sou · GOB328d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Det bidrag som utgår för t.ex. handikappverksamhet grundar sig på förbundens verksamhet under föregående år på området, och är inte styrande för hur stora satsningar respektive studie förbund väljer att genomföra för människor med funktionshinder under det pågående året. Studieförbundens verksamhet för människor med funktionshinder bör- jade då de anordnade studiecirklar på de stora institutio- nerna för människor med utvecklingsstörning och på mentalsjukhusen för personer med psykiska funktionshinder. Studieförbundens verk- samhet har en stor betydelse för många människor med funktionshinder, vilket dokumenterats i den statliga utvärderingen av folkbildningen SUFO 96. Enligt denna utvärdering har av kategorin Han- dikappad – problem i daglig livsföring och av kategorin Handikappad – problem att bedriva studier, deltagit i studiecirkelverksamhet. Motsvarande siffra för den övriga befolkningen är (SOU 1995:141). Människor med funktionshinder har som grupp alltså ett deltagande i studiecirklar som ligger på samma nivå som befolkningen i övrigt. Studieförbundens betydelse för människor med funktionshinder har också poängterats av regeringen. I sin proposition om folkbildningen skriver regeringen: För många personer med funktionshinder erbjuder studieförbunden möjligheter till studier, till möten och samtal med andra människor och till kulturaktiviteter som bidrar till en ökad livskvalitet och till ökade möjligheter att utvecklas och ta eget ansvar. 1997/98:115) De olika studieförbundens verksamhet för människor med funktions- hinder skiljer sig med avseende både på omfattning och inriktning av verksamhet. Några studieförbund har utbredd och omfattande verksam- het för denna målgrupp, medan andra studieförbund bedriver en mindre omfattande verksamhet för deltagare med funktionshinder. I tabell 13.11 görs en sammanställning över de olika studieförbun- dens verksamhet för människor med funktionshinder. Reglerna för hur studieförbunden ska rapportera in deltagarstatistik inom målgruppen människor med funktionshinder gör att det inte finns någon individsta- tistik att tillgå. Siffrorna ger dock en indikation på omfattningen av studieförbundens insatser för människor med funktionshinder. Man kan konstatera att omfattningen på de olika bildningsförbundens verksamhet för människor med funktionshinder varierar. Deltagare i studiecirklar för målgruppen funktions - hindrade, 1998 Andel av det totala studiecirklar (%) *Avser antal deltagare som rapporterats på målgruppskoden funktionshindrade. Källa: , 1999, Statistikuppgifter över redovisade deltagare i studie- cirklar under målgrupp handikapp . I sammanställningen kan man se att en ansenlig mängd människor med funktionshinder deltar i studieförbundens utbildningsverksamhet. Sammantaget hade studieförbundens cirklar för människor med funk- tionshinder nästan 242 000 deltagare . Det innebär att av det totala antalet deltagare i bildningsförbundens studiecir- kelverksamhet fanns i studiecirklar för funktionshindrade. Skulle man räkna individer i stället för deltagare skulle siffrorna inte bli lika höga, men statistiken visar ändå på att studieförbunden är en viktig utbild- ningsform för många människor med funktionshinder. Studieförbundens deltagarrapportering innebär att människor utan funktionshinder finns med i denna statistik eftersom en deltagare i behov av särskilt stöd i en studiecirkel kan leda till att alla andra deltagare i studiecirkeln räknas som deltagare med funktionshinder. Studieförbundens insatser för människor med funktionshinder handlar dels om den verksamhet som särskilt riktar sig mot en viss grupp av funktionshindrade, dels om den ordinarie verksamheten där människor med funktionshinder deltar såväl som människor utan funktionshinder. Verksamhet som riktar sig till en specifik grupp av funktionshindrade deltagare sker ofta i samarbete med en eller flera handi- kapporganisationer som då