sou · GOB388d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetens straffvärde och art, beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Det innebär att, om inte någon av de angivna omständigheterna motsäger det, påfölj- den skall bestämmas till villkorlig dom eller skyddstillsyn. (I det följande bortses från återfallssituationer.) För att enbart brottets straffvärde skall motivera att fängelse väljs som påföljd, skall straffvärdet enligt stabil praxis motsvara fängelse . Exempel på att fängelse har valts som påföljd för hets mot folkgrupp av detta skäl saknas i publicerad praxis. Frågan, om hets mot folkgrupp är ett brott av sådan art att skäl talar för att fängelse skall väljas som påföljd, har prövats i några fall. ansåg i det tidigare redovisade Brottby-fallet (se avsnitt 17.5.3) att det ligger väl i linje med lagstiftarens intentioner att betrakta [brottet hets mot folkgrupp] som ett s.k. artbrott. Hovrätten hänvisade bl.a. till att lagstifta- ren genom bestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 markerat att domstolarna bör se särskilt allvarligt på brottslighet med rasistisk bakgrund. Även i hovrätts- fallet RH 1997:53 och i dom i mål B 145-00 ansågs brottsligheten vara av sådan art att fängelse skulle väljas som på- följd. De tilltalade fall hade uppträtt på ett podium framför en stor folksamling i uniformsliknande kläder med nazistiska symboler och ropat som de utfört Hitlerhälsning. 214 Brottet hets mot folkgrupp och uniformslagen var det fråga om en person som i närheten av en större folksamling ropat rasistiska slagord. Uttrycket brottets art ersatte vid påföljdsbestämningsreformen uttrycket vad som kräves för att upprätthålla allmän laglydnad som domstolarna tidigare hade använt för att motivera de korta fängelsestraffen för bl.a. rattfylleri och misshandel. Begreppsförändringen avsåg att marke- ra att allmänpreventiva hänsyn i princip skall beaktas endast på lagstift- ningsnivån eller annars på ett mer övergripande plan och inte vid domsto- larnas påföljdsbestämning i enskilda fall. Man ansåg att domen i ett enskilt fall i princip inte, eller i vart fall ytterst sällan, kan ha någon allmänpre- ventiv effekt och att det i vart fall inte är rimligt att domstolen spekulerar i detta vid påföljdsbestämningen. Ett system där domstolarna tillåts att sta- tuera exempel ansågs inte godtagbart, varken från rättvisesynpunkt eller med hänsyn till att domstolarna har mycket små möjligheter att skaffa sig ett hållbart underlag för sin bedömning (se SOU 1995:91, del II s. 134 f). förde i sin dom (Brottby-målet) ett generellt och principiellt resonemang, som ledde fram till bedömningen att hets mot folkgrupp bör hänföras till den kategori brott som på grund av sin art bör föranleda fängelse. Även i fallet RH 1997:53 har ett liknande resonemang förts. Vi delar den bedömning som i fråga om val av påföljd har gjorts i de nu nämnda fallen, såvitt avser de tilltalade som i respektive fall varit anfö- rare och verkat pådrivande vid dessa allvarliga rasistiska manifestationer. Det är en typ av brottslighet som det finns skäl att se mycket allvarligt på och som bör föranleda ett skärpt påföljdsval. Starka skäl talar alltså för att fängelse bör väljas som påföljd för brott av den typen. Det hade enligt vår uppfattning dessutom funnits goda skäl att döma till längre fängelsestraff än som skedde (en respektive två månaders fängelse). Det är, som JK an- fört i sin framställning till regeringen, tveksamt om ett straff på en eller två månaders fängelse för brott av det aktuella slaget speglar samhällets syn på allvaret i rasistisk brottslighet. De båda hovrättsfallen tycks ha fått stort genomslag i underrättspraxis. I ett inte obetydligt antal tingsrättsdomar har emellertid dömts till fängelse för gärningar som enligt vår uppfattning inte alls är av så allvarlig art som i hovrättsfallen. Så dömdes t.ex. flera personer i publiken vid Brottby- konserten