sou · GOB318 · 2001-01-01 00:00:00 — Några av de tidiga och mest kända förespråkarna för kvinnors rättig- heter var (1759–1797), (1806– 1873), (1820–1895) och i (1801–1865). Alla uppmärksammade de kvinnors underordnade ställ- ning i samhället och argumenterade för det orättfärdiga och orimliga i detta förhållande. Wollstonecraft, och tog sin utgångspunkt i den liberala idétraditionen och menade att problematiken främst låg i idéer, traditioner och lagstiftning medan såg kvinnors underordnade ställning som en konsekvens av det kapitalistiska ekono- miska systemet och det kapitalistiska samhällets behov. När bok kom ut väckte den en inten- siv debatt i . Romanen var ett angrepp på den allmänna fördum- ning och infantilisering av kvinnor som systematiskt ägde rum och de begränsade möjligheterna en kvinna hade i livet. problematise- rade kvinnors ekonomiska situation, rätt att älska fritt och att utvecklas mentalt. Uppståndelsen kring romanen kan ses som ett uttryck för hur viktig den var i sin tid. Dessa fyra ovan nämnda personer har ständigt återkommit som inspirationskällor för olika grupper inom kvinnorörelsen och bland människorättsaktivister såväl i som i andra länder världen över. Deras idéer och skrifter har än betydelse i diskussionen kring kvinnors position i samhället. 3.2.2Kvinnorörelsens rötter och utveckling Kvinnor har systematiskt särorganiserat sig eftersom de inte haft tillträde till de manliga organisationerna. Konkret kan man från början av 1800- talet iakttaga hur kvinnor organiserar sig i filantropiska fruntim- mersföreningar. De allra tidigaste sammanslutningarna i var bibelsällskap för fruntimmer. T.ex. grundades Fruntimmers Bibel-Säll- skap i som en parallell organisation till Svenska Bibelsäll- skapet 1819. verksamhet riktade sig till bröl- lopspar och avsåg bibelspridning samt kom att kopplas samman med välgörenhet. Om kvinnors organiserade välgörenhet skriver historikern : Klassgemenskapen förenade kvinnor och män i likartade attityder, men det rådande genussystemet tilldelade dem olika uppgifter i samhällets offentlighet. Kvinnoföreningar ingick i ett fältarbete i storstädernas fattigområde med särskilt ansvar för kvinnor och barn, för äktenskap och familj. (, 1995) 36 Från kvinnofråga till jämställdhet De första kvinnoorganisationerna bildades alltså kring välgörenhet med religiösa förtecken och innebar i praktiken att kvinnor, genom organi- serad verksamhet kring traditionella kvinnouppgifter, tog sig ut på den offentliga arenan. Fredrika-Bremer-Förbundet bildades , världens äldsta ännu existerande feministiska organisation, och bestod av såväl kvinnor som män och dess första ordförande var en man. kom arbetarrörelsen att formera sig som en social rörelse bestående av en rad olika slags organisationer inriktade mot vad vi skulle kalla välfärdsfrågor. Kring dessa frågor var många kvin- nor djupt engagerade. bildades även ett flertal kvinnoorganisationer som delvis speglade olika samhällsklassers intressen t.ex. Socialdemokraternas kvinnoutskott, olika kvinnliga fack- föreningar, Vita Bandet, (senare ), Kvinnliga akademikers förening, Kooperativa kvinnogillet samt Rösträtt (LKPR). Den sistnämnda var en klass- och könsöverskridande organi- sation med många inbyggda spänningar, men med avgörande betydelse för demokratiseringsprocessen i . Formell jämställdhet mellan kvinnor och män uppnåddes under 1920- talet, men det skulle dröja innan jämställdheten omsattes praktiskt i större omfattning på samhällelig bas. Denna process påbörjades då nya politiska områden där kvinnor drogs in erkändes i ett samspel mellan kvinnorörelsen och staten. kom nya kvinnoyrken att etableras och fler kvinnor sökte sig ut på den offentliga arbetsmarknaden som kontorister, telefonister etc. Kvinnors underordnade situation i arbetslivet upp- märksammades och flera kvinnliga yrkesgrupper började organisera sig. Det var också nu (1935) som Yrkeskvinnors klubb bildades med i spetsen. En utredning tillsattes för att behandla