också hjälper till med rekryteringen av studiedeltagare. ABF och SV som har centrala samarbetsavtal med vissa handikapporganisationer har verksamhet som främst riktar sig mot dessa organisationers medlemmar. Utbildningarna har då ofta sin utgångspunkt i de hinder och möjligheter som funktionsnedsättningen medför. Exempel på detta är ABF:s projekt i reumatikernas tjänst och Utvecklingsstörda och folkhälsan. Hos vissa studieförbund bestäms verksamheten för människor med funktionshinder utifrån frågor som är centrala teman i respektive förbund. Exempelvis har Studiefrämjandet studiecirklar för människor med utvecklingsstörning på temat Naturupplevelser. Studieförbundens verksamhet präglas av ett stort mått av lokal de- mokrati. Förbundens lokalavdelningar bestämmer själva över sin verk- samhet, och även om centrala satsningar genomförs nationellt är det lokalavdelningarna som i slutänden bestämmer omfattning och inriktning av verksamheten. Hur olika satsningar på människor med funk- tionshinder ser ut beror till stor del på vilka prioriteringar som de lokala avdelningarna gör. I de studieförbund som inte har centrala samar- betsavtal med handikapprörelsens intresseorgan har lokalavdelningarna ibland ett samarbete med handikapporganisationer på orten, vilket re- sulterar i speciella kurser riktade mot vissa grupper av funktionshind- rade. Enligt representanter för studieförbunden är det ofta en stor varia - tion mellan olika lokalavdelningars satsningar på människor med funk- tionshinder. I vissa regioner är samarbetet mellan handikapprörelsen och studieförbunden mer intensivt än i andra delar av landet, och detta påverkar lokalavdelningarnas verksamhet för människor med funk- tionshinder. En studie gjord av pekar på att det är främst i större tätorter som människor med funktionshinder har reella valmöjligheter när det gäller att delta i olika studieförbunds verksamhet. I glesbygden är de olika stu- dieförbundens verksamhet av mindre omfattning och därmed är också verksamheten för människor med funktionshinder begränsad (, 1995). Studieförbundens verksamhet för människor med funktionshinder består dock inte enbart av utbildning. Flera av studieförbunden produ- cerar också studiematerial som är speciellt framtaget för vissa grupper av funktionshindrade. Denna produktion sker oftast i samarbete med handikapporganisationerna. Studiematerialet används framför allt i den egna verksamheten, men kan även ha ett större användningsområde. Så är t.ex. fallet med bildningsverksamhets (NBV) produktion av studiematerial för människor med utvecklingsstörning vilket använts av särskolor och Utbildningsradion. Det finns mycket lite reglerat när det gäller stödinsatser för människor med funktionshinder som deltar i studieförbundens verksamhet. Det enda statliga stöd som utgår i detta sammanhang gäller läromedel för synskadade och dövblinda. Sisus fördelar medel till för teknisk anpassning av studiematerial för synskadade och dövblinda som läser i studiecirkel. För uppgick detta anslag till (Statsliggaren, 1999b). Det finns inget statligt stöd för människor med andra funktionshinder som behöver anpassat studiematerial för att delta i studieförbundens verksamhet. Studieförbunden har inget lagstadgat ansvar att erbjuda deltagare med funktionshinder särskilt stöd. Den enskilde individen har heller inte rättighet att delta i studieförbundens verksamhet. Det är dock vanligt att studieförbunden bekostar de stödinsatser som människor med funktionshinder kan behöva i utbildningssituationen. Det är då den lokala avdelningen som står för denna kostnad. I några av studieförbunden har lokalavdelningarna möjlighet att från en central pott söka pengar för att finansiera olika stödinsatser. De övriga studieförbunden har lämnat ansvaret till lokalavdelningarna som bekostar olika stödinsatser ur den löpande budgeten. I båda fallen är det lokalavdelningarna som avgör hur mycket stöd studieförbundet ska ställa upp med. Det är dessa som avgör huruvida