sou · GOB353d3 · 2001-01-01 00:00:00 — I det system som föreslås är kriterierna för ämnen som skall omfattas av bl.a. utsläppskontroll att deras beräknade halveringstid i vattenmiljö (Boetling m.fl., 1994) överstiger 2 månader och att deras bioackumulering, exempelvis uppmätt som BCF för fisk, är större än 1 000. Man vill förhindra att ämnen över huvud taget kommer ut på marknaden om deras halveringstid i vattenmiljö överstiger 6 månader och deras bioackumulering är större än 5 000. Uppgifter om toxicitet skall tas fram vid behov. Det japanska klassificeringssystemet för kemiska ämnen medför att ämnen med låg biotisk nedbrytbarhet, hög bioackumulerbarhet och betydande toxicitet inte får produceras, importeras och användas. är nio sådana ämnen identifierade, och dessa är identiska med de ämnen som omfattas av (se avsnitt 8.2.2 i kapitel 8), med undantag av mirex och toxafen, som aldrig använts i , samt dioxiner och furaner, som uteslutande är oavsiktligt bildade och därför inte omfattas av krav på klassificering. Ämnen med begränsad biotisk nedbrytbarhet och betydande toxicitet men med låg bioackumulerbarhet kräver notifiering av planerad och tidigare användning samt märkning. Det finns inga definierade klassificeringskriterier, men erfarenhets- mässigt bedöms ämnen vara bioackumulerande som har ett BCF > 1 000. Lättnedbrytbara ämnen () anses säkra och behöver inte testas vidare. För icke lättnedbrytbara ämnen krävs ytter- ligare studier. De flesta av ämnena som är förbjudna att använda har BCF > 10 000 och log Kow > 5. På Kemikalieinspektionens OBS-lista anges ämnen som miljöfarliga om: ·de inte är lättnedbrytbara ·deras BCF > 1 000, eller, i avsaknad av BCF-värde, log Kow > 4. Kemikalieinspektionens OBS-lista (Kemikalieinspektionen, 2000) är en exempellista över klassificerade ämnen som kräver särskild upp- märksamhet (se bilaga 9). Ämnena är valda med utgångspunkt från vissa urvalskriterier för hälso- och miljöfarlighet. De ämnen som upp- fyller något av kriterierna skall riskbedömas av den presumtive använd- aren i syfte att begränsa riskerna med användningen, exempelvis genom hanteringsåtgärder, eller genom att användningen av ämnet överges till förmån för ett annat, mindre farligt ämne som har motsvarande funktion. Ämnen som uppfyller minst två av kriterierna för miljöfarlighet avsee- nde persistens, bioackumulering och toxicitet anses vara miljöfarliga. Som kriterium för persistens anges låg nedbrytbarhet i bionedbrytbar- hetstest, exempelvis enligt riktlinjer för testning av lättned- brytbarhet. Som kriterium för bioackumulerbarhet (hög potential för bioackumulering) anges BCF > 1 000, eller, i fall experimentellt BCF- värde saknas, log Kow > 4. 4.7.2Kemikalieinspektionens förhandsgranskning av bekämpningsmedel I kemikalieinspektionens riktlinjer för förhandsgranskning av bekämpningsmedel anges aktiva ämnen och nedbrytningsprodukter av dessa som oönskade om de, förutom att de uppfyller kriterier för exponering och rörlighet i mark: ·har en halveringstid längre än Þ veckor C, Þ , eller Þ , och ·har en BCF > 500, och sådana som oacceptabla som, förutom att de uppfyller kriterier för rörlighet i mark: ·har en halveringstid längre än Þ , Þ , eller Þ , och ·har en BCF > 2 000. I kemikalieinspektionens riktlinjer för förhandsgranskning av bekämp- ningsmedel (, m.fl., 1992) bedöms ämnenas potentiella miljöfarlighet på grundval av deras persistens och bioackumulering, samt rörlighet i markmiljö. Både själva modersubstansen och eventuella giftiga nedbrytningsprodukter omfattas av bedömningen. Persistens bedöms med utgångspunkt från såväl fotolys och hydrolys, som nedbrytbarhet i växter vatten och markmiljö. Dessutom tas hänsyn till temperaturen, och kriterierna anges som halveringstider vid olika temperaturer. Bioackumulerbarhet bestäms med utgångspunkt från BCF-värden från standardiserade tester i vattenmiljö, vanligtvis med fisk. För ämnen med log Kow < 3 krävs ingen experimentellt bestämd BCF. I riktlinjerna anges såsom