frågan om gifta kvinnors rätt till förvärvsarbete (SOU 1938:47), där var sekreterare och ordförande. växte en ny kvinnorörelse fram i såväl som i andra länder. I dessa organisationer utmanades de traditio- nella organisationsformerna och i stället förespråkades platta och/eller antihierarkiska organisationer. I den nya kvinnorörelsen ville man även sudda ut gränserna mellan det privata och det offentliga eftersom man ansåg att den privata sfären dominerades av mannen. Med slagordet Det personliga är politiskt utmanades rådande definitioner av politik, kärlek, sexualitet, moderskap etc. Den mest kända bland dessa organi- sationer var Grupp 8. Arbetet för en reell jämställdhet mellan kvinnor och män togs också upp i ett samarbete mellan kvinnorörelsen och staten. Från kvinnofråga till jämställdhet 37 Ytterligare en del av kvinnorörelsen kom att utvecklas under 1980- talet i form av den s.k. kvinnojoursrörelsen som riktade in sig på våld mot kvinnor genom att starta ett arbete för kvinnofrid. Inför valet bildades nätverket stödstrumporna för att säkra en ökad kvinnorepre- sentation i de parlamentariska församlingarna. I anslutning till den nya kvinnorörelsen började även manliga femi- nister att problematisera och ifrågasätta den traditionella mansrollen och därmed började en mansrörelse växa fram. Även mansrörelsen har fortsatt att utvecklas , till stöd för jämställdhet mellan kvinnor och män. I samband med detta har även kritik riktats mot delar av mansrörelsen , då det har ifrågasatts om de arbetat med jämställdhet i egentlig mening.1 har det bildats nya kvinnoorganisationer och allt fler delar av föreningslivet och samhällslivet har kommit att ha organisationer som i första hand riktar sig till kvinnor. De frågor som engagerat kvinnorörelsen kan i stor utsträckning relateras till tre centrala medborgarskapsrättigheter som statsvetarna ringat in: rätten till arbete, rätten till kroppslig integritet och rätten till politiskt inflytande (/1993). Historiskt har kvinnorörelsens kamp handlat om att skaffa tillträde till offentliga arenor i olika sammanhang. Det har t.ex. rört utbildning, arbetsmarknad och media. Detta har bl.a. inneburit kamp för rösträtt, för gifta kvinnors ägande- rätt, för rätten att behålla sitt arbete trots graviditet, förlossning eller giftermål, kamp för lika lön för lika arbete, barnomsorg och sex timmars arbetsdag, för rätten till utbildning och studielån oavsett eventuell makes inkomst, kamp för förbud mot sexuella övergrepp och att kvin- nomisshandel skulle falla under allmänt åtal samt rätten till fri abort. Kvinnorörelsen har tveklöst haft betydelse för förändringar på dessa områden t.ex. genom opinionsbildning och lobbyverksamhet. Exempel på sådana frågor där framgång nåtts är kvinnors samma (med få undan- tag) rätt till statliga tjänster 1925, öppnandet av statliga läroverk för flickor 1925, moderskapsförsäkring (som innebar att kvinnor i samband med förlossning inte enbart förbjöds att arbeta utan även fick viss ersättning under ledigheten) 1937, förbud mot att avskeda kvinnor på grund av havandeskap, förlossning eller giftermål 1939, särbeskattning, dvs. individuell beskattning av inkomst 1971, fri abort 1975, lag mot könsdiskriminering i arbetslivet 1980, all kvinnomisshandel faller under 1 Ett exempel på denna kritik är den som riktats mot mansjourers riksorganisation. Bang 3/99. Se äv. uppsats av /00, arkivet för Utredningen om bidrag till kvinnoorganisationer. 