sou · GOB311d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Effekterna på förmögenhetsförvaltning av en gemensam valuta är inte självklara. Det har funnits en utpräglad s.k. home bias i denna, varmed menas att försäkringsbolag och fonder har placerat en mycket stor del av sina medel i inhemska värdepapper. Denna övervikt för inhemska placeringar ger inte den riskspridning som borde vara självklar och måste förklaras. Till ganska stor del har det säkert varit lagstiftning och interna bestämmelser som har prioriterat inhemska tillgångar, men företeelsen har sannolikt också berott på bristande kunskap om och 27 De totala kostnaderna för alla företags, myndigheters och organisationers övergång till en ny gemensam valuta innebär däremot mycket stora engångs- kostnader, som kan komma att uppgå till flera procent av ländernas BNP. Detta kan antas komma att gynna framför allt IT-branschen. SOU 2000:11 Den finansiella sektorns samhällsekonomiska betydelse Volym A:87 frånvaro av kanaler till omvärlden. I vissa fall har det naturligtvis också varit fråga om en strävan sätt att matcha tillgångar och skulder i samma valuta i syfte att minimera valutarisker. I alla händelser är det självklart att avregleringar och globalisering av de finansiella marknaderna nu snabbt eliminerar home bias. När euron nu införs kan det emellertid hävdas att behovet av att placera i andra länder i euroområdet minskar, eftersom det inte längre ger någon riskspridning på valutasidan. Om man dessutom tror att den makroekonomiska utvecklingen blir mer likartad i i fortsättningen, sjunker behovet av att placera där för att åstadkomma riskspridning ännu mera. En gemensam valuta ger skäl att söka sig utanför valutaområdet i större omfattning, vilket också kan komma att medföra att efterfrågan från euroområdet på svenska kronpapper stiger, så länge inte är med i valutaunionen. Å andra sidan kommer det naturligtvis att finnas begränsningar för många pensionsfonder inom euroområdet vad gäller rätten att placera utanför det egna valutaområdet, vilket då drar åt motsatt håll. Det finns naturligtvis många andra aspekter av den gemensamma valutans införande som kan ha viss betydelse för den svenska finans- sektorn, men huvudslutsatsen torde ändå vara att det är det fullständiga genomförandet av den inre marknaden i Europeiska unionen, IT- uvecklingen och ny finansiell teknologi som skapar helt förändrade förutsättningar för verksamheten. Om detta är en riktig bedömning, betyder det i sin tur att den svenska finanssektorn står inför i stort sett samma utmaningar oavsett om går med i eurosystemet eller ej. Volym A:88 Bilaga 2 5Den finansiella sektorns resursanvändning – En statistisk översikt och analys I detta kapitel är syftet att undersöka den finansiella sektorns storlek sett i relation till hela ekonomin och bland annat försöka klara ut om den växer som andel av ekonomin, om den ökar sysselsättningen, om den koncentreras eller decentraliseras inom landet och om det finns tendenser till att finansiella tjänster exporteras eller importeras i växande omfattning, dvs. om tycks ha komparativa fördelar i branschen eller ej. Kapitlet avslutas med några reflektioner om huruvida det är viktigt att ha en avancerad finansiell sektor i landet eller om tillgång till import av avancerade finansiella tjänster är ett fullgott alternativ. Bristfällig statistik om finanssektorn Finansiell statistik har, liksom mycken annan statistik för tjänstesektorn, alltid varit mera bristfällig än statistik för varuproduktionen. Genom att basen för finansiell statistik ofta har varit uppgifter som blev t illgängliga därför att finanssektorn tidigare var så reglerad, har den genomgripande avreglering som har ägt rum (och fortfarande pågår) inom OECD- området medfört att det statistiska underlaget t.o.m. försämrats i vissa avseenden. Härtill kommer den snabba förändringstakten i sektorn med branschglidning som också skapar statistiska problem. Trots att det nu pågår ett intensivt arbete både i och i olika internationella organisationer för att åstadkomma god statistik över den finansiella sektorn, skall man därför inte ha allt för stora förhoppningar om statistisk precision och detaljrikedom i den följande beskrivningen. 