sou · GOB3113 · 2001-01-01 00:00:00 — information och dialog genom att räddningstjänsten och närpolisen besökte skolorna och samtalade med de berörda. I den andra delen slogs fast att det i första hand var den befintliga organisationen, dvs. stadsdelsförvaltningarna, som hade ansvaret för de drabbade inom respektive stadsdel. I den tredje delen togs nödvändigheten av långsiktiga insatser upp. Med utgångspunkt i erfarenheter från liknande katastrofer, som visade att av de drabbade ung- domarna skulle komma att vara i behov av långvarig behandling för bearbetning av sina upplevelser, föreslog arbetsgruppen att en särskild projektorganisation skulle inrättas för av . Förslaget, som antogs av berörda beslutsfattare , innebar att ett antal stödcentrum skulle bildas. Arbetsgruppen föreslog också till- sättandet av en projektledare med spetskompetens för att organisera arbetet. Tidigt stod alltså klart att kommunens efterarbete skulle komma att bedrivas långsiktigt. Främst genom att lyssna på hade man övertygats om att ett sådant arbete skulle komma att krävas. Att det till stor del var barn som hade drabbats gjorde det också naturligt att tänka . förutspådde att det blir bara värre. Samma sak sa , överlevande efter Estonia, när han besökte efter händelsen. Från tidigare arbete inom de enheter som finns för traumatiserade flyktingar fanns vidare viss kunskap i fråga om vad som skulle komma att krävas. Slutligen visade under- sökningar efter Gottröra-olyckan2 att de flesta drabbade mådde sämre 14 månader efter olyckan än vad de gjorde 4 månader efter den. En fråga kommunen ställde sig var; vilka samhällsekonomiska kon- sekvenser får händelsen ekonomiskt och socialt för överlevande, anhöriga och andra människor? En insikt föddes om att det skulle komma att kosta mer om man inget gjorde. Kommunens beslut innebar att den befintliga organisationen skulle utnyttjas.3 Denna skulle förstärkas under , dimensioneras så att det inte skulle uppstå någon försämring för övriga samhälls- medborgare samt ha förmåga att expandera respektive krympa efter behov. Hög kompetens, okonventionella metoder och samarbetsvägar samt stor rörlighet skulle prägla organisationen. Den förstärkta organi- sationen skulle arbeta med långsiktighet, uthållighet och flexibilitet. som förflutit från branden har – med variationer över tiden – ca 100 personer, projektanställda och andra, tagit del i arbetet med verkningarna av branden. De personalkategorier det främst 2År 1991 inträffade ett flyghaveri vid då ett flygplan från med 123 passagerare ombord tvingades nödlanda där. rört sig om är stödcentrumpersonal, elevvårdspersonal, social- sekreterare och personer som arbetat på fritidsgårdarna. Från kommu- nens sida framhåller man gärna att insatsen kanske inte är så märklig i och för sig utan att det är volymen som är det utmärkande. Det är fråga om ca 350 överlevande – nära så många som efter förlisningen av Estonia – därtill nästan alla boende i samma kommun. Utåt har kommunen i alla avseenden valt att samarbeta med organisationer som fanns innan branden, utom av naturliga skäl när det gäller de anhöriga där samarbetet i stor utsträckning skett med BOA. Som exempel kan nämnas som efter branden startade syskongrupper för syskon till omkomna/svårt skadade ungdomar. Arbetsgruppen hade bl.a. föreslagit att en projektledare med spets- kompetens skulle tillsättas för att organisera kommunens arbete. utsågs (beteendevetare och anställd i en av kommunens stadsdelar som familjehems- och utvecklingschef) till central samordnare av kommunens insatser med anledning av branden. Denne har på heltid ägnat sig åt att samordna det långsiktiga psykosociala arbetet . En utmaning i samordnarens arbete har varit att upprätthålla den uthållighet som krävs i insatsen. Samordnaren har vidare sett som en av sina främsta uppgifter att se till att kunskap inte går förlorad. Enligt en artikel i tidningen är mening den att vi kommer nog aldrig att kunna säga att vi gjort tillräckligt. Men förhoppningsvis