sou · GOB350d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Av lotterilagen kan man utläsa att lotterier i samband med marknads- föring av varor och tjänster inte är tillåtna. Det hjälper inte att låta eventuell avkastning från lotteriet tillfalla något välgörande ändamål, även om det välgörande ändamålet i sig, enligt lotterilagen, är berättigat att få lotteri- medel. Enligt praxis skall nämligen den ideella organisationen som svarar för den välgörande verksamheten själv anordna lotteriet. Låt oss ta ett exempel på en marknadsföringsmetod som får anses vara ett lotteri. Det har förekommit att köpmän i annonser och liknande har utlovat pengarna tillbaka till dem som handlar den dag som ger den lägsta dagskassan . Man har då hävdat att förfarandet borde bedömas såsom ett rabatterbjudande till dem som handlar det blir fråga om. Utgången får dock anses bero på slumpen, för man kan ju inte i förväg veta vilken dag som ger den lägsta dagskassan. Under vissa förutsättningar får lotterier anordnas utan tillstånd i sam- band med utgivandet av tryckt periodisk skrift, s.k. tidningslotterier. Sådana lotterier får emellertid endast ta sikte på att utse pristagare som har deltagit i en tävling som har anordnats i skriften. Genom lottning eller liknande förfarande får således utses pristagare bland dem som löst en tävlingsuppgift. Utan tillstånd får under samma förutsättningar anordnas lotterier i tryckta skrifter som uteslutande innehåller tävlingar av olika slag, exempel- vis korsordstidningar. Lotterier som enbart grundar sig på slumpvis dragning bland t.ex. vissa bilnummer eller utdelade lottsedlar får däremot inte anordnas. I ovan angivna lotterier får inte krävas att en deltagare skall betala någon insats eller att deltagaren skall inneha skriften. Värdet av högsta vinsten i tidningslotteri får uppgå till högst 1/60 bas- belopp. Vinsterna kan utgöras av pengar. Det bör dock uppmärksammas att om vinsten utgörs av pengar skattskyldighet föreligger enligt lagen om lott- eriskatt (1991:1482). I tillämpliga delar gäller reglerna för tidningslotterier även vid radio- och TV-sändningar. En pristävling kännetecknas av att den innehåller ett eller flera prestationsmoment. Som exempel kan nämnas att svara på kunskapsfrågor, vilka dock inte får vara formulerade så att möjlighet ges att välja bland flera svar (1, X, 2-frågor). Ett annat exempel på prestation är att skriva en slogan eller lösa en gåta. Pristagaren (vinnaren) skall utses genom att deltagarnas individuella prestationer bedöms enligt vissa på förhand bestämda grunder. Slumpen får inte i någon nämnvärd grad påverka utgången, för om så är fallet blir det ett lotteri. Av detta följer att om flera deltagare i en pristävling har uppnått samma eller likvärdigt resultat, som berättigar till pris (vinst), så bör alla dessa deltagare ha likadant eller likvärdigt pris eller så bör de skiljas åt genom en utslagstävling. Om de skiljs åt med hjälp av lottning eller annat slumpförfarande övergår tävlingen till att bli lotteri. På samma sätt gäller som redan framkommit att om pristagare i en tävling utses genom exempelvis lottning bland rätta svar, så bedöms hela tävlingen som ett lotteri. konstrueras pristävlingar på så sätt att prestationsmomentet föregås av ett lotterimoment – vanligen i syfte att få en sållning bland deltagarna till prestationsmomentet. Avgörande för om ett sådant förfarande skall anses vara lotteri eller tävling är hur utslagsgivande slumpmomentet är. Om antalet tävlingsdeltagare genom lottning begränsas mycket starkt och samtliga dessa deltagare tillförsäkras priser, torde förfarandet i sin helhet komma att bedömas som lotteri. I detta fall har nämligen pristagargruppen bestämts redan i och med lottningen. För anordnandet av pristävlingar finns inga uttryckliga rättsregler. Pristävlingar som anordnas i kommersiellt syfte kan emellertid bedömas enligt marknadsföringslagen (1995:450). Följande grundläggande krav skall enligt /KO vara uppfyllda. Samma villkor skall gälla för alla deltagare i tävlingen. Bedömningen av tävlingsbidragen måste vara opartisk och vederhäftig. Deltagarna får inte utsättas för godtycke. Tävlingen skall genomföras enligt de regler som man utfäst sig att tillämpa. Vid presentationen av