sou · GOB37d2 · 2001-01-01 00:00:00 — En sänkt medelarbetstid kan leda till en förstärkt pro- duktivitet, dvs. arbetstiden utnyttjas effektivare. Produktivitetsföränd- ringen är i sin tur den kanske viktigaste faktorn bakom den Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 45 Sambandet mellan de båda sistnämnda är starkt. Det kan alltså finnas ett orsaksförhållande också i omvänd rikt- ning: ändrad arbetstid påverkar den reala timlönen. I diagrammet verkar dock den reala timlöneförändringen tidsmässigt föregå arbetstids- förändringen, vilket talar för ett samband i den här antagna huvudrikt- ningen. Diagram 3.3 Real timlön och medelarbetstid 1960-2015 Uppgången i medelarbetstid i är nästan unik bland . Av tolv länder (åtta västeuropeiska samt , , och ), som redovisat data för, är det bara som delar den svenska erfarenheten. är också det land som i likhet med knappt haft någon reallönetillväxt, räknat . För övriga länder har medelarbets- tiden sjunkit, som fortsättning på trenderna . kan nämnas som ett land där medelarbetstiden minskat förhållandevis kraf- tigt – med , eller . Kalkylerna i basscenariot resulterar i en real tillväxt i timlönerna på så mycket som 1998-2015, således en väsentligt bättre utveckling än den långsiktiga trenden under . Med ledning av svenska och internationella historiska erfarenheter skulle detta kunna motivera ett antagande om att medelarbetstiden minskar med inemot . Härtill skulle kunna komma en ökad 46 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 sjukfrånvaro som resultat av det förbättrade läget på arbetsmarknaden. Basscenariot har emellertid avsetts återge en tämligen konservativ utvecklingsbild, och medelarbetstiden har därför antagits minska med . Tas denna minskning ut som sänkt veckoarbetstid skulle resultatet bli en minskning från nuvarande () till . Ett motiv för att inte räkna med större arbetstidsförkortning än så finns i form av en strukturell faktor. De kvinnor som är i åldern har etablerat sig på arbetsmarknaden med en påtagligt längre arbetstid än de något äldre kvinnorna hade när de var i samma ålder. Det är därför troligt att dagens äldre kvinnor i arbetskraften kommer att efterträdas av kvinnor som har längre arbetstid. Det kan vidare tänkas att omfattningen av "ofrivilligt" deltidsarbete bland främst kvinnor minskar, om det uppstår tendenser till brist på arbetskraft i t.ex. vård- sektorn och andra kvinnodominerade sektorer. I ett sidoalternativ räknas med en större arbetstidsförkortning, se avsnitt 3.6. Utbudet av årsarbetstimmar framkommer som produkten av antalet personer i arbetskraften och medelarbetstiden, enligt ovan redovisade antaganden. Utbudet av arbetstid per person i arbetskraften antas härvid förändras på samma sätt som medelarbetstiden för faktiskt sysselsatta personer. Tabell 3.7 Arbetskraftsutbudet mätt i årsarbetstimmar 1980-2015 -0,3 -0,2 -0,2 -0,3 -0,6 Under de närmaste cirka tio åren blir resultatet en ökning i timutbudet . Därefter, , faller det . Se tabell 3.7. skulle arbetskraftsutbudet i timmar räknat därmed bli ungefär detsamma som 1998. Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 47 Antalet sysselsatta i ekonomin ökar snabbt . Återhämt- ningen innebär att arbetslösheten faller. Sysselsättningens mer långsik- tiga tillväxtkurva bedöms kulminera kring mitten av . Från omkring fram beräknas sysselsättningen minska något. minskar arbetskraftsutbudet, och den öppna arbetslösheten avtar mot en antagen långsiktig jämviktsnivå på Jämviktsarbetslösheten brukar ofta definieras som den lägsta arbetslöshet som är förenlig med en stabil inflationstakt, och benämns då NAIRU (Non Accelerating Inflation Rate of Unemployment). Blir arbetslösheten lägre, accelererar inflationen. Hur hög jämviktsarbets- lösheten kommer att vara beror på hur arbetsmarknaden förmår att matcha utbud och efterfrågan till varandra. Detta kan i sin tur bero på flexibiliteten i lönebildningssystemen, i vilken grad de allmänna transfereringssystemen