kan vi säga att vi gjort ett anständigt jobb. Som ett led i den förstärkta organisationen byggde kommunen upp fem geografiskt avgränsade stödcentrum med uppdrag att stötta familjer och förstärka de organisationer som fanns inom respektive område. Stödcentrumen, som när detta skrivs är i verksamhet, är integrerade med ungdomsmottagningarna och arbetet leds av fem särskilt utsedda samordnare, en för varje stödcentrum. Totalt har de olika stödcentrumen mellan två och fyra anställda som tillsammans representerar tvärfacklig kompetens. Förutom det förslag till strategier som arbetsgruppen utformade efter branden finns för stödcentrumens verksamhet ett annat styrdokument, upprättat av , som beskriver arbetsuppgifter m.m. I detta uppställs även krav på att stödcentrumen skall dokumentera sitt arbete. Varje stöd- centrum skall vidare fungera som sammankallande för lokala samråd vari ingår representanter från bl.a. stadsdelsförvaltningarna och skolorna i området, utbildningsförvaltningen, barn- och ungdoms- psykiatrin (BUP), primärvården, ungdomshälsan och kyrkan. Varje samordnare ingår dessutom i ett centralt samråd med den centrala samordnaren. Utmärkande för branden är att den befintliga organisationen bågnat eller inte räckt till. Tanken bakom uppbyggnaden av stödcentrumen var att om varje del i organisationen, med hjälp av extra resurser, ror sin del i land, så kunde stödcentrumen arbeta med det som faller emellan. De har inte varit tänkta att fungera som egna mottagningar och har inte heller haft erforderliga resurser för det. Det är vidare endast fråga om en tillfällig lösning som man inte velat göra människor beroende av. Stödcentrumen har därför få individuella behandlingskontakter, det handlar mer om att identifiera hjälpbehov och hänvisa vidare till berörd vårdform etc.4 , som från början var tänkt att finnas , håller nu på att avvecklas. pågår på uppdrag av en utvärdering av stödcentrumens arbete. Denna utvärdering genomförs av en forskare vid i (avsnitt 3.9.6). Inom ramen för utvärderingen kommer personal vid stödcentrumen även självständigt att beskriva det arbete som lagts ned inom organisationen. Enligt uppgift är det vidare troligt att kommunens psykosociala insatser efter branden i sin helhet kommer att sammanfattas i skrift längre fram. I fråga om ekonomin har kommunen gjort så att man räknat på hur mycket det kommer att kosta extra inom olika samhällsfunktioner, man bad helt enkelt att få in skattningar. Varje stadsdelsförvaltning har fått uppdraget att redogöra för hur mycket verksamheten expanderat och vilka områden som har berörts/drabbats. Varje funktion har ett brandkonto (projektkonto) där resultatet kan läsas av direkt. Via delårsbokslut kan kommunen följa resultaten. Det senaste delårs- bokslutet () visade att kostnaderna relaterade till branden uppgick till ca . 4 (avsnitt 3.8.1) innehåller en kortfattad beskrivning av stödcentrumens arbete. bevilja bidrag med sammanlagt i ersättning för kostnader i samband med branden. Den principiella överenskommelse som har träffats mellan och regeringen innebär enligt uppgift att staten skall stå för av kostnaderna och för resten. Den beslutade ersättningen är avsedd att täcka samma andel av kostnader. genomförde en enkät- undersökning med syfte att dels samla och dokumentera erfarenheter för vägledning om liknande krissituationer skulle upp- komma, dels få kunskap om reaktioner och besvär med anledning av branden för att öka möjligheterna att anpassa resurser efter behov av stöd framöver.5 Enkäten sändes ut till ett urval av de drabbade skolorna, både grundskolor (högstadiet) och gymnasieskolor. I enkäten ställdes frågor till elever och personal om hur de upplevt situationen efter branden. En stor del av de tillfrågade besvarade enkä- ten, bl.a. 569 av de 670 tillfrågade eleverna. Undersökningen visar att endast 20 (3,) av dessa varit närvarande vid branden men att hade någon anknytning till personer som omkom eller blev svårt skadade. I undersökningen användes