38 Från kvinnofråga till jämställdhet allmänt åtal 1982, lag om förbud mot könsstympning av kvinnor skärptes 1998 och infördes förbud mot köp av sexuella tjänster. När frågan om kvinnors position i samhället kom upp sågs kvinnor i första hand som problem i olika avseenden. Detta kom åtminstone delvis till uttryck i att problemet formulerades som en kvinnofråga. Efter talades det sedan allt mer om jämlikhet och då avsåg jämlikheten även relationen mellan könen. Detta att tala om jämlikhet kom att problematiseras så till vida att det ifrågasattes om jämlikhet verkligen skulle innebära att kvinnor skulle bli som män. En stor debatt såväl inom som utom kvinnorörelsen satte fart kring denna problematik. Relationen mellan kvinnor och män framhölls som prob- lemet och inte kvinnorna i sig. Åtminstone delvis löstes detta genom att man övergick till att tala om jämställdhet, då man reserverade termen jämställdhet för att beskriva relationen mellan kvinnor och män. Till skillnad från jämlikhet som kom att begränsas till klasser eller social- grupper. När jämställdhet råder står kvinnor och män s.a.s. jämsides och har lika värde. Jämställdheten har fått allt mer uppmärksamhet och definierats som relevant för hela samhället. Allt fler organisationer har jämställdhet på sitt program och har intresserat sig för frågan i ökande grad.2 Vid FN:s fjärde internationella kvinnokonferens i antogs handlingsplanen, Platform for Action, som uppmanade regeringar och samhällsaktörer att integrera ett jämställdhetsperspektiv i all politik och alla program så att en analys av konsekvenserna för kvinnor och män görs innan beslut fattas, dvs. Satsningen på mainstreaming som metod för att integrera jämställdhetsfrågorna på alla politikområden är ett konkret uttryck för den politiska viljan, också i , till förändring av de traditionella maktrelationerna mellan kvinnor och män. Mainstreaming kan definieras på följande sätt: Mainstreaming av jämställdhet innebär att verksamheten, såväl den politiska som den verkställande delen av arbetet, ska genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv på alla nivåer och inom alla områden och att utvecklingsarbetet utförs av ordinarie personal. Cheferna har ansvar för att så sker i såväl förvaltande uppgifter som i utvecklingsarbete. (Jämställdhetsperspektiv inom alla politikområden – Mainstreaming , 2000) 2 , , Sammanställning av organisationer och föreningar som arbe- tar med jämställdhet. 1999, Se bilaga. Från kvinnofråga till jämställdhet 39 Mainstreaming kan ses som ett uttryck dels för att allt fler börjar intres- sera sig för och se värdet av jämställdhetsinsatser och dels för att man utvecklat en konkret metod för att driva jämställdhetsarbete inom sam- hällets alla områden. Mainstreaming som metod för jämställdhetsarbete har kritiserats då den visat sig innebära en risk att kvinnors behov åsidosätts. Det finns exempel från olika verksamheter på att insatser som kvinnor velat ha har integrerats bort under täckmanteln mainstreaming. Genom att föras in under den normala verksamheten utan att ersättas av något alternativ som tillgodoser kvinnornas behov har dessa osynliggjorts. Den normala verksamheten har inget könsperspektiv och osynliggörandet går tvärtemot strategin med mainstreaming/jämtegrering. (, 1999) Detta skulle tala för vikten av att vara uppmärksam på hur arbetet med mainstreaming drivs och att uppmärksamheten kring kvin- nors specifika behov i olika sammanhang inte åsidosätts. Det blir då viktigt att behålla en viss särorganisering och att understryka nödvän- digheten av kunskaper om könsfrågor för att kunna bedriva ett fram- gångsrikt jämställdhetsarbete. Jämställdhetsarbetet är också i hög grad ett internationellt arbete. I detta sammanhang är det därför även viktigt att understryka den svenska kvinnorörelsens betydelse för jämställdhetsarbetets utveckling i inter- nationella sammanhang. deltar på flera sätt i jämställdhetsarbete på en internationell arena. Som medlem i Europeiska Unionen är vi dessutom underställda och avhängiga av lagstiftning i EU. Nedan beskrivs jämställdhetsfrågorna i ett internationellt perspektiv. Rege- ringen har i sin skrivelse (1999/2000:24) slagit fast att man avser att även fortsättningsvis integrera ett könsperspektiv i sitt internationella utvecklingssamarbete. De svenska kvinnoorganisationerna bedriver dessutom ett viktigt biståndsarbete. Inom FN har arbetet i stor utsträckning handlat om att uppmärksamma jämställdhet som en fråga med stort värde för att utveckla samhället i stort. Kvinnor anses vara nyckelfigurer i den ekonomiska utvecklingen och kampen mot fattigdom. FN ser kvinnoorganisationerna i hela världen som betydande för att nå framsteg inom alla samhällssektorer. 