sou · GOB328d2 · 2001-01-01 00:00:00 — När kommunerna tidigare erhöll direkta statsbidrag för den kommu- nala vuxenutbildningen, så utgick ett särskilt schablontillägg om . Detta tillägg fick användas till studie - och yrkesorientering samt till studiehandledning. Högst av schablontillägget fick användas för att avlöna hel- eller deltidsanställda syo-funktionärer. Schablontillägget ingick sedan i den summa som kommunerna erhöll för utbildning för vuxna och som ingår i det kommunala utjämningsbidraget. Vad som ska beräknas är alltså en ambitionshöjning och motsvarande kostnadsfördyring. beräknar en utökad kostnad om av den totala kostnaden för vuxenutbildning, vilken uppgick till (, 1999). Den utökade kost- naden för studiehandledning och stöd kan därmed beräknas till . förslag om att studerande i behov av sär- skilt stöd bör ges rätt till en fördjupad individuell studieplan innebär ett förtydligande av den skyldighet som kommunen har att upprätta en individuell studieplan. Målsättningen för den fördjupade individuella studieplanen är den samma som för den individuella studieplanen, dvs. att utifrån ett uppsatt kunskapsmål beskriva hur detta ska realiseras. Förslaget stärker den studerandes ställning gentemot utbildnings- anordnaren men kan i och med detta inte sägas innebära att kommu- nerna åläggs några nya uppgifter. 9 .5 Angränsande frågor Det finns många viktiga angränsande frågor. Till dem hör utformningen av -utbildning på eftergymnasial nivå annan än högskoleutbildning -utbildning och kompetensutveckling i arbetslivet -kulturverksamhet – radio, TV, bibliotek, muséer, tidningar, böcker, teater, konserter, bio etc. -andra utbildande och informativa aktiviteter – föräldrautbildning, mödravårdsutbildning, familjerådgivning, konsumentupplysning etc. Kommittén har vissa synpunkter och krav på hur dessa angränsande system ska fungera för att vi ska få en bra helhet. 9 .5 .1 Ungdomsutbildning Inom detta område är det två aspekter som särskilt förtjänar att upp- märksammas. Den ena har att göra med ungdomsutbildningen som en basutbildning för fortsatt lärande. Den andra handlar om övergången från ungdomsutbildningen till vuxenlivet och vuxenlärandet och över- lappningarna däremellan. Ungdomsutbildningen ska lägga grunden för det livslånga lärandet och motivera till fortsatta studier. Som framgått av redovisningen i kapitel 4 är det många studerande som inte uppnår fullgoda resultat i grund- och gymnasieskolan. att grund- och gymnasieskolan måste utvecklas så att en större andel av varje årskull lämnar grund- och gymnasieskolan med godkända resultat än . Det ankommer på kommunerna att satsa på och gymnasie - skolan och ge ungdomarna det stöd de behöver för att fullfölja utbild- ningen i grund- och gymnasieskolan. Kommunernas ansvar för ungdo- marna och deras utbildning kompletteras med de möjligheter till ut- veckling som den kommunala uppföljningen av ungdomar upp till och ungdomsgarantin för ungdomar 20–erbjuder. Det är möjligt att läsa upp till extra i . Det individuella programmet i gymnasieskolan ger också flexibla möjligheter för ungdomar som kommit efter i att komma ikapp. Den som har påbörjat men inte slutfört ett nationellt eller specialutformat program före 19/har rätt att fullfölja det i gymnasieskolan. Den som inte har påbörjat ett nationellt eller specialutformat program har rätt till utbildning i gymnasieskolans individuella program. Trots vissa besparingar var 1997 det OECD-land som satsade störst andel av sin BNP (Bruttonationalprodukt) på (Revisorer, 1999b). Resurserna skulle förmodligen kunna användas mer effektivt. Kommittén kan inte komma med pedagogisk-organisatoriska lösningar för ungdomsutbildningens del men anser att även ungdomsskolan skulle ha mycket att vinna på att införa ett flexibelt lärande av den typ som utvecklats inom . Eleverna kan behöva i större ut- sträckning än -kombinera studier på grundskolenivå och gymnasienivå -studera på olika nivåer i olika ämnen -läsa på deltid -kombinera