tävlingen Samtliga villkor för tävlingen skall redovisas tydligt och uttömmande. Tävlingsuppgiften skall beskrivas utförligt och entydigt. Information skall lämnas om hur bedömningen går till och vilka kriterier som är utslagsgivande. Det skall framgå hur pristagare utses. Om en jury bedömer tävlingsbidragen bör ledamöterna i juryn namnges. Tävlingsresultatet bör presenteras på lämpligt sätt. Upplysning skall lämnas om var och när namnen på pristagarna kommer att publiceras. Priserna (vinsterna) skall beskrivas med avseende på värde, modell och liknande. Påpekande skall göras om att pristagare själv är skyldig att (i samband med inkomsttaxering) betala eventuell skatt på det pris han/hon fått. Riktar sig tävlingen till barn eller ungdom är det särskilt viktigt att tävlingen i sin helhet presenteras klart och lättfattligt. Att skilja från lotterier och pristävlingar är gåvoutdelningar enligt vissa på förhand bestämda principer. Utdelningsprinciperna får inte göras beroende av slumpen. Det kan exempelvis gälla att få en jämn geografisk spridning över landet eller en jämn fördelning mellan olika yrkesgrupper. Det kan också gälla att premiera en viss grupp. Om man redan från början kan peka ut de personer som kan komma ifråga så är kraven på utbetalningsprinciperna med säkerhet uppfyllda. Inget hindrar att själva fördelningen görs bland inkomna intresseanmälningar. Om en affär skickar alla personer boende i kommun, födda och med en vid senaste taxering kommunalt taxerad inkomst som understiger , var sin present, så är det fråga om gåvout- delning. Om en affär däremot annonserar om att ge de tio första kunderna en viss dag en present så är det fråga om lotteri, ty här kan man inte med säkerhet säga något om vilka personer som kan komma ifråga. Även beträffande reklamlotterier föreligger den tidigare redovisade problematiken vad avser gränsdragningssvårigheterna mellan lotteri och tävling. Vad särskilt gäller reklamlotterierna har kritiken främst gällt att denna typ av lotterier ökat i omfattning och är mycket vanligt förekommande. Detta har ansetts främst drabba folkrörelserna som stadigt tappar inkomster från lotteriverksamhet. Vidare har det ansetts allvarligt att det förekommer ett stort antal olagliga lotterier runt om i landet utan att tillståndsmyndigheterna ingriper mot detta. har under sitt arbete också erhållit syn- punkter i fråga om reklamlotterier från , som är en opolitisk branschorganisation som skall tillvarata medlemmarnas – marknadskommunikatörer – intressen och öka kunskapen om reklamen som konkurrensmedel. har anfört bl.a. följande. Reklamlotterier synes vara en starkt eftertraktad form av marknads- föring. Det är dock väl känt såväl bland allmänheten som bland reklam- byråer att lotterier är föremål för särskild reglering. Vad denna reglering närmare innebär är emellertid inte lika känt. För att komma runt förbudet mot reklamlotterier anordnar reklambyråerna reklampris- tävlingar. Utarbetande och anordnande av reklampristävlingar innebär en större kreativ insats liksom en omfattande administration i form av exempelvis jury vilket leder till högre kostnader för reklambyråerna. Högre kostnader är dock bara ett av de argument som enligt förbundet kan anföras mot förbudet. Förbundets utgångspunkt är att alla förbud bör vara väl underbyggda av goda skäl. Ytterligare argument för att förbudet mot reklamlotterier bör avskaffas är följande: Förbudet fyller ingen funktion. Förbudet kostar pengar. Förbudet respekteras i stor utsträckning ej. Förbudet är lätt att kringgå. Förbudet bidrar till att förtroendet för rättsstaten undergrävs. De förbjudna former av reklamlotterier som enligt förbundet kan ifrågasättas är dels lotterier som anordnas utan vinstsyfte, dels lotterier som inte kräver insats eller har en insats som inte har som primärt syfte att utgöra insats. De förstnämnda lotterierna kan aldrig utnyttja människors spelbenägenhet, i vart fall inte obehörigt eller otillbörligt. De andra lotterierna innefattar inget risktagande. De argument som anförs för förbudet mot reklamlotterier har alltså ingen bäring på reklamlotterier utan vinstintresse eller insats. Reklamlotterier förekommer enligt förbundet i relativt stor omfatt- ning trots förbudet. Det finns flera skäl