oönskade bekämpningsmedel sådana som har halveringstider överstigande , , , eller , och BCF > 500. sådana bekämpningsmedel krävs bedömning av deras möjliga exponering samt att hänsyn tas till deras rörlighet i mark för att man skall kunna ta ställning till om de kan tillåtas. Såsom oacceptabla bekämpningsmedel anges sådana som har halv- eringstider överstigande , , , eller , och BCF > 2 000. För sådana bekämpningsmedel krävs ingen exponeringsbedömning men hänsyn tas till deras rörlighet i mark. Bekämpningsmedel som uppfyller dessa kriterier tillåts normalt inte, men det finns vissa möjligheter att göra undantag om det bedöms vara berättigat. , L., Gabring, S., , J. & Melsäter, B. (1992) Prin- ciples for identifying unacceptable pesticides. KEMI Report No 4/92. & , J. (1998) Environmental fate of chemicals in soil. Beyer, A., , M., , M., , F. & , E. (2000) Assessing long-range transport potential of persistent organic pollutants. Boethling, R.S., , P.H., Meylan, W., Stiteler, W., Beauman, J., Tirado, N. (1994). Group contribution method for predicting probability and rate of aerobic biodegradation. 28: 459-465. Braunschweiler, H. & Koivisto, S. (2000) Fate and effects of chemicals in the Nordic environment related to the use of biocides. Final manuscript, version 2.0, 2 2000. , Chemicals Division. de Wit, C.A. (1999) Brominated flame retardants in the environment – an overview. Organohalogen Compounds, 40:329-332. EPA (1999) Category for Persistent, Bioaccumulative, and Substances. Federal Register: 4, 1999 (Volume 64, Number 213). Gouin, T., , D. , E. & , F. (2000) Screening chemicals for persistence. (2000) Vilka är hälsoriskerna med svårnedbrytbara organiska ämnen? Föredrag vid Svenska Miljömålsseminarium Nr 5: Kemikalier i samhället och naturen. Ikeda, M. (1999) Japanese experiences on POPs under the of chemicals safety evaluation and control in relation to biodegradation and biocontrol issues. Summary report from round-table discussion on criteria for phasing out persistent and bioaccumulating organic chemicals, Steningevik, , , muntlig kommunikation. (Se bilaga 7). Kemikalieinspektionen (2000) OBS-listan. Exempellista över ämnen som kräver särskild uppmärksamhet, 3:e omarbetade upplagan. Loonen, H., , , , B., Karcher, W., Niemelä, J., Hiromatsu, K., Takatsuki, M., Peijnenburg, W., Rorije, E. & Struijs, J. (1999) Prediction of biodegradability from chemical structure: Modelling of ready biodagradation test data. Environmental Toxicology and Chemistry 18:1763-1768. (1998) Organiska miljögifter. Ett svenskt perspektiv på ett internationellt problem, Monitor 16. (1992) Guidelines for the testing of chemicals, , . (Se även ) (1998) Harmonized integrated hazard classification system for human health and environmental effects of chemical substances. As endorsed by the 28th Joint Meeting of and the Working Party on Chemicals in . OSPAR (2000) Briefing document on the work of DYNAMEC and the DYNAMEC mechanism for the selection and prioritisation of hazardous substances. OSPAR CC 00/2/1, 15 2000. , F., Helweg, C., , , , H. & Tyle, H. (1999) harmonisation of classification criteria, 3rd draft. (1999) Bekämpningsmedel – biocider. Muntlig kommunikation vid för EU- frågor. Sijm, D., Hulzebos, E. & Peijnenburg, W. (1999) Estimating the PBT- profile. RIVM report 601503 016. RIVM, P.O.Box 1, NL-3720 NA Bilthoven, the . & , J. (2000) Influence of soil and climatic factors on the kinetics of transformations of herbicides in soil. I: M. Munawar and M. Luotola (red. ): The Contaminants in the Nordic Ecosystem: Dynamics, Processes & Fate. Ecovision World Monograph Series. TGD (1996) Technical Guidance Document in support of the Commission Directive 93/67/EEC on risk assessment for new substances and Commission Regulation (EC) No 1488/94 on risk assessment for existing substances. ECB, Ispra, . Tyle, H. och Niemelä, J. (1998) Use of QSARs for selection of POPs. Danish EPA, draft of . (1999) Bekämpningsmedel – växtskyddsmedel. Muntlig