i efterföljande rättegångar till fängelse för att ha utfört Hitler- hälsningar nere i publikhavet med motiveringen att hets mot folkgrupp är ett brott av sådan art att fängelse bör väljas som påföljd. Även i hov- rätts dom i Brottby-fallet dömdes en av de tilltalade till en månads fängel- se, trots att han endast befunnit sig bland publiken. Den gärning som var aktuell i dom kan inte heller anses vara av lika allvarligt slag som gärningarna i de två tidigare hovrättsdomarna. Som bl.a. påpekat (SOU 1995:91, del II s. 135) finns det naturligtvis en betydande skillnad mellan olika brottstyper i fråga Brottet hets mot folkgrupp och uniformslagen 215 om hur starka skälen till särbehandling är vid bestämmande av straff. Så torde t.ex. brottet mened nästan undantagslöst föranleda ett fängelsestraff för vuxna lagöverträdare, medan det för misshandel inte alls lika ofta döms till fängelse. Mened har, om man så vill, ett högre artvärde än misshandel. Men det innebär inte att den som döms för mened med auto- matik skall dömas till fängelse. Det finns inte någon brottstyp, där av gärningsmännen döms till fängelse. Anvisningar om hur dom- stolarna i detta hänseende skall behandla olika typer av brott ges främst genom lagstiftningsförarbeten och prejudikat. Vid bedömningen av frågan, om ett brott är av sådan art att fängelse skall väljas som påföljd, är det således inte brottstypen generellt som skall bedömas utan det konkreta, i målet aktuella brottet. Som ett led i den be- dömningen är det dock ofrånkomligt att domstolen tar hänsyn till hur pass starka skälen allmänt sett är för att fängelse skall väljas som påföljd vid den brottstyp det är fråga om. När det gäller brottet hets mot folkgrupp finns det, som vi anfört, anledning att se allvarligt på fall då någon döms för att mera aktivt ha deltagit i, eller kanske rentav anfört eller anordnat, en rasistisk samman- komst av inte obetydlig omfattning. Starka skäl talar för att fängelse skall väljas som påföljd för den typen av brott. Andra fall är betydligt mera tveksamma. Som vi ser det, finns det t.ex. knappast skäl att döma den som i egenskap av enbart åhörare vid en rasistisk manifestation eller konsert gör någon enstaka Hitlerhälsning till fängelse på grund brottets art. Ett sådant brott bör på intet sätt bagatelliseras, men det måste ändå beaktas att det i många fall är fråga om ett momentant handlande i en uppjagad situa- tion. Handlandet kan också i många fall vara föranlett av ganska grumliga föreställningar hos den enskilde gärningsmannen som kanske lockats med av andra, mera ideologiskt inriktade personer. 17.9.4Införande av ett grovt hets mot folkgrupp Förslag: I bestämmelsen om hets mot folkgrupp införs en särskild straff- skala - fängelse i lägst och högst - för grova brott. Ansvar skall kunna ådömas redan för förberedelse eller stämpling till hets mot folkgrupp som är grov. Straffskalan för brottet hets mot folkgrupp är fängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter. Något grovt brott finns inte. Mot bakgrund av det stora antal rasistiska sammanslutningar som vuxit fram i och den ökande propagandaverksamhet som dessa bedri- ver, finns det anledning att fundera över om den nuvarande straffskalan är tillräcklig. 216 Brottet hets mot folkgrupp och uniformslagen Utredningen för åtgärder mot etnisk diskriminering ansåg i sitt betän- kande (SOU 1991:75) Organiserad rasism att bestämmelsen om hets mot folkgrupp i sin nuvarande form då täckte behovet av kriminalisering av rasistiska uttalanden och andra meddelanden (s. 114). Straffmaximum på fängelse ansågs innebära att utrymme fanns för att ta hänsyn även till om ett uttalande t.ex. fått stor spridning. Det bör emellertid beaktas att kunskapen om rasistiska organisationer i var mera begränsad (a.a. s. 109) än den är och att det därefter också har vuxit fram en stor mängd nya rasistiska sammanslutningar här i landet. De allra flesta av dessa