till detta. Det mest grund- läggande är att folk i allmänhet inte uppfattar lotterier utan insatser som lotterier i egentlig mening. Därtill kommer att risken för att över- trädelsen beivras är relativt liten då tillsynsmyndigheten inte har resurser att aktivt leta reklamlotterier och slå till mot dessa. Det kan enligt förbundet inte heller uteslutas att de pristävlingar som anordnas för att komma runt förbudet mot reklamlotterier ofta är skenåtgärder. Det är mycket olyckligt med lagstiftning som kan kringgås så enkelt. Risken för att lotterimarknaden kommer att översvämmas av lotterier som kan tyckas mer förmånliga än traditionella lotterier är enligt förbundet inte särskilt stor om reklamlotterier tillåts. Det beror på att syftet med reklamlotteriet, nämligen att avvika från etablerade marknadsföringsmönster, går förlorat om antalet reklamlotterier blir alltför stort. anger som tänkbara former av reglering av lotterier följande: Man skulle kunna tänka sig att generellt inom vissa ramar lämna fältet för anordnande av lotterier helt fritt. Därmed slipper man problemet med att lagstiftningen inte respekteras och kunde också göra vissa besparingar avseende administration av tillsyn och tillståndsgivning. I stället kunde etiska riktlinjer utarbetas. reglerna kunde också utformas så att endast folkrörelserna får anordna lotterier med direkt vinstsyfte, dvs. där syftet är att generera vinst åt anordnaren genom en skillnad mellan insats och utdelad vinst. Avsikten med reklamlotterier är naturligtvis att generera vinst men inte genom lotteriet som sådant utan genom att den uppmärksamhet som lotterier ger skapar efterfrågan på de produkter som marknadsförs. Inskränkningar i insatsen. Sådana inskränkningar kan ha som första utgångspunkt att värdet på insatsen begränsas, antingen så att insatsen skall betalas i form av någon produkt som arrangören saluför, alternativt att så inte får vara fallet. I sin allra mest extrema form kan insatsen begränsas till noll genom att andra än ideella föreningar endast får anordna lotterier utan insats. Sådana lotterier kan varken angripas med argument om spelberoende eller att folk- rörelsernas lotterier blir mer konkurrensutsatta då de inte har något riskmoment. Inskränkningar i vinst. Då det finns en skatteaspekt på lotterier och tävlingar kan inskränkningar i vinsten knytas till den skattefria vinsten vid tävlingar. Tävlingsvinster, i form av produkter, som inte överstiger basbeloppet är skattefria. Lotterivinster som är skattebefriade skulle kunna bli skattepliktiga men endast om vinsten överstiger basbeloppet. Alternativt kunde det bli helt fritt att anordna lotterier där vinsten inte överstiger basbeloppet. På så sätt undviker man en del av den skatte- problematik som omsluter lotterier. Man kan även knyta inskränk- ningar i vinst till insatsens värde så att vinstens värde måste ha en viss relation till insatsens värde. Vid köptvång kan vinsten regleras så att värdet endast får vara ringa i förhållande till köptvångs- produktens värde. Man kan vidare överväga att införa ett tak på vinstens värde vid köptvång. Som framgått av det föregående är det främst gränsdragningen mellan lotteri och tävling som vållat problem i den praktiska tillämpningen. För lotteri är det i princip slumpen som är avgörande för utgången. För tävling däremot är det en prestation eller skicklighet som är avgörande. Slump kan definieras som resultatet av omständigheter som inte kunnat kontrolleras. Skicklighet innebär att en person är mycket duktig i ett visst avseende. Som rena skicklighetsspel brukar anges schack och Resultatet av en idrottstävling är till stor del beroende av skicklighet men där finns ibland också ett slumpmoment. Gränsdragningsproblemen hänger samman bl.a. med att en verk- samhet kan bestå av såväl slumpmoment som skicklighetsmoment och andra prestationsmoment. Det finns åtskilliga avgöranden om vad som är ett lotteri respektive en tävling. Många rättsfall är av äldre datum och får, med dagens definition av begreppet lotteri och den tekniska utvecklingen, anses ha tappat lite av sin aktualitet. De kan ändock vara av intresse. Exemplen gäller främst fråga om olovligt anordnande av lotteri eller lotteri- liknande företag. (Exemplen rörande förordning