sou · GOB390d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Tolereras en styrelseminoritet gemensam? Får verkställande direk- tören vara gemensam? Bör denna fråga istället utvecklas genom att lämplighetskriteriet tolkas i praxis? Vid en gemensam styrelse- Avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet majoritet har företaget ingen styrelse som särskilt tar till vara företagets intressen. Om endast en minoritet av styrelsen är gemensam uppstår inte detta problem. Enligt vår uppfattning finns inget hinder för att en minoritet av en styrelse är gemensam. Nätkoncession får endast beviljas den som från allmän synpunkt är lämplig att utöva nätverksamhet, vilket framgår av 2 kap. 10 § ellagen. I detta stadgande regleras kravet på koncessionshavarens lämplighet. I bedömningen skall vägas in sökandens allmänna kompetens och utformningen av den organisation som skall handha nätverksamheten. Om ansökan avser nätkoncession för område krävs dessutom att sökanden är lämplig att bedriva nätverksamhet i just det begärda området. Faktorer som därvid skall vara vägledande är nätföretagets effektivitet, omfattning och därtill hörande möjligheter att hålla sig med kompetent personal, beredskapsorganisation m.m. eller, alternativt, förutsättningar att klara dessa funktioner tillsammans med angränsande nätföretag (jfr. 1996/97:136 s. 125). har vid tillämpning av 2 kap 10 § ellagen funnit att ett nätföretag med gemensam styrelse och verkställande direktör med ett elhandelsföretag inte från allmän synpunkt kan anses lämpligt att bedriva nätverksamhet. Frågan har överklagats till regeringen och är ännu inte avgjord. Den verkställande direktören skall bl.a. sköta den löpande för- valtningen enligt styrelsens riktlinjer och anvisningar samt i vissa fall vidta åtgärder utan styrelsens bemyndigande om styrelsens beslut inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet, vilket framgår av 8 kap. 25 §. Ett förbud mot gemensam verkställande direktör kan särskilt för mindre företag i vissa fall innebära en inte oväsentlig kostnadsökning. Ett mindre ingripande alternativ kan därför vara att – utöver gemensam styrelsemajoritet – förbjuda gemensam styrelseordförande i nätföretag samt elhandels- och elproducent- företag. Mot bakgrund av den styrkeposition verkställande direktören kan innebära och de motstridiga intressen han kan ha i de två företagen samt för att i praktiken genomföra åtskillnad mellan nätföretag och elhandelsföretag, har vi emellertid funnit att samma överväganden som gjorts beträffande styrelsemajoriteten även bör gälla verkställande direktören. Mot bakgrund av de ekonomiska konsekvenser förslaget i vissa fall kan innebära för de mindre företagen har vi diskuterat om ett undantag för dessa kan vara motiverat. Vi har emellertid funnit att även om de små företagens ställning är sådan att de i mindre mån Avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet skadar marknaden är ändå bestämmelsen i hög grad relevant för dem. Syftet med regeln är, förutom att förstärka kravet på åtskillnad mellan nätverksamhet samt produktion av och handel med el, också att förhindra korssubventionering med åtföljande högre nättariffer. Kunder anslutna till ett litet nät har samma berättigade krav till åtskillnad mellan verksamheterna. Vi avstår därför från att föreslå att regeln skall ha ett undantag. Bedömning: Kontrollen i syfte att förhindra en övervältring av kostnader på nätverksamhet skall ske inom ramen för över- vakning av tariffnivån. Samarbete mellan företag samt mellan olika verksamheter inom ett företag är ofta rationell genom att stordriftsfördelar kan utnyttjas. Det innebär också att ekonomiska vinster av sådant samarbete kan komma kunderna tillgodo. Samarbetet kan i samband med nät- verksamhet till exempel ske i form av gemensamma kundregister, gemensamma utskick, gemensam fakturering, gemensamma lokaler samt fördelning av personalresurser. Samarbetet bör dock inte kunna leda till faktiskt ökade kostnader som höjer nättarifferna. Ett förbud mot sådana beteenden skulle däremot kunna leda till ökade kostnader och därmed till höjda tariffer. En risk för subventionering föreligger emellertid om kost- naderna för de aktiviteter som samarbetet gäller skulle läggas endast på nätverksamheten, eller om varor och tjänster inte köps till marknadsmässiga priser. Till skillnad mot