de ska ansöka om de centrala medlen och om de är villiga att bekosta stödåtgärder ur egen budget. I vissa fall där studieförbunden lokalt samarbetar med handikapprörelsen i enskilda projekt, har handikapporganisationerna finansierat särskilda anpass- ningsåtgärder. Representanter för studieförbunden har visat på vissa områden där problem kan uppstå för den studerande med funktionshinder som vill delta i studieförbundens verksamhet. Ett av de stora hindren för deltagande i studieförbundens aktiviteter kan vara den fysiska miljöns utformning i utbildningslokalerna. En utbildning kan i princip omintetgöras på grund av att den fysiska tillgängligheten inte är tillräcklig. De lagar och förordningar som reglerar byggnaders beskaffenhet reglerar den fysiska tillgängligheten för människor med funktionshinder enbart när det gäller byggnader som uppförs eller ändras. Lag (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnader stadgar att byggnader som uppförs eller ändras ska uppfylla vissa krav på tillgänglighet för människor med nedsatt rörelse- eller oriente- ringsförmåga. Bestämmelserna gäller alltså inte för redan uppförda byggnader. Enligt representanter för studieförbunden går en stor del av studie - förbundens kostnader för anpassningsåtgärder till att förbättra och an- passa den fysiska studiemiljön i förbundens egna studielokaler. De åt- gärder som behövs kan vara allt i från rullstolsramp och hörselslinga till allergisanering. Den fysiska miljöns otillgänglighet har också varit ett återkommande tema i de kartläggningar som gjort av vuxenutbildning och folkhögskolan. Läromedel och studiematerial är ett annat område där människor med funktionshinder kan behöva olika anpassningar för att tillgodogöra sig utbildningen. Deltagarna i studieförbundens verksamhet finansierar normalt sett själva det studiematerial som behövs. I vissa fall kan stu- diematerialet ingå i kursavgiften. Såsom redan nämnts finns ett statligt stöd för anpassning av studie - material för synskadade och dövblinda deltagare i studiecirklar. Även andra grupper av funktionshindrade kan dock ha behov av anpassade läromedel. Exempelvis kan människor med dyslexi behöva talböcker och personer med utvecklingsstörning kan ha behov av mer lättläst stu- diematerial. Finansiering av anpassningsåtgärder för läromedel läggs alltså på individen om denna inte är synskadad eller dövblind. Flera representanter för studieförbunden uppger dock att förbundet ofta finansierar sådan anpassning. Studieförbunden producerar också ofta egna anpassade läromedel. Sådant studiematerial används dock främst i de studiecirklar som riktar sig till en viss grupp av funktionshindrade. En grundregel när det gäller hjälpmedelsförsörjning i utbildningssam- manhang är att ansvarar för personliga hjälpmedel till stu- diedeltagarna, medan hjälpmedel som anses vara pedagogiska hjälp- medel eller som utgör en del av den grundläggande utrustningen ligger på utbildningsanordnarens ansvar. Ett problemområde för studieförbunden kan vara anpassning av da- torer. Detta gäller givetvis framför allt för datakurser, men kan även vara av betydelse vid andra ämnesval. För många människor med funktionshinder är datorn ett viktigt hjälpmedel vid inlärandet, och de behöver därför tillgång till datorer i undervisningssituationen. Deltagare med funktionshinder kan behöva olika anpassningar av datorn i form av t.ex. talsyntes och punktskriftsdisplay. Sådana anpassningar kan vara en stor kostnadspost för studieförbundens lokalavdelningar, och är inte alltid möjlig att finansiera. Allmänna problem som även iakttagit i vuxenutbildning och folkhögskola är att det kan krävas lång framförhållning för att studerande får de hjälpmedel som behövs innan studierna börjar. Denna problematik gäller givetvis även för del- tagare i studiecirkel. Liksom i andra utbildningsformer kan tillgång till och finansiering av utbildningstolk vara ett problem i studieförbundens verksamhet. Dels kan det kan vara svårt att