sou · GOB343 · 2001-01-01 00:00:00 — Om det är absolut nödvändigt, får han omhänderta en sådan person. Om så sker, skall polisen underrättas. Det är förenat med straffansvar att driva verksamhet utan till- stånd och att eftersätta säkerhetskraven. Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för hela järnvägstransportsystemet. Inom finns , Tågtrafikledningen och de andra enheter verket bestämmer. ansvarar bl.a. för sådana säkerhetsnormer för järnväg, tunnelbana och spårväg som det ankommer på Ban- verket att besluta om, tillsyn över att fastställda säkerhetsnormer följs, undersökning av olyckor och andra händelser i trafiken med järnväg, tunnelbana eller spårväg som berör säkerheten, i den mån undersökningen ankommer på , namn på trafikplats för järnväg, tillstånd enligt järnvägssäkerhetslagen att driva spåran- läggningar, spårtrafik eller särskild trafikledningsverksamhet och återkallelse av sådana tillstånd samt för godkännande av fordon och spåranläggningar och återkallelse av sådana godkännanden. Om undersökning från säkerhetssynpunkt av järnvägsolyckor och andra händelser som berör spårtrafiken finns bestämmelser i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. Alla olyckor och händelser i spårtrafiken skall utredas av verk- samhetsutövarna eller av (vid personskada eller betydande egendomsskada) eller av Statens haverikommis- sion (vid flera dödade eller skadade eller omfattande egendoms- skada). är också tillsynsansvarig ifråga om trans- porter av farligt gods på järnväg. 80 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. Luftfartyg skall vara luftvärdiga och miljövärdiga när de används vid luftfart. Ett luftfartyg anses luftvärdigt, om det är konstruerat, byggt, utrustat och hållet i stånd på ett sådant sätt samt har sådana flygegenskaper att säkerhetskraven är uppfyllda. Flygplatser och andra anläggningar för luftfarten skall uppfylla säkerhetskraven. När det krävs av hänsyn till allmän ordning och säkerhet får ett luftfartyg anmanas att landa. Den som äger ett luftfartyg som används vid luftfart eller den som brukar det i hans eller hennes ställe skall se till att fartyget är luft- värdigt. Ägaren eller brukaren eller befälhavaren skall därvid till anmäla sådant som har betydelse för luft- värdigheten och även i övrigt lämna de upplysningar som behövs för tillsynen. Om det behövs av hänsyn till flygsäkerheten får besluta att innehavaren av ett luftfartscertifikat inte får fullgöra vissa uppgifter vid luftfart, om han eller hon inte har ett gällande bevis om att han eller hon uppfyller särskilda villkor (behörighetsbevis). Befälhavaren skall övervaka att luftfartyget är luftvärdigt. Han eller hon skall se till att det är utrustat, bemannat och lastat på föreskrivet sätt. Vidare skall han eller hon se till att luftfärden för- bereds och genomförs i enlighet med gällande bestämmelser. Befälhavaren får sätta i land eller vägra ta ombord besättnings- medlemmar, passagerare och gods när omständigheterna kräver det. Om någon genom sitt uppträdande utgör en omedelbar fara för luftfartygets säkerhet eller för säkerheten ombord, får befälhava- ren vidta de åtgärder mot denne som behövs för att avvärja faran. Om ett luftfartyg råkar i nöd, skall befälhavaren göra allt vad han eller hon kan för att rädda ombordvarande, fartyg och gods. 2 Luftfartslagen (1957:297), luftfartsförordningen (1986:171), förord- ningen (1988:78) med instruktion för . Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. far det en olyckshändelse vid användningen av ett luftfartyg och medför olyckan att någon avlider, att någon blir allvarligt skadad, att fartyget får betydande skada skall befälhavaren rapportera det inträffade. Han eller hon skall också rapportera när det har funnits någon allvarlig fara för att en sådan olycka skulle inträffa eller när något har hänt som tyder på ett väsentligt fel hos fartyget eller markorganisationen. Om befälhavaren inte kan fullgöra dessa skyldigheter, skall fartygets ägare eller brukare göra det. Passagerarna skall rätta sig efter vad befälhavaren bestämmer om ordningen ombord. är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för den civila luftfarten. Inom Luftfartsver- ket finns ett huvudkontor som består av och de andra enheter som bestämmer. fullgör uppgifter i säker- hetsfrågor. Luftfartsinpektionen har i vissa avseenden en själv- ständig ställning i organisation. Den fastställer flygsäkerhetsbestämmelser och ansvarar för tillsynen över flygsä- kerheten (safety) och luftfartsskyddet (security) för den civila luft- farten. Tillsynen omfattar både flygdrift och flygmateriel, flygplat- ser och flygtrafiktjänst. ansvarar för och beslutar i sådana frågor om fastställande av säkerhetsnormer för den civila luftfarten och dess markanordningar som ankommer på , frågor om tillsyn över efterlevnaden av dessa normer, frågor om över- vakning av den civila luftfarten och dess markanordningars tillför- litlighet från flygsäkerhetssynpunkt, samt i sådana frågor om undersökning av luftfartsolyckor som ankommer på Luftfartsver- ket. 82 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. Om undersökning från säkerhetssynpunkt av luftfartsolyckor och andra händelser som berör luftfarten finns bestämmelser i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. Olyckor och händelser utreds på motsvarande sätt som olyck- orna och händelserna i spårtrafiken. Ett fartyg skall, när det hålls i drift, vara sjövärdigt. Häri ingår att fartyget är försett med nödvändiga anordningar till förebyggande av ohälsa och olycksfall, bemannat på betryggande sätt, tillräckligt provianterat och utrustat samt så lastat eller barlastat att säkerhe- ten för fartyg, liv eller gods inte äventyras. Om undersökning från säkerhetssynpunkt av sjöolyckor och andra händelser som berör sjöfarten finns bestämmelser i lagen (1990:712) om undersökning av olyckor. Sjöförklaring skall hållas i vissa fall, bl.a. när någon har eller kan antas ha avlidit eller fått svår kroppsskada medan fartyget var på väg, i samband med fartygets drift. Genom sjöförklaringen skall händelsen och dess orsaker om möjligt klarläggas. Alla förhållan- den som kan antas ha medverkat till händelsen eller vara av bety- delse för sjösäkerhetssynpunkt skall utredas. Befälhavaren skall innan en resa påbörjas se till att fartyget är sjö- värdigt. Under resan skall han eller hon vaka över att fartyget hålls i sjövärdigt skick. Om fel eller brist i sjövärdigheten inte kan avhjälpas genast, skall befälhavaren underrätta redaren eller den som i redarens ställe har befattning med fartyget. Befäl- havaren skall se till att fartyget framförs och handhas på ett sätt som är förenligt med gott sjömanskap. Han eller hon skall känna 3 Sjölagen (1994:1009), förordningen (1995:589) med instruktion för . Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. till de påbud och föreskrifter om sjöfarten som gäller för de far- vatten som fartyget skall trafikera och på de orter som det skall anlöpa. Om fartyget råkar i sjönöd, är befälhavaren skyldig att göra allt som står i hans eller hennes makt för att rädda de ombordvarande och bevara fartyget och lasten. Så länge som det finns rimlig utsikt att fartyget kan räddas får befälhavaren inte överge det utan att hans eller hennes liv är i allvarlig fara. Anträf- far befälhavaren någon i sjönöd är han eller hon skyldig att lämna all hjälp som är möjlig och behövlig för att rädda den nödställde, om det kan ske utan allvarlig fara för det egna fartyget eller de ombordvarande. Om befälhavaren i annat fall får kännedom om att någon är i sjönöd eller om han eller hon får kännedom om någon fara som hotar sjötrafiken, är han eller hon under de förutsätt- ningar som angetts skyldig att vidta åtgärder för att rädda den nödställde eller avvärja faran i enlighet med de föreskrifter som regeringen meddelat för sådana fall. Befälhavaren skall genast rapportera till när