sou · GOB390d2 · 2001-01-01 00:00:00 — 4Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd I allmänhet är kostnaderna för att överföra el högre på lands- bygden än i tätorter. Stora skillnader kan därför förekomma mellan nätavgifter för samma slags kund beroende på var elen tas ut. I ellagen finns bestämmelser som har till syfte att jämna ut nivån på nättarifferna mellan kunder i tätort och glesbygd. Vi skall utreda möjligheterna till ytterligare regler med detta syfte. Utredningen har i uppdrag att analysera behovet av författningsstöd för att möjliggöra för nätmyndigheten att tvinga fram en omstrukturering som tillvaratar samordnings- och stordriftsfördelarna i nätverk- samheten som olämpligt sammansatta koncessions- enheter elimineras. Vid behov skall vi därefter lämna förslag till lämplig reglering. En sådan omstrukturering skall i första hand ske genom företagens frivilliga medverkan och främjas genom indirekta åtgärder. I utredningens direktiv pekas särskilt på tre möjligheter; att införa en skyldighet för nätföretagen att sam- redovisa nätområden, att förhindra att nätområden avyttras på ett sätt som motverkar en tariffutjämning samt att ta bort restrik- tionen om geografisk närhet. I detta kapitel redogörs inledningsvis för nuvarande bestäm- melser. Därefter följer en belysning av nättariffens storlek i om- råden med olika kundtäthet och en sammanfattning av NUTEKs rapport nätkoncessioner för område – kriterier för lämplig enhet. Efter en beskrivning av förhållandet i , och följer en redovisning av utredningens över- väganden. I samband med prövning av nätkoncessioner för område söker nätmyndigheten åstadkomma områden med en lämplig blandning av tätorts- och glesbygdskunder för att nå en utjämning av tarifferna. Nätkoncession för område får endast meddelas om Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd SOU 2000:90 området utgör en med hänsyn till nätverksamhet lämplig enhet, dvs. en lämplig geografisk enhet (jfr 2 kap. 9 § första punkten el- lagen). Nätkoncession för område bör täcka ett geografiskt område med såväl kunder som medför höga nätkostnader som kunder som medför låga nätkostnader. Avståndsberoende tariffer skall i princip inte tillämpas inom nätkoncession för område (prop. 1996/97:136 s. 124, jfr även prop.1993/94:162 s.147 f). kan vidare enligt 2 kap. 12 § ändra gränserna för en nätkoncession för område om det behövs för en ändamåls- enlig nätverksamhet och om det kan ske utan synnerlig olägenhet för koncessionshavaren. En ändring av gränserna skall syfta till att få till stånd en mer ändamålsenlig nätverksamhet. I detta begrepp ingår både en lämplig geografisk omfattning och en för pris- sättning av nätverksamhet lämplig fördelning av olika kund- kategorier och nättyper (prop. 1993/94:162 s. 153 f. och prop. 1996/97:136 s. 126). Huvudregeln är att varje koncessionsområde skall ekonomiskt redovisas för sig. Nätföretag som har flera nätkoncessioner för område kan emellertid ansöka om att få samredovisa två eller flera av dessa (jfr 3 kap. 3 § ellagen). Villkor för att få samredovisa är att de berörda områdena ligger geografiskt nära varandra och att de sammantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet. Kravet på geografisk närhet innebär inte att de måste gränsa direkt till varandra. Å andra sidan skall det inte finnas möjlighet till en gemensam redovisning för alla områden som en koncessionshavare har men som ligger i helt skilda delar av landet och som skulle leda till en total tariffutjämning (prop. 1994/95:222 s. 89, prop. 1996/96:136 s. 138). Kravet på lämplig enhet innebär att de samredovisade områdena måste utgöra en lämplig kombination av glesbygds- och tätortsstruktur. Ett beviljat undantag är bara giltigt om en enhetlig nättariff tillämpas för samtliga områden, som omfattas av undantaget, senast efter nätmyndighetens beslut. Genom sammansättningen av koncessionsområdena kan nätkost- naden utjämnas mellan de två kundkategorierna och alltså