ett frågeformulär kallat Impact of Event Scale () som ger en bild av förekomsten av påträngande tankar och minnen som är plågsamma samt i vilken utsträckning man strävar efter att undvika allt som påminner om det inträffade. Frågorna poängsätts vilket ger en möjlighet att uppmärk- samma hur många som passerar en s.k. cut off score som är 30 poäng. Om de som passerar denna gräns anser man sig veta att de dras med avsevärda problem efter händelsen och en betydande del av dessa lider av så kallat posttraumatiskt stress-syndrom (PTSD). Undersökningen visade en överraskande hög genomsnittspoäng med hänsyn till att endast 20 av de som besvarade enkäten var närvarande vid branden och av gruppen, ca 190 ungdomar, passerade 30 poäng. Den höga siffran indicerade att en relativt stor grupp ungdomar, efter branden, brottades med svårigheter som var så betydande att detta motiverade fortsatt uppföljning och stöd (se även avsnitt 6.4). 5 Ur stads eget material (avsnitt 3.8.2) och (avsnitt 3.8.1), s. 17. När polisens avspärrningar hävdes organiserade kommunen visningar av lokalen.6 I en första omgång valdes ca 1 100 personer ut efter snäva kriterier som de som fick komma dit. Det var fråga om anhöriga, ungdomar som var med om branden, bästa vänner och insatspersonal. Visningarna – där personal från bl.a. stödcentru- men, räddningstjänsten (HÄFA-gruppen), skolorna och BUP deltog – var mycket lärorika för dem som skulle arbeta med de drabbade. Bl.a. tydliggjordes att människor reagerar mycket olika i sorg. I samband med att visningarna skedde gick in som tillfällig hyrestagare av lokalen eftersom det uppdrag som regeringen givit motiverade detta. övertog kommunen hyres- kontraktet för lokalen i första hand för att man ville möjliggöra för de drabbade att besöka lokalen när sorgarbetet för var och en kommit så långt att tiden var mogen. Det behövdes även rådrum för ställnings- tagande till hur lokalen skulle utnyttjas . Till en början gjordes inte heller några insatser för att röja lokalen något som visade sig värdefullt i samband med rättegången mot de mordbrandsåtalade på så sätt att syn kunde hållas på platsen under nära nog autentiska förhållanden. igångsattes emellertid uppröj- ningsarbetet och planeringen kring den framtida användningen av lokalen intensifierades. Ett arbetsutskott, där bl.a. och representanter för ingår, har arbetat med frågor som rör lokalen och det framtida utnyttjandet av marken utanför lokalen. Önskemål finns bl.a. om att skapa en minnesplats. I samband med årsdagen efter branden sattes en minnestavla upp på husväggen vid lokalen. I arbetet med att bevara minnet av branden har experter från bl.a. varit behjälpliga – exempelvis har en mängd objekt från brandplatsen och minnessaker bevarats för att ställas ut i brandlokalen. Det finns också planer på att bevara en del av den brandhärjade ytan.7 Tanken är att den framtida användningen av lokalen skall komma ungdomar till del på något sätt. Kommunen hyr lokalen under en 6Framställningen bygger i huvudsak på utredningens egna anteckningar från samtal med företrädare för . 7Samarbetet med finns beskrivet i en dokumentation av ett seminarium som hölls i , Efter det oväntade. Seminariet präglades delvis av erfarenheter från göteborgsbranden. Dokumen- tationen beskriver insatser och reflektioner från muséernas sida i samband med stora olyckor och katastrofer. Se också artikel i Stadsmuseum samlar sorgens saker. Troligt är emellertid att kommunen kommer att kvarstå som hyrestagare . Skolans arbete efter branden finns väl beskrivet i (avsnitt 3.8.1) samt i den till rapporten knutna särskilda studie som gjorts vid Angeredsgymnasiet. I rapporten sägs bl.a. att det är svårt, ibland omöjligt, att avgränsa skolornas insatser med anledning av branden från samhällets insatser i övrigt eftersom arbetet till stor del bedrivits över verksamhetsgränserna. Inledningsvis kan också nämnas att skolorna av kommunen redan från början uppmanades att planera arbetet långsiktigt. Kort tid efter