nya sammanslut- ningar är visserligen små, men de kan bli en grogrund för en växande rasism. Vi har ännu så länge inte sett några stora rasistiska partier eller organisationer av den typ som finns i andra europeiska länder, men några av de sammanslutningar som finns har uppnått ett visst mått av stabilitet och kan komma att utvecklas till organisationer av större omfattning. De rasistiska sammankomster som vi har sett här i landet har inte heller varit av det riktigt stora slaget, men den typ av manifestationer som Brottbykonserten är exempel på är mycket obehagliga och oroväck- ande. Det kan inte uteslutas att vi får se ännu större sammankomster av det slaget . Den som anordnar och leder en sådan sammankomst gör sig skyldig till en form av hets mot folkgrupp (eventuellt anstiftan till sådant brott) som har ett högt straffvärde. Om en sådan sammankomst dessutom skulle vara ett led i en mera systematisk rasistisk kampanj, rör det sig om en typ av brottslighet som det finns goda skäl att beteckna som grov och för vilken en högre straffskala än den nuvarande bör finnas. Vi delar således den uppfattning som JK har gett uttryck för i sin skrivelse till regeringen och föreslår att en särskild straffskala - fängelse i lägst och högst - för hets mot folkgrupp som är grov införs. Vid bedömningen av om brottet är grovt skall enligt vårt förslag särskilt beaktas om gärningsmannen har anstiftat eller lett en särskilt om- fattande sammankomst eller kampanj där meddelanden av det slag som omfattas av bestämmelsen har spritts. Hets mot folkgrupp är inte straffbar på förberedelse- eller stämp- lingsstadiet. Vi anser inte att någon ändring i detta hänseende är påkallad med avseende på brott av normalgraden. Förberedelse eller stämpling till gärningar av den typen som enligt vårt förslag skall anses som grova fall av hets mot folkgrupp är emellertid förfaranden som typiskt sett innebär en beaktansvärd risk för att brottet också skall fullbordas. Förberedelse eller stämpling till hets mot folkgrupp som är grov är således enligt vår uppfatt- ning en typ av gärning som är straffvärd och vi föreslår därför att den kri- minaliseras. Brottet hets mot folkgrupp och uniformslagen 217 17.9.5Hets mot folkgrupp som tryck- eller yttrandefrihetsbrott Förslag: Bestämmelsen om hets mot folkgrupp i TF ändras på samma sätt som i BrB. Förberedelse eller stämpling till hets mot folkgrupp som är grov skall dock inte vara straffbar inom det grundlagsskyddade området. Brottet förargelseväckande beteende görs inte till ett tryck- eller yttrande- frihetsbrott. De skäl som vi har anfört för ändring av lydelsen av bestämmelsen om hets mot folkgrupp i BrB gör sig måhända inte med samma styrka gällande på tryck- och yttrandefrihetens område. För att inte oklarhet skall uppstå när det gäller principen om s.k. dubbel täckning, dvs. att en gärning för att kunna vara straffbar som tryck- eller yttrandefrihetsbrott också måste vara straffbar enligt vanlig lag, föreslår vi dock att bestämmelsen om hets mot folkgrupp i TF ändras på samma sätt som i BrB. Det innebär även att en möjlighet att döma för grov hets mot folkgrupp skall införas i TF, och därigenom också automatiskt i YGL. Däremot bör förberedelse eller stämpling till sådant brott inte vara straffbelagd inom TF:s och YGL:s tillämpningsområde. En sådan kriminalisering skulle stå i strid med förbu- det mot förhandsgranskning (censurförbudet) i 1 kap. 2 § TF respektive 1 kap. 3 § YGL och i praktiken bli utan verkan. Förargelseväckande beteende kan inte bestraffas som tryck- eller yttrandefrihetsbrott, dvs. brottet finns inte med i den s.k. brottskatalogen i 7 kap. TF. Vi anser inte att någon ändring därvidlag bör göras. Det vore från principiell synpunkt betänkligt att göra förargelseväckande beteende - som är ett ordningsbrott - till ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Med hän- syn till den restriktivitet som JK genom den tryckfrihetsrättsliga