ger incitament till att arbeta, arbetsgivarnas och löntagarnas anpassningsförmåga, hur väl utbildningsväsendets inriktning anpassas till behoven av arbetskraft av olika slag, m.m. I ett sido- alternativ räknas med en mer välfungerande arbetsmarknad i dessa av- seenden, som medger en lägre jämviktsarbetslöshet, ett större utbud av arbetskraft och en högre sysselsättning. över hela ökar sysselsättningen . Den långsiktiga utvecklingen kommer naturligtvis att inrymma konjunkturella variationer av större och mindre styrka. Den sysselsättningstillväxt som just nu pågår är sannolikt starkare än den mer underliggande trenden. Andelen sysselsatta av befolkningen i åldern beräknas bli och bara obetydligt lägre . var motsvarande tal . Se vidare tabell 3.8. Regeringens sysselsättningsmål, i , nås inte fullt i basscenariot. Till följd av den antagna minskningen i den genomsnittliga års- arbetstiden innebär basscenariot att det totala antalet arbetade timmar i produktionen knappt ökar alls . En viss ökning sker under den första halvan av perioden och en minskning därefter. Sysselsättningens utveckling i olika delar av ekonomin bestäms mo- dellmässigt. Beräkningarna pekar mot att tjänstesektorerna, både den offentliga och den privata, kommer att öka sina andelar av den totala sysselsättningen. 48 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 Tabell 3.8 Arbetsmarknaden i sammandrag 1998-2015 Arbetskraft, 1 000-tal Sysselsättning, 1 000-tal -0,1 -0,2 -0,2 -0,3 -0,4 Ett metodmässigt problem finns emellertid när det gäller att beräkna sysselsättningen i den offentliga sektorn. Som närmare framgår av ka- pitel 5 beräknas den offentliga konsumtionens volym öka med 1998-2015. Detta är långsammare än vad som beräknas för hela BNP. Nästan hela BNP-till- växten åstadkoms genom produktivitetstillväxt – se vidare kapitel 4 – medan ju tillväxten i arbetsvolymen, som ovan visats, väntas bli nästan obefintlig. I de svenska nationalräkenskaperna tillämpas sedan gammalt en schablonmässig beräkningsprincip, som innebär att produktivitets- tillväxten i den offentliga sektorns produktion definitionsmässigt är noll. I de föreliggande kalkylerna har denna princip använts, vilket ger till Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 49 resultat att antalet arbetade timmar i den offentliga sektorn ökar med . Tolkningen kompliceras ytterligare av att det faktiskt redovisats en produktivitetstillväxt i den totala offentliga produktionen – ett resultat av bl.a. förändringar i den relativa omfattningen av olika slags verksamheter. steg produktiviteten i näringslivet långsammare än vad som antas för 1998-2015. Med ett strikt nolltillväxtantagande i kalkylen för den offentliga sektorn förstärks därför skillnaden kraftigt mellan närings- livets och den offentliga sektorns produktivitetstillväxt, jämfört med den skillnad som historiskt registrerats. Formellt blir resultatet därför en sysselsättningsökning mätt i timmar på för den offentliga sektorn 1998-2015 och en minskning på några tiondels procent för näringslivet. Denna divergens hade kunnat mildras med hjälp av ett antagande om en pro- duktivitetstillväxt i den samlade offentliga sektorn i linje med vad som registrerats historiskt. För ett sådant antagande har dock saknats un- derlag i form av bl.a. en närmare analys av framtida produktivitets- påverkande strukturella förändringar inom den offentliga sektorn. I sammanhanget är det värt att nämna att vissa andra länder övergått till att räkna med en positiv produktivitetstillväxt för den offentliga pro- duktionen, antaganden som visserligen även de är schablonmässiga, men kanske mer realistiska. Tabell 3.9 Sysselsättningsstrukturen i näringslivet åren 1998 och 2015 Procent av näringslivets totala sysselsättning När det gäller de strukturella sysselsättningsförändringarna inom näringslivet resulterar kalkylerna i att industrin ytterligare minskar sin andel av näringslivets samlade sysselsättning, från år . Se tabell 3.9. Den utvecklingen inrymmer dock en mindre ökning i verkstadsindustrins andel, vilket ligger i linje med den historiska utvecklingen . Övriga delar av industrin, inbegripet basnäringarna och den kemiska industrin beräknas minska sina andelar av sysselsättningen i näringslivet. 