sou · GOB380 · 2001-01-01 00:00:00 — Verket hade konstaterat att det dittills gäl- lande regelverket inte gav högskolorna tillräckligt effektiva styrmedel eller sanktionsmöjligheter. Dessutom upplevdes reglerna som svårtolka- de, vilket medförde att de i endast liten utsträckning tillämpades av hög- Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 97 Detta ansågs i sin tur leda till att förekommande otillåtna bi- sysslor i praktiken ofta legitimerades. De största problemen var därmed dels hur lärosätet skulle få kännedom om pågående bisysslor hos lärarna, dels hur den enskilde läraren skulle veta när en bisyssla måste redovisas. påtalade att det fanns svårigheter att dra grän- sen mellan bisysslor som avsåg forskning eller utvecklingsarbete, på den ena sidan, och en annan ämnesanknuten bisyssla, t.ex. undervisning, på den andra. Det ansågs också vara svårt att tolka uttrycket att en bisys- sla var av nämnvärd omfattning och varaktighet. Regeringen delade uppfattningen att reglerna borde utformas så att det blev lättare både för högskolan och för den enskilde läraren att avgöra när en bisyssla borde rapporteras. Underrättelseskyldigheten för en lärare kom därför att avse samtliga ämnesanknutna bisysslor, oavsett om de gällde forskning, ut- vecklingsarbete eller någon annan verksamhet och oavsett omfattning och varaktighet. Enligt 4 kap. 32 § gäller vidare, också detta enligt en ändring per , att högskolan skall dokumentera underrättelserna och hålla dokumentationen så ordnad att det går att fortlöpande följa vilka bi- sysslor varje lärare har. Det bör i tydlighetens intresse tilläggas att det som har sagts om hög- skolor i detta avsnitt gäller också universitet (se 1 kap. 1 § andra stycket högskolelagen och 1 kap. 2 § högskoleförordningen). Genom lagen (1988:1385) om riksbank inskränks möjligheten för en del av bankens anställda att ha vissa bisysslor. Ledamöter av direktion får inte vara ledamot av riksda- gen, statsråd, anställda i eller centralt av ett politiskt parti, ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annat företag som står under tillsyn eller inneha annan anställning eller annat uppdrag som gör dem olämpliga för uppdraget som direk- tionsledamot. En direktionsledamot som tar ett uppdrag som kan strida mot de bestämmelserna skall genast anmäla det till fullmäktige. Riks- bankens riktlinjer innebär bl.a. att andra sysslor än sådana som direkt är förknippade med anställningen i skall anmälas. Liknande bestämmelser finns för ledamöter av fullmäkti- ge. En fullmäktigeledamot som bryter mot bestämmelserna skall av riks- dagen entledigas från uppdraget i fullmäktige. 98 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor Ledamöterna i direktionen samt ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige skall dessutom till skriftligen anmäla visst innehav av fondpapper m.m. Den som är tjänsteman hos får enligt 17 § förord- ningen (1996:311) med instruktion för inte utan rege- ringens tillstånd vara ledamot eller suppleant i styrelsen för ett kreditin- stitut. Tjänstemannen får inte heller vara anställd hos eller åta sig upp- drag för ett sådant institut. Instruktionen för (1996:596) anger i 10 § att tjänsteman hos inspektionen inte för egen eller annans räkning får driva eller ha del i ett företag vars verksamhet faller inom inspektionens till- synsområde. Han eller hon får inte heller vara anställd hos eller åta sig uppdrag för ett sådant företag. Slutligen är det enligt 14 § förordningen (2000:585) med instruktion för inte tillåtet för den som är styrelseleda- mot eller tjänsteman hos myndigheten att utan regeringens tillstånd vara ledamot eller suppleant i styrelsen för fondförvaltare som utövar fond- verksamhet enligt lagen om värdepappersfonder eller i sjunde AP- fonden. Ledamoten eller den anställde får inte heller vara anställd hos eller åta sig uppdrag för en sådan förvaltare. En arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteför- seelse enligt 