sou · GOB374 · 2001-01-01 00:00:00 — Det gränsade till stadens utkanter och sträckte sig genom ett vackert höghöjdslandskap ända till den administrativa gränsen mot . I hela området fanns bara ett par asfalterade huvudvägar, vars bevakning och framkomlighet prioriterades högt av Kfor. Regionen präglades av småskaligt jord- och skogsbruk och landsbygden myllrade av byar, enstaka hus och småvägar. Den , på grund av nederbörd, mycket dåliga framkomligheten var ett stort hinder i det humanitära arbetet. Under en kort vinterperiod var ett stort antal byar helt avskurna från omvärlden. Enda sättet att nå dem med förnödenheter och sjukvård var via helikopter. De humanitära behoven i området var omfattande. I vissa delar av ansvarsområdet var av husen totalförstörda. Människor levde under mycket primitiva förhållanden. Det är dock viktigt att i sammanhanget göra en distinktion mellan humanitära behov som en följd av konflikten och humanitära behov relaterade till den låga levnadsstandarden. Den relativt utvecklade staden och den omgivande landsbygden var två helt olika världar. De överhäng- ande behoven handlade om allt ifrån tak över huvudet till brist på livsmedel, varma kläder och bränsle. Befolkningens situation försvå- rades ytterligare av obearbetade trauman och saknaden efter förlorade anhöriga. SWEBAT:s patruller stötte bland annat på en grupp isolerade kvinnor som hade blivit utsatta för övergrepp, en föräldralös syskon- skara som levde ensamma på toppen av en höjd och människor som var för gamla och svaga för att kunna ta sig till närmaste sjukstuga. Bilderna och intrycken var många och starka. Trots detta fanns en känsla av framtidstro i flera av de albanska byarna. Tacksamheten gentemot Kfor var stor. Nato- och FN-flaggor blandades med albanska flaggor respektive UCK-flaggor. I fanns flera restauranger och kaféer som döpts efter välgörarna . Överallt b yggdes det: boningshus, bensinstationer, kiosker och företagslokaler. Läget var ett helt annat i de serbiska minoritetsområdena. Här härskade förtvivlan och hopplöshet. Byarna var relativt oskadda, men konflikten resulterade trots det i en mycket problematisk situation. Alla tillfartsvägar bevakades dygnet runt av Kfor-trupper och snävt inpå byarna gick en osynlig gräns genom landskapet. Nästan ingen vågade sig utanför den, åtminstone inte i dagsljus. Risken att bli misshandlad eller mördad var överhängande. Befolkningen drogs ned i en negativ spiral av sysslolöshet, vanmakt och misstro. Många var öppet mot- villiga till samarbete med det internationella samfundet och höll desperat fast vid den grumliga föreställningen om att den jugoslaviska armén snart skulle återvända. Situationen förvärrades ytterligare av den grasserande krimi- naliteten. Uppgifter om mord, kidnappningar, prostitution, narkotika- brott och organhandel tillhörde vardagen. Informationen och omfatt- ningen måste dock tas med en nypa salt. Flera rapporterade incidenter visade sig i själva verket vara uttryck för oro och ryktesspridning. I vissa fall rörde det sig sannolikt om medvetna försök att misskreditera och Kfor genom att skapa en bild av att det internationella samfundet inte klarade av att upprätthålla lag och ordning. Kriget i Kosovo var slut, men konflikten fortsatte oavbrutet. Den bräckliga freden utsattes i stort sett för svåra påfrestningar. Attentat och terrorattacker genomfördes regelbundet mot befolkningen i minoritetsområdena. Och dessa svarade med stenkastning och provo- kationer mot de albanska fordon som färdades genom de isolerade byarna. Minsta incident kunde leda till okontrollerade upplopp och hämndaktioner. SWEBAT tvingades ingripa vid otaliga sådana till- fällen. SWEBAT:s roll och uppgifter inom Kfor Kfor har delat in Kosovo i fem brigadområden. Dessa överensstämmer geografiskt med fem administrativa regioner. SWEBAT till- hörde Multinational Brigade Center (MNB(C)). Detta är en multinationell brigad under brittisk ledning, som är grupperad i . Brigad- högkvarteret ligger i södra utkanter. Brigadchefens operativa direktiv låg till grund för SWEBAT:s arbete och innebar att förbandet löste uppgifter inom tre huvudområden. 