40 Från kvinnofråga till jämställdhet nämnda handlingsplanen, Platform for Action, uppmanade regeringar och samhällsaktörer att integrera ett jämställdhetsperspektiv på alla områden genom mainstreaming (on Women for Action). Vid FN:s kvinnokommissions 40:e möte diskuterades hur man skulle följa de åtaganden som gjorts i . Arbetsprogrammet som utarbetades innebar att man tog upp olika sakområden : ägnades mötet åt frågor om utbildning, kvinnor och ekonomi samt kvinnors inflytande, frågor om våld mot kvinnor, kvinnor i väpnade konflikter, mänskliga rättigheter och flickebarns situation, kvinnors hälsa samt institutionella mekanismer i jämställdhets- arbete. Man har därmed velat utveckla de överenskommelser som gjor- des i . planeras en konferens för att få en samlad bild av vad som åstadkommits (Regeringens skrivelse 1999/2000:24). Efter den internationella kvinnokonferens i (se ovan), har 1999 rapporterat till FN om de särskilda åtgärder som ge- nomförts för att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män. Där fram- hålls att man i hög grad lyckats leva upp till de målsättningar som gjorts (Regeringens skrivelse 1999/2000:24). EU:s nuvarande handlingsprogram för lika möjligheter för kvinnor och män (1996–2000) antogs av . Handlings- programmet bygger på erfarenheter från de tre tidigare gemenskaps- programmen för lika möjligheter, men också på idéer som formulerades vid FN:s fjärde internationella kvinnokonferens i . I hand- lingsprogrammet 1996–2000 anges som särskilda mål, (förutom att in- tegrera jämställdhetsperspektivet i all politik och alla åtgärder), att få alla aktörer att engagera sig, att främja jämställdhet i en föränderlig ekonomi, att göra det möjligt att förena arbete och familjeansvar, att främja en jämn könsfördelning i beslutsfattandet samt att stärka förut- sättningarna för utövandet av jämställdhetsrättigheter. För att uppnå målen i handlingsprogrammet inrättades stöd till projekt för utbyte av information och goda exempel, genomförande av forsknings- projekt och spridning av resultaten. En utvärdering visar emellertid att arbetet gått trögt. Amsterdamfördraget, som ratificerades av medlemsländerna , formaliserar åtagandet om mainstreaming genom att uttrycka att syftet är att i all verksamhet inom unionen – – – undanröja bristande Från kvinnofråga till jämställdhet 41 jämställdhet mellan kvinnor och män och att främja jämställdhet mellan dem som en målsättning och princip för unionen.3 I finns utskottet för kvinnors rättigheter och jäm- ställdhetsfrågor. Inom EU:s medlemsländer ses och de nordiska länderna som föregångare på jämställdhetsområdet. Den nordiska modellen med utbyggt socialförsäkringssystem, barn- och äldreomsorg, en relativt väl fungerande arbetsmarknad, fackliga rättigheter och kol- lektivavtal, anses allmänt i jämförelse med andra länders system ha inneburit att man banat väg för kvinnors ställning i samhället. Det utökade EU-samarbetet kräver ökade resurser för att även kvin- norörelsen ska kunna delta i och bygga en plattform för kvinnoorgani- sationernas arbete inom EU för att fortsätta arbetet för jämställdhet på en bredare bas. I drivs en jämställdhetspolitik som ligger i linje med den svenska. Rådet har påbörjat ett projekt för att utveckla metoder och pröva nya arbetsformer för att integrera jämställdhetsperspektivet i alla sakområden inom arbetsmarknadspolitik och ungdomspolitik. Ett projekt med forskare från de nordiska länderna har resulterat i en bok om kön och politik i (Jämställda demokratier? Kön och politik i . Dessutom har en tjänst som koordinator för den nordiska mansforskningen inrättats vid för kvinno- och könsforskning (NIKK). I de olika nordiska länderna ges även stöd till jämställdhetsarbete på olika sätt. , och ger stöd till kvinnoorganisationer, såväl basbidrag som projektbidrag. har inget basstöd till kvinnoorganisationer (1996), men däremot går av partistödet till dess kvinnoorganisation (Kommittébetänkande 1996:13). 