studier med andra aktiviteter inte minst yrkesinriktad verksamhet -ta två, tre, fyra eller fler år på sig i gymnasieskolan allt efter indivi- duella förutsättningar etc. Det är ett slöseri med de studerandes tid att studera utan pedagogiskt och annat stöd som behövs. Att lämna gymnasieskolan – för att inte tala om – utan fullständiga betyg är dessutom mycket ris- kabelt. Arbetsmarknaden för ungdomar som saknar gymnasieutbildning är mycket smal. Övergång och överlappning mellan gymnasial ungdomsutbildning och utbildning för vuxna Alla kommuninnevånare har – något förenklat uttryckt – rätt att vid behov delta i grundläggande vuxenutbildning. De är också behöriga att delta i gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning, om de saknar aktuella kunskaper. En åldersgräns finns vid . Det som kan diskuteras är hur den aktuella förordningens skrivningar (KomvuxF) ska tolkas i relation till sökande som har slutbetyg från ett treårigt nationellt program. Vad betyder i det sammanhanget egentligen att ... sakna eller ha brister i sådana kunskaper som kursen avser att ge ... ? För varje kurs finns en kursplan med bland annat mål och betygskriterier i tre steg. Ett exempel kan utgöras av algebra. I be- tygskriterierna för betyget Godkänd ställs vissa krav på matematisk kunskap. Dessa krav byggs ut i de två följande stegen. En rimlig tolk- ning – som delas av i praktiken samtliga skolledare vid komvuxenhe- terna – är då -att den som inte har läst kursen eller som har fått betyget Icke god- känd på kursen saknar sådana kunskaper som kursen avser att ge samt -att den som har fått betyget Godkänd eller Väl godkänd på kursen kan fortfarande ha brister i sådana kunskaper som kursen avser att ge. En sådan tolkning innebär att sökande som kommer direkt från avslu- tade gymnasiala studier på ett nationellt eller specialutformat program är behöriga att söka en kurs inom vuxenutbildning (utom de som har betyget Mycket Väl Godkänd men de lär ändå knappast söka). Om de sedan tas in är en fråga om urval och urvalsregler. Det kan i detta sammanhang också vara på sin plats att kommentera begreppet konkurrenskomplettering. Fram till reformerna på 1990- talets början var konkurrenskomplettering – till skillnad från behörig- hetskomplettering – inte tillåten. I samband med övergången till ett kunskapsrelaterat betygssystem ändrades detta. Om en studerande vill skaffa sig ökade kunskaper i ett ämne/kurs, så skulle detta också ge utslag vid urval till högre studier. gällde detta även ele - ver medan de fortfarande gick i gymnasieskolan. Deras rätt till konkur- renskomplettering upphävdes dock, eftersom denna möjlighet ansågs inverka menligt på deras pågående studier i andra kurser och ämne. Som vi såg i kapitel 4 är det av en årskull som efter gymnasieskolan konkurrenskompletterar för att höja sina betyg och på så sätt lättare kunna ta sig in på önskad högskoleut- bildning. Till detta kommer av en årskull som kompletterar sina betyg av andra skäl. Inom parentes sagt är det dock betydligt svå- rare att konkurrenskomplettera än vad många tror. Följande exempel kan visa detta: En elev har efter avslutade gymnasiala studier på samhällsvetenskapsprogrammet fått ett slutbetyg med bland annat ett IG i spanska (både kurs A och B). Henne jämförelsetalet är 14,33. Maximalt kan en elev från gymnasieskolan uppnå 20,0. Hon vill in på en högskoleutbildning, där jämförelsetalet vid urval ligger på lägst 18,0. Hon läser på vuxenutbildning och lyckas åstadkomma Mycket väl godkänd (MVG) i såväl A- som B-kursen i spanska. Hon lyckas också höja sitt betyg i historia från G (kurs A) respektive VG (kurs B) till MVG i de båda kurserna. Hennes jämförelsetal blir då 16,63. Trots de fina studieresultaten i detta smått utopiska exempel är det ändå långt kvar till jämförelsetalet 18,0. Det verkliga problemet i detta sammanhang är platsbrist i högskolan – en platsbrist som är koncentrerad till vissa attraktiva utbildningar vid vissa högskolor. Konsekvenserna av att de