1) Secure Environment Operations (säkerhet) Bevaka och försvara Kosovos gränser Skapa ett säkert samhälle för befolkningen oavsett etniskt ursprung genom att upprätthålla lag och ordning Förhindra illegal och paramilitär verksamhet Bevaka anläggningar och platser av särskild vikt såsom kraftverk och religiösa byggnader Upprätthålla en hög säkerhetsnivå för Kfor, och inter- nationella hjälporganisationer Compliance Operations (avtalsefterlevnad) Demilitarisering och omvandling av UCK (Ushtria Çlirimtare E Kosovës) till en civil räddningskår Kontroll av efterlevnaden av ingångna avtal och överenskommelser Civil-Military Operations (CMO, civil-militära operationer) Understödja integritet och verksamhet Genomföra akuta humanitära insatser Understödja viktiga civila funktioner såsom el- och vattenför- sörjning Följa upp de humanitära behoven inom ansvarsområdet För att understryka att det civil-militära samarbetet var en integrerad del av brigadens operationsverksamhet valde brigadchefen att låta den normala stabsfunktionen G5 CIMIC (Civil-Military Co-operation) byta namn till G3 CMO. Hädanefter används de två begreppen synonymt. Relationerna inom brigaden var öppna och tillmötesgående. Den brittiska ledningsdoktrinen gav de olika nationella förbanden visst utrymme att agera i enlighet med egna kunskaper och erfarenheter. Detta skapade ett konstruktivt och prestigelöst samarbetsklimat. De svenska och norska ansvarsområdena hade många kopplingar med varandra, både geografiskt, etniskt och historiskt, vilket gjorde ett fördjupat samarbete med den norska Telemarkbataljonen (TMBN) naturligt. Samverkanstjänst – grunder, mål och metoder En multinationell operationsmiljö kräver en fullt utvecklad sam- verkansfunktion. Denna ska kunna verka med hög effekt, på stor bredd och med lång uthållighet. Samverkansbehoven är omfattande under samtliga skeden av en fredsfrämjande operation och förbandets verksamhet kräver ständig samordning med ett stort antal aktörer. Den enhet inom bataljonsledningen som var ansvarig för sam- verkanstjänsten kallades S5, enligt normal stabsindelning. Den bestod av fyra officerare och fem militära tolkar. I vart och ett av förbandets kompanier ingick ytterligare en till två samverkansofficerare. Två av kompanierna hade dessutom en militär tolk. Samverkanstjänsten inom SWEBAT leddes som en sammanhållen taktisk funktion under chefen för , som också fastställde gränser och ansvarsområde för förbandets samverkan. Detta var en förutsättning för effektiv samordning i syfte att nå långsiktiga mål. av att samverkansofficerarna på bataljons- och kompaninivå hade flera naturliga mötestillfällen , bl a CIMIC-konferenser, säkerhetsmöten och samordnade möten med lokala företrädare. Dess- utom anordnades ett samverkans- och underrättelsemöte under ledning av stabsfunktionerna 5 respektive 2 (underrättelsetjänst). Mötena syftade till att höja kvaliteten på samverkans- och underrättelsetjänsten genom informations- och erfarenhetsutbyte, del- givning av nya inriktningar och prioriteringar samt gemensam planering, diskussion och utvärdering. Syftet med samverkanstjänsten var att skapa bästa möjliga förutsättningar för SWEBAT att lösa sina uppgifter samt att stödja de internationella avtal som låg till grund för och Kfor:s insatser. Den övergripande uppgiften var att identifiera, etablera och upprätthålla kontakt med alla relevanta aktörer som kunde vara allt ifrån en organisation eller en rörelse till en enskild person. Genom kontinuerlig samverkan med olika aktörer, på olika nivåer, tillvaratogs och bevakades förbandets intressen inom ansvarsområdet. SWEBAT samverkade regelbundet med cirka 140 aktörer på bataljons- och komp- aninivå. Nätverket av samverkanskontakter omfattade bland annat företrädare för de tidigare stridande parterna, representanter för lokalbefolkningen, politiska