kommunikation vid för EU- frågor. (2000) Report of the intergovernmental negotiating internationally legally binding instrument for implementing international action on certain persistent organic pollutants on the work of its fourth session. , 20-25 2000, UNEP/POPS/INC.4/5. van Leeuwen, C.J. & Hermens, J.L.M. (1995) Risk assessment of chemicals: an introduction. Kluwer Academic Publishers, , . Dagens användning av cancerframkallande, mutagena och reproduktionstoxiska ämnen i I denna bilaga beskrivs hur ämnen som är cancerframkallande, muta- gena eller reproduktionstoxiska (CMR-ämnen) förekommer i kemiska produkter som tillverkas i eller importeras till . Den totala tillverkningen och importen av CMR-ämnen (klassificerade i kategori 1 och 2) i kemiska produkter var ca 27 enligt Kemikalieinspektionens produktregister. Det motsvarar av den totala tillverkningen och importen av kemiska produkter. Därtill kommer de volymer som kommer till via import i andra typer av varor. Dessa volymer redovisas inte i produkt- registret. Inom gruppen CMR-ämnen dominerar de cancerklassificerade ämnena. I det sammanhanget bör nämnas att tester och bedömningar av ämnens cancerframkallande förmåga har gjorts än bedömningar av ämnenas mutagenicitet eller reproduktionstoxikologi. är cancerogena ämnen även klassificerade som mutagena och även som reproduktionstoxiska. Gruppen av ämnen som är klassificerade som reproduktionstoxiska men inte som cancerogena står för drygt , där kolmonoxid som ingår i tillverkade och importerade bränslen (t.ex. stadsgas) är helt dominerande. Räknas all kolmonoxid bort är den tillverkade och importerade mängden av denna grupp . Av den totala mängden CMR-klassificerade ämnen utgörs av (råolja), som är råvara för bränslen (bensin, diesel, eldningsoljor m.m.) samt i mindre omfattning asfalt och smörjmedel. utgörs av extrakt och destillat av . Om man ser till den grupp ämnen som inte är eller extrakt och destillat m.m. av så utgör den av total- volymen (se tabell 1). Beträffande CMR-ämnenas funktioner dominerar syntesråvarorna, på grund av den stora mängden (tabell 2). t.ex. plastråvaror och råvaror inom baskemiindustrin, står för knappt , eller av den totala mängden CMR-ämnen i produktregistret, utgörs av ämnen som inte är direkta raffinaderi- produkter av och som används i andra funktioner än som syntesråvaror och bränslen. Det kan låta litet, men jämfört med andra ämnen i liknande funktioner är en betydande mängd. Exempel på användningsområden för denna grupp är bindemedel, användningsområde kan ämnena i varierande grad antas finnas i varor som når privatkonsumenter. Tillverkning och import av CMR-ämnen i uppdelat på typ av ämne enligt Kemikalieinspektionens produktregister. Mängd (ton) Extrakt, destillat m.m. av Tillverkning och import av CMR-ämnen i uppdelat på funktioner enligt Kemikalieinspektionens produktregister. Mängd (ton) Syntesråvara (övriga) Övriga ämnen (asfalt, smörjmedel, färger m.m.) En mycket stor andel av de cancerframkallande produkterna är således och petroleumprodukter. utgörs av en blandning av olika ämnen, som kan variera beroende på var oljan är utvunnen. Den cancerframkallande förmågan hänger till stor del samman med innehållet av aromatiska kolväten. I reglerna för märkning av kemiska produkter finns möjlighet till undantag om man kan visa att halterna av vissa ingående komponenter, t.ex. bensen, bens(a)pyren eller aromat- iska ämnen, är låga. Vad är hormonstörande effekter? Kriterier för hormonstörande ämnen.................................... Pågående arbete med utveckling av testmetoder och program för testning .............................................................. Listor över ämnen med misstänkta hormonella effekter..... strategi för hormonstörande ämnen..... 