5.1Vad skall räknas till den finansiella sektorn? Finanssektorn kan betraktas från olika håll. För det första kan den ses som hela det stora nätverket av marknader för finansiella instrument. För det andra kan den betraktas utifrån ett funktionellt perspektiv innebärande att till finanssektorn hör alla verksamheter som kan SOU 2000:11 Den finansiella sektorns samhällsekonomiska betydelse Volym A:89 betraktas som finansiella, dvs. sådana som syftar till att omfördela resurser över tiden, hantera risker och möjliggöra betalningar (1993, Merton-Bodie 1995). För det tredje kan vi välja att helt enkelt betrakta finanssektorn som den samling institutioner som i officiell statistik betecknas som finansiella (banker, försäkringsbolag, fond- kommissionärer, osv. Alla tre definitionerna har argument som talar för sig. Den första kan användas för att ge en bild av omsättningen av olika typer av instrument, av utestående fordringar med mera och därmed kasta ljus över omfattningen av betalningar, finansiering och riskhantering. De båda andra alternativen är de självklara för att mäta finanssektorns betydelse i ekonomin som resursanvändare. Nummer två är den mest omfattande, eftersom den i princip kan innefatta alla verksamheter som definieras som finansiella även när de äger rum i andra företag och institutioner än de som vi brukar definiera som finansiella, men den har naturligtvis den stora nackdelen att statistiken inte insamlas med denna utgångspunkt. Därtill kommer, som vi strax skall se, att vi får begreppsmässiga problem med gränsdragningar. Den tredje infallsvinkeln är den mest lätthanterliga, eftersom officiell statistik insamlas med utgångspunkt från finansiella institutioner. Hur stor del av den totala ekonomiska verksamheten kan ses som finansiell? Branschföreträdare från olika håll lyckas ofta visa att den egna näringen är närmast dominerande i ekonomin, om man inte stannar vid den nationalräkenskapsdefinition som ligger närmast till hands utan på olika vägar lägger till alla som har liknande arbetsuppgifter i andra branscher eller är beroende av den presenterade näringen som underleverantörer. Sätten är mångskiftande och det går naturligtvis att göra likadant med den finansiella sektorn. Vi behöver bara börja med att begrunda hur många som faktiskt håller på med betalningsförmedling och tänka oss att vi skulle räkna in alla som arbetar med kassabetalningar i butiker, restauranger och nöjesetablissemang, alla ansvariga för fakturering på företag och myndigheter, ansvariga för löneutbetalningar osv. för att se att finanssektorn skulle bli mycket stor. Lägger vi till alla resurser som går åt för att hantera finansierings- och riskhanteringsfrågor i den icke- finansiella sektorn (både den privata och den offentliga) i dess kontakter med den finansiella sektorn, skulle vi naturligtvis finna att en helt förbluffande stor del av de totala resurserna i ekonomin används för att fylla finansiella funktioner. Skulle vi slutligen lägga och andra resurser hushållen kan beräknas använda för att klara sina betalningar Volym A:90 Bilaga 2 och sina finansierings- och försäkringsfrågor, skulle vi stå inför en gigantisk finansiell sektor. Sådana beräkningar är emellertid bara intressanta som en allmän påminnelse om att finansiering, riskhantering och betalningar är grundläggande verksamheter i varje form av ekonomi och absolut inte någon marginell företeelse 28. Det som vi är intresserade av i detta sammanhang är resursanvändning och utvecklingstendenser i den sektor där finansiella tjänster produceras för försäljning på marknaden till kunder. Den naturliga utgångspunkten är då trots allt de finansiella institutionerna i den privata sektorn (banker, fondkommissionärer, försäkringsbolag och andra intermediärer, fondbörser, VPC och dylikt) och sådana offentliga institutioner, vars uppgift det är att på olika sätt övervaka eller medverka i denna finansiella sektor (, , Riksgälden med flera). 