50 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 Vissa av de tjä nsteproducerande nä ringarna vä ntas utgö ra framtids- branscher sysselsä ttningsmä ssigt; de privata tjä nsterna berä knas ök a sin andel av nä ringslivets sysselsä ttning frå n å r 1998 till vä l ö ver å r 2015. Då ä r att mä rka att det inom denna kategori finns branscher som vä ntas krympa relativt sett, t.ex. samfä rdseln. öv rigt nä ringsliv i tabell 3.9 omfattar jordbruk, bygg- nadsindustri, el-, gas- och vattenverk m.m. Hä r ä r det framfö r allt jord- bruket som berä knas fortsätt a att minska sin sysselsätt ning. 3.6 Befolkning och arbetskraftsutbud i Befolkningen i ett flertal OECD-lä nder kommer, liksom i , att å ldras på tagligt under de nä rmaste decennierna. I avsnitt 3.1 nä mndes fö r del att befolkningen i de fö rvä rvsaktiva å ldrarna knappt vä ntas ö ka alls fram till å r 2015. I må nga andra vä steuropeiska lä nder och i berä knas fö rsö rjningslä get i detta avseende komma att bli ä nnu mer bekymmersamt. Befolkningen i fö rvä rvsaktiva å ldrar vä ntas minska, medan den totala befolkningen vä xer som en följ d av att antalet ä ldre ök ar. En huvudorsak till befolkningens å ldrande ä r den globalt sett ök ande medellivslä ngden. Må nga OECD-lä nder har dessutom i likhet med stora befolkningskullar född a , vilka nå r pensionså ldern under å ren kring 2010. Ett lands fö rsö rjningskvot kan definieras som totalbefolkningen i procent av befolkningen i fö rvä rvsaktiv å lder – så ledes ett procenttal öv er 100. Ju hög re tal, desto fler barn och gamla finns det fö r de fö r- vä rvsaktiva generationerna att fö rsö rja. Fö rsö rjningskvoten har under de senaste 25-30 å ren minskat i OECD-områ det som helhet, se tabell 3.10. De stora barnkullarna frå n har nå gorlunda vä l kunnat vä ga upp ökning en i antalet ä ldre. har barnaföd andet gå tt ner, sä rskilt mycket i flera europeiska lä nder. Det sistnä mnda ä r naturligtvis av endast temporä r ekonomisk lä ttnad: i ett lå ngt framtidsperspektiv leder det till minskad produktionskapacitet och ök ad fö rsö rjningskvot. Tabellens tal fö r fö rä ndringarna frå n å r 1970 till 1995 dö ljer att en uppgå ng i fö rsö rjningskvoten redan ä r på god vä g i ett flertal lä nder, i mitten eller slutet igenom allt mer. inledde denna utvecklingsfas tidigare ä n flertalet andra lä nder. fö rsö rjningskvot var å r 1995 den hög sta bland OECD-lä nderna, medan den å r 1960 var en av de lä gsta. har alltså redan en fö rhå llandevis stor del "fö rgubbning" bakom sig, och fö rsö rjningskvoten fram till å r 2015 Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 51 kommer inte att öka lika mycket som i det övriga . För del blir försörjningskvotens ökning extremt kraftig, och mycket problematisk att hantera. Tabell 3.10 Försörjningskvot i olika OECD-regioner 1970-2015 -8,5 -0,8 -8,7 Anm. Försörjningskvoten definieras som total befolkning i procent av befolkningen i åldern . Källor är samt FN:s befolkningsprognos 1996. befolkningssituation ter sig mer gynnsam, mycket tack vare den jämfört med de västeuropeiska länderna friare synen på invandring av arbetskraft. I FN:s befolkningsprognos räknas för de flesta av de europeiska med endast begränsade invandringsöver- skott, ungefär i linje med trenderna . Det kan påpekas att det för flera länder, enligt beräkningar, skulle krävas 5-10 gånger större nettoinvandring för att hejda uppgången i försörjnings- kvoterna. Det räcker således inte med enbart marginella förändringar i dessa länders inställning till immigration. Befolkningen i förvärvsaktiv ålder () i de europeiska OECD- länderna förväntas minska något, med , fram . Minskningen sker främst . En något större minskning