nyckelaktörer, religiösa frontfigurer, andra Kfor-förband, den civila FN-administrationen (), den inter- nationella FN-polisen (), UNHCR, , , Inter- nationella Röda Korset (ICRC) samt ett stort antal humanitära hjälporganisationer. Med tanke på SWEBAT:s begränsade resurser för samverkan tvingades samverkansofficerarna ofta till prioriteringar beroende på hotbilden, de aktuella uppgifterna och händelseutvecklingen i området. Framgångsrik samverkan gav SWEBAT möjligheter att påverka sin omgivning. Detta var viktigt för att skapa handlingsfrihet och upprätt- hålla en hög säkerhetsnivå för den egna personalen. Samverkans- tjänsten var proaktiv och strävade efter att förebygga problem och svårigheter. En annan målsättning var att ta och behålla initiativet i kontakterna med berörda aktörer. Stryktåliga relationer som präglas av ömsesidigt förtroende är av största vikt för att kunna hantera uppkomna konflikter. SWEBAT:s få samverkansofficerare gav i detta avseende hög avkastning. All samverkan genomfördes med ett bestämt syfte och alla sam- verkansinsatser förbereddes, dokumenterades och utvärderades. Samverkansarbetet kunde ibland vara utsatt då det innebar direkt- kontakt med känsliga aktörer och ständiga rörelser inom operations- området. Det var viktigt att klargöra hotbilden i samband med sam- I vissa fall fick samverkan genomföras med eskort och/eller annat understöd. Kraven på skydd, rörlighet och samband måste alltid vara höga. Det är centralt att integrera militär och civil samverkan. På så sätt erhålls den helhetssyn och förståelse samt legitimitet – i aktörernas ögon – som är en förutsättning för professionell samverkan. Aktörerna i området uppfattar varken militärgeografiska gränser eller en upp- delning av frågor i olika sak- och ansvarsområden. Dynamiska och naturliga möten med motparterna spänner över hela bredden av fråge- ställningar, till exempel säkerhet, respekten för ingångna avtal och humanitära behov. Det är av stor vikt att utåt sett hålla funktionerna samverkanstjänst och underrättelsetjänst åtskilda. Det mest angelägna motivet är att renodla funktionerna i andra aktörers ögon, för att på så sätt säkerställa att inte samverkansofficerarnas förtroendeskapande roll undermineras. Förtroendet mellan en samverkansofficer och en aktör är en förut- sättning för framgångsrik samverkan. Vår grundregel var att alla källor skulle skyddas, och att information om källans identitet, användbarhet och trovärdighet endast var förbehållet ett fåtal personer. Detta innebar att vissa samverkansrapporter klassificerades som hemliga. Det var viktigt att vara uppmärksam och kritisk vid genomförandet av samverkan. Utgångspunkten var alltid att motparten skulle kunna utnyttja den givna situationen. Den relation som växte fram mellan en samverkansofficer och aktörerna inom ansvarsområdet tilläts aldrig påverka opartiskheten och integriteten. Den var, först och främst, ett medel för att stödja SWEBAT:s verksamhet och för att upprätthålla en hög säkerhetsnivå för den egna personalen. Men ett utvecklat säker- hetsmedvetande får inte stå i något motsatsförhållande till ett öppet, flexibelt och kontaktskapande uppträdande. I ett avseende hade all personal inom SWEBAT ett samverkans- ansvar. Vi var alla företrädare för såväl bataljonen som för . Detta förhållningssätt bör prägla synen på samverkanstjänsten. Perso- nalen är den viktigaste resursen för att förankra bilden av ett kompetent, empatiskt, handlingskraftigt och opartiskt förband. Varje kontakt med någon ur lokalbefolkningen eller det internationella sam- fundet utgör en b yggsten i denna framtoning. Förbandets personal är dessutom en ovärderlig informationskälla. Enheter och partruller befinner sig ständigt ute i området. De gör uppskattade insatser och systematiska iakttagelser som stödjer förbandets och samverkans- tjänstens strävanden. För att konkretisera vad samverkan egentligen är och vad den syftar till följer nedan ett axplock av samverkansuppgifter