5.2Finanssektorns andel av den totala ekonomin i internationell jämförelse I nationalräkenskaperna enligt Accounts redovisas finanssektorns bidrag till bruttonationalprodukten under koderna 33. Finansiella institutioner och 34. Inte alla länder redovisar emellertid dessa siffror och eftersläpningarna, när de gör det, är ofta stora. Siffrorna i tabell 3 är därför svårtolkade. Den finansiella sektorns andel av BNP (för de länder där det finns OECD- statistik) varierar som synes från i och till strax i och , vilket ter sig svåför- klarligt. Andelssiffrorna varierar också på ett misstänkt sätt över tiden. För var andelen t.ex. , dvs. nästan en hel procentenhet högre, och enligt NR skulle förädlingsvärdet i den svenska finansiella sektorn ha fallit nominellt i huvudsak genom ett prisfall på av sektorns förädlingsvärde. 28 I en grundläggande mening är finansiering och riskhantering nog ytterst resurskrävande även i ganska primitiva ekonomier, trots att där inte finns så mycket till specialisering och därmed ingen identifierbar finansiell sektor. Även skulle kunna visas ägna en mycket stor andel av sina resurser till finansiering och riskhantering, kanske större än de resurser som går åt i dagens svenska ekonomi, just därför att han saknar tillgång till ett utbud av finansiella tjänster från en effektiv finansiell marknad. måste ju spara i reala tillgångar i stället för i finansiella och saknar tillgång till en försäkringsmarknad genom att han är ensam. SOU 2000:11 Den finansiella sektorns samhällsekonomiska betydelse Volym A:91 Den finansiella sektorns andel av bruttonationalprodukten i några länder -0,08 -0,21 Källa: SCB-bearbetning av Accounts. Även har stora svängningar i sektorsandelen mellan åren. Eftersom dessa två nordiska länder gick igenom djupa finanskriser , kan det ligga nära till hands att tro att förklaringen är att söka där. Det visar sig emellertid att andelen också föll en hel procentenhet i , där någon sådan finanskris inte timade. får nog tolkas som att statistiken är bräcklig, snarare än som att det har skett stora förändringar mellan åren i olika länder. Det ter sig fruktlöst att försöka läsa in analyserbara mönster i dessa svängningar. Mönstret kan också vid första påseende synas stämma illa med våra allmänna föreställningar om finanssektorns roll i olika länder. Det kunde ligga nära till hands att tro att länder som , , och skulle ligga högt, därför att de länderna gör ett allmänt intryck av att ligga långt fram i den finansiella revolution som sveper fram över världen. Av samma skäl skulle vi då kanske ha en föreställning att och skulle ligga långt ner. Sådana föreställningar stöds som synes inte av dessa siffror. Inte heller ser vi någon tydlig tendens till att finanssektorns andel skulle växa, såsom den mäts i nationalräkenskaperna. Den har vuxit tydligt i och , men i övrigt är bilden splittrad. är det emellertid så att det inte alls är säkert att en avreglerad, dynamisk och högproduktiv finanssektor måste utgöra en större andel av BNP än en mera ålderdomlig och reglerad. Produktiviteten i den finansiella sektorn har stigit kraftigt genom tekniska framsteg framför allt inom IT och genom avreglering och hårdare konkurrens. Även om efterfrågan på finansiella tjänster stiger, kan en sådan snabb produktivitetsutveckling leda till betydande relativprisfall, så att sektorns Volym A:92 Bilaga 2 Flertalet av finanssektorns anställda har traditionellt funnits i vanliga banker, andra kreditinstitut och försäk- ringsbolag och där sysslat med kontorsarbete, kassatjänst och dylikt. När IT-revolutionen nu sveper fram genom sektorn och rationaliserar bort arbetskraft i just sådana verksamheter, medför detta att antalet anställda och därmed förädlingsvärdet