nyavgångna från gymnasieskolan fortsät- ter i vuxenutbildning är i huvudsak två och handlar om urval och studiesituation. Vid urval ska enligt föreskrifter i vuxenutbildning före- träde ges dem som har störst behov av utbildning. Vem som har det kan alltid diskuteras. Enligt 3 kap 10§ (KomvuxF) gäller följande Om antalet platser är mindre än antalet behöriga sökande till en kurs inom gymnasial vuxenutbildning eller till en påbyggnadsutbildning som inte bygger på genomgången gymnasieskola eller motsvarande vuxenutbildning, skall, utan hänsyn till tidigare betyg, företräde ges dem som har störst behov av utbildningen. Vid urvalet skall särskilt beaktas om en sökande -har kort tidigare utbildning, -behöver utbildning för planerad eller pågående yrkesverksamhet eller står inför yrkesval, -behöver utbildning för att komplettera ett reducerat program från gymnasieskolan eller för annan behörighetskomplettering, eller -skall kunna fullfölja studier som den sökande har påbörjat enligt en upprättad studieplan. Eftersom dessa fyra prioriteringsregler inte är rangordnade förekommer det att intagningsnämnden i vissa kommuner prioriterar unga konkur- renskompletterande före äldre vid antagning. I läroplanen sägs visserli- gen att den med kortast utbildning ska prioriteras, men detta framgår inte tydligt i föreskrifterna om urval i förordningen om vux- enutbildning. Att ta steget in i gymnasiala studier kan som vuxen vara stort. Det kan ske mer eller mindre individualiserat som distansutbildning, i flexibla lärcentra eller i grupp med gemensam lärare. I det senare fallet är det viktigt att deltagarna befinner sig på ungefär samma nivå och inte består av två delar, varav vissa deltagare redan har studerat ett flertal kurser i ämnet. Låt oss exempelvis ta några före detta gymnasie elever som i gymnasieskolan läst A-, B- och C-kurserna i matematik. De vill läsa om A-kursen, eftersom den är störst (110 gymnasiepoäng) och storleken påverkar betygstalet. I samma grupp finns ett antal vuxna arbetslösa, som bedöms kunna börja på i matematik. Spänningarna mellan dessa två grupper blir troligtvis stora. Detta gynnar inte de vuxna, speciellt inte korttidsutbildade vuxna. För fullständighetens skull bör noteras att blandningen vuxna – ungdomar också kan innebära fördelar. De vuxna kan dela med sig av sin arbetslivserfarenhet och konkretisera abstraktionerna och ungdo- marna kan genom sitt ifrågasättande få de vuxna att också våga ställa frågor och inte okritiskt acceptera lärarens budskap. ser ingen anledning att ändra den nuva- rande åldersgränsen vid antagning till vuxenutbildning. Den innebär i realiteten ingen låsning vare sig för individerna eller kommu- nerna. Individerna har alltid någonstans att vända sig. Kommunerna har också stora valmöjligheter. De kan t.ex. förlägga hela gymnasieskolans individuella program inom den kommunala vuxenutbildningens ram eller integrera hela gymnasieskolan och den gymnasiala delen av den kommunala vuxenutbildningen. Studie r för deltagare i gymnasieskolans individuella program kan upphandlas av folkhögskolan alternativt kan ungdomar uppmuntras att söka till folkhögskolan, där åldersgränsen är lägre (). att prioriteringarna vid uttagning till kurser – vilka nu återfinns i förordningen om vuxenutbildning – bör göras tydligare i den kommande nya vuxenutbildningsförordningen. Som närmare diskuteras i kapitel 15 måste en ny vuxenutbildningsför- ordning utarbetas för den reformerade vuxenutbildningen i kommu- nerna. Vid urval till vuxenutbildning ska därvidlag enligt uppfattning följande prioritering gälla 1.sökande ska kunna fullfölja kompletterande studier som den sökande har påbörjat enligt en upprättad individuell studieplan 2.sökande som behöver utbildningen för att komplettera sin tidigare utbildning i syfte att skaffa sig behörighet för högre studier eller komplettera sitt yrkeskunnande eller vill förändra sin situation i ar- betslivet Inom respektive urvalsgrupp bör dessutom, i enlighet med resonemanget