beräknas ske i , med början redan strax . För del räknas däremot med en fortsatt tillväxt i befolkningen i den förvärvsaktiva åldern, med . En viss minskning i arbetslösheten och en åtminstone konjunkturellt något ökad sysselsättningsgrad i de förvärvsaktiva åldrarna borde vara en möjlighet för . Å andra sidan kan den långsiktiga tendensen till sänkt medelarbetstid väntas forsätta. I tabell 3.11 sammanfattas antagandena om arbetskraftsutvecklingen i OECD-området, varvid också de antaganden för som redo- visats i det föregående tagits med. Med utgångspunkt i dessa antaganden står det klart att arbetsvolymen, mätt i timmar, inte ger något bidrag till den ekonomiska tillväxten i OECD-området fram , utom för . Både i och blir resultatet att arbetsvolymens utveckling ger negativa bidrag till tillväxten. läge är således förhållandevis gynnsamt i ett internationellt perspektiv. 52 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 Tabell 3.11 Sysselsättning och arbetsvolym i olika OECD-regioner 1960-2015 -0,4 -0,2 -0,5 -0,5 -0,6 -0,2 -0,7 -0,2 -0,4 -0,3 -1,1 -0,5 -0,5 -0,9 -0,2 -0,6 -0,4 -1,1 -0,2 -0,3 Anm. Sysselsättningsgrad definieras som andelen sysselsatta av befolkningen i åldern , medelarbetstid som årsarbetstimmar per sysselsatt. Redovisningen i detta kapitel har avsett det s.k. basscenariot. Detta kan beskrivas som ett måttligt gynnsamt tillväxtscenario med tämligen konservativ upplä ggning. Två alternativa scenarier har analy- serats, båda utgående från alternativa förutsättningar i två avseenden som gäller arbetsmarknaden. I det ena scenariot antas en kraftigare nedgång i de genomsnittliga arbetstiderna, i det andra en högre syssel- sättningsgrad och en lägre jämviktsarbetslöshet. BNP-tillväxten blir i basscenariot i genomsnitt . Detta är några ti ondels procentenheter mer än Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 53 Ett betydligt starkare omslag emotses emellertid i reallönernas utveckling. De reala timlönerna beräknas öka med , att jämföra med en praktiskt taget obefintlig ökning i genomsnitt (jfr. diagram 3.3 ovan). Som närmare diskuterades i avsnitt 3.3 kan löntagarna vilja ta ut en så pass kraftig potentiell reallönetillväxt i form av fritid i större ut- sträckning än vad som antas i basscenariot. I det sistnämnda räknas med en minskning i medelarbetstiden på 1998-2015. Som ett alternativ antas i stället att medelarbetstiden minskar ungefär lika mycket som , nämligen . Detta alternativ medför att tillväxten i blir lägre (se närmare kapitel 5) och alternativet kallas därför lågalternativet. Det skall framhållas att minskningen i arbetstid här antas vara en av löntagarna önskvärd utveckling, när de varseblir den kraftiga potential för realinkomstökning som ligger i basscenariot. Det är således löntagarna själva som korrigerar basscenariot och styr in utvecklingen i den alter- banan. Den ökade fritiden representerar därmed en välfärdsvinst för löntagarna som uppväger förlusten av materiella konsumtions- möjligheter. Såtillvida kan beteckningen lågalternativ vara något miss- ledande. Emellertid kan den samhällsekonomiska förlust som uppstår genom bortfallet av arbetstimmar vara större än välfärdsvinsten för löntagarna i form av ökad fritid, även om löntagarna på marginalen värderar ett tillskott av en timmes fritid lika med förlusten av en timmes lön. Detta beror på att löneinkomsten beskattas för kollektiva ändamål, medan fritiden är obeskattad. Förekomsten av skattekilar gör att arbetsvolymen från samhällsekonomisk synpunkt blir för liten om löntagarna kan välja fritt mellan arbete och fritid i enlighet med de pri- vata preferenserna. Å andra sidan har löntagarna åtminstone i kortare perspektiv inte detta fria val, till följd av bestämmelser i lagar och cen- trala och lokala avtal. Detta kan gälla både minskning och ökning av arbetstiden. Den minskning av arbetstiden, som löntagarna i lågalternativet lång- siktigt antas vilja ha, kan nås med eller utan bekräftelse i form av