sjunker. I föll antalet anställda i finanssektorn med , medan den totala sysselsättningen i ekonomin var i stort sett oförändrad över perioden. Den sysselsättningsökning i finanssektorn som den finansiella revolutionen medför, kommer i huvudsak inom den del som i den svenska SNI-statistiken kallas finansiella serviceföretag. Utvecklingen kan liknas vid den som har inträffat i jordbruket . Fram till dess krävdes att av arbets- kraften arbetade i jordbruket för att tillgodose den totala befolkningens behov av baslivsmedel. Med den snabba ökningen av produktiviteten i jordbruket kan detta behov nu tillgodoses av arbetskraften och eftersom konsumtionen av baslivsmedel per person naturligtvis inte har stigit i tillnärmelsevis samma takt som produk- tiviteten, har jordbrukets andel av BNP sjunkit dramatiskt. Huruvida den finansiella sektorns andel av ekonomins totala förädlingsvärde faller eller stiger avgörs således av om efterfrågan på finansiella tjänster växer tillräckligt snabbt för att motverka de produk- tivitetshöjande effekterna av den finansiella revolutionen. Mycket talar naturligtvis för att efterfrågan på finansiella tjänster kommer att stiga dramatiskt. Med längre medellivslängd och sjunkande pensionsålder ökar behovet av att utjämna konsumtionsmöjligheterna över livscykeln, stigande levnadsstandard ökar efterfrågan på försäkring mot olika risker mer än proportionellt och globaliseringen av marknaderna för olika nyttigheter medför rimligen allt större efterfrågan på ett brett utbud av finansiella tjänster. Antagligen är det också så att vi går mot stigande specialisering även på detta område med en fortlöpande outsourcing av produktion av finansiella tjänster från icke-finansiella företag till den finansiella sektorn och en utveckling bort från en slags självhushållning med finansiella tjänster i hushållssektorn, vilket också medför att den finansiella sektorn växer. SOU 2000:11 Den finansiella sektorns samhällsekonomiska betydelse Volym A:93 Å andra sidan är det slående hur snabbt rationaliseringarna går i den finansiella sektorn . Bankfusioner och rationaliseringar medför t.ex. oftast att antalet bankkontor sjunker snabbt. Som framgår av tabell 4 är antalet bankkontor i förhållande till folkmängden d ubbelt så stort i som i . Det kan vara så att den finansiella revolutionen först Antal bankkontor per 100 000 invånare Källa: och, för , och , Lybeck 2000. medför sjunkande resursanvändning när traditionella finansiella verk- samheter genomgår en dramatisk rationalisering (telefonbanker, internet- banker, m.m.) och sedan efterhand stigande resursanvändning och ökad sysselsättning i takt med att efterfrågan ökar på nya slag av finansiella tjänster. Vi skulle då ha en slags U-kurva innebärande att finanssektorns andel av BNP är stor i , därför att landet är mest avancerat på området och i länder som och , därför att de ligger efter i utvecklingen och inte har nåtts av den första rationaliseringsfasen, men liten i och därför att dessa länder har gått igenom den första stora rationaliseringsfasen men ännu inte fått den expansion av produktion av finansiella tjänster som hör framtiden till. Skillnaderna kan emellertid också förklaras av internationell arbets- fördelning med utrikeshandel i finansiella tjänster. Den låga andelen för kan bero på att landet importerar finansiella tjänster från och därför har en relativt liten inhemsk finanssektor. På samma sätt kan det tänkas att den finansiella revolutionen, som har gått långt i , Volym A:94 Bilaga 2 SOU 2000:11 innebär en kraftig rationalisering och neddragning av resursför- brukningen i traditionella finansiella verksamheter, medan en betydande del av de nya finansiella tjänsterna köps från och . Det är ju rimligen så att det är lättare att importera den typ av finansiella tjänster som växer snabbt än att importera de traditionella bank- och försäkringstjänster som förutsatte mängder med bank- och försäkrings- tjänstemän i närmast daglig