sou · GOB328d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Denna åldersgrupp sammanfaller med reglerna om det särskilda utbildningsbidraget, UBS, och kan därför i någon bemärkelse sägas utgöra kärnan av vuxenutbildningens målgrupp. 6.17 Beräknat antal (1000-tal) personer med kortare ut- bildning än treårig gymnasial utbildning, 25–54 år UV: Hänsyn tagen endast till ungdomsutbildningen och befolkningsutvecklingen. Halv: Hänsyn tagen till basorganisation och halvt Kunskapslyft . Noll: Hänsyn tagen endast till basorganisationen efter 2002. Källa: SCB, 2000, effekt på befolkningens utbildningsnivå, Dnr 45/1999. I tabell 6.17 framgår tydligt skillnaderna mellan de olika alternativen. Uppgifterna kan ses som ett mått på den totala potentiella stocken i befolkningen som saknar treårig gymnasial utbildning. ställer sig frågan om det är rimligt att se hela denna grupp som reella deltagare i ett framtida förlängt Kunskapslyft? Är det verkligen troligt att alla dessa skulle vilja delta i eller ha ett behov av vuxenutbildning? De flesta i befolkningen som saknar treårig gymnasienivå finns exempelvis bland arbetstagarna och dessa ser kanske inte det omedelbara behovet av vuxenutbildning även om vi vet att det är de med kortast utbildning som först riskerar att bli arbetslösa vid uppsägningar under t.ex. en låg- konjunktur. För att kunna göra en bedömning av en rimlig nivå och för att kunna belysa utbildningsbehovet krävs att vi i det följande gör ett par räkneoperationer och antaganden, vilka inte ska ses som exakta beskrivningar av behov och efterfrågan utan snarare som grova upp- skattningar av utbildnings- och efterfrågevolymen. I åldersgruppen 25–med halverat Kunskapslyft (alternativ Halv) finns det drygt 760 000 personer kvar som saknar treårig gymnasial utbildning. Det är en minskning med knappt 900 000 personer i förhållande till läget 2002. För samma åldersgrupp i alternativ (UV), utan hänsyn tagen till vuxenutbildning , är skillnaden mellan läget 2002 och 2015 ca 600 000 personer. Denna förändring är helt och hållet beroende av åldersutvecklingen och andra bakgrundsfaktorer i befolkningen. Om ett halverat Kunskapslyft efter 2002 innebär en minskning med 900 000 varav 600 000 beror på annat än vuxenutbildning (framför allt befolkningsutvecklingen) måste vuxenutbildningens andel av minsk- ningseffekten vara ca 300 000. 6.3.3Efterfrågan på vuxenutbildning enligt enkätsvar För att få en bild av rimligheten i SCB:s uppskattade volym av potentiell total efterfrågan kan vi ställa resultaten av SCB:s prognoser i rela tion till vad som framkommit i en enkätundersökning om hur stort det potentiella intresset hos befolkningen är för vuxenutbildning (, 1999a). Enkätundersökningen, som var riksrepresentativ, genomfördes . Den del av enkäten som är av intresse här gavs till personer som inte deltog i vuxenutbildning och dessa s.k. icke-deltagare kan indelas i tre kategorier: öppet arbetslösa, arbetslösa i arbets- marknadsåtgärder samt övriga befolkningen. De tillhör åldersgruppen 25–och har en utbildning högst motsvarande tvåårig gymnasial utbildning. Resultaten av enkätundersökningen visar bl.a. att av arbetslösa icke- deltagare är ca hälften av männen och av kvinnorna i princip intresserade av vuxenutbildning. Bland den övriga befolkningen finns ett mer ljumt intresse. Det finns alltså vissa möjligheter att rekrytera bland både arbetslösa och den övriga befolkningen. En beräkning av den totala potentialen av vuxenstudieintresserade i denna kull av icke-deltagare med hjälp av viktade data uppgår de till 157 000, se tabell 6.18. I gruppen arbetslösa ingår både öppet arbetslösa och arbetslösa i åtgärder. Bland de intresserade uppgår de öppet arbetslösa till ca 12 500 och de arbetslösa i åtgärder till ca 8 500 personer. Totalt summerar de 21 000. Bland de mindre intresserade uppgår de öppet arbetslösa till 20 800 och de arbetslösa till 15 200, totalt 36 000. Här ingår det mest motiverade skiktet bland icke-deltagarna (de som svarade att de