lag- stiftning eller genom centrala avtal. Om individuella och mer flexibla anställningsavtal blir vanligare , ökar möjligheterna till en mer spontan utveckling av arbetstiderna. En minskning i den genomsnittliga årsarbetstiden kan ske på i hu- vudsak tre sätt: genom att arbetstiden minskar, genom längre semester eller genom ökad frånvaro. I det senare fallet kan det gälla ökad sjukfrånvaro eller föräldraledighet. Den antagna minskningen på fram betyder att medelarbetstiden blir lägre . Detta skulle t.ex. kunna innebära en kombination av kortare genomsnittlig arbetsvecka och 54 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning Bilaga 1 till LU 1999/2000 ytterligare cirka två veckors semester. Det är emellertid också tänkbart att en minskning av årsarbetstiden sker genom t.ex. förbättrade villkor i föräldraledigheten, särskilt om de låga födelsetal som ligger i befolk- ningsprognosen verkligen börjar manifesteras – jfr. avsnitt 3.1 ovan. Den minskade medelarbetstiden antas inte resultera i en lika mycket lägre BNP-tillväxt. Skillnaden gentemot basscenariot i arbetstids- än i basscenariot; en liten beräknas alltså slå ut i form av minskad BNP- tillväxt. Fördelningen är givetvis relativt schablonmässigt gjord. Reallöneökningen antas bli så mycket högre jämfört med basscenariot som svarar mot den höjda produktivitetstillväxten, dvs. Det innebär att lönekostnaderna per produ- cerad enhet och näringslivets konkurrenskraft inte antas komma att på- vekas av den kortare medelarbetstiden. Vidare är innebörden att real- löneökningen per anställd blir lägre än i bas- scenariot. I basscenariot antas den öppna arbetslöshetens befolkningen i åldern . Se tabell 3.8. I avsnitt 3.5 diskuterades hur jämviktsarbetslösheten beror av bl.a. arbetsmarknadens sätt att fungera och hur olika förbättringar i dessa avseenden skulle kunna sänka jämviktsarbetslösheten och höja arbetskraftsdeltagandet och därigenom öka sysselsättningen. Tabell 3.12 Alternativa scenarier 1998-2015 -0,2 -1,2 -0,2 BNP per arbetad timme Bilaga 1 till LU 1999/2000 Befolkning, arbetskraft och sysselsättning 55 I högalternativet räknas med – utan att i denna kalkylbilaga närmare specificera en kombination av åtgärder och reformer som skulle leda till målet – att den öppna arbetslösheten är och att det långsiktigt uthålliga arbetskraftsdeltagandet blir av befolkningen i åldern . Sysselsättningen växer på detta sätt betydligt mer än i basscenariot, i stället för . Vid en likartad allmän utveckling av efterfrågan, tekniska förutsättningar, m.m., kan hög sysselsättningstillväxt tänkas dämpa produktivitetsökningarna. Som kommer att beröras i kapitel 4 kan det finnas en motsättning mellan sysselsättnings- och produktivitetstillväxt, genom att höga syssel- sättningsambitioner i samhället medför att mer lågproduktiv arbetskraft tas i anspråk. I högalternativet antas emellertid att en sådan tendens mer än uppvägs av att arbetsmarknaden och de e konomiska institutionerna i övrigt på ett effektivare sätt kan allokera arbetskraften till den mest produktiva användningen. Produktivitetstillväxten antas bli , vilket är mer än i basscenariot och således samma som i lågalternativet, fast från en annorlunda utgångspunkt. Den högre produktivitetstillväxten slår för näringslivets del ut i form av en mer konkurrenskraftig utveckling av lönekostnaderna per producerad enhet och en mer gynnsam utveckling av vinstmarginalerna. Utvecklingen av de reala timlönerna antas bli densamma som i basscenariot. BNP-tillväxten blir att jämföra med basscenariots . Från produktionssidan är det resultat av, förutom den något högre produktivitetstillväxten, den högre syssel- sättningstillväxten vid i jämförelse med basscenariot oförändrade me- delarbetstider. Bilaga 1 till LU 1999/2000 4 Kapitalbildning, produktivitet och I basscenariot berä knas insatsen av arbetskraft i produktionen ök a med per å r 1998-2015. Eftersom den totala befolkningen (inkl. barn och gamla) berä knas vä xa med ett