14 § . Disciplinansvaret omfattar alla statsanställda med undantag för justitieråd, regeringsråd och justitiekanslern. Statsrå- den och justitieombudsmännen faller utanför redan av den anledningen att inte är tillämplig på dem. Tjänsteförseelse kan sägas vara en motsvarighet till brottet tjänstefel utanför området för myndighetsutövning och avser både åsidosättande av författningsbestämda och avtalsbestämda åligganden. Disciplinpåfölj- der är varning och löneavdrag. Om felet med hänsyn till samtliga om- ständigheter är ringa får inte påföljd meddelas. En arbetstagare får inte meddelas flera disciplinpåföljder . Straffrättsligt ansvar för offentligt anställda regleras i 20 kap. brotts- balken. Enligt 1 § kan böter eller fängelse utdömas för tjänstefel, dvs. gärningar som innefattar felaktig myndighetsutövning och vissa andra oriktiga handlingar som har nära anknytning till myndighetsutövning. An- svaret omfattar inte gärningar som vid bedömning av samtliga omstän- digheter måste anses ringa. Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 99 Ett lönande uppdrag kan vara att anse som en otillbörlig belöning för tjänsteutövning och leda till ansvar för mutbrott enligt 20 kap. 2 § brotts- balken. Olovliga bisysslor omfattas normalt inte av det straffrättsliga ansva- ret. Som regel kommer inte heller disciplinpåföljd i fråga för en förtroen- deskadlig syssla, om arbetstagaren upphör med bisysslan sedan han fått besked om att den är otillåten. Fortsätter arbetstagaren däremot med bi- sysslan efter sådant besked, t.ex. med risk för konflikt med förvaltning- slagens jävsregler, kan däremot disciplinansvar bli aktuellt. Den som fortsätter även efter disciplinpåföljd kan, efter omplaceringsförsök, komma att bli uppsagd eller avskedad. Frågor om disciplinansvar prövas i allmänhet av anställningsmyndig- heten, som skall ta upp saken på eget initiativ. Den kan också tas upp på anmälan av JO eller JK. Med undantag för justitieråd, regeringsråd och justitiekanslern prövas dock frågan om disciplinansvar av Statens an- svarsnämnd när det gäller arbetstagare som anställs av regeringen, t.ex. ordinarie domare och vissa chefer. För arbetstagare hos eller dess myndigheter finns . I 18 § finns ett skydd mot dubbelbestraffning. En arbetsgivare som har vidtagit åtgärder för att åtal skall väckas angående en viss gär- ning får inte inleda eller fortsätta ett disciplinärt förfarande med anle d- ning av gärningen. Om gärningen har prövats i straffrättslig ordning får ett disciplinärt förfarande inledas eller fortsättas bara om åklagare eller domstol kommit fram till att gärningen inte var något brott. Ordinarie domare anställs med fullmakt enligt lagen (1994:261) om fullmaktsanställning. Detsamma gäller för justitiekanslern, riksåklagaren och biträdande riksåklagaren. Fullmakten innebär att de kan skiljas från sin anställning bara med stöd av någon regel i lagen om fullmaktsanställ- ning och alltså inte på grund av t.ex. arbetsbrist. I RF 11:5 ges dessutom en längre gående anställningstrygghet åt ordinarie domare än andra statsanställda, vilket har motiverats med att det garanterar självständig- het i dömandet. Enligt bestämmelsen kan en ordinarie domare, förutom skyldighet att avgå med pension, skiljas från sin anställning bara om han eller hon på grund av brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande är uppenbart olämplig att inneha anställningen. Beslut om disciplinpåföljd, uppsägning eller avskedande kan prövas av domstol enligt arbetstvistlagen. 