funderat starkt på vuxenutbildning), varav 21 000 finns bland de arbetslösa och 136 000 bland den övriga befolkningen. Lägger man sedan till dem som uttrycker ett mer ljumt intresse (som har funde- rat något på saken), vilka är drygt 260 000, blir det totalt således ca 238 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 420 000 personer i hela befolkningen, både arbetslösa och andra, som vid det uppmätta tillfället uppvisar starkt eller något intresse för att delta i framtida vuxenutbildning. Tabell 6.18 Antal intresserade respektive mindre intresserade av vuxenutbildning, enkätsvar Intresserade (funderat starkt) Mindre intresserade (funderat något) Källa: , R. & , M., 1999, Val av vuxenstudier och erfarenheter , Delstudier från utvärderingen av , didaktik, . En av drivkrafterna för att överhuvudtaget delta i utbildning är dock arbetsmarknadsläget. Det finns indikationer på att bland dem som deltar i utbildning i gymnasieskolan, vuxenutbildning och i högskolans grund- och forskarutbildning (vilka totalt uppgår till ca 850 000 personer) finns det ca 100 000 heltidsstuderande (vilket innebär ca 150 000 personer) som säger sig hellre vilja arbeta. Skulle ar- betsmarknadsläget förbättras finns det alltså mycket som talar för att antalet i utbildning skulle minska. (SCB, 2000b) En slutsats av detta kan vara att efterfrågan på utbildning mycket väl kan vara mindre än de ur enkätsvaren framräknade 420 000. De som i enkäten uppvisar ett mer ljumt intresse behöver dessutom insatser av rekrytering och aktivt uppsökande verksamhet. Å andra sidan blir vuxenutbildning och det livslånga lärandet allt mer känt vilket kan öka rekryteringen. Uppdelat på andelar visar det sig att grupperna arbetslösa och i åt- gärder är mer motiverade till studier än dem i övriga befolkningen. Även detta kan leda till en underskattning av potentialen eftersom det över tiden kommer nya som blir arbetslösa. En annan osäkerhet är att fler eller färre kan bli arbetslösa än 1998 även om 1998 fortfarande hade höga arbetslöshetssiffror. Det är inte självklart hur man ska bedöma vad den ökade satsningen på vuxenutbildningen som inneburit och kommer att inne- bära. I aktuellt SCB-register finns ännu bara erfarenheter av vilka studieresultat man uppnått sedan infördes. Naturligtvis finns det i samband med dessa prognosberäkningar flera risker för felskattningar och har särskilt noterat de många osäkerheterna som ligger till grund för prognosarbe- tet. Dels gäller det antalet möjliga utbildningsnivåhöjningar , dels gäller det vilken studieomfattning de studerande kommer att ha i fram- tiden samt om den första kullen är representativ för de efterföljande eller inte. En annan viktig faktor är också utvecklingen på arbetsmark- naden. Med en effektivare ungdomsutbildning skulle gruppen utan treårig gymnasial utbildning uppskattningsvis kunna minskas ytterligare och med en högre andel nivålyft skulle gruppen kunna minskas ännu mer. Med en sådan utveckling skulle vi i stället för 750 000 ha betydlig färre personer i åldersgruppen 25–som saknar treårig gymnsieutbildning. Ett osäkerhetsmoment är uppskattningen av andel utbildningsnivålyft. SCB har här uppskattat andelen som höjer sin utbildningsnivå genom att följa olika årgångar av nybörjare5 i vuxenutbildning som det statistiska underlaget omfattar, dvs. 1988 till 1998. och /97 låg antalet nybörjare i vuxenutbildning på strax under 100 000 . Under /98 steg antalet nybörjare till drygt 160 000 personer. Antalet nybörjare låg alltså relativt /98, då införandet av medförde en mycket markant ökning. Antalet personer som höjt sin utbildningsnivå steg från totalt ca 5 200 för /90 till ca 14 000 /98. Den andel av de studerande som gör en höjning av sin högsta ut- bildningsnivå har SCB här beräknat till . På samma sätt som en mer effektiv gymnasieskola ytterligare skulle minska antalet utan treårigt gymnasium, skulle en högre andel nivålyft i vuxenut- bildningen reducera antalet ännu mer. En tolkning av en- kätundersökning Lyft eller Bredd? antyder en högre andel lyft än de som SCB använt i sina beräkningar. En lyftprocent på t.ex. 5 Här definieras nybörjare som en person som inte tidigare som det statistiska underlaget omfattar, dvs. , varit registrerad i vuxenutbildning. Personen kan alltså ha studerat i vuxenutbildning före . 