branden höll den av kommunledningen anlitade ett föredrag för ca 900 personer från berörda skolor. Därefter har Dyregrov genom bl.a. flera föreläsningar varit med och stöttat i arbetet på skolorna. Redan under den efter branden gjordes på flera skolor inventeringar, oftast i form av enkät- undersökningar, för att få svar på vilka elever som drabbats och på vilket sätt. Varje skola agerade utifrån sin speciella situation, exempelvis när det gäller hur snabbt undervisningen återupptogs. Många klasser besökte brandplatsen. Extra resurser fanns till hands och en del skolor hade öppet . Samarbete skedde också med fritidsgårdarna varav några är integrerade i skolan och andra inte. Minnesrum o.d. inrättades dit elever kunde gå och tända ljus till minne av de omkomna. De omkomnas skolbänkar och elevskåp fick stå orörda, i de flesta fall läsåret ut. Tidigt efter branden träffade många elever även räddningstjänstens HÄFA-grupp som besökte skolorna och informerade om händelse- förloppet vid branden samt svarade på ungdomarnas frågor (se avsnitt 6.5.2). Efter det att stödcentrumen bildats genomfördes en kartläggning av hur behoven såg ut. Detta arbete inriktades på olika elevgrupper såsom exempelvis elever som skulle byta från grundskola till gymnasieskola . Kartläggningsarbetet, som delvis skedde genom uppsökande verksamhet, låg sedan till grund för fortsatta överväganden rörande hur uppföljningsarbetet skulle bedrivas. Som en följd av statsministerns löfte om stöd till fick skolorna av kommunledningen mandat att resursmässigt agera efter omständigheterna och tillåtelse att överskrida budgetramar. Enligt uppgift har på en del skolor extra resurser satts in för att klara den uppkomna situationen medan andra skolor inte vidgat organisationen Tillvägagångssättet har naturligtvis i hög grad varit beroende av hur drabbad skolan varit liksom vilket förhållningssätt skolledningen intagit. Det finns också exempel på att de ekonomiska förutsättningarna uppfattades som oklara. Personalen har arbetat mycket övertid och i många fall har elevvårdspersonalens arbetstid utökats då detta varit möjligt. Elevvårdspersonalen utökades på gymnasieskolorna /99 med ca 25 tjänster. Även lärarsidan har förstärkts. Trots detta vittnade personalen om att efter branden var mycket trötta och att sjukskrivningarna ökat. Elever och personal har fått psykosocialt stöd genom bl.a. debriefing. Stödundervisning har erbjudits drabbade elever, framför allt de brännskadade eleverna, liksom läxhjälp. Elever som inte kommit till undervisningen har sökts upp. Även under loven har olika aktiviteter ordnats för ungdomar i skolans regi. Från Angeredsgymnasiet, som är en av de skolor som drabbades hårt vid branden, berättas även som exempel att fysiska aktiviteter möjliggjorts för eleverna som en del av rehabiliteringen. Generellt sett på skolorna har de drabbade elevernas skol- prestationer försämrats efter branden. En del elever har efter branden haft en ökad frånvaro från skolan eller t.o.m. hoppat av sin gymnasie- utbildning. Flera av de drabbade eleverna hade dock redan innan branden av olika skäl en problematisk skolsituation. Arbetet med att i verksamheten prioritera de barn och ungdomar som drabbats vid branden fortsatte även efter det akuta skedet. Att denna prioritering skulle ske i verksamheten hade särskilt uttalats från led- ningshåll. Branden innebar att BUP blev hårt belastat även med hänsyn tagen till den ordinarie tillströmningen av patienter. Av (s. 21) framgår att ca 250 ungdomar remitterades till BUP efter branden. Elever remitterades också till ungdomsmottagningarna och ungdomsrådgivningen Humlan, vars verksamhet bedrivs som en stöd- insats för gymnasieelever i . Inom BUP har en utvärdering gjorts av det behandlingsarbete som bedrivits under i stort sett det närmaste året efter branden (avsnitt 3.9.5). I utvärderingen konstateras att de ungdomar som BUP kom i kontakt med – varav 111 själva varit på festen – hade upplevt en hög grad av exponering inför den