan att behöva beakta eventuellt tidigare påförda och ännu aktiva prickar. Denna fördel måste emellertid vägas mot de nackdelar som skulle vara förenade med en ordning som innebär att ett beslut om prickar och ett ingripande på grund av den sammanlagda prickbelastningen handläggs i skilda förfaranden. En sådan ordning skulle strida mot huvudinrikt- ningen på våra förslag, som innebär att körkortsingripandet skall avgöras i ett sammanhang tillsammans med prövningen av ansvars- frågan i brottmålet. Vi menar dessutom att den skisserade ordningen skulle vara ineffektiv ur kostnadssynpunkt och onödigt tidskrävande. Vi föreslår i stället att frågan om förarförbud på grund av den sammanlagda prickbelastningen skall prövas direkt vid lagföringen av den eller de förseelser som medför att körkortshavaren kommer att belastas av mer än sex prickar. Det gäller oavsett om lagföringen sker i den summariska processen eller i annan ordning. Varje beslut om prickning skall föregås av en kontroll av huruvida körkortshavaren redan belastas av prickar. Framkommer därvid att belastningen är sådan att de nya prickarna skulle medföra att körkortshavaren belastas med mer än sex prickar, skall körkortsingripandet för det aktuella brottet ske i form av förarförbud. Längden på förarförbudet skall bestämmas efter det antal prickar som belastar körkortshavaren i förening med de prickar som det aktuella brottet skulle ha föranlett. Belastas körkortshavaren av t.ex. fem prickar och skulle det aktuella brottet ha föranlett exempelvis tre nya prickar, skall förarförbudet bestämmas , enligt vad som sägs ovan. 12.7Försöksverksamheten med villkorlig återkallelse Körkortshavare som har fått förarförbud i högst på grund av trafiknykterhetsbrott efter alkoholförtäring skall av kunna erhålla tillstånd att köra med alkolås. Innebörden av ett sådant tillstånd motsvarar i allt väsentligt vad som gäller vid villkorlig återkallelse. I avsnitt 2.9 redogör vi för bestämmelsen i 5 kap. 12 § KKL om villkorlig återkallelse. Bestämmelsen innebär i korthet att en återkallel- se av körkort på grund av trafiknykterhetsbrott kan ske villkorligt. Ett sådant beslut betyder att körkortshavarens behörighet begränsas till att gälla endast en viss personbil, vilken har utrustats med ett s.k. alkolås. Ordningen med villkorlig återkallelse är utformad som en försöks- verksamhet, vilken har begränsats till att avse endast vissa delar av landet. Försöksverksamheten trädde i kraft och upphör att gälla efter ikraftträdandet. Den pågående försöksverksamheten syftar till att vinna erfarenheter av nya former för körkortsingripanden. Det är angeläget att det inledda försöket inte hindras av våra förslag. Försöksverksamheten skall pågå fram till och det är därför möjligt att våra förslag kommer att genomföras under den pågående försöksperioden. Vi lägger därför fram ett författningsförslag till hur försöksverksamheten kan fortsätta utan hinder av att våra förslag i övrigt genomförs. Med hänsyn till att försöksperioden är tidsbegränsad är vår avsikt i första hand att visa på möjligheten att förena ingripandeformen förarförbud med användningen av alkolås. Förslagen i denna del gör därför inte anspråk på att vara fullständiga i varje detalj. Vi föreslår att försöksverksamheten med alkolås knyts till den föreslagna ingripandeformen förarförbud och att handläggningen utformas med reglerna om intensivövervakning med elektronisk kontroll som förebild (jfr SFS 1994:451). Sådan övervakning utgör en verkställighetsform för fängelsestraff, vilken beslutas inom kriminal- vården. En liknande handläggning beträffande alkolås skulle innebära att själva brottmålsprocessen inte behöver belastas med denna fråga. De straffprocessuella myndigheternas och domstolarnas beslut skall endast gälla frågan om förarförbud. Sedan beslutet meddelats, får körkortshavaren hos ansöka om särskilt tillstånd att köra med alkolås. Enligt nuvarande ordning är försöksverksamheten med villkorlig körkortsåterkallelse begränsad till återkallelser som har beslutats på grund av brott mot 4 eller 4 a § TBL till följd av alkoholförtäring. Detsamma bör gälla även fortsättningsvis liksom den geografiska begränsningen till vissa län. Vi föreslår dock en ny begränsning av försöksverksamheten. Tillstånd att köra med alkolås skall inte kunna ges till den som har förarförbud . Skälet härtill