frågan om förlustel saknas här ofta ett tydligt marknadspris. Samtliga till nätverksamheten direkt hänförliga intäkter och kostnader skall redovisas i resultaträkningen. Om nätverksamhet bedrivs tillsammans med annan verksamhet i samma juridiska person, skall gemensamma intäkter och kostnader redovisas efter fördelning enligt adekvata och dokumenterade fördelningsgrunder på ett sätt som ger en rättvisande bild av nätverksamheten, vilket framgår av 6 § förordningen (1995:1145) om redovisning av nät- verksamhet. Hur denna fördelning i praktiken skall göras är dock inte alltid helt klart. Enligt vår uppfattning finns det här två alternativ. Antingen införs bestämmelser med syfte att ytterligare avgränsa nätverk- Avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet samhet, såsom t.ex. förbud mot gemensamma lokaler, eller så anses kontrollen av att förhindra en övervältring av kostnader på nätverksamhet rymmas inom ramen för kontroll av tariffens skälighet. Vi anser att det förstnämnda alternativet skulle leda till orimliga konsekvenser. En tillämpning skulle både vara kostnads- höjande och leda till komplicerade gränsdragningsproblem. Om metoden tillämpades konsekvent skulle nätföretagen i praktiken tvingas till en alltmer omfattande egenproduktion av varor och tjänster som egentligen kunde tillhandahållas av specialister till mycket lägre kostnader. Vi har därför stannat vid det sistnämnda alternativet, dvs. vid en effektiv kontroll av skäliga nättariffer uppkommer inte ett ekonomiskt utrymme för att övervältra otillbörliga kostnader. I detta sammanhang måste det också påpekas att ett stort ansvar för att en korrekt fördelning görs av kostnaderna för gemensamma verksamheter måste vila på företagens revisorer. De bör ha en mer ingående kunskap om de aktuella företagens verksamheter, än vad tillsynsmyndigheten kan förväntas ha. Till stöd för hur för- delningen skall ske kan emellertid principer förtydligas för hur gemensamma kostnader skall fördelas och hur intern prissättning skall ske. Hur detta närmare skall ske får regleras i förordning och genom att myndigheten utfärdar preciserade föreskrifter. 3.6.6Koncernförhållanden mellan nätföretag och elhandelsföretag Bedömning: Det finns inte behov av särskilda regler för koncernförhållanden. Enligt vårt uppdrag skall vi särskilt uppmärksamma koncern- förhållanden mellan företag som bedriver nätverksamhet och företag som bedriver handel med el. Under avsnitt 3.6.1–3.6.5 har viberört vissa hithörande problem. Enligt NUTEKs rapport om korssubventionering från 19973 ingår av nätföretagen i en koncern. Enligt samma undersökning är det av nätföretagen som enbart bedriver nätverksamhet i företaget. Övriga säljer även andra typer av tjänster på marknaden. 3 Rapporten är refererad under avsnitt 3.2. Avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet NUTEKs siffror om koncernförhållanden beträffande nätföre- tag stöds även av kartläggning av el- handelsföretagens koncernförhållanden.4 Sammanställningen om- fattar 65 elhandelsföretag. Resultatet från undersökningen visar att av företagen ingår i en koncern. Av dessa angav 61 företag nätverksamhet som annan verksamhet inom koncernen. Hur nätföretagen fördelar sina gemensamma resurser mellan de olika verksamheterna är av betydelse vid bedömningen av nätverk- samhetens intäkter och kostnader. Subventioneringar mellan koncernbolag, ägare och närstående kräver legala transaktioner mellan juridiska personer. De är därmed förhållandevis enklare att upptäcka. Möjligheterna till upptäckt minskar om subvention- eringen görs inom en och samma juridiska person. De större problem torde således inte gälla koncernförhållanden utan företag med omfattande övrig verksamhet inom samma juridiska person. Vi finner mot denna bakgrund inte skäl att föreslå särskilda regler för koncernförhållanden. Bedömning: Möjligheten att förhindra inte önskvärd subventionering från nätföretag är helt beroende av en effektiv övervakning av nättariffernas skälighet. Subventionering som sådan bör inte förbjudas, eftersom ett sådant förbud är svårt att upprätthålla. Däremot är det helt klart att subventioneringar inte får påverka nättariffen. Övervakningen att så inte sker skall ske inom ramen för nätmyndighetens övervakning av tariff- nivån. Speciella regler på vissa områden som komplement härtill och som stöd i