240 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 30 eller till och skulle avsevärt minska antalet i befolk- ningen som saknar treårigt gymnasium. Beräkningarna för ett halvt kunskapslyft efter 2002 visar att 300 000 personer försvinner ur gruppen utan treårigt gymnasium på grund av vuxenutbildning. Om vi utgår från den angivna andelen på som gör en höjning av sin högsta utbildningsnivå leder detta sammantaget till att 1,5 miljoner personer brutto måste rekryteras till vuxenutbildning för att prognosen ska stämma. Uppdelat årsvis innebär detta att ca 23 000 personer måste lyfta sig ur gruppen vilket sammantaget innebär ca 115 000 personer bruttodeltagare . För att få de 1,5 miljoner som ska söka sig till vuxenutbild- ning krävs fortsatta stora insatser för rekrytering. Deltagarna i vuxenutbildning som inte gjort ett lyft utgörs till stor del av personer som redan har en treårig gymnsieutbildning. Dessa kan genom sina studier har gjort en breddning av sin utbildning som både kan leda till bättre möjligheter på arbetsmarknaden och vara en väg in i högskolan. Analyser av dessa uppgifter om breddning av utbildningen kommer att göra . Alla prognoser och bedömningar om framtiden inbegriper ett visst mått av osäkerhet. Utan att fästa alltför stor vikt vid dessa prognoser, beräkningar och enkätresultat samt med vetskap om att vi i vissa as- pekter har jämfört äpplen och päron verkar det som om det finns en viss grund för det alternativ som innebär ett halverat Kunskapslyft efter 2002. Ett helt Kunskapslyft efter 2002 kanske det varken finns något behov av eller efterfrågan på. 6.4Sammanfattning och slutsats av prognoserna Tillsammans med andra variabler, som bl.a. presenteras i kapitel 4, ska de prognoser om utvecklingen av befolkningens utbildningsnivå som låtit SCB göra ligga till grund för beslut om den framtida dimensioneringen av vuxenutbildningen. SCB:s prognos visar att minskar gruppen i befolk- ningen utan treårigt gymnasium i åldern 25–från knappt 2 miljoner till 1,6 miljoner . menar att detta innebär att det även efter kvarstår ett stort utbildningsbehov. Med en framtida volym på vuxenutbildningen motsvarande ett halverat Kunskapslyft skulle antalet personer i befolkningen i gruppen 25–utan treårig gymnasieutbildning minska med drygt 900 000 till ca 760 000 personer . Av detta står vuxenutbildningen för ca 300 000 personer. Prognoserna visar således på en utveckling där ett reducerat Kunskapslyft efter 2002 minskar den kortutbildade gruppen betydligt. Med andra ingångsvärden i kalkylen, t.ex. att en högre andel av deltagarna gör ett utbild- ningsnivålyft eller en gymnasieskola med färre elever utan slutbetyg, skulle gruppen som saknar längre gymnasieutbildning kunna bli ännu mindre. Inte alla som deltar i vuxenutbildning genomgår dock så mycket ut- bildning att en höjning av högsta utbildningsnivå kommer till stånd. Detta betyder att en stor bruttovolym av deltagare måste delta i vux- enutbildning för att en viss nettovolym ska lyfta sig ur gruppen kortut- bildade. Många studerande går t.ex. endast kortare kurser, avbryter ut- bildningen eller kompletteringsläser utan att komma upp till en nivå motsvarande en treårig gymnasieutbildning och därmed minska gruppen kortutbildade. De beräkningar som studerats anger att omkring 1,5 miljoner personer måste delta i vuxenutbildning under de prognostiserade åren (2002–2015) för att man ska nå den beräknade minskningen av antalet kortutbildade i befolkningen. Detta måste anses vara en tämligen stor grupp människor att rekrytera och hantera. Att få ännu fler att göra ett utbildningsnivålyft skulle därför innebära en ännu högre bruttovolym deltagare, allt annat lika. En annan faktor som