händelser av betydelse för sjösäkerheten inträffat. Passagerarna är skyldiga att iaktta föreskrifter om ordning och säkerhet under resan. Redaren kan dömas till straffansvar om han eller hon försum- mar att avhjälpa fel eller brist i sjövärdigheten, om han eller hon bort äga kännedom om felet eller bristen. Sak samma om han eller hon underlåter att, trots att det är möjligt, hindra fartyget att gå till sjöss när en förestående resa på grund av fel eller brist i sjövärdig- heten kan bli förenad med allvarlig fara för de ombordvarande. är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för sjöfarten. Inom finns en och de andra enheter verket bestämmer. 84 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. ansvarar för och beslutar i frågor om fast- ställande av tekniska säkerhetsnormer för fartyg, av normer för räddningsorganisationen ombord på fartyg och av säkerhetsnormer för farledsanordningar.4 Inspektionen utövar också tillsyn över att fastställda säkerhetsnormer följs, samt genomför sådana under- sökningar av sjöolyckor som ankommer på . Bestämmelserna om arbetsmiljö har tillkommit för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö.5 Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i sam- hället. Arbetsförhållandena skall anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Teknik, arbets- organisation och arbetsinnehåll skall utformas så att arbetstagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan med- föra ohälsa eller olycksfall. Arbetet skall planläggas och anordnas så, att det kan utföras i en sund och säker miljö. Arbetslokal skall vara utformad och inredd att så den är lämplig från arbetsmiljösynpunkt. Betryggande skyddsåtgärder skall vidtas mot skada genom fall, ras, brand, explosion, elektrisk ström eller liknande. Maskiner, redskap och andra tekniska anordningar skall vara så beskaffade och placerade och brukas på sådant sätt, att betryggande säkerhet ges mot ohälsa och olycksfall. Ämne som kan föranleda ohälsa eller olycksfall får användas endast under förhållanden som ger betryggande säkerhet. Kan betryggande skydd mot ohälsa eller olycksfall inte nås på annat sätt, skall personlig skyddsutrustning användas. Denna skall tillhandahållas genom arbetsgivarens försorg. Det är förenat med straffansvar att eftersätta säkerhetskraven. 413 § förordningen (1995:589) med instruktion för . 5Arbetsmiljölagen (1977:1160), arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Arbetsgivaren skall vidta alla åtgärder som behövs för att före- bygga att arbetstagaren utsätts för ohälsa eller olycksfall. Arbets- givaren skall beakta den särskilda risk för ohälsa och olycksfall som kan följa av att arbetstagaren utför arbete ensam, samt syste- matiskt planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön uppfyller kraven. Han eller hon skall utreda arbetsskador, fortlöpande undersöka riskerna i verksam- heten och vidta de åtgärder som föranleds av detta. Åtgärder som inte kan vidtas skall tidsplaneras. Arbetstagaren skall medverka i arbetsmiljöarbetet och delta i genomförandet av de åtgärder som behövs för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Den som tillverkar, importerar, överlåter eller upplåter en maskin skall se till att anordningen erbjuder betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. Den som tillverkar, importerar eller överlåter ett ämne, som kan föranleda ohälsa eller olycksfall, skall vidta de åtgärder som behövs för att hindra eller motverka att ämnet vid avsedd använd- ning innebär risk från skyddssynpunkt. Den som installerar en teknisk anordning skall se till att behövliga skyddsanordningar sätts upp och att i övrigt erforderliga skyddsåtgärder vidtas. Den som låter utföra byggnads- eller anläggningsarbete skall vid projekteringen se till att arbetsmiljösynpunkter, avseende såväl byggskedet som det framtida brukandet, beaktas och att olika delar av projekteringen samordnas. Även arkitekter, konstruktörer och