100 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 3.4Regleringen för kommun- och landstingsanställda För anställda i kommun och landsting regleras såväl förtroendeskadliga som andra bisysslor i kollektivavtal, AB 98. Reglerna finns i 12 § i avta- let. Enligt dessa skall arbetstagare på begäran anmäla bisyssla och lä m- na de uppgifter, som arbetsgivaren anser behövs för bedömning av bi- sysslan. Arbetsgivaren får förbjuda bisysslan om arbetsgivaren finner att bisysslan kan inverka hindrande för arbetsuppgifterna, påverka arbetsta- garens handläggning av ärenden i sitt arbete hos arbetsgivaren, eller in- nebära verksamhet som konkurrerar med arbetsgivarens. Arbetsgivarens rätt att begära uppgifter om bisyssla och besluta att den skall upphöra är alltså på den kommunala sidan vidare än på den statliga, där båda dessa ageranden enligt ALFA förutsätter att bisysslan är arbetshindrande. Något uttryckligt förbud motsvarande 7 § att inneha vissa bisysslor finns dock inte för arbetstagare i kommun och landsting. Däremot är jävsreglerna i kommunallagen eller förvaltningsla- gen tillämpliga. Arbetsgivarens rättigheter enligt det kommunala avtalet har bedömts av Arbetsdomstolen i bl.a. domen 1985 nr 69. Enligt denna dom torde avsikten med avtalets regler ha varit att arbetsgivaren kan förbjuda en bisyssla oavsett hur arbetsgivaren har fått kännedom om den. Det gäller alltså inte enbart bisyssla som anmälts. Tillämpningsområdet ansågs heller inte begränsat till bisysslor som faktiskt utövas när förbudet meddelas, utan har en bisyssla utövats tidi- gare bör ett förbud kunna ges för framtida utövanden av liknande syss- lor. Sådana faktorer som arbetstagarens möjligheter att återuppta syss- lorna samt den tidsrymd som förflutit sedan bisysslan senast utövades blir av betydelse. Förbudsmöjligheten lär också kunna omfatta bisyssla som aldrig har utövats, om det finns anledning att anta att arbetstagaren står i begrepp att inleda någon sådan, men däremot inte att ge ett förbud för säkerhets skull. Som tidigare nämnts räknas inte förtroendeuppdrag inom fackliga, politiska eller ideella organisationer som bisyssla. I den nämnda domen har Arbetsdomstolen i övrigt utgått ifrån att innebörden av be- greppet bisyssla i det kommunala avtalet i allt väsentligt överensstämmer med den på det statliga området och konstaterat att bestämmelserna på de två områdena syftar till att tillgodose samma intressen. I kommenta- ren till det kommunala avtalet anges också att med hänsyn till att de kommunala myndigheterna skall iaktta saklighet och opartiskhet i sin Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 101 verksamhet är det angeläget att arbetstagarna inte åtar sig andra upp- drag eller anställningar, som kan rubba förtroendet för myndigheternas verksamhet, skada myndigheternas anseende eller på annat sätt inverka negativt på arbetstagarnas möjlighet att fullgöra sina arbetsuppgifter. För kommunalt anställda gäller ett kollektivsavtalsreglerat discipli- nansvar som i stort sett överensstämmer med men som bara har varning som påföljd. Beslut om bisyssleförbud kan, liksom disciplinpåföljder m.m., prövas av tingsrätt eller Arbetsdomstolen enligt arbetstvistlagen men också la g- lighetsprövas enligt kommunallagen. För läkarna i landstingssektorn finns en specialbestämmelse som sä- ger att om arbetsgivaren överväger att förbjuda en bisyssla på grund av konkurrens, skall läkaren ges skälig tid för avveckling av verksamheten. För statliga läkare finns också ett Löne- och förmånsavtal med bi- sysslebestämmelser motsvarande ALFA:s och med hänvisning till 7§ . Härutöver är det vanligt att anställningsavtal för chefer i sjukvården innehåller bestämmelser om att tillåtligheten av bisyssla måste kontrolle- ras med sjukhusdirektören. och har också kommit överens om vad som skall gälla vid s.k. kliniska prövningar när läkemedelsföretagen engagerar offentliganställda läkare. För de försäkringskasseanställda gäller - utöver bisysslebestämmelserna i och AF - en föreskrift i kollektivavtal, ALFA-FK, som är identisk med ALFA:s föreskrift om arbetshindrande bisysslor. Den anger alltså (p 1.3 i avtalet) att en arbetstagare är skyldig att på begäran lämna upp- gift till arbetsgivaren om och i vilken omfattning han innehar bisyssla. Arbetsgivaren får begära en sådan uppgift bara om det finns anledning till detta med hänsyn till arbetstagarens sätt att utföra sina arbetsuppgif- ter. Han