är hämtade från SOU 1938:17.) Företag där sannolikheten att vinna synes ha bestämts uteslutande av slumpen Anordnande av prisskjutning med en s.k. luftkanon vilken inte synes ha varit avsedd att inriktas av den skjutande (1899). Ett bokförlag anordnade utdelning av till abonnenterna av visst bokverk, varvid fördelningen ägde rum på grundval av den ordning i vilken vissa av abonnenterna insända kupongförsändelser öppnades (1908). En skomakare utfäste sig att laga skor gratis åt personer som i förväg inlämnade dessa . Förseglad uppgift härom hade i förväg inlämnats till publicus (1916). Hovrätten över och : Innehavaren av vissa skoaffärer lät bland allmänheten utdela reklamaffischer avseende affärerna. Dessa affischer – försedda med löpnummer – berättigade innehavaren till deltagande i en av utdelaren tilltänkt utlottning av presentkort gällande inköp i dennes affär. I målet framhölls särskilt att deltagandet skulle vara avgifts- fritt (1930). I åtskilliga på nöjestivoli förekommande spel och spelapparater (t.ex. Drag Rätt, Hjärtspelet, Bollspelet, Kasta tills Ni vinner och ), utgick varuvinster (tyghundar o.dyl.) till del- tagarna på ett med lottning jämförligt sätt. Vinsterna utgick emellertid till var och en av deltagarna och de olika vinsternas värde företedde inga väsentliga variationer; ingen av de utlottade varorna hade lägre värde än insatsen (1937). Företag där sannolikheten att vinna i lägre eller högre grad synes ha bestämts, förutom av slumpen, även av deltagarnas skicklighet Vid en fest dit allmänheten ägde fritt tillträde anordnades mot viss avgift en pristävlan i vilken deltagarna skulle gissa innehållet i en med silver- och kopparslantar fylld gasflaska (1909). S.k. bromsspel; ett slags roulettspel om pengar med flera deltagande spelare som var för sig skall försöka att genom en gemensam bromsanordning hejda en roterande visare framför spelarens eget nummer (1932). Polisdomstolen och rådhusrätten i : Spelautomater av s.k. amerikansk roulett-typ; efter inkast av pollett eller femöring igångsätts vissa roterbara hjul. Då dessa stannar i vissa givna lägen kan vinst (i form av pollett eller femöring) erhållas. Den spelande kan i särskilt gynnsamma fall genom broms- ning påverka hjulen så att de stannar i nämnda lägen. Anordnaren hade förelagts att inkomma med utlåtande från Statens provnings- anstalt om automaterna var av sådan beskaffenhet att vinst var ute- slutande beroende av den spelandes skicklighet. Provningsanstaltens undersökningar utvisade emellertid att vid spel på apparaten intill minst 500 gånger, graden av sannolikhet för vinst genom övning och skicklighet inte höjdes nämnvärt (1932). Fortuna-liknande spelapparater med vinster bestående av kramvaror eller pilsnerdricka, där speldeltagarnas avskjutna kulor hamnade i olika poänghål med hjälp av vissa automatiska anordningar (1937). S.k. förlovningsfester där nummersedlar delades ut gratis till besö- karna, vilka – om de lyckades påträffa annan med samma nummer – kunde erhålla vissa vinster, bl.a. (1934, 1935). Ringkastning mot mynt och sedlar, vilka erhölls som vinster (1891). Vissa spel och mekaniska spelanordningar benämnda bl.a. Pil- spelet, Kransspelet och Kul- eller lampspelet. I Pilspelet och Kransspelet spelade flera personer mot varandra med användning av bl.a. bromsanordningar som dock inte hade något mekaniskt sammanhang (1937). Olika fortuna-liknande spelapparater (Zoom, Big m.fl.) i vilka vinster bestående av olika kramvaror utfästes till spelare som uppnått vissa poäng och där speldeltagarnas avskjutna kulor träffade skilda poänghål med hjälp av vissa automatiska anordningar (elektriska reläer m.m.). hade beträffande vissa hithörande apparater intygat att vinstchansen i avsevärd grad var beroende på den spelandes skicklighet. Rådhusrätten hade likväl fällt till ansvar under åberopande av att de spelande inte haft möjlig- het att genom färdighet i apparatens handhavande i avgörande mån inverka på spelutgången. Hovrätten frikände dels eftersom en del av anordningarna inte var av sådan beskaffenhet att de föll under 2 § lotteriförordningen, dels med hänsyn till vad i målet blivit upplyst angående vinsternas värde och beskaffenhet vid de övriga anord- ningarna, även om utgången av spelet