reduceras för kunder i glesbygden (prop. 1994/95:222 s. 89, 92 och prop. 1996/97:136 s. 138 f). Detta undantag gäller endast så länge koncessionsområdena är oförändrade. Vid t. ex. en överlåtelse av något av de områden som omfattas av undantaget skall nätmyndig- heten pröva om undantaget skall bestå (prop. 1996/97:136 s. 139). Möjligheten att medge detta undantag från principen om separat redovisning och tariffering av varje koncessionsområde motiv- Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd erades av att det redan innan elmarknadsreformen fanns angränsande områden med samma ägare för vilka en enhetlig nättariff tillämpats. bestod av omkring ett dussin koncessionsområden av vilka en del var utpräglade glesbygdsområden. Om nättarifferna där skulle bestämmas utifrån kostnaderna för varje enskilt område skulle tarifferna för glesbygdsområdena bli högre än i tätortsområdena (prop.1994/95:222 s. 50). Regeringens förslag var baserat på betänkande Ny elmarknad (SOU 1995:14). Kommissionen under- strök i samband med sitt förslag att eftersom det gällde ett undantag som kan komma att ändras av olika anledningar så måste koncessionshavaren även när han får redovisa områdena gemen- samt ändå hålla reda på vilka kapitalkostnader som är hänförliga till de olika områdena. Det kunde därför vara lämpligt att nätmyn- digheten i samband med att den får in en begäran om undantag tar upp en diskussion med koncessionshavaren om inte en samman- slagning av områdena är en mer rationell lösning. Alternativt kunde nätmyndigheten pröva om en sammanläggning var möjlig med stöd av den bestämmelse i ellagen som ger myndigheten rätt att ändra gränserna för en nätkoncession för område om det behövs för en ändamålsenlig nätverksamhet och det kan ske utan synnerlig olägenhet för koncessionshavaren (jfr 2 kap. 12 § el- lagen). Kommissionen påpekade att en anledning till att konces- sionshavaren inte vill göra en sammanslagning kan vara att denne vill ha möjligheter att ur struktur- rationaliseringssynpunkt ändra sitt koncessionsinnehav, varvid det då kan vara till nackdel för honom att ha alltför stora koncessions- områden (s. 98). Regeringen betonade att det är av stor vikt att nätmyndigheten aktivt verkar för en sammanslagning av koncessionsområden för att påskynda strukturomvandlingen av lokaldistributionen (prop. 1994/95:222 s. 51). I 4 kap. 1 § ellagen anges att nättariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Kravet på sakliga grunder innebär att nättariffer skall vara objektiva och icke-diskriminerande. Kunder får indelas i grupper efter kostnadsbild. Kunder inom samma kundkategori skall däremot ha samma nättariff (prop. 1996/97:136 s. 149). I 4 kap. 3-4 §§ ges särskilda regler för nättariffer för område. Dessa regler gäller lokalnät. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Inom varje koncessionsområde skall samma tariff tillämpas för alla kunder inom samma kundkategori oavsett var de är belägna inom området, vilket framgår av 4 kap. 3 §. Zonindelningar efter avstånd från en viss punkt får inte heller göras. Undantag härifrån är emellertid engångsavgiften för anslutningen. Härigenom kan engångsavgiftens storlek täcka merkostnader vid en anslutning, t.ex. merkostnader för en nybyggd ledning (jfr. Karnov s. 1 442 not 52). Enligt 4 kap. 4 § skall vid skälighetsbedömningen av en nättariff varje område bedömas för sig. Om nätmyndigheten emellertid medgivit att flera områden får redovisas samlat enligt 3 kap. 3 § skall de också vid skälighetsbedömningen anses som ett område. Särskilda regler för nättariff för linje finns i 4 kap. 5–9 §§. Det är i huvudsak för regionnät och stamnät som överföringen sker med stöd av nätkoncession för linje. Bestämmelserna gäller även lokalnätföretagens nätkoncession för linje utom i de fall som avses i 11 § förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet, dvs. ledningar som organisatoriskt och tekniskt ingår i områdes- koncession. Bestämmelsen i 4 kap. 5 § innebär att nättariffen för region- ledningar enligt huvudregeln inte, utom vad avser engångsavgift för anslutning, på varje spänningsnivå får vara avståndsberoende. Denna reglering innebär att kostnaderna för nedtransformering får påverka nättariffen. För varje lägre spänningsnivå ökar kostnaderna för nedtransformering och därmed blir också nättariffen i mot- svarande mån högre. På varje spänningsnivå får därmed inte överföringssträckan påverka nättariffen. Själva transportkost- naden på spänningsnivån liksom kostnaderna för nedtrans- formering till spänningsnivån och övriga kostnader måste alltså fördelas jämnt mellan uttagspunkterna (prop. 1996/97:136 s. 152). En viss möjlighet till undantag från huvudregeln i 4 kap. 5 § stadgas i 4 kap. 6 §. Enligt 4 kap. 8 § skall nätmyndigheten vid skälighetsbedöm- ningen av nättariffen för en regionledning bedöma nätkoncessions- havarens kostnader för att ha samtliga sina regionledningar inom en och samma region anslutna till en annan nätkoncessionshavares ledning samlat. Vidare skall nätkoncessionshavarens kostnader för nedtransformering bedömas samlat för hela landet inom varje normalt spänningsintervall när lika många nedtransformeringar utförts för att nå detta spänningsintervall. Slutligen skall nät- koncessionshavarens övriga kostnader bedömas samlat inom varje Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd normalt spänningsintervall för nätkoncessionshavarens samtliga regionledningar i hela landet. Genom dessa bestämmelser finns det således en utjämning såväl inom regionen som inom hela landet. 4.2Nättarifferna i tätort, blandad bebyggelse, landsbygd och glesbygd har tagit fram uppgifter om hur nät- tariffen förhåller sig till skillnader i kundtäthet.1 I undersökningen har nätföretagen delats in i företag med distribution i tätort, blandad bebyggelse, landsbygd och glesbygd. Med tätort avses i detta sammanhang områden där ledningslängden per kund uppgår till högst 60 m. Vid blandad bebyggelse är ledningslängden i inter- vallet 60–90 m, vid landsbygd 90–125 och i glesbygden överstiger ledningslängden per kund 125 m. Av undersökningen framgår bl.a. att det finns ca 2,3 miljoner kunder i tätort, drygt 1,5 miljoner i glesbygd samt ca 700 000 vardera i blandad bebyggelse respektive landsbygd. Vidare framgår att en lägenhetskund med en förbrukning om 2000 kWh betalade ett snittpris om /kWh i tätort och /kWh i glesbygd, vilket blir en årlig differens på 288 kr2. För en villa med elvärme och en förbrukning om 20 000 kWh var snittpriset /kWh i tätort och /kWh i glesbygd, dvs. en årlig differens om . Samma jämförelse för en jord- eller skogsbruksfastighet med en förbrukning om 30 000 kWh ger en differens om och för näringsverksamhet med en förbrukning om 100 000 kWh en differens om . Motsvarande beräkning för typkunden små industri med en uppskattad förbrukning om 350 000 kWh ger differensen . Uppgifterna visar också att medelavbrottstiden är högre för glesbygds- än tätortskunder, samt att den ligger däremellan för övriga kundkategorier. Den är således ungefärligen proportionell mot ledningslängden per kund. I tabell 4.1 visas Statens energimyndighets sammanställning av nättariffer för . 1Undersökningen är utförd av . 2Vid denna och följande tariffjämförelser har nättariffens fasta del slagits ut på antalet använda kWh el. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Nättariffer i förhållande till typkund med olika ledningslängd 60> - < 90 Medelavbrottstid aviserat (minuter) Medelavbrottstid oaviserat (minuter) Ledningslängd/abonnemang (meter) Nettoinvestering/ITM(%) Lägenhet 16A/2000 kWh, snittpris öre/kWh utan elvärme 16A/5000 kWh snittpris öre/kWh med elvärme 20A/20000 kWh snittpris öre/kWh Jord- eller skogsbruk 35A/30000 snittpris öre/kWh Näringsverksamhet 50A/100000 snittpris öre/kWh Småindustri 160A/350000 kWh snittpris öre/kWh Intäkterna per kund för tätortsföretagen uppgick till och kostnaderna till per kund. För glesbygdsföretagen uppgick intäkterna per kund till och kostnaderna till per kund.3 I figur 4.1–4.8 illustreras skillnader i nättariffen för typkunderna lägenhet och villa med elvärme i tätort, blandad bebyggelse, lands- bygd respektive glesbygd. Som framgår av sammanställningen visar en jämförelse av nättariffen för en lägenhetskund en spridning i intervallet /kWh till /kWh i tätort. Mot- svarande intervall i glesbygd ligger mellan ca /kWh till 3 Uppgifterna är hämtade från . Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd En jämförelse av nättarifferna för en eluppvärmd villa visar en variation mellan /kWh och /kWh i tätort. I glesbygd är lägsta tariffen ca /kWh och högsta ca /kWh. Nätavgift per för Tätort (mindre än /abonnent) Lägenhet 16 A/2 000 kWh Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- Nätavgift per för Tätort (mindre än /abonnent) med elvärme 20 A/20 000 kWh 1 Nätkoncessioner5 9 13 17 Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Nätavgift per för Blandad bebyggelse (/abonnent) Lägenhet 16 A/2 000 kWh Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- Nätavgift per för Blandad bebyggelse (/abonnent) med elvärme 20 A/20 000 kWh Källa: Uppgifterna är baserade på material från Statens energi- myndighet. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Nätavgift per för Landsbygd (/abonnent) Lägenhet 16 A/2 000 kWh Nätkoncessioner5 9 13 17 Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- Nätavgift per för Landsbygd (/abonnent) med elvärme 20 A/20 000 kWh 1 Nätkoncessioner5 9 13 Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd SOU 2000:90 Nätavgift per för Glesbygd (mer än /abonnent) Lägenhet 16 A/2 000 kWh Nätkoncessioner6 11 16 21 Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- myndighet. Nätavgift per för Glesbygd (mer än /abonnent) med elvärme 20 A/20 000 kWh Nätkoncessioner7 13 19 25 Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- myndighet. Ett studium av de fyra största koncernernas nättariffer för kund- kategorierna lägenhet respektive villa med elvärme påvisar variationer i tariffsättningen även inom företagen, vilket visas i figur 4.9-4.12. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Nätavgift per för Energi:s samtliga koncessioner Lägenhet 16A/2 000 kWh med elvärme 20A/20.000 kWh Koncession sorterat efter antal meter/abonnemang Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- myndighet. NÄTAVGIFTPERDEN1JANUARI 2000 FÖRVATTENFALS SAMTLIGA KONCESSIONER Lägenhet 16A/2.000 kWh med elvärme 20A/20.000 kWh Koncession sorterat efter antal meter/abonnemang Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- myndighet. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Nätavgift per för samtliga koncessioner Lägenhet 16 A/2.000 kWh med elvärme 20 A/20.000 kWh Koncession sorterat efter antal meter/abonnemang Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- myndighet. Nätavgift per för Energi:s samtliga koncessioner Lägenhet 16A/2.000 kWh med elvärme 20A/20.000 kWh Koncession sorterat efter antal meter/abonnemang Källa: Uppgifterna baserade på material från Statens energi- myndighet. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Det kan konstateras att tariffnivån för kunder i glesbygd generellt sett är högre än i tätort. Undersökningen visar också att tariffnivån för varje typkund kan variera mellan, men också inom, företagskoncernerna. Förklaringar härtill kan vara såväl sådana faktorer som att kostnaden för överliggande nät är olika som att företagen har olika policy för tariffsättningen. De framtagna uppgifterna visar således inget enkelt och tydligt samband mellan ledningslängd och prisnivå utan till grund för skillnaderna finns även andra faktorer. 