personlig kontakt med kunderna i hushållen, näringslivet och förvaltningen. Globaliseringens innebörd kan väl vara att den globala finanssektorns tillväxt mätt i sysselsättning och förädlingsvärde i huvudsak eller enbart kommer att ske i ett mindre antal finansiella centra, varvid länder som saknar en sådan finansplats därmed inte får någon mera imponerande tillväxt i sin finansiella sektor. Den relativt begränsade slutsats som kan dras av tabell 3 är emeller- tid att den finansiella sektorn definierad som Finansiella institutioner och Försäkring svarar för av BNP i ett antal representativa och att vi inte har sett någon allmän tendens till tillväxt i denna andel under åttio- och nittiotalet. Det finns också data för antal anställda i banksektorn i ett antal (tabell 5). Här är alltså inte försäkringsbranschen med och inte heller vissa andra kreditmarknadsinstitutioner. Siffrorna är inte helt jämförbara mellan länderna, men ger ändå en någorlunda väntad bild. Som synes är de bankanställda en halv till trekvarts procent av befolkningen. Eftersom arbetskraften utgör knappt hälften av befolk- ningen är alltså de bankanställda en till en och en halv procent av de sysselsatta. Som framgår av sista kolumnen är dock skillnaderna mellan länderna i antal bankanställda per tusen invånare betydande. och som just har gått igenom svåra bankkriser har trimmat personalstyrkorna i banksystemet ordentligt och ligger klart lägst i den redovisade gr uppen länder. De övriga länderna (utom ) har mellan fler bankanställda än och sett i relation till folkmängden. Statistikens jämförbarhet kan vara något bräcklig, men skillnaderna är så stora att de ändå kan betraktas som signifikanta. , som till skillnad från de andra nordiska länderna inte har varit med om någon riktig bankkris ligger på tysk nivå och banklandet ligger naturligtvis i en klass för sig. SOU 2000:11 Den finansiella sektorns samhällsekonomiska betydelse Volym A:95 Antal bankanställda i olika länder Bankanställda per 1000 inv. *Uppgifterna avser 1996. **Uppgifterna avser 1995. Källa: och, för , , och , Profitability 1998. Vi har inte heller i denna statistik möjlighet att avgöra om ett land har mycket folk i banksektorn, därför att branschen inte har rationaliserats eller därför landet har en komparativ fördel i bankverksamhet, men mycket pekar på att är ett exempel där båda faktorerna är förhanden. Förhållandet att landet har många anställda i mycket stora banker men också många anställda i små kantonbanker och små sparbanker pekar på detta. Antagligen är det också så att de finansiellt avancerade länderna och har hög bankproduktivitet, men stora finansiella sektorer på grund av komparativa fördelar på området. I ökade antalet bankanställda med andra hälft, vilket ter sig väl förenligt med den stora ökningen av finansiell verksamhet i . 5.3Den finansiella sektorn i den svenska ekonomin I den svenska näringsgrensstatistiken (SNI 92) kan den finansiella verksamheten brytas ner på de tre huvudbranscherna Banker och andra kreditinstitut (SNI J65), Försäkringsföretag (SNI J66) och Service- Volym A:96 Bilaga 2 företag till finansiell verksamhet (SNI J67). Uppgifter ur SCB:s företagsregister ger då följande aggregerade data för den finansiella sektorns andel av den totala sysselsättningen i svensk ekonomi. Sysselsatta i den svenska finanssektorn Källa: SCB. Den finansiella sektorns andel av den totala ekonomin definierad på detta sätt utgör alltså mätt i sysselsättning bara drygt hälften av den andel vi fick mätt i förädlingsvärde, vilket betyder att arbetsproduktiviteten är bortåt dubbelt så hög i finanssektorn som i e konomin i genomsnitt. Vanligen definieras finansiell sektor som de företag och institutioner som står under tillsyn. Det är dessa som i officiell statistik kallas finansmarknadsföretag. Med denna definition faller många mindre företag som enligt SCB:s statistik sysslar med finansiella verksamheter utanför definitionen som ett antal företag som