andra som medverkar vid projekteringen, skall inom ramen för sina uppdrag se till att arbetsmiljösynpunkter beaktas. Skyddsombud företräder arbetstagarna i arbetsmiljöfrågor och skall verka för en tillfredsställande arbetsmiljö. I detta syfte skall ombudet vaka över skyddet mot ohälsa och olycksfall samt över att arbetsgivaren uppfyller kraven. Vid arbetsställe, där minst femtio arbetstagare regelbundet sysselsättes, skall finnas en 86 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. skyddskommitté, sammansatt av företrädare för arbetsgivaren och arbetstagarna. Arbetarskyddsstyrelsen ger ut föreskrifter som preciserar arbets- miljölagen med mer detaljerade regler. kon- trollerar arbetsplatserna från säkerhetssynpunkt. Tillsammans bil- dar Arbetarskydds- verket.6 Arbetarskyddsstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för arbetsmiljö- och arbetstidsfrågor och chefsmyndighet för Yrkesin- spektionen. I Arbetarskyddstyrelsens uppgifter ingår bland annat att ha den centrala tillsynen över arbetsmiljö- och arbetstidslag- stiftningen, meddela föreskrifter och allmänna råd, ta de initiativ som utvecklingen på arbetsmiljöområdet kräver, leda, samordna och utveckla verksamheten inom , delta i internationellt samarbete inom arbetsmiljöområdet samt ansvara för ett informationssystem för arbetsskador och framställa och sprida information. är indelad i tio distrikt. I varje distrikt finns en beslutande yrkesinspektionssnämnd, med tillsynsdirektören som ordförande. På distrikten, vars dagliga arbete leds av en tillsyns- direktör, arbetar yrkesinspektörer med olika specialkompetens för till exempel kemi, byggen, belastningsergonomi samt jurister och yrkeshygieniker. Varje distrikt har också en eller flera läkare knuta till verksamheten. 6 Förordningen (1988:730) med instruktion för . Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. skall bland annat följa utvecklingen inom arbetsmiljöområdet, se till att arbetsmiljö- och arbetstidslagarna följs samt främja skyddsverksamheten på arbetsplatserna. arbetar genom inspektioner, information och s.k. arbetsskadeutredningar. Inom den spårbundna trafiken, luftfarten och sjöfarten kan Nollvi- sionen sägas vara på god väg , om än inte uttalat på det sätt som formellt beslutade om i juni 1998.7 Inom dessa transportslag har man ett långsiktigt och systema- tiskt säkerhetsarbete, varför också säkerhetsnivån generellt sett redan är hög.8 Det fortsatta säkerhetsarbetet koncentreras på att vidmakthålla – och förbättra – denna nivå. Dock kan konstateras att inom de delar av luftfarten och sjöfarten som utgörs av nöjes- och rekreationsverksamhet i form av privatflyg och fritidsbåts- trafik inträffar flera dödsolyckor . Ytterligare en viktig skillnad jämfört med vägtransportsektorn är att antalet systemutformare är relativt begränsat, samt att ansva- ret för olika delmoment i trafiken sammantaget kan sägas vara tydligare specificerat. , och Sjöfartsin- spektionen är till struktur mycket lika. Alla tre inspektionerna har sin organisatoriska hemvist knuten till respektive trafikverk och 1997/98:56 Transportpolitik för en hållbar utveckling, bet. 1997/98:TU10, rskr. 1997/98/266 8 Således omkom 71 personer till följd av järnvägsolyckor (inklusive självmordsolyckorna). Inga olyckor med omkomna har inträffat inom den tunga luftfarten . Inom sjöfarten har –1998 sammanlagt 25 personer avlidit till följd av fartygs- olyckor. Källa: En säker trafik, Underlag om mål, mått och metoder, Rapport från arbetsgrupp inom måluppdrag . 