3 Amsterdamfördraget art. 2 och 3. Andra för jämställdheten viktiga artiklar i gällande fördrag är artikel 13 om att åtgärder kan vidtas för att bekämpa diskriminering bl.a. på grund av kön samt artikel 141 att kvinnor och män skall erhålla lika lön för lika eller likvärdigt arbete. Trots att artikel 141 är bindande har medlemsländerna visat lite entusiasm över att uppfylla denna bestämmelse. 42 Från kvinnofråga till jämställdhet Svenska kvinnoorganisationer har ett mycket brett internationellt nätverk av kontakter. Den svenska kvinnorörelsen har också ett mycket stort internationellt engagemang i jämställdhetsfrågor. I stort sett alla kvinnoorganisationer (dvs. de organisationer som enligt SFS 1982:865 definieras som kvinnoorganisationer) bedriver internationellt samarbete i någon form, framförallt genom deltagande i internationella organi- sationers verksamhet. Många av kvinnoorganisationerna bedriver dessutom internationellt biståndsarbete, bl.a. med medel från Forum Syd/SIDA och UD.4 Kvinnorörelsen är en emancipationsrörelse och syftar i vid mening till att bekämpa såväl strukturer som medverkar till kvinnors principiella underordning i samhället, som enskilda faktorer som lägger hinder i vägen för kvinnors möjlighet till lika villkor och behandling inom livets alla områden. Utifrån beskrivningen ovan kan man dra slutsatsen att kvinnorörelsen med stor sannolikhet har varit betydelsefull för de förändringar vi sett på detta område i under de två senaste århundradena. Grunden för jämställdhetsinsatser kan säkerligen sökas även i ekonomiska och demografiska faktorer, men för att maktrelationerna skall bli synliga måste någon peka på dem och det har kvinnorörelsen gjort. Även i internationella sammanhang är den svenska kvinnorörelsen drivande i att peka på ojämlikheter mellan kvinnors och mäns livsvillkor. Det finns ett stort och livaktigt arbete såväl i biståndssammanhang som inom internationella organ där kvinnoorganisationer från gör betydande insatser. Trots att i internationella sammanhang har kommit långt när det gäller frågor kring jämställdhet mellan kvinnor och män är det tydligt att kvinnoorganisationerna fortfarande behövs som en spjutspets för jämställdhetsarbetet, inte minst när det gäller påtryckning och mobilisering. Mainstreaming är en bra och framgångsrik metod för att uppnå jämställdhet, men det föreligger en risk – nämligen att integrationen blir liktydig med underordning. Särorganisering, utan integrationsinsatser, riskerar däremot att ge upphov till marginalisering. 4 Detta gäller t.ex. , Centerkvinnorna, Yrkes- kvinnors klubb, S-kvinnor, . Från kvinnofråga till jämställdhet 43 Därför är det viktigt att parallellt använda sig av båda metoderna. Detta för att inte maktperspektivet ska gå förlorat. Just i det sammanhanget är kvinnoorganisationerna en stor tillgång i det demokratiska utvecklings- arbete som jämställdhetssträvanden i praktiken innebär. Ytterligare en aspekt av stödet till kvinnoorganisationerna är att dessa bör ha samma rätt som en rad andra organisationer att få del av det samhälleliga stödet till organisationer. 44 Från kvinnofråga till jämställdhet , och , (1993), Kvinnors organisering och inflytande i lokalsamhället i , (red.) Demokrati i förändring. Svenska kommuner och landsting i det lokala väl- färdssamhället. Kön och politik i . (1999), red. , C. m.fl., . Jämställdhetsperspektiv inom alla politikområden – Mainstreaming. (2000) Faktablad, , . , (1999), Sammanställning av organisationer och föreningar som arbetar med jämställdhet. 