få tag på tolkar, dels är kostnaden för utbild- ningstolkning hög vilket leder till att utbildningsanordnaren har svårt att finansiera denna från den löpande budgeten. I de studieförbund där lokalavdelningarna kan söka särskilda medel för stödinsatser för människor med funktionshinder är finansierings- situationen troligen något lättare än för de avdelningar där sådana kost- nader ska tas från den löpande budgeten. Människor med funktionshinder kan behöva färdtjänst eller liknande för transport till och från utbildningslokalen. Färdtjänst fungerar normalt så att en person som fått beslut om färdtjänst blir beviljad ett visst antal resor . Att delta i studiecirkel kan innebära att denna person får ett utökat behov av resor, så att de bevil- jade resorna inte räcker till. Samtal med representanter från studieförbunden tyder på att olika kommuner har olika policy när det gäller färdtjänst till och från verk- samhet i studieförbundens regi. Vissa kommuner finansierar extra färdtjänst för människor med funktionshinder som deltar i studieför- bundens verksamhet. Detta gäller dock inte i hela landet. I de kommu- ner där människor med funktionshinder inte får betalt för resor till och från utbildning i studieförbundens regi, händer det att bildningsförbunden går in och subventionerar färdtjänst för den studerande. Pedagogisk anpassning av undervisningen Utbildning för människor med funktionshinder kan kräva särskild an- passning av studiesituationen. Studieförbunden har möjlighet att anpassa undervisningen genom att t.ex. undervisningen bedrivs i små grupper eller att det finns en assisterande cirkelledare. Detta gör naturligtvis att undervisningskostnaderna stiger. Många studieförbund tillämpar speciell pedagogik i all sin verk- samhet. Denna pedagogik kan komma särskilt väl till pass i undervis- ningen av vissa grupper av funktionshindrade. Exempelvis har TBV en satsning på ett speciellt pedagogiskt koncept kallat Vuxenkompeten- sen. Det bygger på pedagogik direkt anpassad till individens sätt att lära och tillämpas bl.a. vid undervisning av människor med dyslexi. Flera av studieförbunden utbildar cirkelledare i speciell pedagogik för människor med olika funktionshinder. För människor som har behov av att studera i långsam takt, utgör studiecirkeln ett bra alternativ, just på grund av att man har möjlighet att läsa i liten studiegrupp och att studietakten kan anpassas till den enskildes möjligheter och förutsättningar. De handikapporganisationer som studieförbunden samarbetar med spelar ofta en viktig roll i rekryteringen. De har lättare att nå ut till målgruppen och de kan också påverka utbildningen så att den anpassas efter utbildningsbehovet hos sina medlemmar. Ett särskilt rekryterings- problem gäller människor med utvecklingsstörning. Det kan krävas att studieförbunden motiverar både anhöriga, de individer satsningen riktar sig mot och personalen på institutioner eller i gruppboenden, varför utbildningen behövs. Studieförbunden tycks ha svårt att rekrytera människor med funk- tionshinder till den verksamhet som inte specifikt riktar sig mot funk- tionshindrade. Samtal med representanter för studieförbunden tyder på att få människor med funktionshinder söker sig till den verksamhet som riktar sig till alla. 13 .3 .2 Invandrare med funktionshinder i utbildning för vuxna har bland annat via skrivelser, samtal med invandrarorganisationer och vuxenutbildningsföreträdare uppmärksam- mats på att förekomsten av funktionsnedsättningar utgör ett betydande hinder för invandrares möjligheter att tillgodogöra sig vuxenutbildning. Tydligast är problemen inom svenska för invandrare (sfi) eftersom det ofta är inkörsporten till utbildning inom andra delar av vuxenutbildnin- gen. De vars funktionsnedsättning utgör ett påtagligt hinder för studier har svårt att nå upp till sfi-nivån och har därmed också svårt att delta i annan utbildning. Invandrare som tvingats fly från sina hemländer kan ofta ha utsatts för betydande