tillsynsarbetet kan införas. Vi har övervägt möjligheten att införa ett antal uppföranderegler; en begränsad katalog över vad som typiskt sett kan innebära otillåten subventionering och därför inte får förekomma. För- buden skulle rikta in sig på beteenden där det finns incitament till subventionering. Med en sådan lösning skulle nätmyndigheten kunna begränsa sin granskning till att förelägga ett företag att upphöra med en viss transaktion/beteende istället för den betydligt mer vanskliga upp- skrivelse till s. 13. Avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet giften att granska skäligheten av nättariffen. För företagen skulle klara regler finnas att rätta sig efter. Nackdelar med denna ansats är att en katalog är svår att göra fullständig, att den lätt blir föråldrad och att lagstiftningen därför måste uppdateras regelbundet. rapport visar exempelvis att en subventionering av annan verk- samhet inom ett företag skulle kunna göras på ett mycket stort antal vägar. Det blir då i praktiken omöjligt att införa en någorlunda fullständig förbudskatalog. Och skulle en sådan katalog ändå införas, så skulle en mängd normala kommersiella handlingar och beteenden som inte är förknippade med subventioneringar också förbjudas. Den grundläggande invändningen är således, enligt vår upp- fattning, att om ett förbud mot ett visst beteende införs måste det först konstateras att detta beteende som regel leder till för höga nättariffer. Som tidigare påpekats är dock flera av de genomgångna beteendena i många sammanhang rationella eller på annat sätt affärsmässiga. En annan möjlighet vi har diskuterat och ett alternativ till en förbudskatalog är en generell regel som förbjuder syftet med beteendena, dvs. en regel som förbjuder otillbörlig kostnadsöver- vältring. Ett problem med en sådan regel är att den måste utformas abstrakt och att det överlämnas åt rättspraxis att närmare tolka regeln. Detta skulle sannolikt leda till stora problem i tillämp- ningen , då tolkningen ännu inte hunnit att utvecklas. En fördel vore dock att regeln i sig inte kontinuerligt måste uppdateras. Även här är dock den bärande invändningen att många av de beteenden, som skulle kunna komma att aktualiseras, normalt är rationella eller t.o.m. önskvärda. Vi har slutligen fastnat för ett annat synsätt. Vi har funnit att möjligheten att förhindra inte önskvärd subventionering har ett direkt och klart samband med övervakningen av nättariffens skälighet. Vi anser att subventionering som sådan varken bör eller kan förbjudas i ellagen. Det är däremot helt klart att kostnader som inte är hänförliga till nätverksamhet, och som därför är att betrakta som subventioneringar om de belastar denna, inte får påverka nättariffen. Övervakning att så inte sker skall emellertid ske inom ramen för nätmyndighetens övervakning av tariffnivån. Det har visat sig svårt att kartlägga förekomsten av kostnadsövervältring, vilket vi närmare utvecklat i avsnitt 2.5.3. Med en bestämd och effektiv tillsyn har nätföretagen emellertid en Avgränsningen mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet press att sätta låga priser och utrymmet för icke lönsamma beteenden minskar eller försvinner. Däremot kan speciella regler på vissa områden övervägas som komplement härtill och som stöd i tillsynsarbetet. Vi har i avsnitt 3.6.4 föreslagit en sådan regel, förbud mot gemensam styrelsemajoritet och gemensam verkställande direktör i nätföretag och elhandels- eller elproduktionsföretag. Med detta synsätt – en effektiv tariffövervakning som i sig reglerar olönsamma beteenden – har vi följaktligen inte funnit skäl att närmare gå in på , och , förslag om straffavgift. En ytterligare aspekt att beakta i sammanhanget är att utveck- lingen går mot en ökad internationalisering. De svenska kraft- bolagen har haft ett omfattande samarbete med kraft- företagen i grannländerna. verkar de, liksom de nytillkomna elhandelsföretagen, på en gemensam nordisk elmarknad. Den nya europeiska lagstiftningen kommer med tiden att också leda till en alltmer omfattande intraeuropeisk elhandel. Nätföretagen svarar för transportvägarna på dessa marknader. Detta innebär att de svenska reglerna inte i allt för hög grad bör avvika från andra länders. Det skulle leda till onödiga svårigheter och komplikationer att tillämpa ett divergerande regelverk på den europeiska elmarknaden.