i kapitel 10, de arbetslösa ha förtur. förslag att kommunerna ska vara skyldiga att erbjuda vuxna korttidsutbildade gymnasial utbildning, som presen- terats tidigare i detta kapitel, innebär att individer som inte har 2000 gymnasiepoäng garanteras plats. Andra sökande som endera be- höver komplettera sina studier med ny inriktning eller avser att konkur- renskomplettera kan då inte konkurrera med denna grupp om platserna. Förslaget till urvalsregler prioriterar sökande som har påbörjat studier enligt en upprättad individuell studieplan före nya studerande som be- höver behörighetskomplettera. I sista hand kan bland andra också stu- derande som vill konkurrenskomplettera tas in till kursen. att studerande som kommer direkt från gymnasieskolan och behöver konkurrenskomplettera får göra detta i t.ex. särskilda grupperingar med färre lärarhandledda undervisningstimmar, studera på distans alternativt genomföra självstudier med viss handledning från lärare på gymnasieskola eller vuxenutbildning och därefter genomgå prövning i gymnasieskolan eller vid komvuxenheten. De bör erbjudas diagnos/vägledning så att de kan erbjudas lämpliga individuella lösningar. Samma möjligheter bör erbjudas övriga som vill komplettera sina betyg i den mån det bedöms lämpligt. 9 .5 .2 Arbetsmarknadsutbildning I relationerna mellan vuxenutbildning och arbetsmarknads- utbildning finns bl.a. följande viktiga frågor att ta ställning till - hur man ska få till stånd ett gott samarbete har inneburit ett stort framsteg på detta område. och Arbetsförmedlingen har bl.a. samarbetat om att informera, vägleda och rekrytera till samt samordna utbildningsutbudet (jfr. kapitel 7). Ett angeläget utvecklingsområde är arbetet med de individuella studie- respektive handlingsplanerna men även i övrigt både kan och bör samarbetet fördjupas. En lämplig arena för vidareutveckling av samarbetet är arbetsförmedlingsnämnden. -hur arbetsmarknadsutbildning ska avgränsas från vuxen- utbildning Arbetsförmedlingen upphandlar vissa gymnasiala kurser som arbets- marknadsutbildning, t.ex. omvårdnadsprogrammet. -om Arbetsförmedlingen ska ha möjlighet att utnyttja det reguljära utbildningssystemet som , dvs. att Arbetsförmedlingen står för utbildningsbidrag men inte bekostar utbildningsplatsen när det gäller arbetshandikappade och invandrare som varit arbetslösa längre än . Dessa undantag blev kvar 1996 då Arbetsförmedlingens generella möjligheter att utnyttja det reguljära utbildningssystemet avskaffades (prop. 1995/96:222). principiella synpunkt är att arbetsmarknads- utbildning och vuxenutbildning ska vara klart åtskilda. Detta är en förutsättning för ett gott samarbete. Villkoren för att studera i vuxenutbildning förbättras vä- sentligt i och med de förslag som kommittén lägger om studiestödet vid studier i vuxenutbildning och om kommunernas skyldigheter att tillhandahålla vuxenutbildning, att tillhandahåll hela utbudet av gymnasiala kurser och att göra det för individer som inte har treårig gymnasial utbildning. Som närmare framgår av kapitel 10 har tänkt sig att i den mån det uppstår kö (inom tidsfristen tre till sex må- nader) till de platser kommunerna är skyldiga att tillhandahålla ska de arbetslösa komma först i kön. Detsamma gäller den köbildning som kan uppstå när det gäller kompletteringsstudier i vuxenutbildning på gymnasienivå. Mot denna bakgrund anser – förutsatt att de förbättrade villkor som kommittén föreslagit bl.a. när det gäller stu- diestödet inklusive en höjning av åldersgränsen för studiestödet – att studier på grundläggande och gymnasial nivå ska genomföras inom den kommunala vuxenutbildningen och med de studiestöd som förutses för dylika studier, och därmed att undantagen för invandrare och arbetshandikappade tas bort. De kommunala vuxenutbildningsenheterna ska dock ha rätt att även fortsättningsvis lämna in anbud till Arbetsförmedlingen och när det gäller upphandling av arbetsmarknadsutbildningar. De upphandlade arbetsmarknadsutbildningarna kommer då