14/99, Arkivet för Utredningen om bidrag till kvinnoorganisationer, . Regeringens proposition 1981/82:155, om stöd till kvinnoorganisationers centrala verksamhet, . Regeringens skrivelse 1999/2000:24, jämställdhetspolitiken inför 2000- talet, . SFS 1982:815, Förordning om statsbidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet, . , (1999) En strategi för kvinnor eller män? Ny kvinnokraft Aktuell information från nationellt resurscentrum för kvin- nor. SOU 1938:47, Betänkande angående gift kvinnas förvärvsarbete m.m., . SOU 1979:60, Bidrag till folkrörelser. Betänkande om statens stöd till folkrörelser, . SOU 1980:44, Bidrag till kvinnoorganisationer. Betänkande om statsbi- drag till kvinnoorganisationer, . SOU 1998:6, Ty makten är din... Myten om det rationella arbetslivet och det jämställda , . on Women: Decla- ration och Platform for Action (1995). Vi tigger inte längre Betänkande av kvinnoorganisations-kommissionen (1996), Kommittébetänkande 1996:13, . , (1995), Filantroper i aktion i På tröskeln till välfärden, . 4Utvärdering av stödet till kvinnoorganisationer En del av utredningens syfte är enligt direktiven att utvärdera hur det stat- liga stödet uppfyller de av staten uppställda målen för och intentionerna med stödet, vilket är att stärka kvinnornas ställning i samhället i syfte att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män. (Dir. 1999:29, s. 4 och s. 1). Stödet till kvinnoorganisationer finns alltså för att skapa jämställdhet mellan kvinnor och män (prop. 1981/82:155). i grunden är stödet ett sätt att uppfylla de mål riksdag och regering ställt upp angående jämställd- het mellan kvinnor och män: Kvinnor och män skall ha samma rättigheter, skyldigheter och möjligheter inom alla väsentliga områden i livet: –jämn fördelning av makt och inflytande –samma möjligheter till ekonomiskt oberoende –lika villkor och förutsättningar i fråga om företagande, arbete, anställ- nings- och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet –lika tillgång till utbildning och samma möjligheter att utveckla person- liga ambitioner, intressen och talanger –samma ansvar för arbetet med hem och barn –frihet från sexualiserat (könsrelaterat) våld1 Definitionen av en kvinnoorganisation är, enligt förordningen som reg- lerar stödet, en organisation vars främsta uppgift är att arbeta för kvin- nans ställning i samhället och aktivt arbetar för jämställdhet mellan kvinnor och män. (2 §, Förordning om (1982:865) statsbidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet). I förordningen som reglerar statsstöden till kvinnoorganisationer och i den utredning som föregick förordningens inrättande utgår man alltså, ifrån att alla organisationer som önskar kalla sig för kvinno- organisationer automatiskt också har tagit till sin främsta uppgift att arbeta för jämställdhet mellan könen. Förordningens definition på en kvinnoorganisation är en organisation bestående av kvinnor och som arbetar med att öka jämställdheten mellan kvinnor och män. 1 Faktablad, okt. 46 Utvärdering av stödet till kvinnoorganisationer organisation bestående av kvinnor som inte har som sitt främsta syfte att arbeta med jämställdhet kan inte, utifrån förordningen, definieras som en kvinnoorganisation. Å andra sidan uppfattas kvinnoorganisationerna som en del av folkrörelserna i . Detta tyder på att stödet till kvinnoorganisationer är en slags kombination av folkrörelseinriktat organisationsstöd och målstyrt stöd för att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män. För att kunna utvärdera statsstödet till kvinnoorganisationer har vi ställt följande frågor. Vilken verksamhet bedriver kvinnoorganisationerna? I vilken utsträckning bidrar stödet till att uppfylla riksdag och regerings mål för jämställdhetspolitiken? Vilken betydelse har stödet för de olika kvinnoorganisationerna? Hur fungerar handläggningen av stödet och hur påverkar denna måluppfyllelsen av stödet? I utredningsuppdraget ingår även att utvärdera i vilken utsträckning kvinnoorganisationerna bedriver verksamhet där ensamstående mödrar och kvinnor med olika etnisk och kulturell bakgrund deltar. Dessutom bör man diskutera om kvinnoorganisationerna är att be- trakta som kvinnoorganisationer i enlighet med förordningens definition av kvinnoorganisation.