kan påverka bedömningen av behov och di- mensionering är den efterfrågepotential som beskrivit. Svaren, utifrån den riksrepresentativa enkäten, visar att det totalt i befolkningen 1998 var ca 420 000 personer som var mer eller mindre starkt intresserade av att delta i vuxenutbild- ning. I förhållande till den volym som dagens vuxenutbildning utgör är redan detta ett ansenligt antal. För att upprätthålla dagens volym inom vuxenutbildningen krävs dessutom att i stort sett alla dessa skulle kunna rekryteras. Även med en minskad volym efter 2002 krävs det därför stora rekryteringsinsatser för att de som bäst behöver utbildningen ska ges möjlighet att ta del av den. 242 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning 7Vuxenutbildningens kvalitativa utveckling och utvärderingar av Utvärderingar av projektet initieras av flera olika aktörer som är inblandade i utbildningssatsningen. Så initierar exempelvis utvärderingar när det gäller den del av Kunskaps- lyftet som folkbildningen ansvarar för, när det gäller de delar av satsningen som kommunerna och Statens skolor för vuxna ansvarar för och när det gäller arbetsmark- nadsmyndigheternas insatser i anslutning till satsningen. Dessutom an- svarar de kommuner som deltar i satsningen för att deras respektive verksamhet inom utvärderas. har regeringens uppdrag att samordna de nationella utvärderingarna av och att ansvara för att fri- stående nationella utvärderingar av satsningen kommer till stånd. gjorde kommittén en upphandling av utvärderingar av med delfinansiering från och Skol- verket. De utvärderare som anlitats studerar ur bland annat pedagogisk och nationalekonomisk synvinkel och de kommer att lämna delrapporter i olika omgångar . Utvärderingarna av ligger tillsammans med andra erfarenheter till grund för de förslag till en reformerad vuxenutbildning som kommittén nu lämnar i sitt slutbetänkande. I det följande redovisas dels resultatet ur de senaste delrapporterna från de fristående utvärderarna, dels från egna erfarenheter insamlade via bland annat konferenser och studie - besök på olika hålla i landet. Hela utvärderingsprogrammet finns be- skrivet i kommitténs tidigare delbetänkanden SOU 1998:51 och SOU 1999:39. En löpande uppdatering återfinns på kommitténs hemsida . 7.1Kvalitativ utveckling, pedagogiskt- organisatoriskt inriktade utvärderingar I de första utvärderingsstudierna om den lokala organisationens politiska nivå (, 1999) visade det sig att det politiska ansvaret för projektet i de 38 undersökta kommunerna hade lagts på olika lokala politiska instanser och att några varit vanligare än andra. En del kommuner hade då lagt direkt under kommunstyrelsen, andra under den facknämnd som ansvarar för övrig vuxenutbildning i kommunen, några kommuner hade placerat projektet under en nämnd med annat ansvarsområde än skolfrågor och några kommuner har gått samman och bildat kommunalförbund. När man jämför med den extra satsning för arbetslösa i vuxenutbildning som föregick , så kan man klart kon- statera – menar – att de lokala politikernas aktivitet ökat markant. Från att vid den förra satsningen möjligen ha varit en punkt på dagord- ningen i utbildningsnämnden (motsvarande), så har politikerna nu in- volverats i de inledande diskussionerna kring och dragit upp riktlinjerna. Det har således funnits ett intresse för frågan på lokal nivå. I en senare studie med samma syfte (, 2000a) visar det sig att kommunerna i högre grad lagt över det politiska ansvaret från kom- munstyrelse till facknämnd. har därmed i större ut- sträckning inordnats under den traditionella politiska styrningen. När det gäller organisationen för genomförandet har å ena sidan de kommuner som inrättat som en fristående enhet minskat. Istället har rektor för respektive komvuxenhet i fler kommuner fått det operativa ansvaret för genomförandet. Motsatt tendens förekommer å andra sidan också. Det finns ett antal kommuner som tidigare lagt det operativa ansvaret för projektet på rektor för den kom- munala utbildningen