som löstes under insatsen i Kosovo. De uppgifter som föll inom ramen för något av de tre huvudområdena redovisas längre fram. Eftersom SWEBAT/KS01 var det första svenska förbandet i området, inriktades samverkans- arbetet inledningsvis på att stödja förbandets etablering. Identifiera, etablera och upprätthålla kontakt med alla relevanta militära och civila aktörer. Genom samverkan skapades ett heltäckande kontaktnät som omfattade alla relevanta aktörer inom ansvarsområdet. Samverkansinsatserna syftade till att stödja och underlätta verksamheten för förbandet och dess underenheter. Samverkanstjänsten omfattade även en kontinuerlig kartläggning och analys av aktörerna i området. Den sistnämnda verksamheten samordnades med funktionerna för underrättelsetjänst. Utgöra en väl definierad kontaktpunkt gentemot omgivningen. Samtliga samverkansofficerare etablerade sig som representanter för SWEBAT inom respektive ansvarsområde. Ett delmål var att det skulle vara klart för alla relevanta aktörer hur de kunde komma i kontakt med förbandet. Detta ställde höga krav på ett respekt- och förtroendeingivande uppträdande. Informera om och skapa förståelse för SWEBAT:s uppgifter och verksamhet. Alla relevanta aktörer samt civilbefolkningen i området skulle vara väl informerade om SWEBAT:s uppgifter, verksamhet och prioriteringar över tiden. Strävan var att få dessa välvilligt inställda till verksamheten. Arbetet samordnades med stabsfunk- tionen för informationsoperationer. Informera om och skapa förståelse för de avtal och överenskommelser som låg till grund för Kfor:s och insatser. Arbetet samordnades med stabsfunktionen för informa- tionsoperationer. Inhämtning av information. Samverkan är ett viktigt medel för informationsinhämtning, oavsett om det rör sig om specifika upp- gifter eller information av mer allmän karaktär. Inriktningen styrdes av och bataljonschefens underrättelse- behov. Den regelbundna och goda kontakten med aktörerna inom ansvarsområdet gav ofta samverkansofficerarna mycket kvalificerad och värdefull information. Inhämtad information delgavs konti- nuerligt berörda enheter inom SWEBAT. Upprätthålla en hög säkerhetsnivå för den egna personalen. Denna del av samverkansarbetet inriktades mot att bearbeta berörda aktörer i syfte att undanröja alla former av hot mot förbandet. Verksam- heten omfattade bland annat inhämtning och delgivning av informa- tion, förhandlingar och överenskommelser samt insatser för att förändra aktörernas attityd. Förebygga problem, svårigheter och konflikter. Samverkanstjänsten var ett effektivt instrument för att förebygga konflikter. Strävan var alltid att ha aktörernas direkta eller indirekta stöd för förbandets verksamhet. Att detta inte var samma sak som att vara överens, visade sig ibland med all önskvärd tydlighet. Hantera uppkomna problem- och konfliktsituationer. Då problem eller konflikter uppstod var målsättningen att dessa skulle hanteras genom samverkan. Om en händelse framtvingade mer kraftfulla åtgärder var strävan att i varje led avbryta stegringen för att istället lösa konflikten med samverkan. Åtgärderna omfattade bland annat samtal, förhandling och medling. Ett exempel var den uppmärk- sammade skadeskjutningen av en serbisk man i Gracanica . Mannen hade uppträtt mycket hotfullt och de inblandade soldaterna tvingades avge verkanseld i nödvärn. För att hantera den efterföljande situationen krävdes omfattande samverkansinsatser. Förhandla fram avtal och överenskommelser. Att understödja över- enskommelser mellan SWEBAT och berörda aktörer var en central del av samverkanstjänsten. Alla överenskommelser främjar stabili- teten i området och skapar en mer förutsägbar tillvaro för såväl förbandet som aktörerna. S5 ansvarade för samverkan med aktörer inom det folkrättsliga området. Dessa var främst och (Central Criminal Investigation Unit), det vill säga den enhet inom som arbetade med utredningar av krigsförbrytelser. Berättelser om lidande och övergrepp kom ofta upp under