får också ålägga arbetstagaren att helt eller delvis upphöra med en bisyssla som enligt arbetsgivarens bedömning inverkar hindrande på arbete. För direktörer vid försäkringskassa finns ett särskilt kollektivavtal med en bestämmelse om bisysslor som gäller i stället för den som finns i ALFA-FK. Bestämmelsen finns i avtalets 5 § och anger att arbetstaga- ren är skyldig att utan anmaning lämna uppgift till arbetsgivaren huruvida och i vilken omfattning han eller hon innehar eller avser att åta sig bi- 102 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor Arbetsgivaren får besluta att arbetstagaren helt eller delvis skall upphöra med en bisyssla eller att han eller hon inte får åta sig en bisys- sla. Beträffande disciplinpåföljder gäller vad som stadgas i . Möjligheterna till prövning av besked om bisyssla och disciplinpåföljd m.m. är desamma som för statligt anställda och besked enligt 12 § AF torde numera kunna överklagas till regeringen. Grundlagen tillförsäkrar varje medborgare grundläggande fri- och rättig- heter såsom yttrandefrihet, föreningsfrihet, religionsfrihet m.m. (RF 2 kap.). De intressen som därigenom skall skyddas måste beaktas när regler för tillåtlighet och kontroll av bisysslor skall utformas. Den frihet att t.ex. tillhöra en förening som grundlagen garanterar, preciseras på arbetslivets område genom bestämmelsen om föreningsrätt i 7 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Därmed förstås rätt för arbetsgivare och arbetstagare inte bara att tillhöra arbetsgivar- eller arbetstagarorga- nisation utan också bl.a. att verka för organisationen. Några offentliga uppdrag har arbetstagare getts en särskild rätt till ledighet för. Dessa exemplifieras i tjänstledighetsförordningen (1984:111) och gäller enligt lag bl.a. uppdrag som riksdagsledamot, fack- lig förtroendeman och kommunala förtroendeuppdrag. Därutöver finns rätt till ledighet för t.ex. vissa uppdrag i ideella föreningar el.dyl., när uppdraget utförs åt en kommun och i skolundervisning, eller för att bedriva näringsverksamhet. 3.6.1Regleringen inom den privata sektorn Rätten för arbetstagare inom den privata sektorn att ha bisysslor är ofta reglerad genom en generell hänvisning till de allmänna reglerna om loja- litetsplikten i anställningsförhållanden. Det har uppgetts att frågan myck- et sällan vållar några problem och att den i de enstaka situationer så är fallet löses lokalt ute på företagen. Som exempel på avtalsreglering kan nämnas ett jjänstemannaavtals bestämmelser om bisysslor. Dessa fastslår att förhållandet mellan ar- betsgivare och tjänstemän grundar sig på ömsesidig lojalitet och ömsesi- digt förtroende. Tjänsteman skall iaktta diskretion rörande företagets an- Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 103 Han eller hon får inte utföra arbete eller direkt eller indi- rekt bedriva ekonomisk verksamhet för ett företag som konkurrerar med arbetsgivaren, och inte heller åta sig uppdrag eller bedriva verksamhet som kan inverka menligt på arbetet i tjänsten. Om tjänsteman avser att åta sig uppdrag eller bisyssla av mera omfattande slag, bör samråd där- för först ske med arbetsgivaren. Det är däremot tillåtet att motta statligt, kommunalt och fackligt förtroendeuppdrag. Från Arbetsdomstolen, regeringen och diverse myndigheter finns ett stort antal avgöranden, framför allt i fråga om förtroendeskadliga bi- sysslor. Uttalanden av JK, JO eller utskott har också haft betydelse för fattade beslut liksom i förekommande fall riktlinjer som har utfärdats av myndigheterna. I detta avsnitt redovisas några av dessa av- göranden etc. för att skildra vilken inställning som rått på olika områden. Några av de yrkeskategorier där höga krav i fråga om bisysslor gör sig gällande kommenteras särskilt. 