utvecklas i författningskommentaren. Regleringen av försöksverksamheten med alkolås bör så långt det är möjligt knyta an till vad som gäller för villkorlig körkortsåterkallelse. Ett tillstånd att köra med alkolås innebär således att körkortshavaren får köra en viss personbil som har utrustats med sådant lås. Körkortshavaren skall genom ett särskilt avtal förbinda sig att endast köra fordonet i . Tillståndet skall gälla under en tvåårig villkorstid. skall körkortshavaren ha alkolåset inmonterat och i övrigt följa uppställda villkor. Om han inte följer villkoren eller om han blir föremål för ett nytt körkortsingripande, skall i allmänhet återkalla tillståndet att köra med alkolås, varvid det tidigare förarförbudet åter gäller. När villkorstiden i annat fall löper ut, skall körkortshavaren åter få köra i enlighet med sin behörighet. Något särskilt beslut om detta erfordras inte. 12.8Underlåtande att besluta om förarförbud Föreligger synnerliga skäl, får förarförbud underlåtas eller förbuds- tiden sättas ned, om det kan ske utan fara för trafiksäkerheten. Enligt den nuvarande bestämmelsen i 5 kap. 10 § KKL gäller att körkortsingripande kan underlåtas, om det föreligger synnerliga skäl och om det kan ske utan fara för trafiksäkerheten. Under samma förutsättningar kan också spärrtidens längd sättas ned. Möjligheten att underlåta återkallelse avser exempelvis situationer där det har varit fråga om en kort förflyttning av fordon på gård, parkeringsplats eller liknande. Det kan också gälla att osedvanligt har förflutit mellan brottet och tidpunkten för körkortsingripandet (prop. 1975/76:155 s. 110). Enligt vår uppfattning bör det vara möjligt att göra motsvarande undantag när det gäller förarförbud, om det föreligger synnerliga skäl av nu angivet slag. Huvudregeln bör då vara att körkortshavaren i stället skall påföras prickar för brottet. 12.9Förarförbud vid innehav av utländskt körkort Förarförbud skall kunna meddelas för innehavare av utländskt körkort. I avsnitt 2.8 redogör vi för möjligheterna att ingripa mot innehavare av utländskt körkort. Enligt bestämmelsen i 6 kap. 5 § KKL skall giltigheten i av ett utländskt körkort prövas, om det finns grund för körkortsingripande enligt bestämmelserna i 5 kap. KKL. Ingripan- det skall prövas enligt samma regler som vid ingripande mot svenskt körkort. Bestämmelserna om förarförbud bör vara tillämpliga även på innehavare av utländskt körkort. Av betydelse därvid är artikel 8.2 i Europeiska rådets direktiv /439/ av om körkort, se avsnitt 6.4. Av bestämmelsen följer bl.a. att den medlemsstat där körkortshavaren har sin permanenta bosättningsort får tillämpa sina nationella bestämmelser om begränsning, återkallande, indragning och annullering i fråga om körkort. 12.10Olovlig körning vid förarförbud Den som bryter mot ett gällande förarförbud gör sig skyldig till olovlig körning. Brottet bör i allmänhet bedömas som grovt. Enligt nuvarande ordning gäller att den som har fått sitt körkort återkallat gör sig skyldig till olovlig körning, om han fortsätter att köra. Bestämmelsen återfinns i 3 § TBL. Vårt förslag beträffande förarförbud innebär att straffbestämmelsens ordalydelse måste ändras i vissa delar. Enligt den nuvarande lydelsen skall den som för körkortspliktigt fordon utan att vara berättigad därtill dömas för olovlig körning. Den brottsliga gärningen olovlig körning består således i att gärningsmannen bryter mot de villkor som ställts upp för förande av körkortspliktigt fordon. Enligt vår uppfattning bör den nu gällande ordalydelsen kunna omfatta även den situationen att en körkortshavare bryter mot ett gällande förarförbud. Däremot måste ett tillägg ske beträffande de omständigheter som kan föranleda att brottet skall anses som grovt. Av nuvarande lydelse följer att påföljden kan bestämmas till fängelse, om gärningsmannen tidigare innehaft körkort som blivit återkallat, om brottet skett vanemässigt eller om det av annat skäl är att bedöma som grovt. Vi föreslår att det till de angivna omständigheterna fogas att brottet har begåtts under tid då förarförbud gällt. I tredje stycket av 3 § TBL behandlas brottet tillåtande av olovlig körning. Gärningen består i att någon uppsåtligen eller av oaktsamhet anställer och brukar någon som förare av körkortspliktigt fordon utan att denne är berättigad att föra fordonet. Det kan också gälla att någon i annat fall tillåter annan att föra sådant fordon utan att denne är berättigad därtill. Enligt vår uppfattning bör den nuvarande ordalydel- sen kunna omfatta även det fallet att förarförbud gäller för föraren. 13Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen Vi har tidigare pekat på det angelägna i att frågan om körkorts- ingripande kan handläggas inom ramen för den summariska straff- processen. En sådan ordning är nödvändig för att körkortsingripanden på grund av brott skall kunna avgöras tillsammans med brottmålet i alla de fall som lagförs genom förfarandet med ordningsbot respektive strafföreläggande. Att körkortsingripanden kan handläggas i den summariska processen är angeläget också för att såväl körkorts- ingripandet som brottmålet i övrigt skall kunna hanteras snabbt och kostnadseffektivt. I det följande lämnar vi förslag till hur frågan om körkortsingripande kan innefattas i förelägganden av ordningsbot och i strafförelägganden. I sammanhanget kan nämnas att vi i avsnitt 17.1.2 behandlar frågan hur benägenheten att godkänna ordningsbots- respektive strafföre- lägganden kan påverkas om de innefattar även ett körkortsingripande. Det kan också nämnas att regeringen har lagt fram en proposition med förslag till bl.a. en effektivare handläggning av strafförelägganden (prop. 1999/2000:67). Regeringen föreslår bl.a. att strafförelägganden skall kunna sättas upp och utfärdas i form av ett elektroniskt dokument samt att möjligheterna att godkänna ett före- läggande genom betalning utökas i viss mån. Våra överväganden i det följande utgår från nu gällande lagstiftning. 214 Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen 13.1Körkortsingripande genom föreläggande av ordningsbot Ett föreläggande av ordningsbot skall kunna innefatta även frågan om körkortsingripande. Ett sådant föreläggande skall utfärdas på samma sätt som övriga ordningsbotsförelägganden och i enlighet med föreskrifter som bestäms av Riksåklagaren. Godkännande skall ske skriftligen och måste avse föreläggandet i dess helhet. Sker godkännandet i omedelbar anslutning till trafikbrottet, bör körkorts- havaren av praktiska skäl kunna få tillstånd att köra vidare . I avsnitt 3.1.1 redogör vi för reglerna om ordningsbot. Antalet godkända förelägganden av ordningsbot har uppgått till närmare 200 000 . Den absoluta merparten av dem avser trafikrelaterad brottslighet och i åtskilliga fall är det fråga om brott eller förseelser, som kan leda till ett körkortsingripande enligt nuvarande ordning. Nedan redovisas några exempel på sådana brott, varvid anges hur många som beivrades genom godkännande av ordningsbot , då antalet godkända ordningsbotsförelägganden sammanlagt uppgick till drygt 192 000. 15–på 20–50-väg 15–på 70–110-väg 30–på 70–110-väg Ej stannat vid övergångsställe Rödljuskörning med annat fordon än Brott mot stopplikt med annat fordon än cykel eller moped Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen 215 Ett föreläggande av ordningsbot skall, enligt vårt förslag, kunna omfatta också frågan om prickning eller förarförbud . Förfarandet innebär att körkortshavaren föreläggs ett körkortsingripande för godkännande eller . Har föreläggandet utfärdats för godkännande , får frågan om körkortsingripande på grund av enbart det aktuella brottet inte tas upp på nytt innan tiden för godkännande har gått ut. Ingenting hindrar dock att körkortshavaren blir föremål för körkortsingripande på grund av en annan förseelse eller på någon annan grund än brott, exempelvis medicinska skäl. Ett godkänt föreläggande gäller på samma sätt som ett lagakraft- vunnet beslut eller dom. Väljer körkortshavaren att inte godkänna det förelagda ingripandet, måste körkortsfrågan prövas i annan ordning. Prövningen flyttas då över till åklagare, som kan välja att utfärda strafföreläggande, se avsnitt 13.2, eller att föra saken till domstol, se kapitel 14. En första fråga gäller i vilka situationer som körkortsingripandet skall kunna handläggas genom förfarandet med ordningsbot. Tillämpnings- området följer av innehållet i 5 kap. 3 § KKL om grunderna för körkortsingripande i förening med reglerna om vilka brott som kan beivras genom ordningsbot. Det är självfallet bara vid sådana brott som kan leda till både föreläggande av ordningsbot och körkortsingripande som det är aktuellt att låta föreläggandet