möten med lokalbefolkningen och anklagelser om påstådda krigsför- brytelser framfördes regelbundet. SWEBAT fyllde en viktig funk- tion genom att ta emot skriftliga vittnesmål och annan dokumenta- tion. Handlingarna översattes och överlämnades till och . Det var också betydelsefullt att kunna informera befolk- ningen om hur den metodiska och långsiktiga hanteringen av krigsförbrytelser gick till. Nyfunna gravar och återbegravningar ledde till några gemensamma insatser med framförallt , som bistod ICTY (International Criminal Tribunal for the Former ). Markera SWEBAT:s närvaro i ansvarsområdet. Genom aktiv samverkan synliggjordes bataljonens roll och verksamhet i området. Omgivningens konkreta upplevelse av SWEBAT:s närvaro och engagemang är betydelsefull för att skapa trygghet och en pos itiv inställning till förbandet. Öka SWEBAT:s kunskaper om ansvarsområdet. Genom samverkan gavs en unik möjlighet att inhämta kunskaper om militära och civila aktörer, konfliktens ursprung och drivkrafter samt kulturella för- hållanden. Syftet var att bygga upp en omfattande och taktiskt användbar kunskapsbank om ansvarsområdet. Arbetet samordnades med stabsfunktionen för underrättelsetjänst. Samverkansofficerarna ansvarade för att motverka ryktesspridning. Detta skedde främst genom kontinuerliga kontakter och delgivning av information. Vid möten med både lokalbefolkningen och dess företrädare förekom de mest osannolika rykten och vanföreställningar. Tillgången till oberoende och pålitlig information var begränsad, och det låg ofta i någon aktörs intresse att manipulera verkligheten. Det var viktigt, för tryggheten och stabiliteten i området, att tidigt kunna bearbeta sådan desinforma- tion. Besök och mottagningar. S5 var involverat i den mycket omfattande besöksverksamheten vid SWEBAT. En del av verksamhetsområdet utgjordes av de arrangemang som riktade sig till det lokala kon- taktnätet. SWEBAT bjöd in gäster från det internationella samfundet. Höjdpunkten var en så kallad . Hela SWEBAT:s brokiga kontaktnät var på plats. Ett par hundra personer från hela världen fick uppleva ett koncentrat av svenska jultraditioner med julbord, Luciatåg, tomtebesök och jullekar som givna höjdpunkter. För trötta och utarbetade FN- tjänstemän, hjälparbetare och Kfor-soldater var kvällen givetvis ett välförtjänt tillfälle till rekreation – utan någon agenda. Men det fanns fler bakomliggande motiv. Detta var ett utmärkt tillfälle att skapa en positiv och generös bild av SWEBAT, samt att fördjupa de redan existerande relationerna. Initiativet följdes upp av andra Kfor- förband och internationella organisationer. Samverkanstjänsten var indelad i tre huvudområden i enlighet med gällande operativa direktiv: säkerhet, avtalsefterlevnad och civil- militära operationer (CMO/CIMIC). Detta var ett naturligt sätt att organisera arbetet som möjliggjorde smidiga kontakter med den multi- nationella brigadledningen. Samverkan inom området säkerhet Kfor var den drivande kraften bakom den samordning som ägde rum inom området säkerhet. var inte i stånd att ta på sig rollen, dessutom hade SWEBAT fortfarande det fulla ansvaret för att upprätthålla lag och ordning inom sitt ansvarsområde. I hade tagit över den uppgiften. Bataljonen utvecklade en form för samverkansmöten kring säkerhetsfrågor som omfattade alla berörda aktörer: sidoordnade Kfor-förband, , , , , och ECMM (European Community Monitoring Mission). Mötena leddes av bataljonschefen, som biträddes av sam- verkansofficerare ur S5. Forumet gick under benämningen (). Eftersom SWEBAT:s ansvarsområde över- lappade två polisstationer genomfördes ett återkommande möte per station. JSC:s rapporterade sedan till Meeting (RSM). Detta samordningsmöte ägde rum en gång under brigadchefens ledning. Samtliga bataljoner och polisstationer var representerade på chefsnivå. Samverkan med omfattade även en rad andra kontakter och ett stort antal gemensamma operationer. SWEBAT samverkade regelbundet med biskop och fader i klostret