för vuxna men som senare inrättat en fristående enhet för . Rörelserna tycks i princip vara lika stora i båda riktningarna. I de kommuner där det pågår diskussioner om organisatoriska för- ändringar hävdar att dessa främst handlar om att organisera Kun- skapslyftet inom ramen för en centrumbildning, det vill säga tillsammans med exempelvis komvuxenheten, KY-utbildning, vissa arbets- marknadspolitiska åtgärder och liknande. Det förtjänar dock att påpekas att flertalet kommuner i Wass´ un- dersökning faktiskt har behållit den organisation som inrättades vid 244 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning I dessa kommuner har organisationen – i alla falla fram till undersökningstillfället – varit stabil. I en riksomfattande enkätundersökning till projekt- ledare som också genomförts vid (, 2000) visar det sig att av alla kommuner har haft det politiska ansvaret i samma politiska nämnd. av samtliga kommuner har fortfarande det politiska ansvaret för under kommunstyrelsen. har inte varit oomtvistat i kommunerna (, 2000b). Nästan hälften av de undersökta kommunerna rapporterar meningsskiljaktigheter eller till och med konflikter – naturligtvis i större eller mindre grad. I en kommun ligger konflikten på politisk nivå, i en annan är det både på den politiska och den operativa nivån och i övrigt endast på den operativa nivån. Det kan då handla om menings- skiljaktigheter mellan projektorganisationen för och komvuxenheten i kommunen, gymnasieskola /komvuxenhet, externa utbildningsanordnare eller olika förvaltningar. har i sina studier (, 1999; , 2000a; , 2000b) närmare också studerat samverkan med arbetsförmedling, med arbets- marknadens parter och med andra utbildningsanordnare än kommu- nernas komvuxenheter. Den första datainsamlingen visade att samtliga kommuner upprättat kontakter med arbetsförmedlingen om . I 17 av de 38 kommunerna var såväl projektledning som företrädare för arbetsför- medlingen överens om att samarbetet fungerade väl. Med en mer fri- kostig definition av begreppet samverkan skulle man kunna hävda – menar – att en sådan relation åstadkommits i samtliga kommuner. Den lokala arbetsförmedlingen har i alla kommuner varit en part i rekryteringen av de arbetslösa. De senare intervjuerna visade också på att samarbetet förbättrats. I vissa kommuner har processen tagit än i andra. Påtagligt i vissa intervjuer var dock att diskussionen med arbetsförmedlingen i och med utökats till att även omfatta innehållsliga diskussioner. Det var inte bara rekryteringsfrågan som diskuterades utan även kursutbud och gemensamt genomförande av vissa utbildningar. När det sedan gäller samverkan med arbetsmarknadens parter framkom det i den första delstudien att den lokala arbetsmarknaden i många kommuner varit central i diskussionen kring kursutbudet. I de senare intervjuerna fokuserades i första hand de lokala arbetsgivarnas inflytande på utbildningen. Även om många kommuner eftersträvade att ett samarbete kom till stånd mellan projektledning och representanter för arbetsgivare, framställdes detta som ett problem i många kommuner. som diskussionsfråga var inte något som prioriterades bland lokala arbetsgivare. Det framkom dock att 14 kommuner antingen hade haft en direkt påverkan av arbetsgivare för att få till stånd vissa kurser, eller att arbetsgivarrepresentanter var representerade i styr- eller referensgrupper. De lokala arbetsmarknaden har alltså enligt varit en påtaglig aktör i det lokala formandet av , oavsett om detta skett genom direkt eller indirekt medverkan i diskussionerna. De fackliga organisationerna har varit en påtaglig intressent när det gäller den uppsökande verksamheten. Fackliga organisationer har också i flera kommuner varit representerade i olika styr- eller lednings- grupper. Samverkan med externa utbildningsanordnare har eftersträvats utifrån följande argumentationslinjer: -önskan om mångfald i form och innehåll, -betydelsen av en konkurrenssituation för förnyelse och utveckling samt -genom