s.k. in- struktionen måste upprätthålla vid sin bedömning av i vilka fall åtal för hets mot folkgrupp skall väckas, skulle dessutom en ändring inte få någon betydelse i praktiken. Förslag: Lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer upphävs. Lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer (uniformslagen) har i två hovrättsavgöranden (se avsnitt 17.5.5) ansetts vara uppenbart grund- lagsstridig. Lagen framstår dessutom som otidsenlig och föråldrad. Starka skäl talar för att ett sådant generellt förbud som uniformslagen ger uttryck för innebär en icke godtagbar inskränkning i den grundlags- 218 Brottet hets mot folkgrupp och uniformslagen Oavsett hur det förhåller sig med den saken, är det vår bedömning att de förslag som vi har lagt fram i föregående avsnitt innebär att behovet av straffrättslig reglering i fråga bärande av uniformer, symboler och andra kännetecken med rasistisk och främlingsfientlig inne- börd har täckts. Något behov av ytterligare straffrättsliga sanktioner mot bärande av uniformer finns inte. Vi föreslår därför att uniformslagen upp- hävs. Hets mot homosexuella 219 18 Hets mot homosexuella Det finns inte i lagstiftningen någon bestämmelse om hets mot homo- sexuella som motsvarar den om hets mot folkgrupp. Kränkande eller hot- fulla uttalanden med anspelning på en enskild persons homosexuella lägg- ning kan dock i en del fall vara straffbara enligt bestämmelserna i om förolämpning, förtal eller olaga hot. Att bland allmänheten uppmana till våld eller andra brottsliga gärningar mot homosexuella kan också vara straffbart som uppvigling. En näringsidkare, som i sin verksamhet diskri- minerar en person på grund av dennes homosexuella läggning, kan dömas för olaga diskriminering. Enligt våra direktiv skall vi överväga om det bör göras straffbart att uttrycka hot eller missaktning mot homosexuella som grupp. Som en bak- grund till dessa överväganden lämnas i detta kapitel först en kort beskriv- ning av nu gällande lagstiftning och vissa internationella åtaganden med anknytning till homosexualitet. Därefter redovisas utfallet av några under- sökningar om förekomsten av hot och våld mot homosexuella i . Efter en redogörelse för frågans tidigare behandling redovisar vi våra överväganden i nu aktuell del. 18.2Lagstiftning med anknytning till homosexualitet I grundlagarna finns inte några bestämmelser som direkt tar sikte på ho- mosexuella, homosexualitet eller sexuell läggning över huvud taget. För- slag om ändring i reglerna om skydd för vissa minoriteter (2 kap. 15 § och 22 § RF) som utredningen om de homosexuellas situation i samhället lade fram (se avsnitt 18.3.1) ledde inte till lagstiftning. Däremot har homo- sexuella, liksom andra grupper i samhället, ett indirekt skydd genom bl.a. stadgandet i 1 kap. 2 § RF som anger att den offentliga makten skall ut- 220 Hets mot homosexuella övas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda män- niskans frihet och värdighet. BrB innehåller ett fåtal bestämmelser som direkt tar sikte på att ge ett sär- skilt skydd åt personer med homosexuell läggning. Den som smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot honom döms för förolämpning (5 kap. 3 § BrB). I princip får förolämpning inte åtalas av annan än måls- ägande. gäller emellertid att förolämpning med anspelning på homosexuell läggning får åtalas av åklagare om målsäganden angett brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt (5 kap. 5 § BrB). I förarbetena till bestämmelsen uttalades att avsikten med regeln var att markera att samhället tydligt tar avstånd från olika slag av fördomsfullt uppträdande mot homosexuella. Det skall tilläggas att för- olämpning kan utgöra såväl tryckfrihets- som yttrandefrihetsbrott. Uttalanden med anspelning på enskild persons homosexuella läggning skulle eventuellt även kunna vara straffbara som förtal. I 5 kap. 1 § BrB stadgas att den, som utpekar någon