psykiska- och fysiska påfrestningar som kan inverka negativt på förutsättningarna för att lära sig svenska, erhålla en anställ- ning och i övrigt integreras i det svenska samhället. De flesta nyanlända genomgår någon form av hälsoundersökning i samband med ankomsten till . Vissa skador och sjukdomar kan vara svåra att upptäcka vilket i sin tur leder till att rehabiliteringsinsatser och andra stödinsatser som kan underlätta integrationsprocessen inte kommer till stånd. En försvårande faktor kan dessutom vara att funktionsnedsättningar inom vissa kulturer anses som skamliga varför man snarare försöker dölja en funktionsnedsättning än söka hjälp för den. Särskilt svåra att upptäcka är så kallade dolda funktionshinder som exempelvis nedsatt hörsel, nedsatt syn, dyslexi och olika psykiska funktionshinder. Ansvar för att uppmärksamma funktionshinder och för att genomföra rehabiliteringsinsatser Ansvaret för att upptäcka och bearbeta funktionshinder delas av flera huvudmän. Huvudprinciperna för ansvarsfördelningen, för dem som omfattas av ett introduktionsprogram, vad gäller stat, kommun och landsting är tydliga. I huvudsak består ansvarsfördelningen i att staten via bidrag finansierar kommunernas kostnader för att genomföra intro- duktionsprogrammen och finansiera deltagarnas livsuppehälle. Kom- munerna ansvarar för att eventuella hälsoproblem uppmärksammas och att initiativ tas till olika rehabiliterande insatser vid behov. (sjukvårdshuvudmannen) ansvarar för att genomföra rehabiliterande insatser. Det finns inget obligatoriskt krav på att invandrare ska hälsounder- sökas och än mindre krav på obligatoriska tester för att identifiera olika dolda handikapp. Sjukvårdshuvudmannen bör dock i normalfallet ha fått kännedom om eventuella vårdbehov genom uppgifter från den sjukvård som personen i fråga har haft kontakt med asylansökan prövats. Alla invandrare som deltar i sfi och annan vuxenutbildning har dock inte en asylsökan bakom sig. Många som påbörjar vuxenutbildning kan ha funktionsnedsättningar som inte uppmärksammats av samhället. I och med att en invandrare beviljats permanent uppehållstillstånd eller sådant tillfälligt uppehållstillstånd som ger rätt till folkbokföring i är det kommunerna som ansvarar för genomförandet av intro- duktionen i det svenska samhället (prop. 1997/98:16). Rätt till schablon- ersättning11 från staten har kommuner som genomför ett program för utlänningens introduktion i samhället i enlighet med en skriftlig introduk- tionsplan som fastställs efter samråd med utlänningen (1990:927). Genom att sluta avtal med om att åta sig att planera för introduktion av flyktingar har kommunerna dessutom möjlighet att erhålla en grundersättning12. Kommunerna åtar sig genom avtalet att samla stöd och insatser för flyktingarna i ett särskilt intro- duktionsprogram. I avtalet sägs att resultaten av introduktionspro- grammet ska följas upp i relation till de mål och den inriktning som 11Ett schablonbelopp ska, enligt Förodning (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m., uppgå till för personer som fyllt . 12Den årliga grundersättningen motsvarar, enligt Förordning (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m., tre schablonbelopp (455 700) för en person som fyllt . angetts i ovan nämnda proposition. har i uppgift att särskilt följa upp kommunernas introduktion för skyddsbehövande och andra nyanlända invandrare för vilka kommunerna får statlig ersättning och återföra resultatet till kommunerna, andra myndigheter och rege- ringen (SFS 1998:201). De kommunala integrationsprogrammen ska bygga på de mål och den inriktning som formulerats i proposition 1997/98:16. I propositionen skriver regeringen under rubriken hälsoaspekter att: Fysiska och psykiska men av t.ex. tortyr och krigsskador likaväl som obearbetade kriser kan försvåra möjligheterna för den enskilde att tillgodogöra sig ett introduktionsprogram. Det är därför viktigt att eventuella hälsoproblem uppmärksammas och att kommunen vid