livs- hotande händelsen och var allvarligt traumatiserade. Många av ung- domarna hade långa och intensiva behandlings- kontakter. I utvärderingen konstateras dock att ett stort antal ungdomar, trots en stor arbetsinsats präglad av flexibilitet och uppfinningsrikedom hos behandlarna, haft svårt att tillgodogöra sig psykologisk behandling. Orsakerna bakom dessa svårigheter tros bl.a. vara styrkan i den trauma- tiska upplevelsen, ungdomarnas erfarenheter av tidigare svåra upp- levelser och helt enkelt ungdomarnas ålder i sig. Med hänsyn till att många därungdomar8 inte nåddes i behövlig utsträckning valde BUP att, i samarbete med skolor och stödcentrum, på nytt kontakta skolungdomar och erbjuda hjälp till dem som fortfarande var i behov av behandling. Detta skedde genom en enkät- och intervjubaserad undersökning där eleverna erbjöds individuellt avpassad hjälp. var föresatsen att mer traumaspecifika metoder skulle användas. Resultatet av detta arbete, som () redovisats i forskningssammanhang, visar bl.a. att många av de ungdomar som deltagit i undersökningen befinner sig i riskzonen för att utveckla posttraumatiskt stressyndrom. För verksamma inom BUP m.fl. visar uppföljningen att mycket arbete återstår med verkningarna av branden. Hur detta arbete kommer att gestalta sig är i skrivande stund inte beslutat om. Bland de som deltar i arbetet verkar enighet råda om att fördjupad kunskap om bearbetning av trauma krävs hos behandlarna. En annan svårighet som lyfts fram är nödvändigheten av att vuxenpsykiatrin och andra samhälleliga funktioner som kan komma att beröras förbereds för de behov som kommer att uppstå i samband med att hjälpbehövande ungdomar inträder i vuxenlivet. De samlade resultaten av de undersökningar som genomförts med avseende på BUP:s arbete efter branden kommer att beskrivas skriftligt i någon form. utgör visserligen en verksamhet men utövar en så artskild verksamhet och kom att spela en så betydelsefull roll även efter branden att den fått en egen rubrik. Från bedömer man den akuta insatstiden efter branden . Det visade sig alltså att insatsen inte var avslutad i och med att branden var släckt något som var en ny erfarenhet. Organisationen var emellertid uppbyggd för att klara detta (jfr avsnitt 5.2.1). För det arbete som återstod efter branden 8 Ofta förekommande benämning på ungdomar som var med på festen. bildades en samordningsgrupp som fick i uppgift att samordna olika aktiviteter. Gruppen handhade frågor som rörde allmänna studiebesök, besök och frågor från kollegor vid andra kårer, besök på brandplatsen och kondoleanser samt kontakter med massmedia och olika myndigheter m.fl., däribland , , Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF) och (). Branden visade tydligt att det finns en misstro mot myndigheter och det allmännas företrädare inom vissa grupper i samhället. Främst räddningstjänsten fick ta emot beskyllningar från ungdomar om att de inte gjorde tillräckligt för att rädda liv på brandplatsen. För brandmännen, som är vana vid att mötas av respekt och förtroende, var detta en ny upplevelse liksom det var att möta de direkta våldsyttringar som förekom mot räddningspersonal i samband med insatsen. Efter branden fanns en djup misstro hos ungdomarna som räddningstjänsten och även polisen deltog i att försöka motverka (polisens medverkan utvecklas nedan i avsnitt 6.7). efter branden fanns räddningstjänstens HÄFA- grupp9 på brandplatsen bland ungdomar och anhöriga för att svara på frågor. Nödvändigheten av information från räddningstjänsten slogs därefter fast av den arbetsgrupp som dagarna efter branden, delvis i samarbete med bl.a. räddningstjänsten, arbetade fram strategier för kommunens fortsatta arbete (jfr avsnitt 6.2.1). Såsom föreslogs i doku- mentet besökte HÄFA-gruppen skolorna och samtalade med ung- domarna, en verksamhet som kom i gång efter branden. De brandmän som deltog var alla väl insatta i räddnings- arbetet vid branden. Genom den information om räddningsinsatsen som därigenom