som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning, döms för förtal. Förtal får åtalas av åklagare om mål- säganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt. Även förtal kan utgöra tryckfrihets- eller yttrandefrihets- brott. Att bland allmänheten uppmana till våld eller andra brottsliga gärning- ar mot homosexuella kan också vara straffbart som uppvigling enligt 16 kap. 5 § BrB. Uppvigling kan vara straffbar också som tryckfrihets- eller yttrandefrihetsbrott. Enligt 16 kap. 9 § BrB döms en näringsidkare, som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning genom att inte gå honom till handa på de villkor näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra, för olaga diskriminering. Bestämmelsen gäller även för vad som brukar kallas den offentliga servicesektorn, det vill säga hu- vudsakligen anställda hos stat, kommun och landsting. Ursprungligen in- nebar bestämmelsen förbud mot främst rasdiskriminering, men utvidgades den till att avse även homosexuella. Slutligen skall bestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 BrB om diskriminerande motiv som straffskärpningsgrund nämnas. Bestämmelsen innebär att dom- stolarna vid påföljdsbestämningen skall ta hänsyn till om motivet för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller annan sådan grupp av Hets mot homosexuella 221 personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbe- kännelse eller annan liknande omständighet. Enligt förarbetena1 omfattar bestämmelsen fall där ett motiv för brottet varit att kränka någon på grund av dennes sexuella läggning. Begreppet sexuell läggning diskuteras inte närmare i propositionen. Det torde därför få anses vara en öppen fråga om inte endast homosexuell utan även t.ex. bisexuell läggning omfattas av bestämmelsen. Lagstiftning som särskilt avser homosexuella är - förutom ovan an- givna bestämmelser i - lagen (1987:813) om homosexuella sambor och lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. Bestämmelserna i lagen om homosexuella sambor innebär att vad som gäller för heterosexuella sambor på en rad områden - t.ex. i fråga om sam- bors gemensamma hem - skall gälla också för homosexuella sambor. Part- nerskapslagen innehåller föreskrifter om registrering och upplösning av partnerskap samt bestämmelser om ett partnerskaps rättsverkningar. Inne- börden av dessa bestämmelser är att ett registrerat partnerskap, med vissa undantag, har samma rättsverkningar som ett äktenskap. trädde en lag (1999:133) om förbud mot diskrimine- ring i arbetslivet på grund av sexuell läggning i kraft. Lagen är inordnad i det arbetsrättsliga regelsystemet och skall gälla på hela arbetsmarknaden. Lagen innehåller förbud mot såväl direkt som indirekt diskriminering på grund av sexuell läggning och gäller oberoende av om arbetsgivaren haft en diskriminerande avsikt eller inte (3-4 §§). De rättsliga påföljder som kan följa på överträdelser av diskrimineringsförbuden är skadestånd och ogiltighet (9-15 §§). Genom den nya lagen infördes ett nytt ombudsmannainstitut, Om- budsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO). HomOs huvuduppgift är att se till att lagen följs (16 §). Om det behövs, kan HomO vid vite förelägga en arbetsgivare att inkomma med vissa upp- gifter och får även föra talan vid Arbetsdomstolen. Enligt förordningen (1999:170) med instruktion för HomO skall ombudsmannen också verka för att diskriminering på grund av sexuell läggning inte förekommer på andra områden i samhället. HomO skall bl.a. föreslå regeringen författ- ningsändringar och andra åtgärder som kan motverka diskriminering på grund av sexuell läggning. 1993/94:101. 