88 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. deras huvudsakliga verksamhet består i att utveckla regler och att i förhand utifrån ett säkerhetsperspektiv granska och godkänna for- don/fartyg, infrastruktur och trafikutövare. Andra viktiga uppgifter för inspektionerna är att genomföra tillsyn av olika delar av trans- portsystemet utifrån respektive regelverk. Undersökningar av olyckor och rekommendationer till säkerhetsförbättrade åtgärder ingår också som en betydande del i verksamheten. har också inspektionernas verksamhet utvecklas mot att, framför allt genom utbildning, stötta de olika ansvariga aktörernas ambition till egenkontroll och utveckling i linje med det kvalitetsförbättringsarbete som sprider sig i samhället. En utgångs- punkt är att väl utvecklade kvalitetssäkringssystem minskar behovet av att i detalj reglera olika processer och komponenter. Det långsiktiga målet för inspektionernas verksamhet är att ingen skall dödas eller allvarligt skadas till följd av trafikolyckor i transportsystemet (Nollvisionen) och att transportsystemets utformning och funktion skall anpassas till detta krav. Nollvisionstanken finns även inom arbetsmiljöområdet, även om det inte är klart uttalat här att ingen skall dödas eller allvarligt ska- das till följd av olyckor i arbetet. Syftet är i stället att åstadkomma en successiv förbättring, genom att förebygga ohälsa och olycks- fall i arbetet och även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Sammantaget kan även inom detta område ansvaret för olika delmoment i den verksamhet som skall leda till bättre arbetsmiljö sägas vara noggrant specificerat. Såväl samhället som arbetslivet och arbetsmiljön har förändrats som gått sedan Arbetarskyddsstyrelsen och Arbetar- skyddsverket bildades.9 Sett utifrån Arbetarsskyddsstyrelsens horisont kunde beskrivas som teknikens årti- onden, dominerade de kemiska riskerna i arbets- 9Källa: Arbetsmiljön – en i välfärdsbygget (Arbetarsskydds- styrelsen 1999). Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. livet och stod belastningsskadorna i fokus. Även de psykosociala frågorna fick större utrymme i debatten och en ökad legitimitet i det allmänna medvetandet. Internkontroll, sys- temtillsyn och arbetsgivaransvar kom . Tillsynsverksamheten har förändrats och tyngdpunkten i tillsy- nen förskjutits från detaljkontroll till kontroll av hur arbetsmiljö- frågorna generellt hanteras i företagen och hur arbetsgivaren lever upp till sitt ansvar för arbetsmiljön. Exempelvis kontrolleras genom systeminspektioner att arbetsgivaren har ett fungerande arbetsmiljöarbete. Mot denna bakgrund kan konstateras att antalet dödsfall i arbetsolyckor har minskat radikalt : Diagrammet är hämtat från Arbetarskyddsstyrelsens och Yrkesin- spektionens hemsida (). (dog 67 människor i arbetsplatsolyckor. 16 av dessa dödsfall var relaterade till vägtrafiken.) 90 Säkerhetsansvar och utvecklingsfrågor inom. Utredningen kan konstatera att över tiden och för olika verksam- hetsområden har olika strategimodeller valts i fråga om säkerhets- och/eller kvalitetsarbete: säkerhetskrav antingen på detaljnivå eller på en övergripande nivå uppföljning antingen med kontrollerande eller informe- rande/lärande syfte. Det förefaller som om ingen av modellerna har använts statiskt. En viktig slutsats är därför att en organisation inom säkerhetsområdet måste vara så flexibel att den kan arbeta med alla eller envar av modellerna, beroende på vilken situation som råder. Dock kan konstateras att myndigheter som arbetar med frågor som rör akuta hot mot människors liv och hälsa ofta har en relativt sett större andel kontroll än information i sin verksamhetsinriktning. Enligt direktiven skall utredaren beakta de bestämmelser om pro- dukters och tjänsters säkerhet som finns inom andra juridiska områden och överväga hur dessa går att applicera på vägtransport- systemet. Produktsäkerhetslagen1 (PSL) tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och i fråga om varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet.2 En förutsättning är att varan eller tjänsten i inte obetydlig omfattning utnyttjas eller kan komma att utnyttjas av konsumenter för enskilt bruk. Syftet med bestämmelserna är att motverka att farliga varor och tjänster orsakar person- eller egendomsskador. Med farliga varor och tjänster avses sådana varor eller tjänster som är förenade med ris- ker, vilka antingen framstår som onödiga med hänsyn till möjliga skyddsåtgärder eller som är svåra att förutse för brukarna.3 1Produktsäkerhetslagen (1988:1604). 