i Gracanica. Dessa var två av de mest inflytelserika serbiska företrädarna i Kosovo. I kretsen kring biskopen fanns flera andra serbiska nyckelpolitiker, bland andra . Dessa kontakter gav en fördjupad förståelse för den övergripande utveck- lingen i Kosovo och direkt tillgång till en rad betydelsefulla aktörer. SWEBAT representerade Kfor i kontakterna med biskopen. Mötena samordnades ofta med representanter för Kfor:s högkvarter. Biskopen och fader hade ett väl utvecklat internationellt kontaktnät och de befann sig ofta på resande fot. De företrädde en rörelse som kallade sig (). Efter en omfattande förhandlings- process tog SNC steget in i den interimistiska FN-administrationen. Samarbetet var mycket känsligt och biskopen fruktade såväl Belgrad- regimens som lokalbefolkningens reaktioner. En viktig uppgift för SWEBAT var att svara för biskopens och ett par andra nyckelpersoners rörelsefrihet. Alla förflyttningar krävde eskort. Samverkan ägde också rum med en rad andra företrädare för lokalbefolkningen. SWEBAT utvecklade ett heltäckande system av regelbundna möten med företrädare för lokalbefolkningen inom hela ansvarsområdet. Modellen för dessa var ett forum som kallades (). träffade före- trädare för de lokala representanterna i den betydelsefulla enklaven . Under strukturerade former gavs möjlighet att informera om händelseutvecklingen, dementera rykten, svara på frågor, diskutera gemensamma problem och ta emot önskemål om humanitär hjälp. Den lokala UNMIK-representanten övertog tidigt ledningen av mötena, vilket låg helt i linje med den långsiktiga målsättningen. Internationella hjälporganisationer involverades direkt i samarbetet och på så sätt kunde SWEBAT avlastas. Efter denna förlaga skapades liknande Advisory Boards eller bymöten för de andra delarna av SWEBAT:s ansvarsområde. Regelbunden samverkan genomfördes även med , ofta inom ramen för någon av de redovisade mötesstrukturerna. Gemensamma intresseområden var bland andra: respekten för de mänskliga rättig- heterna, misstänkta krigsförbrytelser, skyddet av minoritetsbefolk- ningen, förberedelser för lokalval samt etablerandet av oberoende media. SWEBAT genomförde på regelbunden basis samverkan med en grupp representanter från . Mötena ägde rum mitt på den admi- nistrativa gränsen i ett minklarerat hus. Arrangemanget gav SWEBAT en unik inblick i förhållandena på andra sidan gränsen: hur de resonerade, vad som var viktigt, hur de uppfattade situationen i Kosovo och vilken deras attityd var till Kfor. Den sistnämnda var, föga för- vånande, synnerligen kritisk. Viktigast av allt var emellertid att ha en fungerade relation till lokala serbiska företrädare om något skulle inträffa som underminerade säkerheten i gränsområdet. Vid den så kallade 4, gränspassagen mellan och i SWEBAT:s ansvarsområde, överlämnades till exempel albanska fångar. Dessa var ofta unga män som suttit i serbiska fängelser utan att, enligt egen utsago, veta varför. Denna och andra känsliga frågor diskuterades vid mötena. Samverkan inom området avtalsefterlevnad Huvuduppgiften inom området avtalsefterlevnad var samverkan med Kosovo Protection Corps (KPC, före detta UCK). Uppgiften var tudelad och innebar såväl en strikt övervakning av gällande avtal som ett aktivt stöd till den nya, civila . Den kännetecknades av stor osäkerhet huruvida UCK skulle leva upp till sina åtaganden om demobilisering eller ej. Det första mötet med den 153:e UCK-brigadens ledning ägde rum på en av den Jugoslaviska arméns före detta anläggningar. Det internationella samfundets strategi var att UCK skulle omvandlas till en civil rädd- ningskår, med en personalstyrka som speglade den proportionella storleken på de olika befolkningsgrupperna. Serberna såg emellertid med stor skepsis på konstruktionen, som de menade inte var något annat än UCK i illa dold förklädnad. Omvandlingen var också ett sätt att rehabilitera kombattanter till ett liv efter kriget. Processen var inledningsvis Kfor:s ansvar, men detta övertogs av .