4.3NUTEK:s rapport nätkoncessioner för område – kriterier för lämplig enhet I regleringsbrevet för gavs Närings- och teknikutvecklings- verket () i uppdrag att, som ett led i arbetet med att skapa rationella koncessionsområden, redovisa kriterier för lämplig enhet för nätkoncession för område. Enligt uppdraget skulle de struktur- förändringar som behöver ske för att få en rimlig fördelning av kostnader mellan tätort och glesbygd belysas. Uppdraget redo- visades i rapporten nätkoncessioner för område – kriterier för lämplig enhet. Enligt rapporten är det bättre att stimulera omstrukturering genom att sätta upp generella krav på nätföretagen och låta före- tagen välja medel för att uppnå kraven än att utnyttja selektiva myndighetsbeslut. Nätföretagen bör genom nätmyndighetens till- syn och allmänna råd själva avgöra hur befintliga skal- och samdriftsfördelar bäst skall realiseras. Enligt rapporten behöver dock regelverket kompletteras för att koncessionsinstrumentet skall kunna användas för att ta bort olämpliga nätenheter. föreslog att ett företag måste klara följande allmänna kriterier för att ett område skall bedömas som lämpligt: kundunderlaget måste vara tillräckligt stort för att kunna anses omfatta kunder med såväl höga som låga kostnader för nättjänsten, anslutningsskyldigheten måste kunna bäras av ett tillräckligt stort kundunderlag, Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd kundunderlaget måste vara tillräckligt stort så att samman- lagringseffekter4 kan utnyttjas, området får inte vara alltför beroende av några få stora kunder. påpekade att det mot bakgrund av att de ekonomiska och tekniska förutsättningarna ändras över tiden inte är lämpligt att kvantifiera kriterierna. En avgörande förutsättning för att kunna tillämpa dessa bedömningsgrunder betonades vidare vara möjlig- heten till tvångsförvaltning av olämpliga nätområden. Vid beslut om koncession som innebär möjliga förändringar mellan företag föreslog att följande kriterier skulle användas: om det kan göras troligt att nättjänsten sköts minst lika ekonomiskt rationellt vid en sammanläggning med annan koncession i annat företag bör ansökan om fortsatt koncession bifallas för än normalt om utjämningen av nätavgifter mellan koncessionerna innebär att minskningen av avgiftsnivån för de som bor i område med lägre kundtäthet blir väsentlig, medan höjningen för kunderna i tätorten inte uppfattas som oskäligt hög bör sammanläggning ske. Vad gäller frågan om utjämning av avgifter mellan områden ansåg att restriktionen om geografisk närhet inte borde vara bindande vid beslut om sammanläggning av koncessionsområden, givet att ovanstående kriterier är uppfyllda. redovisade hypotetiska exempel på sammanläggningar. Dessa visade tydligt att för att en sammanläggning inte skall resultera i avgiftshöjningar för tätortskunderna måste glesbygds- området vara litet relativt tätorten eller skillnaden i kundtäthet liten (s. 21). Regeringen uttalade att nättarifferna bör utjämnas mellan tätort och glesbygd. Regeringen anförde vidare att en strukturom- vandling av lokaldistributionen bör ske på ett sådant sätt att samordnings- och stordriftsfördelar kan tas tillvara. Regeringen framhöll också att nätmyndighetens tillsyn av nätföretagen, bl.a. genom krav på effektivisering av nätverksamhet, även fortsätt- ningsvis bör vara huvudmetoden för att främja strukturom- vandlingen. Behovet av och formerna för ytterligare åtgärder i syfte 4 Att uppnå sammanlagringseffekter innebär att nätstrukturen utnyttjas effektivt genom att hela ledningsnätets kapacitet tas tillvara. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd att främja tariffutjämning mellan tätorts- och glesbygdskunder skulle utredas närmare (prop. 1997/98:159 s. 57). De av föreslagna allmänna kriterierna för att ett område skall anses lämpligt tillämpas av nätmyndigheten vid koncessions- prövningen. konstaterade att glesbygdsområdet måste vara litet relativt tätorten för att tätortskunderna skall undgå avgiftshöjningar vid en sammanläggning.5 Av tabell 4.1 framgår emellertid att antal abonnemang i landsbygd och glesbygd är i samma storleksordning som antal abonnemang i tätort. En tariff- utjämning omfattande mer än inte bara en mindre del av gles- bygden leder således till prisökningar i tätorterna. När det gäller möjligheterna till utjämning är det, enligt vår upp- fattning, mer relevant att diskutera bestämmelserna för samredo- visning än sammanläggning. Vi kommer nedan i avsnitt 4.5.1–4.5.4 närmare redogöra för våra synpunkter i denna fråga. 