1 Vad är hormonstörande effekter? Kemikalier som skadar eller rubbar funktionen hos organismers/- kroppens inresekretoriska, hormonproducerande körtlar, påverkar om- sättningen av hormoner eller stör hormonernas inverkan på målorganen kan ge upphov till s.k. endokrina effekter. Sådan inverkan på kroppens endokrina system kan i sin tur ge upphov till bland annat cancer, reproduktionstoxicitet (fortplantningsstörning eller missbildning) samt skador på immunsystemet och nervsystemet, varav det senare i sin tur kan leda till beteendepåverkan. Endokrina effekter och endokrin eller hormonstörande verkan är således snarare att betrakta som verkningsmekanismer eller verknings- sätt för substanser som kan orsaka skada på organismer, populationer eller ekosystem än som hälso- och miljöeffekter i sig. De organ som producerar hormoner hos däggdjur är bl.a. könskörtlarna (gonaderna – äggstockar och testiklar), binjurarna, sköldkörteln, buk- spottkörteln och s.k. neuroendokrina centra i centrala nervsystemet (hypofys och hypotalamus). En exempellista på hormonberoende/- hormonstyrda organ, celltyper och funktioner i kroppen kan göras mycket lång. Hormonell reglering är nämligen ett av organismens viktigaste medel för att upprätthålla fysiologisk jämvikt. Dessutom är reproduktionsfysiologin, inklusive fosterutvecklingen, i långa stycken hormonstyrd. Väl fungerande endokrina system är således en förutsättning för att upprätthålla många fysiologiska funktioner hos däggdjur, andra ryggradsdjur och även lägre stående djur. Reproduktion, könsdiff- erentiering (bl.a. utveckling av inre och yttre könsorgan), fosterut- veckling, tillväxt, basalmetabolism, immunförsvar, beteende m.m. kan påverkas negativt genom rubbningar i de endokrina systemen. Dess- utom är många cancerformer associerade med rubbad endokrin balans. En viktig grupp av hormoner utgörs av de s.k. steroidhormonerna som bl.a. omfattar de primära könshormonerna östrogen och testosteron. Så kallade peptidhormoner utgör en annan grupp av verksamma ämnen i det endokrina systemet, vilka bl.a. reglerar produktion av könshormoner. Kontrollen av organismens nivåer av steroidhormoner är en komplicerad process som innefattar ett finstämt samspel mellan neuroendokrina centra i centrala nervsystemet (hypotalamus och hypofysen), könskörtlarna (testiklar och äggstockar) och de organ som står för syntes av steroider och förstadier till dessa samt nedbrytning av steroiderna. Steroidbildningen sker hos däggdjur huvudsakligen i binjurebark, könskörtlar och moderkaka. Östrogen och anti-östrogen effekt är två av många typer av endokrin påverkan som kan orsakas av kemikalier. Andra könshormoneffekter är androgen respektive anti-androgen verkan. Östrogen effekt av en kemikalie kan orsakas av att substansen har östrogen aktivitet genom att binda till och aktivera de receptorer som normalt skall regleras av kroppseget östrogen. Kroppen kan därigenom utsättas för en ofysiologiskt hög östrogenstimulering. Samma effekt kan uppnås om en kemikalie ökar tillgängligheten för endogent östrogen genom att t.ex. frisätta hormonet från depåer i blod. Metabolismen av östrogen kan också förändras genom t.ex. ökad bildning av hormonellt mer potenta östrogenmetaboliter eller minskad omvandling av östrogen till inaktiva metaboliter. Anti-östrogen och anti-androgen effekt kan t.ex. orsakas genom att en kemikalie blockerar östrogenets respektive androgenets (t.ex. testo- steron) bindning till sin naturliga receptor, genom minskning av antalet receptorer eller genom att påskynda/förändra nedbrytningen av horm- onet. Förutom att ämnen kan ha effekter som påverkar steroidhormonerna finns också ämnen som påverkar hormoner som thyroxiner och retin- oider. I många fall är det samma grupper av kemikalier som påverkar samtliga dessa hormonsystem. Thyroxiner har betydelse för tillväxt, differentiering och ämnesomsättning. Retinoider, eller vitamin A, har en central betydelse i livsprocesserna, från de allra tidigaste celldelningarna och genom hela livet. I motsats till klassiska hormoner, som på ett reglerat sätt syntetiseras och frisätts av specifika organ eller körtlar i organismen, är vitamin A ett ämne som först inne i kroppen omvandlas till ett