inte registreras under SNI 67-69 tillkommer därför att de står under tillsyn. Därtill kommer att en hel del företag, som bedriver finansiell verksamhet, inte fångas upp i den offentliga statistiken av andra skäl. Somliga saknar helt enkelt branschkod i statistiken och många större koncerner har internbanker och annan produktion av finansiella tjänster som inte nödvändigtvis kommer med i den offentliga statistiken. har låtit SCB försöka utröna hur stor denna dolda finanssektor är i det svenska näringslivet. Av dataskäl har undersökningen fått göras siffror. Inte heller denna under- sökning får in alla finansiella företag av olika slag. För många finans- företag saknas uppgifter om antal anställda och omslutning, vilket medför att de inte kommer med. Antalsmässigt blir undertäckningen stor, medan omslutningssiffrorna torde påverkas måttligt av det bortfall som uppstår den vägen. SCB-unders ökningen får fram ungefär 900 företag under tillsyn, medan det faktiska antalet, som ju kan fås från myndigheten i fråga, är drygt 2 500. Antalet finansföretag i denna mening är alltså mycket stort. Det viktigaste bortfallet i SCB-statistiken är att värdepappersfonder som ju skall höra in under SNI 65 Banker och andra kreditinstitut inte SOU 2000:11 Den finansiella sektorns samhällsekonomiska betydelse Volym A:97 kommer med därför att de saknar organisationsnummer. Antalet anställda i dessa är visserligen försumbart, men deras samlade placeringar var vid slutet av 1996, vilket innebär att den totala omslutningen i denna sektor var högre. Dessutom fattas lokala försäkringsbolag med omkring 20 miljarder i omslutning, 800 försäkringsmäklare och två tredjedelar av fondbolagen. Följderna av dessa bortfall är inte alls så stora att de påverkar den kvantitativa analysen, men de visar hur ofullständig den offentliga statistiken är. För den som vill fördjupa analysen och se på storleksfördelningar och dylikt är statistiken inte alls tillfredsställande. Företag med finansiell verksamhet tillhörande den finansiella sektorn* kreditinstitut (SNI 65) Försäkringsföretag (SNI 66) verksamhet (SNI 67) *Företag under tillsyn som har kunnat åsättas värden avseende antal anställda och balansomslutning; oftast kallade finansmarknadsföretagen. Källa: SCB:s framtagning av data avseende företag med finansiell verksamhet. Som noterades ovan finns det ytterligare 1600 företag som står under tillsyn, men de 897 som ingår i tabell 7 med drygt 70 000 anställda är de banker, övriga kreditinstitut, försäkringsbolag, fondkommissionärer osv. som normalt uppfattas som den finansiella sektorn. Denna finanssektors balansomslutning uppgår till över 4½ biljon kr, dvs. drygt dubbla BNP för landet. Som framgår av tabell 8 är de företag i företagsregistret som är att betrakta som finansiella företag, men som inte står under Finans- inspektionens tillsyn, dubbelt så många som de som gör det. Därtill kommer att det finns ytterligare drygt 2 000 sådana företag för vilka det inte har gått att få fram värden för antal anställda och balansomslutning. Mörkertalet är således betydande vad gäller antalet företag, men de som fattas torde vara mycket små både sysselsättningsmässigt och mätt i balansomslutning jämfört med de redovisade, vilket innebär att de finansmarknadsföretag som står under tillsyn är fullständigt dominerande. Volym A:98 Bilaga 2 Företag med finansiell verksamhet utanför den finansiella sektorn* kreditinstitut (SNI 65) Försäkringsföretag (SNI 66) verksamhet (SNI 67) Saknar branschkod** *Företag med branschkod SNI 65-67 i SCB:s företagsregister, vilka ej står under tillsyn av , men täcks av SCB:s finansmarknadsstatistik. **Dessa företag har tagits fram genom sökning på orden invest, finans, finance och treasury i företagsnamnet. Källa: SCB:s framtagning av data avseende företag med finansiell verksamhet. De som har tagits fram genom sökning på orden finans, finance, treasury och invest har inga anställda alls, vilket kan förklaras på många sätt.