par tiondels procent om å ret skulle det utan tillvä xt i arbetskraftens produktivitet bli frå ga om en lå ngsiktig nedgå ng i BNP per capita, det samlade materiella vä lstå ndet per invå nare. Ett sä tt att ök a arbetskraftens produktivitet ä r genom tillvä xt i det fasta realkapitalet, dvs. de maskiner, byggnader m.m. som anvä nds i produktionen. I traditionell ekonomisk analys brukar arbetskraft och realkapital kallas produktionsfaktorer. Det sker emellertid normalt en tillvä xt i den samlade produktionen som inte kan fö rklaras med de sammanlagda insatserna av dessa bå da produktionsfaktorer. Den pro- duktionstillvä xt som å terstå r brukar kallas totalproduktiviteten. Total- produktiviteten kan ses som resultatet av insatser av produktionsfaktorer av mer svå ridentifierat slag: utbildning, forskning, organisationsfö r- må ga, infrastruktur i form av rä ttsvä sen, sociala trygghetssystem m.m. Vä rdet av dessa resurser, det immateriella kapitalet ä r synnerligen stort men svår t att bestä mma siffermä ssigt. Det senare ä r ett skä l till att man oftast begrä nsar analyser av kapitalbildningen i ekonomin till real- kapitalbildningen. Ekonomins stock av realkapital ök ar genom investeringar i maskiner, byggnader m.m., och minskar genom kapitalfö rslitning. De brut- toinvesteringar som gö rs, utöv er vad som krä vs fö r att ersä tta fö rslitet eller utrangerat kapital ä r nettoinvesteringar. Genom nettoinvestering- arna vä xer kapitalstocken. De framtida investeringarna berä knas hä r modellmä ssigt, varvid relationen mellan lön e- och kapitalkostnader utgör en viktig bakgrundsfaktor. Hög a kapitalkostnader medfö r, allt annat lika, lä gre investerings- volymer. Kapitalkostnaderna utgö rs dels av rä nta på lå n, dels av den avkastning som aktiemarknaden krä ver på riskvilligt kapital. Vid höga kapitalkostnader krä vs hög re lön samhet hos investeringsprojekten fö r att fö retagen skall genomfö ra dem, hellre ä n att placera disponibla pen- 58 Kapitalbildning, produktivitet och produktion Bilaga 1 till LU 1999/2000 ningmedel i finansiella svenska eller utlä ndska vä rdepapper. Under de senaste 15-20 å ren har rä ntor och avkastningskrav genomgå ende varit hög a på de finansiella marknaderna, vilket ä r ett skä l till att vinsternas andel av BNP drivits upp på bekostnad av lön erna och till att reallön eök- ningarna varit lå ngsiktigt lä gre ä n tillvä xten i ekonomins arbetsproduk- tivitet. 4.1 De internationaliserade finansiella I dagens vä rld med fria internationella kapitalrö relser, ä r bå de de korta och lå nga svenska rä ntorna och aktiemarknadens avkastningskrav mycket starkt internationellt beroende. möjligh eter att bedriva en frå n omvä rlden avvikande ekonomisk politik har gradvis minskat under . Det bö rjade med avveckling av tullar och andra handelshinder. De viktigaste stegen i dessa avseenden togs redan omkring å r 1960 genom medlemskap i , senare genom frihandelsavtalen mellan EFTA och EG samt genom öv erenskommelser inom det då varande frihandelsorganet . Genom mellan EFTA och EG och slutligen medlemskap i har ar- betskraft och kapital formellt få tt frihet att flytta obehindrat inom stö rre delen av vä stra . lopp avskaffades den svenska valutaregleringen – senare ä n i ett flertal andra vä stliga industrilä nder – och finansiellt kapital ä r numera sekundsnabbt rö rligt mellan och omvä rlden. Fö rä ndringarna på finansmarknaderna har varit mycket omvä lvande. Änn u fö r 15 å r sedan styrdes de lå nga rä ntorna genom att staten be- stä mde emissionsrä ntan på stats- och bostadsobligationer, och fö reskrev hur stora kvantiteter av så dana papper som banker och fö rsä kringsbolag skulle inneha. Lå ngfristiga kapitalrö relser öv er grä nsen krä vde tillstå nd, som i princip endast gavs fö r direktinvesteringar. rä ntorna betraktas som bestä mt den s.k. repo-rä ntan). tillvä xt, via i och fö r fö r lå nga rä ntor. framtida fast fö rhå llande mellan kronan och euro – och ä n mer definitivt