hormon. Ett fungerande retinoidsystem behövs för att upprätthålla tillväxt, allmän hälsa, synförmåga, reproduktion samt utveckling av vävnader och celltyper, särskilt . Retinoidsystemet samspelar med flera andra hormonsystem. Störningar i retinoidsystemet kan ge upphov till en mångfald direkta eller indirekta effekter. Att kemikalier kan påverka de endokrina systemen och orsaka skador på reproduktionsorgan och andra hormonproducerande eller hormon- beroende organsystem har varit känt (t.ex. att DDT och PCB ger reproduktionsstörningar hos fåglar, sälar och andra s.k. toppkonsumenter). har det också visat sig att flera vanliga kemikalier är endokrint aktiva. Dessutom har den intensiva kunskapsutvecklingen inom områden som fysiologi, endokrinologi och framför allt molekylär- och cellbiologi bidragit till ökad förståelse för de endokrina systemens betydelse. Stora kunskapsluckor föreligger dock i fråga om vilka substanser som har endokrin verkan, deras relativa endokrina potens och den samman- lagda effekten av den totala exponeringen för ämnen med endokrin verkan. Det är viktigt att notera skillnaden i fråga om känslighet och tänkbara effekter vid exponering för endokrint aktiva substanser som embryo, och barn jämfört med exponering under vuxenlivet. Under tidiga utvecklingsstadier kan möjligen redan en kortvarig expon- ering för hormonstörande kemikalier i känsliga skeden ge upphov till bestående förändringar. Detta kan yttra sig i livet i form av reproduktionsproblem, missbildning, beteenderubbning eller cancer. Bakgrunden till denna känslighet under fosterutvecklingen är att de hormonella signalsystemen har organiserande och differentierande verkan. Därmed har de potential att ge bestående skadliga effekter på utvecklingen av bl.a. könsorganen, hjärnan, sköldkörteln, immunsystemet och levern. Hos den vuxna individen verkar hormoner i allmänhet aktiverande vilket primärt resulterar i övergående förändringar som återställs när exponeringen upphör. Det krävs troligen mer långvarig och höggradig exponering hos vuxna för att orsaka irreversibel skada som t.ex. cancer. 2Kriterier för hormonstörande ämnen Det finns ännu inga allmänt vedertagna kriterier för hormonstörande ämnen. Internationella organisationer som IPCS ( Program on Chemical Safety) och har använt följande definit- ioner av begreppen hormonstörande ämnen och potentiellt hormon- störande ämnen (som återges på svenska enligt den svenska versionen av KOM(1999)706, samt i sin ursprungliga engelska lydelse): ·Ett endokrinstörande ämne är ett exogent ämne eller blandning som orsakar förändringar i det endokrina systemets funktion och därmed ger upphov till skador i en intakt organism, i dess avkomma eller i (under)populationer. (An endocrine disruptor is an exogenous substance or mixture that alters function(s) of the endocrine system and consequently causes adverse health effects in an intact organism, or its progeny, or (sub)populations.) ·Ett potentiellt endokrinstörande ämne är ett exogent ämne eller blandning vars egenskaper kan förväntas orsaka endokrina störn- ingar i en intakt organism, i dess avkomma eller i (under) popula- tioner. (A potential endocrine disruptor is an exogenous substance or mixture that possesses properties that might be expected to lead to endocrine disruption in an intact organism, or its progeny, or (sub)populations.) Den första punkten fokuserar på behovet av att påvisa faktiska skadliga effekter hos en organism, hos dess avkomma eller på populationsnivå ifråga om miljöeffekter. Den andra punkten lämnar möjligheter att gå något längre eftersom det räcker att påvisa egenskaper som kan för- väntas leda till hormonell störning. Båda definitionerna lägger stor tyngd på studier av effekter i levande, intakta organismer och därigenom kommer t.ex. fynd som endast kunnat påvisats i artificiella testsystem (celltester, receptorbindningstudier o.d.) att få liten betydelse. För att kunna tillämpa dessa definitioner och utveckla operativa bedömningsgrunder