att klart skilja sig åt från det ordinarie utbudet i vuxenutbildning. Det är inte frågan om att skapa ett parallellt utbud reguljära utbildningar via arbetsmarknadspolitiken. Som framgår av avsnitt 5.4 gäller för arbetsmarknadsutbildningen andra mål än för den reguljära utbildningen. Den har inga kursplaner, ser olika ut i olika delar av landet och är snabbt föränderlig till inriktning och uppläggning. Detta hindrar naturligtvis inte att smärre yrkesinriktade delar i upphandlad arbetsmarknadsutbildning kan påminna om kurser i den kommunala vuxenutbildningen. För det reguljära utbudet av kurser i den kommunala vuxenutbild- ningen skulle Arbetsförmedlingen och kunna fun- gera som en effektiv påtryckande kraft för att få kommunerna att ta sitt ansvar att tillhandahålla vuxenutbildning. En fylligare bakgrund till förslaget att ändra villkoren för individer med funktionshinder i arbetsmarknadsutbildningen återfinns i kapitel 11. Ytterligare en intressant fråga är hur det reguljära utbildningssyste- met ska utnyttjas vid konjunktursvackor och lokalt/regionalt vid större strukturförändringar. För att inte störa renodlingen mellan vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning men ändå möjliggöra konjunkturvariationer i den kommunala vuxenutbildningen anser att extra pengar för studiestöd och extra pengar till utbildnings- platser bör tillföras det kommunala utbildningssystemet vid större konjunkturnedgångar och större lokala/regionala strukturförändringar. Denna konjunktur- och strukturbetingade verksamhet skulle enligt bedömning även beröra den yrkesinriktade eftergymnasiala utbildningen varför pengar både till den kommunala vuxenutbildningen och den yrkesinriktade eftergymnasiala yrkesutbild- ningen skulle kunna kanaliseras ut via den statliga myndigheten för de senare utbildningarna (se vidare nedan). Särskilda konjunktur- och strukturavtal skulle kunna upprättas med kommunerna i de aktuella fallen. 9 .5 .3 Eftergymnasial utbildning annan än högskoleutbildning att en separat eftergymnasial yrkesutbildningssektor bör utvecklas i . Kvalificerad yrkesutbildning (KY), de s.k. kompletterande utbildning- arna, de kommunala påbyggnadsutbildningarna och den yrkestekniska högskolan (YTH) skulle kunna utgöra grundstommen för samhällsstödd eftergymnasial yrkesutbildning. En särskild statlig myndighet bör ansvara för anslagstilldelning till dessa utbildningar samt mål- och resultatuppföljning liksom regeltillsyn i enlighet med vad som föreslagits i SOU 1999:122. En aspekt som vill betona i detta sammanhang är att möjligheterna att validera in till dessa utbildningar måste tas till vara redan från början. 9 .5 .4 Högskola Tre frågor diskuteras i detta avsnitt. Dimensionering - får de vuxna, får de unga plats i högskolan? Samverkan mellan högskolan och andra ut- bildningsanordnare. Högskolans s.k. tredje uppgift. SCB har på uppdrag av utarbetat prognoser som bl.a. belyser den framtida övergången från vuxenut- bildning till högskola. När det gäller hur stor andel av dem som lyfts till treårig gymnasienivå som kommer att studera på högskolan har SCB valt att arbeta med tre antaganden: -en andel på vilket motsvarar övergången till högskolan för dem som gick ut gymnasieskolan /95. Noteras bör att denna andel var ovanligt stor på grund av att andelen avgångna från studieförberedande program/linjer blev hög då studietiden för de yrkesinriktade studievägarna i gym- nasieskolan förlängdes. -en andel på vilket motsvarar övergångsfrekvensen för gymnasieavgångna 1988/89. -en andel på vilket motsvarar en uppgift i SOU 1999:39 om dem som började studera i och vad de gjorde . Dessa antagande visar på en stor spännvidd som dock inte är orealis- tisk. En utvärdering av i visar exempelvis att av de studerande tänker söka sig till någon hög- skoleutbildning eller annan högre utbildning . En ungefär lika stor andel säger att de kanske tänker göra det. Det be- tyder att är presumtiva högskolestuderande (, m.fl., 1999). Till övriga antaganden i