innefatta också ett sådant ingripande. Härav följer att tillämpningsområdet kommer att omfatta körkortsingripanden som grundas antingen på förseelser av det slag som avses i 5 kap. 3 § 3 KKL (upprepade förseelser av mindre allvarligt slag) eller på brott mot en regel som är väsentlig för trafiksäkerheten (5 kap. 3 § 4 KKL). Av det angivna tillämpningsområdet och av de ovan redovisade uppgifterna om antalet förelägganden om ordningsbot följer att ett stort antal körkortsingripanden bör kunna handläggas genom föreläggande av ordningsbot. Förfarandet kan användas vid både prickning och förarförbud vid exempelvis hastighetsöverträdelse, brott mot stopplikt eller körning mot rött ljus. 216 Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen Förelägganden av ordningsbot som innefattar även ett körkorts- ingripande skall utfärdas på samma sätt som övriga ordningsbots- förelägganden. Det innebär att föreläggandet skall avfattas skriftligen med hjälp av ett formulär som tas fram av Riksåklagaren. Utfärdandet kan ske antingen i körkortshavarens närvaro eller genom förfarandet med s.k. kontorsförelägganden. I avsnitt 11.3.2 och 12.4.3 har vi föreslagit att Riksåklagaren skall få i uppdrag att utfärda föreskrifter om körkortsingripande genom prickning respektive förarförbud. Tillgången till sådana föreskrifter är en förutsättning för att ingripandet skall kunna handläggas genom föreläggande av ordningsbot. Föreskrifterna bör kunna utformas och användas på samma sätt som Riksåklagarens nu gällande föreskrifter om ordningsbot för vissa brott (SFS 1999:178). Vi har övervägt att lämna förslag till sådana föreskrifter, men funnit att det förutsätter bl.a. överväganden av olika trafiksäkerhetsaspekter, vilket knappast omfattas av vårt uppdrag. En särskild fråga gäller huruvida behörigheten att utfärda förelägganden om körkortsingripanden bör begränsas till enbart vissa poliser. Som framgår ovan skall föreläggandet utfärdas efter i förväg fastställda föreskrifter. Det kan därför knappast anses mer krävande att utfärda ett sådant föreläggande än andra ordningsbotsförelägganden. I sammanhanget bör framhållas att körkortshavarens godkännande är en förutsättning för att körkortsingripandet skall komma till stånd i den föreslagna ordningen. Vi menar därför att det saknas anledning att begränsa behörigheten att utfärda ifrågavarande förelägganden på annat sätt än vad som gäller allmänt för förelägganden av ordningsbot. Det innebär att förelägganden som innefattar ett körkortsingripande skall kunna utfärdas av varje sådan tjänsteman inom polisväsendet som anges i 1 kap. 4 § polisförordningen (1998:1558). För att frågan om körkortsingripande skall kunna tas upp i förelägganden av ordningsbot fordras att den polisman som utfärdar föreläggandet har tillgång till registeruppgifter av olika slag. Det gäller flera av de körkorts- och belastningsuppgifter som anges i 7 kap. 16 § KKF. Med körkortsuppgifter avses enligt bestämmelsen bl.a. uppgift om körkortsbehörigheten, uppgift om att körkortsingripande övervägs samt uppgift om beslut med anledning av övervägt ingripande. Med belastningsuppgifter avses enligt den angivna bestämmelsen bl.a. uppgift om brott av det slag som omfattas av rapporteringsskyldighet enligt 7 kap. 4 § KKF. Tillgången till sådana uppgifter är nödvändig för att polismannen skall kunna avgöra om körkortsingripandet skall ske genom prickning eller förarförbud samt Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen 217 för att han i förekommande fall skall kunna bestämma förarförbudets längd. För det fall att han inte kan inhämta erforderliga registeruppgif- ter, bör han avstå från att på plats utfärda föreläggandet. I stället bör ett s.k. kontorsföreläggande kunna utfärdas när erforderliga register- uppgifter har inhämtats. I förevarande sammanhang finns anledning att något beröra det arbete som pågår inom polisväsendet för att öka tillgängligheten till bl.a. olika registeruppgifter för de poliser som arbetar i yttre tjänst. påbörjades ett arbete med att införa s.k. mobila arbetsplatser (MoAr) vid landets samtliga polismyn- digheter. Systemet innebär bl.a. att polismannen med hjälp av en bärbar dator och en mobiltelefon kan få direktåtkomst till olika register, bl.a. körkortsregistret. Avsikten är att systemet skall utvecklas och spridas ytterligare under innevarande år. Vi