222 Hets mot homosexuella 18.3Internationella åtaganden och utländsk rätt Det finns ingen skyldighet för att på grund av något uttryckligt internationellt åtagande kriminalisera hets mot homosexuella som grupp. Frågor om homosexuellas rättigheter och om förbud mot diskriminering av homosexuella har däremot behandlats i ett flertal internationella samman- hang. I det följande lämnas en redogörelse för vad som i dessa frågor gäl- ler inom ramen för samarbetet i och i den Europeiska unionen (EU). Här kan också nämnas något om FN:s förklaring om de mänskliga rät- tigheterna. Förklaringen innehåller inte några stadganden om homo- sexuellas rättigheter. Däremot omfattas homosexuella naturligtvis också av de rättigheter som förklaringen tillförsäkrar alla människor, t.ex. artikel 12 om skydd mot godtyckliga ingripanden i fråga om privat- och familjeliv och artikel 22 om rätt till social trygghet och realiserande av ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Dessa rättigheter kan väl tänkas ge skydd mot diskriminering av homosexuella. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättighe- terna och de grundläggande friheterna () gäller som svensk lag. Enligt artikel 8 i konventionen har envar rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv. Där stadgas också att offentlig myndighet, med vissa undantag, inte får störa åtnjutandet av den- na rättighet. förklarade i målen Dudgeon mot Storbri- tannien och mot att lagstiftning, varigenom frivilliga homo- sexuella handlingar mellan vuxna personer förbjuds, kränker den enskildes rätt till privatliv och att sådan lagstiftning strider mot artikel 8. Lustig-Prean och mot respektive and Grady mot gällde ett antal personer som på grund av att de var homosexuella hade fått avsked från sina befattningar inom brittiska flyg- vapnet. fann att brott mot klagandenas rättigheter enligt artikel 8 förelåg. Till samma slut kom domstolen i målet Salgueiro da Sil- va Mouta mot , som gällde en man som på grund av sin homosex- ualitet vägrats vårdnad om sin dotter. Hets mot homosexuella 223 Yttrandefriheten skyddas genom artikel 10 i konventionen. Där anges att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att mottaga och sprida upp- gifter och tankar utan inblandning av offentlig myndighet och oberoende av territoriella gränser. I artikel 10:2 anges dock att, eftersom utövandet av yttrandefrihet medför ansvar och skyldigheter, denna frihet får underkastas vissa inskränkningar. Sådana inskränkningar skall vara angivna i lag och nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till statens säkerhet, den territoriella integriteten, den allmänna säkerheten, förebyggandet av oordning och brott, hälsovården, skyddandet av sedligheten eller av an- nans goda namn och rykte eller rättigheter, förhindrandet av att förtroliga underrättelser sprids, eller upprätthållandet av domstolarnas auktoritet och opartiskhet. Att straffbeläggande av angrepp på enskilda personers goda namn och rykte kan vara en tillåten inskränkning av yttrandefriheten framgår direkt av artikeltexten. Men även fall då angrepp riktas kollektivt mot medlem- mar av en viss folkgrupp eller annan grupp av personer omfattas av be- stämmelsen. Något avgörande som har avsett angrepp mot just homo- sexuella finns inte, men ett stort antal mål, som har gällt fall då klaganden har straffats för att ha förnekat eller förringat omfattningen eller betydel- sen av mord och andra missgärningar i de tyska koncentrationslägren eller för att på annat sätt ha propagerat för nazism eller framfört rasistiska åsikter, har varit föremål för prövning.2 Kommis- sionen har i samtliga dessa fall ansett att det varit fråga om tillåtna in- skränkningar i yttrandefriheten. I många fall har också hänvisats till artikel 17 i konventionen, enligt vilken rättigheterna i konventionen inte får miss- brukas i syfte att omintetgöra eller otillåtligt begränsa dessa rättigheter. Enligt artikel 14 i skall åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell mino- ritet, förmögenhet eller ställning i övrigt. rådgivande för- samlings social- och hälsoutskott föreslog en ändring i artikeln innebärande att sexuell inriktning lades till den exemplifierande uppräk- ningen.