SCB:s prognos hör -den genomsnittliga studietiden som antas vara mätt i det antal år man finns registrerad i högskolan. -antalet som uppnår treårig gymnasienivå som uppskattas till 34 000 fram och därefter till 21 000 . -att övergången till högskolan antas ske direkt efter vuxenutbild- ningen. -att antalet heltidsstuderande antas utgöra av det antal personer som läser på högskolan. Resultaten av prognoserna framgår av tabell 9.2. Tabell 9.2 Beräknat antal studerande i grundläggande högskoleutbildning bland dem som genom vuxenutbildning och lyft sig till 3-årig gymnasial nivå efter 1998 Källa: SCB, 2000, Beräkning av konsekvenser för högskolan till följd av . PM, samt muntliga uppgifter från SCB, . Hur förhåller sig detta till antalet platser i högskolan? Kommer dessa nybörjare i högskolan med bakgrund från vuxenutbildning att få plats i högskolan? Antalet studerande i högskolan har ökat kraftigt . till 2002 ska högskolan, enligt budgetpropositionen 1999/2000:1, tillföras 56 000 nya platser. Netto innebär detta ca 49 000 platser. Totalt kommer det att handla om 278 000–295 000 platser 2002 beroende på hur stor del av tidigare års produktion över takbeloppen som lärosätena räknar av mot kommande års anslag (, 1999). Av dessa utnyttjades 245 1998, vilket innebär att det skulle finnas i storleksordningen 35 000–50 000 platser i tillväxtutrymme (, 1999). Om de studerande från vuxenutbildning och Kunskaps- lyftet skulle ta 10 000–20 000 platser i anspråk av dessa platser skulle det därutöver återstå ett tillväxtutrymme på som minst 15 000 och som mest 40 000 platser. Med beaktande av att en årskull består av ca 100 000 ungdomar får detta betraktas som ett relativt gott om utrymme. Detta resonemang förutsätter naturligtvis att det finns en viss överens- stämmelse mellan platsernas fördelning över ämnen och lärosäten och de sökandes önskemål. Som konstaterades i kapitel 4 är kanske inte det största hotet mot di- rektövergången från ungdomsskolan till högskolan brist på platser i högskolan utan det faktum att en allt mindre andel ungdomar har grundläggande högskolebehörighet när de lämnar gymnasieskolan. nöjer sig i detta sammanhang med att kon- statera att med de satsningar som görs bör både fler ungdomar och fler vuxna i rimlig omfattning kunna beredas plats i hög- skolan. har inte funnit anledning att närmare granska reglerna för tillträde till högskolan, om det skulle behövas nya tillträdesregler för unga och/eller vuxna eller om det ligger några in- effektiviteter i nuvarande antagningssystem (med den typ av målrelate- rade betyg som tillämpas i gymnasieskolan, gällande regler för 336 III SOU 2000:28 betygssammanräkning, kvoter, upprepbara högskoleprov, tillgodoräk- nande av arbetslivserfarenhet etc.). analyserar löpande effekterna av tillträdesreglerna till högskolan. Som ett led i sin uppföljning av den svenska högskolan följer också utvecklingen av tillströmningen till grundutbildningen i högskolan, bl.a. hur nybörjare i högskolan fördelar sig på olika åldersgrupper. Verket har således konstaterat att det blivit lättare för nybörjare att bli antagna till högskolan (, 2000). bedriver också ett särskilt projekt med syfte att be- lysa konsekvenserna av de tillträdesregler som trädde i kraft och de effekter dessa har haft på tillströmningen till högre utbildning. Samverkan mellan högskolan och andra utbildningsanordnare – validering Det är angeläget att olika utbildingsanordnare kan samarbeta på ett ef- fektivt sätt och att övergångarna från en utbildningsanordnare till en annan liksom mellan informellt och formellt lärande blir så smidiga som möjligt. vill när det gäller utbildningsanordnare något belysa samverkansproblematiken utifrån den diskussion som fö- rekommit på folkbildningsområdet. Kommittén vill dock påpeka att problemen är likartade för all eftergymnasial utbildning inklusive den yrkesinriktade och kan förväntas öka i takt med att den eftergymnasiala utbildningen utvecklas som en del i det livslånga lärandet.