menar att mobila arbetsplatser av ifrågavarande slag skapar goda tekniska förutsättningar för att handlägga körkortsingripandet genom förfarandet med ordningsbot. Det finns anledning att i sammanhanget behandla den situationen att en körkortshavare har återfallit i trafikbrott, så att det blir aktuellt med förarförbud på grund av den sammanlagda prickbelastningen. Fråga är om polismannen på plats då bör utfärda ett ordningsbotsföreläggande med körkortsingripande eller om utfärdandet bör ske i annan ordning. Enligt vår uppfattning ställer den angivna situationen särskilda krav på polismannen. För det första är det absolut nödvändigt att han får tillgång till korrekt information om de tidigare prickar som belastar körkortshavaren. Det gäller uppgifter både om hur många prickar som körkortshavaren har påförts och det skedde. För det andra måste polismannen rätt kunna tolka den erhållna informationen. Han måste därvid bl.a. kunna avgöra vilka prickar som är aktiva i den meningen att de skall ingå i den sammanlagda prickbelastning som kan medföra förarförbud. Tillgång till erforderlig information är nödvändig för att en polisman över huvud taget skall kunna utfärda ett föreläggande av ordningsbot med körkortsingripande och vi måste därför förutsätta att de tekniska systemen fungerar. Pricksystemets utformning bygger på att det skall vara tydligt och lätt att tillämpa. Det innebär bl.a. att klara regler skall gälla för som påförda prickar skall vara aktiva. Vi anser därför att det som regel bör vara möjligt att redan vid polisingripandet på plats utfärda ett föreläggande av ordningsbot, som innefattar ett förarförbud på grund av den sammanlagda prickbelast- ningen. Det kan emellertid inte uteslutas att det ibland kan framstå som osäkert vad en sammanläggning av prickarna skall leda till eller om ett tidigare beslut har vunnit laga kraft. Det kan också vara fråga om vilken hänsyn som bör tas till körkortshavarens personliga förhållan- 218 Körkortsingripanden i den summariska straffprocessen Även om det endast är fråga om fall där körkortshavaren godtar polismannens bedömning, kan det ibland finnas anledning att låta ärenden av nu angivet slag avgöras genom kontorsföreläggande och av polisman med särskild erfarenhet, exempelvis en kommissarie eller inspektör. Föreläggande av ordningsbot kan utfärdas för godkännande eller . Härav följer att det är möjligt att ge den misstänkte visst rådrum med att ta ställning till huruvida han skall godkänna föreläggandet eller ej. Av föreskrifter och allmänna råd om tillämpningen av ordningsbot inom polisväsendet (FAP 261 – 1) framgår följande. När föreläggandet utfärdas i den misstänktes närvaro är huvudregeln att föreläggandet skall godkännas . Polismannen får dock ge den misstänkte rådrum, om han finner att det finns skäl till det. Ett sådant skäl kan vara att den misstänkte säger sig i princip godta föreläggandet, men att han vill överlägga med advokat innan han slutligen bestämmer sig. Möjligheten att ge den misstänkte rådrum skall självfallet gälla även när föreläggandet innefattar ett körkortsingripande. Ett sådant ingripande kan medföra betydande olägenheter för den enskilde och vi menar därför att det då kan finnas anledning att särskilt överväga möjligheten att ge rådrum. När det gäller sättet för att godkänna ett föreläggande av ordningsbot gäller enligt nuvarande ordning att den misstänkte kan lämna sitt godkännande genom att underteckna föreläggandet. Sker godkännandet direkt i samband med utfärdandet, skall det lämnas till polismannen. Sker godkännandet först efter rådrum eller avser det ett kontorsföreläggande, skall godkännandet lämnas till den myndighet vid vilket föreläggandet har utfärdats. Den misstänkte kan också godkänna föreläggandet genom att betala det förelagda bötesstraffet till . När det gäller förelägganden om ordningsbot med körkortsingripande föreslår vi att godkännandet alltid skall ske genom att den misstänkte undertecknar föreläggandet. Detta skall därefter, enligt vad som har sagts, lämnas direkt till polismannen eller till den myndighet vid vilken föreläggandet har utfärdats. Av redogörelsen i avsnitt 3.1.1 följer att ett föreläggande av ordningsbot, som förutom ett bötesstraff innehåller även en fråga om särskild rättsverkan, inte kan godtas enbart i en viss del. Detsamma gäller för strafförelägganden.