1995/96:123, Produktsäkerhetslagen och offentlig verk- samhet, faller i princip alla varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet (dvs. verksamhet som bedrivs av staten, kommuner eller landsting) inom lagens tillämpningsområde. Lagen blir tillämplig exempelvis vid försäljning, utlåning och uthyrning, och omfattar sådana områden som hälso- och sjukvård, utbildningsväsendet, barnomsorg, äldreomsorg samt sport- och fritidsverksamheten. 1988/89:23 om produktsäkerhetslag. Näringsidkaren kan åläggas att lämna säkerhetsinformation, förbjudas att tillhandahålla varor och tjänster, åläggas att lämna varningsinformation, åläggas att återkalla varor och tjänster eller förbjudas att exportera varor. Lagen bygger dock på att närings- idkarna i första hand frivilligt skall vidta anvisade åtgärder. När sådana åtgärder behöver vidtas bör därför tillsynsmyndigheten ta upp förhandlingar med näringsidkaren, om inte saken brådskar eller omständigheterna i övrigt talar mot att förhandlingar tas upp. Tillsynen av efterlevnaden av PSL utövas av i fråga om varor och tjänster som inte är specialreglerade.4 Beträf- fande specialreglerade varor och tjänster ligger tillsynsuppgiften på den myndighet som enligt specialregleringen är tillsynsmyn- dighet beträffande varan eller tjänsten i fråga.5 Om tillsynsmyndigheten inte kan förmå en näringsidkare att vidta erforderliga säkerhetsåtgärder, kan myndigheten vända sig till med begäran om att frågan förs till . Delar KO tillsynsmyndighetens uppfattning, skall han ansöka hos om åläggande eller för- bud enligt lagen. Marknadsomstolens beslut kan inte överklagas. Enligt 3 § PSL får ett åläggande eller förbud enligt lagen inte meddelas i den mån det i annan författning eller i beslut av myn- dighet har meddelats särskilda bestämmelser om varan eller tjäns- ten med samma ändamål som åläggandet eller förbudet skulle fylla. Det innebär att i stor utsträckning sätts ur spel på de områden som är specialreglerade. 4Som exempel på s.k. produktorienterad speciallagstiftning (som gäller hanteringen av produkter på ett speciellt produktområde) anges i prop 1995/96:123, Produktsäkerhetslagen och offentlig verksamhet, bilaga 4, bl.a. livsmedelslagstiftningen, läkemedelslagstiftningen, kemikalielag- stiftningen, fordonslagstiftningen, ellagstiftningen, personlig skyddsut- rustning för privat bruk, lagen om leksakers säkerhet och byggprodukt- lagstiftningen. 5Jämför t.ex. 35 § fordonskungörelsen (1972:595) av vilken framgår att har att utöva tillsyn enligt produktsäkerhetslagen. Bestämmelserna om produktansvar6 behandlar skadeståndsansvar för produktskador, och bygger på ett EG-direktiv om produkt- ansvar som antogs år 1985.7 Eftersom syftet med denna utredning inte är att undersöka och förändra möjligheten för sakägare att i enskilda fall kunna driva civilrättsliga processer kommer frågan inte att belysas närmare här. Dock konstateras att skadestånds- ansvaret enbart omfattar skador som orsakats av lösa saker (produkter), medan produktsäkerhetsbegreppet avser såväl varor som tjänster (utom såvitt avser det offentligas verksamhet). Det s.k. producentansvaret utgör primärt en del av miljölagstift- ningen och inrymmer inga trafiksäkerhetsaspekter. Däckproducenterna är skyldiga att på ett miljömässigt godtag- bart sätt ta hand om däck som har tjänat ut.8 Syftet är att av alla däck som återlämnas skall omhändertas på annat sätt än genom deponering. Den som yrkesmässigt tillverkar bilar i , eller den som yrkesmässigt för in bilar till , ansvarar för att uttjänta bilar (med en totalvikt upp t.o.m. ) tas om hand om ett miljöriktigt sätt, och att materialet som ingår i bilarna återvinns och återanvänds.9 Syftet är att avfalls- mängderna vid skrotning av bilar, och behovet av nytt material, därmed skall minska.