kom ungdomarna till del kunde räddningstjänsten bemöta och motverka mycket av den misstro som fanns hos ungdomarna efter branden. Hos ungdomarna mötte man, förutom misstro, även ilska och många frågor men när man efter några intensiva timmar skildes åt så var det i de flesta fall som vänner. besöktes många skolklasser och ungdoms- grupper. efter branden har räddningstjänsten på detta sätt samtalat med flera tusen skolungdomar. Att de informationsmöten som hölls efter branden bemöttes med skepsis på vissa håll framgår också av de resultat som SPF redovisat (jfr avsnitt 9 HÄFA-gruppen beskrivs i avsnitt 5.2.1. Det övergripande omdömet från olika bedömare synes ändå vara att räddningstjänstens mycket omfattande insatser på detta område har varit omvittnat välkomna och framgångsrika.10 har även gemensamt med f.d. brandmannen och stödcentrumen anordnat sommarläger för drab- bade ungdomar samt även i övrigt haft många kontakter med ungdomar med anledning av branden som kan antas ha bidragit till att motverka misstro och skapa förståelse för räddningstjänstens verksamhet. Som nämnts ovan deltog HÄFA-gruppen också vid visningarna av lokalen (jfr avsnitt 6.2.3). Den räddningspersonal som deltog i arbetet på brandplatsen utsattes, liksom många andra som var på platsen, för mycket svåra och närmast bedövande upplevelser. efter händelsen hade brandmännen, som det beskrivits, inte någon tillgång till sina egna känslor utan kunde bara återge vad de sett. Först på tredje eller fjärde dagen började känslorna komma, ofta i form av aggressivitet som riktade sig inåt – mot exempelvis arbetsledningen – och utåt – mot exempelvis media. En del orkade inte arbeta alls, andra arbetade men det blev stora påfrestningar i arbetslagen beroende på att så många olika reaktioner uppvisades. efter branden genomfördes många avlastnings- samtal, individuellt och i grupp. Efter märktes ett bety- dande motstånd från räddningspersonalen som inte ville/orkade prata mer om händelsen. Ett stycke in återkom emellertid tydliga tecken på att en stor del av personalen var i behov av avlastnings- samtal. Det fortsatta arbetet skedde dock i första hand efter initiativ från den enskilde arbetstagaren. På har man försökt skapa förståelse för att branden gett upphov till olika reaktioner – för vissa har branden inneburit en livsförändring medan andra kunnat lägga den bakom sig som en obehaglig händelse. I räddningstjänstens presenterade utvärdering (avsnitt 3.2.4) anges att kamratstöd och debriefing kommer att fortgå så länge det finns behov. 10HÄFA-gruppens arbete beskrivs, förutom i olika rapporter, bl.a. i tidningen , nr 2 1999. 11Lasse arbetade som brandman i när han brännskadades mycket svårt. Kort tid efter branden påbörjades en studie som syftar till att studera räddningspersonalens stressreaktioner m.m. (avsnitt 3.9.7). Denna studie, som bedrivs med stor hänsyn till att de som ingår i studien inte skall lämnas ut, har visat på en rad omständigheter som man räknar med kommer att få stor betydelse . En stor del av räddningspersonalen upplevde efter branden mardrömmar, sorg och känslor av maktlöshet. De bar på ilska främst över lokalens beskaffenhet, att fönstren satt så högt upp etc. De upplevde också stor frustration över att ha blivit ifrågasatta, på brandplatsen och senare i media. Studien visar också att de s.k. stressymptomen sjunkit markant efter branden. Sammanlagt 21312 ungdomar fördes till sjukhus vid branden, i första hand de stora sjukhusen i , , och Östra sjukhuset.13 Skadade fördes även till norr om . 154 patienter lades in för vård, varav 74 på intensivvårdsavdelning. En stor del av ungdomarna vårdades för rökskador. I finns inte någon brännskadeklinik och 13 patienter transporterades därför till brännskadekliniker på olika platser i samt Bergen i . På sjukhusen behöll man dock för behandling ungdomar med svårare brännskador jämfört med vad man normalt behandlar (före branden behandlades vanligtvis inte svårare brännskador hos vuxna än 20-procentiga i ).