konkurrenssituationen få ner utbildningskostnaderna. Alla kommuner resonerade i studie dock inte på detta sätt. Det finns exempel på kommuner som är mer restriktiva i utnyttjandet av externa utbildningsanordnare än andra. Då betonas istället vikten av att värna det befintliga komvuxenheten. Upphandling bör endast ske i de fall som komvuxenheten inte har möjlighet att anordna efterfrågad ut- bildning. Det faktiska antalet utbildningsanordnare som involverades i de 38 kommunerna i urvalet varierar mellan 1 och 35. Majoriteten av kom- munerna har mer än fem anordnare. I åtta kommuner medverkar som mest två anordnare. Kännetecknande för dessa kommuner är att de är små med en befolkning upp till 16 000 innevånare. I sex av dem är integrerat i komvuxenheten. Inställningen till samverkan och samarbete behandlas också i en fallstudie i en kommun, vilken genomförts vid (, 2000). I den rapporten hävdar utvärderarna att inställningen till samverkan och samarbete mellan olika aktörer på den lokala arenan kan ses i relation till dels hur man tolkat de nationella direktiven, dels till den lokala kulturen. I deras fallkommun, Nystad, har direktiven tolkats så att inte enbart ska medföra sysselsättning för arbetslösa utan också infrastrukturella förändringar. 246 Den kvantitativa utvecklingen av utbildning kommunen hade detta arbete mer eller mindre redan tidigare påbörjats, varför tankegångarna i direktiven inte var främmande för de lokala aktörerna. De uttrycker en gemensam bildningssyn kring vuxnas lärande. I och med den gemensamma bildningssynen – att utbildning främst ska leda till arbete – finns en tradition av att samverka och skapa nätverk. Genom har denna samerkan kunnat fördjupas. Uppsökande verksamhet och rekrytering Projektet har enligt flertalet bedömare varit framgångs- rikt i att nå sina målgrupper med utbildning. Utbildningsvolymen har nåtts – ibland med råge – vid samtliga avstämningstillfällen och de fri- stående utvärderarna är ense om att man också når de rätta målgrup- perna. Det som däremot kan diskuteras är fördelningen inom de olika grupperna. Korttidsutbildade män är klart underrepresenterade, medan kvinnorna är överrepresenterade i alla åldersgrupper. För den uppsökande verksamheten ansvarar ytterst kommunerna. Denna verksamhet sker ofta i samarbete med arbetsförmedlingen, fackliga organisationer och olika kommunala förvaltningar, exempelvis socialförvaltningen. I en riksomfattande enkätstudie till projektledarna i alla kommuner i landet (, 2000) tas också frågan om rekrytering upp. Av svaren att döma är bekantskap med personer som redan studerar i Kunskaps- lyftet och annonsering i media den mest framkomliga vägen att nå del- tagare som har ett intresse för studier. Även arbetsförmedling och in- fotek spelar en stor roll för dessa människor. När det gäller svårrekryte- rade betyder annonsering i media litet för att locka deltagare i majori- teten av kommunerna. Inte heller infotek fyller någon större roll för att locka svårrekryterade deltagare. Det gör däremot bekantskap med del- tagare i , liksom arbetsförmedlingen. Den uppsökande verksamheten spelar också en betydande roll i många kommuner, med- an andra inte har lyckats intressera de lokala fackliga organisationerna för över huvud taget. – psykologi vid Lin- universitet – har i en studie för räk- ning fokuserat de arbetslösa som avstår från att delta i . I denna visar Paldanius att den uppsökande verksamheten har varit be- gränsad i kommunerna, vanligtvis beroende av att man i alla fall haft tillräckligt många presumtiva studerande. Paldanius undersökning visar också på initialproblem när det gäller samarbete mellan arbetsförmed- ling, fackliga organisationer och ansvariga i kommunerna. Osäkerheten har ibland varit stor om vem som skulle göra vad (Paldanius, 2000). En något annorlunda bild visar upp från sin undersök- ning i de 38 kommunerna (, 2000a). Hon hävdar att de fackliga organisationerna har varit en påtaglig intressent när det gäller den upp- sökande verksamheten.