4.4Förhållandet i andra nordiska länder I såväl som eftersträvas större och färre nätföretag. Gemensamt är också att det främst är genom krav på effektivitet som detta mål skall nås. I den allmänna opinionen ställs, liksom fallet är i , inga större krav på att en utjäm- ning skall ske. I den finska elmarknadslagen stadgas i 15 § tredje stycket att priset på nättjänsterna i distributionsnätet inte får vara beroende av var inom nätinnehavarens ansvarsområde kunden är belägen. Finsk lag skiljer inte på nättariffer för område respektive linje. motsvarighet till nätmyndigheten, Energimarknads- verket, vidtar inga aktiva åtgärder för att utjämna skillnader i nättariffer mellan glesbygd och tätorter i . 5 Samma förhållande gäller vid samredovisning. Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd ger inte några direkta möjligheter för myndigheten att aktivt påverka sektorns struktur. Den frivilliga strukturella omvandlingen korrigerar emellertid en del av skillnaderna. Ett nätföretag kan i normalt bara ha en koncession till skillnad mot i där företagen kan ha flera nätkoncessioner för område. Den finska modellen kan i sig verka för en utjämning. Av undersökningar i framgår att tyngdpunkten på höga nättariffer finns i glesbygd men att tariffkostnaden även i vissa tätortsregioner är hög. Norsk lag på området är mycket generell. Hur långt vassdrags- och energidirektorats (NVE) befogenheter sträcker sig är inte i alla delar prövat. Bestämmelserna om omsättningskoncession (4 kap. energiloven) innebär en koncession per företag. Tariffen skall vara enhetlig. Vid förvärv av företag kan företagen välja om de vill ha en koncession eller om de även fortsättningsvis skall ha två koncessioner genom att behålla skilda juridiska personer eller slå samman företagen till en juridisk person. NVE har inga möjligheter att tvinga företag till sammanslagningar. Utöver omsättningskoncession har företagen även områdes- koncession (3 kap. 2 § energiloven) vilket kan jämföras med den svenska nätkoncession för område, eller anläggningskoncession (3 kap. 1 § energiloven), vilket närmast motsvarar nätkoncession för linje. Reglerna om områdeskoncession kan i viss utsträckning användas för strukturmässig omvandling. NVE bör i normalfallet avslå koncessionsansökningar om de innebär ökad vertikal integration. Undantag kan ske om rationali- seringsvinsterna klart överväger de negativa effekterna. De flesta norska företagen bedriver verksamhet inom ett lokalt avgränsat område. Vid sammanslagningar eller uppköp av angränsande områden kräver NVE att nätverksamheten redovisas gemensamt och att samma nätavgifter tillämpas inom hela området. NVE kan emellertid godkänna skilda tariffer i vissa fall om det förvärvade området är beläget långt ifrån förvärvarens huvud- område (Rationella nätkoncessioner s.13). Utjämning av tariffer mellan tätort och glesbygd Även den danska loven om elforsyning är mycket generell på detta område. Tillstånd att bedriva nätverksamhet ges för ett begränsat område. Några särskilda regler som innebär att skillnader i avgifter mellan tätort och glesbygd skall utjämnas finns inte. Enligt uppgift beror detta bl.a. på att man inte har stora glesbygdsområden och att denna fråga därför inte är av samma dignitet i som i . Nätföretagen har en skyldighet att överföra el inom sitt område på transparanta, objektiva, rimliga och likartade villkor. Detta krav innebär ett visst moment av utjämning inom området. Nätföretagen har också en skyldighet att ansluta de kunder inom området som begär anslutning. Kostnaderna för anslutning fast- ställs i förväg till ett för området gemensamt schablonbelopp som alla, oavsett belägenhet inom området, har att erlägga.