104 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor framhåller i sin promemoria med information till anställ- da angående bisysslor (Information om bisysslor) att vikten av att rättsskipningen omfattas av allmänhetens förtroende ställer stränga krav på domarnas personliga integritet och frihet från obehöriga hänsyn. Ris- ken för förtroendeskada medför att domare måste iaktta stor urskiljning när det gäller bisysslor. påpekas att allmänna intressen kan tala för att en domare åtar sig en viss syssla som kräver särskild erfa- renhet eller kunskaper och att en bisyssla av mera kvalificerat slag kan ge domaren en värdefull inblick i olika sidor av samhällslivet och ge ho- nom vidgad erfarenhet som kommer arbetet som domare till godo. Enligt riktlinjerna i promemorian är som regel uppdrag som lämnats av statlig myndighet tillåtna, liksom internationella uppdrag av offent- ligrättslig natur. Domare bör också kunna åta sig styrelseuppdrag hos fö- retag som inte drivs med vinstsyfte samt i bolag i vilket domaren eller hans nära anhöriga har ett beaktansvärt ekonomiskt intresse och upp- draget kan sägas utgöra ett led i förmögenhetsförvaltningen. Styrelse- uppdrag i affärsföretag anses däremot ofta otillåtna liksom revisorsupp- drag i sådant bolag. Vidare kan domare enligt riktlinjerna åta sig uppdrag som ordförande i skiljenämnd eller som ensam skiljedomare men bör iaktta stor försiktighet när det gäller uppdrag av enskild part att ingå i skiljenämnd. Även om också en partsutsedd skiljeman skall döma obje k- tivt kan ett sådant uppdrag vara ägnat att hos andra väcka föreställning- en att domaren kommer i ett visst beroende av den part som utsett ho- nom till skiljeman. Domare vid allmän domstol bör enligt riktlinjerna avhålla sig från att åta sig uppdrag som t.ex. bouppteckningsförrättare och boutredningsman när uppdragen kan komma att prövas av den egna domstolen, såvida det inte är fråga om uppdrag för närstående personer. De nämnda uppdra- gen med anknytning till annan domstol än den egna torde i allmänhet inte ha ansetts skada förtroendet. Som regel bör domare avhålla sig från att biträda part i rättslig angelägenhet av tvistig natur, så länge det inte är något inom den privata sfären som faller utanför bisysslebegreppet. I ett ärende om besked enligt 12 § AF har () den 23.3.1977 uttalat att domare inte bör avge rättsvetenskapliga utlåtanden i pågående eller väntade tvister ens om det sker på begäran av båda parter. Däremot sägs att generella ut- låtanden om innebörden av en rättsregel i en typsituation bör godtas. Vi- dare har JK i ett beslut den 26.10.1989 i fråga om kursverksamhet utta- lat att det är betydelsefullt att domare medverkar vid undervisning eller Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 105 som föredragshållare för att lämna upplysningar om exempelvis ny la g- stiftning, men att det inte får bli fråga om rådgivning i konkreta fall eller i form av kursverksamhet i egen regi. Kurser i hyresjuridik som anordnats av hyresråd bedömdes därför av JK stå i strid med 7 § . Från TFN:s och regeringens något äldre praxis kan även följande nämnas. Styrelseuppdrag i sparbank har ansetts oförenligt med tjänst som i tingsrätt. Såväl TFN som regeringen menade att det inte finns anledning göra skillnad mellan uppdrag som ledamot i affärsbank eller sparbank då de olika banktypernas rörelser är likartade och de jävs- frågor som kan uppkomma är desamma (regeringsbeslut 15.10.1971). Att vara huvudman i banken ansågs dock inte medföra risk för förtroen- deskada. Vidare har uppdrag som styrelseledamot i en ekonomisk före- ning i vilken domaren var medlem ansetts oförenligt med domartjänsten. Att uppdraget trots domarens beaktansvärda ekonomiska intresse i före- ningen inte ansågs godtagbart av TFN och regeringen berodde på att det rörde sig om kvalificerade uppgifter i en förening med mycket omfattan- de verksamhet, nämligen Södra Skogsägarnas ekonomiska förening (regeringsbeslut . Ett tjänstledigt hyresråd ansågs inte under tjänstledighet kunna driva kurser i fastighetsrätt, inklusive hyresrätt, och arbeta med konsultationer i fastighetsrättsliga frågor (regeringsbeslut 23.5.1990). Inte