behov tar initiativ till rehabiliterande insatser. Detta kräver samverkan med sjukvårdshuvudmannen som i regel har ansvaret för att genomföra rehabiliterande insatser efter en egen bedömning av vilka insatser som bör göras. Landstingens ansvar för rehabiliterande insatser regleras i första hand av Hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1982:763) som i 3 § anger att: Varje landsting skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . Detsamma gäller dem som är kvarskrivna13 enligt 16 § Folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas inom och i 3 § b att skall erbjuda dem som är bosatta inom eller som är kvarskrivna enligt 16 § Folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarande vistas där, 1.habilitering och rehabilitering, 2.hjälpmedel för funktionshindrade, och tolktjänst för vardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade. 13 .3 .3 Boende- och omsorgskostnader inom folkhögskolan I betänkande 1999:39 beskrevs de problem som vissa av folkhögskolans deltagare har med att finansiera deltagar- avgifter för boende- och omsorgskostnader. Problemen som berör ett begränsat antal studerande med omfattande funktionshinder bottnar i att deltagarnas möjlighet att få deltagaravgifterna finansierade av hem- kommunen är beroende av hemkommunens tillämpning av Social- tjänstlagen och ekonomiska prioriteringar inom socialbudgeten. 13 En person som av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakaserier på annat sätt, får vid flyttning medges att vara folkbokförd på den gamla folkbokföringsorten (kvarskrivning). deltagaravgifter avses i detta sammanhang ersättning för folkhögsko- lornas kostnader som uppstår som följd av en deltagares funktionshinder och inte de deltagaravgifter som folkhögskoledeltagare normalt betalar för mat och boende m.m. förra betänkande, SOU 1999:39, visade att ett fåtal folkhögskolor tog ut avgifter för boende-, omsorgs- och ha- biliteringskostnader av deltagare med funktionshinder. I den enkät som genomförde framgick att av de svarande var det 26 skolor som angav att de haft problem med att finansiera kostna- der för omvårdnad och 41 skolor som uppgav att de inte haft några sådana problem. Omsorgskostnader definierades i enkäten som kostna- der som en skola har för insatser av assistent, sjukgymnast, kurator, logoped, arbetsterapeut, badmästare, husmor, lokalvårdare, sjukvår- dande insatser av vårdpersonal, sjuksköterska och läkare m.fl. Av de svarande var det endast tolv skolor som tog ut extra avgifter för insatser riktade särskilt till deltagare med funktionshinder . Samtliga har särskilda kurser som vänder sig till deltagare med omfat- tande funktionshinder. Av dessa var det tre som enbart tar ut högre av- gifter för boende och måltider. Den större avgiften motiverades med att de studerande får fler måltider, har större tillgång till internatet och till- gång till vissa särskilda fritidsaktiviteter. Den högre avgiften – på i snitt – är således en följd av ett högre utnyttjande. I övrigt kan tre kostnadsintervall urskiljas på deltagaravgifterna. Två folkhögskolor som har specialkurser för utvecklingsstörda tar ut deltagaravgifter som motsvarar ca för en kurs , fyra skolor har resurscenter knutna till skolan och tar ut i deltagaravgifter. Två folkhögskolor samarbetar med ett privat resurscenter där kostnaden för resurscentrets tjänster uppgår till ca . Den enskilde deltagaren har i regel inte möjlighet att betala dessa kostnader själv. För vissa deltagare går försäkringsbolag eller försäk- ringskassan in och bekostar deltagaravgifterna. Det förekommer även att de insatser som folkhögskolorna tar ut avgifter för kan täckas av den rätt till stöd och service som deltagarna har enligt LSS. Andra kan an- söka hos sin hemkommun om att få bidrag enligt Socialtjänstlagen för att täcka dessa kostnader. De flesta kommuner beviljar den sökande bidrag. Vissa deltagare får dock avslag på sin ansökan och kan därmed inte delta i folkhögskolans kurser.