och även formella klassificeringskriterier behövs dock en omfattande utveckling av gamla och nya testmetoder. I detta sammanhang kan en jämförelse med ämnesdirektivets (67/548/EEG) kriterier för cancerframkallande, mutagena och rep- roduktionstoxiska egenskaper vara illustrativ för hur man har använt data om verkningsmekanismer i kriterier. Mutationer och genetisk skada kan leda till ökad risk för ärftliga genetiska sjukdomar genom skada på könscellerna. Kriterierna för mutagena egenskaper har som syfte att ge ledning vid bedömning av ett ämnes förmåga att orsaka sådana ärftliga defekter. Om denna typ av genetisk skada uppkommer i kroppsceller finns anledning att befara cancerframkallande egenskaper hos ämnet. Kriterierna för cancerframkallande egenskaper innehåller således delar som ger viss möjlighet till skärpning av cancerklassningen för s.k. genotoxiska ämnen och vice versa, dvs. viss möjlighet till lägre klassificering för ämnen som saknar denna egenskap. Kriterierna för cancerframkallande egenskaper innehåller dessutom en passus som ger viss möjlighet till en lägre klassificering för ämnen där en sekundär verkningsmekanism föreligger. Hormonella effekter på målorgan eller fysiologiska regleringsprocesser anges härvid som ett relevant exempel. Även i kriterierna för reproduktionstoxiska egenskaper nämns verk- ningsmekanismen störd hormonbalans. Här kan det bidra till såväl strängare som lindrigare klassificering med avseende på fertilitets- effekter, beroende på mekanismens relevans för människa i det enskilda fallet. 3Pågående arbete med utveckling av testmetoder och program för testning Som framgått finns det ännu inga standardiserade, internationellt erkända testmetoder för hormonstörande effekter. har ett särskilt projektområde för ämnen med hormonella effekter. Projektet innefattar både koordinering av aktiviteter mellan medlems- länderna och utveckling av testmetoder. I arbete med att ta fram standardiserade testmetoder för hormonella effekter ingår vidareutveckling av andra redan standard- iserade tester, t. ex reproduktionstoxikologiska test, så att man med dessa skall kunna avläsa effekter som beror på hormonell verkan. I arbetet ingår också att utvärdera befintliga icke standardiserade tester för effektområdet, i syfte att kunna standardisera dem som har tillräck- ligt hög kvalitet. Därutöver ingår utveckling av helt nya test. Många länder och organisationer är engagerade i utvecklingen av nya testmetoder. Bland annat arbetar kemikalieindustrin i , och via sina organisationer med utveckling av testmetoder inriktade på fisk, fåglar och reptiler. leder ett nordiskt samarbetsprojekt, med medel från , där man också utvecklar test av hormonstörande effekter på fisk. De metoder som utvecklas av olika länder och organisationer kommer att ligga till grund för utveckling av testmetoder inom . Metoderna för att testa hormonstörande effekter kan delas upp i olika nivåer. Den första nivån är enkla och snabba tester av t. ex. bindning till olika receptorer. I nästa nivå testar man om ämnena kan fungera som hormoner i levande organismer. Slutligen finns tester som löper över mer än en generation, där effekter på avkomman kan studeras. I annex 1 till denna bilaga finns en sammanställning av de testmetoder som arbetar med inom det humantoxikologiska området och i annex 2 finns motsvarande sammanställning för det ekotoxikologiska området. I lade EPA upp ett program i vilket ett stort antal ämnen skulle genomgå enkla tester. De receptorbindningstester som skulle användas visade sig dock inte ännu vara tillräckligt utvecklade för att ge den information som var tänkt, och programmet har därmed fått skjutas . 4Listor över ämnen med misstänkta hormonella effekter Trots att det inte finns standardiserade testmetoder, och därmed inte heller några kriterier byggda på sådana, har oron för hormonella effekter lett till att många myndigheter och miljöorganisationer publicerat listor på ämnen som är misstänkt hormonstörande.