heller ansågs två domare, som var medlemmar i en golfklubb, kunna agera som ombud för klubben i en tvist inför domstol med högt tvistevärde. Från TFN:s senare praxis kan nämnas att rådman i tingsrätt ansetts kunna vara ordförande i ett försäkringsbolags bilförsäkringsnämnd samt att hovrättslagman respektive hovrättsråd kunnat vara ordförande re- spektive vice ordförande i två olika försäkringsbolags skadeprövnings- nämnder. Däremot har inte ansetts kunna ha styrelseuppdrag i ett affärsdrivande bolag eller vara kundombudsman vid ett försäkrings- bolag, med uppgift bl.a. att ensam fatta beslut i yttranden som rör enskil- da (28.8.1997 och 10.10.1997). Ett miljöråd har inte på uppdrag av Na- turvårdsverket kunnat ansvara för ett samarbetsprojekt mellan och eftersom TFN ansåg honom kunna framstå som representant för verket (27.1.1999). En i kammarrätt har inte ansetts kunna vara styrelseledamot, försäkringstagarrepresentant, i ett försäkringsbolag eftersom företaget är affärsdrivande (). I ett beslut 11.11.1998 ansåg TFN att ett hovrättsråds bisyssla som konsult åt det estniska justitieministeriet var oförenlig med 7§ . Uppdraget gick ut på att vara rådgivare vid interdepartementala runda- bordssamtal i ärenden om EU-integration och att granska de ärenden som kom upp. Oförenligheten avsåg enligt nämnden inte uppgiften som 106 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor sådan utan det sätt på vilket verksamheten hade organiserats, nämligen att konsultuppdraget i fråga skulle utföras av ett handelsbolag i vilket hovrättsrådet var bolagsman. Regeringen gjorde emellertid en annan be- dömning (beslut 23.6.1999). Visserligen talade enligt regeringen starka skäl för att formen för bisysslans bedrivande var oförenlig med 7 § , eftersom det inte var fråga om uppdrag av typen förmögenhets- förvaltning för domaren själv eller dennes närstående. Det som enligt regeringen borde vara avgörande var emellertid om den verksamhet som faktiskt bedrevs, i detta fall utvecklingssamarbete på det rättsliga områ- det inom ramen för ett biståndsprojekt, var förenlig med 7 § . Ef- tersom så ansågs vara fallet upphävdes TFN:s beslut. I ett annat fall (beslut ) har regeringen haft att bedöma huru- vida ett justitieråd kunnat bedriva författarverksamhet och låta intäkter- na från denna verksamhet inbetalas till ett för ändamålet bildat aktiebo- lag där justitierådet utgjorde styrelse. framställan om be- sked enligt 12 § AF föranledde inte någon vidare åtgärd från regeringen. Detta motiverades med att verksamheten, författarskap, är grundlags- reglerad i tryckfrihetsförordningen, att grundlagen inte innehåller någon bestämmelse som medger att den som skriver eller ger ut tryckta skrif- ter måste inhämta besked från en offentlig arbetsgivare och att verk- samhet som sker i enlighet med tryckfrihetsförordningens bestämmelser alltid är tillåten. Den omständigheten att inkomsterna från författarska- pet flöt in till ett aktiebolag föranledde inte någon annan bedömning. Frågan om rådman kunde vara styrelseledamot i en sparbanksstiftel- se besvarades jakande av TFN i beslut . Stiftelsen är aktieägare i och har till huvudsakligt ändamål att främja sparsamhet i . Stiftelsen får också främja näringsliv, forskning och utbildning m.m. genom att utdela kontanta bidrag. Styrelsearbetet består huvudsakligen i att bedöma verksamheten hos de bidragssökande och besluta om utdelning av medel. Den praxis som behandlar åklagares bisysslor är ytterst begränsad. Re- geringen har dock tillåtit en distriktsåklagare att åta sig skatterättsligt uppdrag i samband med en deklaration (beslut . Avgörande för bedömningen var den ringa omfattningen av bisysslan. JK yttrade sig i ärendet () och uttalade att allmänt sett bör en restriktiv hållning intas beträffande åklagares bisysslor, inte minst vad gäller uppdrag inom sådana områden inom vilka åklagare ofta har att handlägga brottmål. Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 107