på dessa i väsentlig mån varit beroende av tillfälligheten (1937). inhämtades yttranden från när bedömning skulle göras av en spelapparats beskaffenhet. Provnings- anstalten lämnade 1936 i en skrivelse till polisen i en utförlig redogörelse beträffande normerna för sin bedömning av sådana apparater, se bilaga 2. (dom , mål nr B 173/80): En supporterklubb beslutade att anordnade ett tips för sina medlemmar. Klubben hade 388 medlemmar. Det gällde att tippa lagets samtliga matcher seriespel och priset per tips var . Av de in- komna medlen skulle tillfalla deltagarna i tipset och supporterklubben. Omkring 500-600 tipskuponger trycktes upp. Avsikten var att endast medlemmar skulle få tippa men om tipskuponger skulle ha kommit in från andra hade dessa dock antagligen fått delta i tipset. Sedan man fått klart för sig att tipset eventuellt var olagligt avbröts detta och insatserna betalades tillbaka. Tingsrätten fann, med hänsyn till att andra än medlemmar skulle ha fått delta i tipset och det förhållandevis stora antalet medlemmar i klubben, att personkretsen som skulle omfattas av lotteriet inte kunde anses så sluten eller liten att tillstånd ej skulle erfordras för anordnande av lotteriet. Den tilltalade, styrelseordförande i supporterklubben, fälldes till ansvar och ådömdes dagsböter. (dom , mål nr B 417/81): En rörelseinnehavare som sålde hushållsmaskiner erbjöd i annonser i dagstidningar rabatt till den som handlade kontant den dag, , som rörelsen hade minsta dagskassa. En av de var dagskassan noll, varför ingen kund gjorde anspråk på att återfå några pengar. Tingsrätten ansåg att annonseringen i dagstidningar medförde att erbjudandet varit riktat till allmänheten. Det hade inte heller, enligt tingsrätten, varit möjligt för en köpare att själv påverka sin chans till rabatt och det hade därmed varit slumpen som varit avgörande för köparens rabattmöjligheter. Åtalet bifölls och rörelseinnehavaren dömdes till dagsböter för olagligt lotteri. (dom , mål nr B 384/84): anordnade en tipspromenad. Tips- promenaden innehöll 14 frågor med tre svarsalternativ, 1 X 2. Del- tagarna i tipspromenaden skickade svarsblanketterna till köpmanna- föreningen med uppgift även om namn och adress. Föreningen för- delade svarsblanketterna i grupper efter antalet rätta svar; ingen del- tagare hade 14 rätt men en hade 13 rätt. Blanketterna i de olika grupp- erna numrerades och varje blanketts nummer skrevs på en lös lapp. Lapparna lades tillsammans grupp för grupp. Vinstfördelning be- stämdes sedan genom lottdragning inom de olika grupperna. Tings- rätten konstaterade att två av de 14 frågorna, nr 4 och 11, var av sådan art att bara deltagare med mycket speciella kunskaper och erfarenheter hade kunnat grunda svaren på annat än gissningar. Vidare anförde tingsrätten att vinstmöjligheterna åtminstone delvis berodde på slumpen till följd av lottning inom de grupper i vilka svarsblanketterna hade fördelats efter antalet rätta svar och att tipspromenaden därför måste anses som lotteri oberoende av om slumpen i någon mån skulle anses ha haft betydelse för möjligheten att lämna rätta svar på frågorna nr 4 och 11. När det gällde frågan om ansvar för brott bedömde dock tingsrätten att det var fråga om ringa brott, varför något straffansvar inte utdömdes. Som framgått inledningsvis är det även i skatterättsliga sammanhang av betydelse om en viss verksamhet är att betrakta som lotteri eller tävling. Är verksamheten ett lotteri skall lotteriskatt, med vissa undantag, betalas av anordnaren av lotteriet och om verksamheten är en tävling skall deltagaren beskattas i inkomstslaget tjänst. Följande rättsfall kan belysa problematiken ytterligare. RK 80 1:29 (rättsfall från Kammarrätten i ) Tre intressenter anordnade 1979 en tävling, , vari vinsterna bestod av i huvudsak resor och pengar. Enligt tävlingsreglerna skulle deltagarna göra en låtsad placering av i aktier noterade på respektive kurslista. Till vinnare skulle utses de vars aktieinnehav vid tävlingsperiodens slut hade de högsta värdena enligt dessa kurslistor. Vid lika värde skulle arrangörerna äga rätt att särskilja de tävlande genom lottning. – I en vid i upprättad revisionsprome- moria föreslogs att tävlingen skulle påföras stämpelskatt för lotteri samt lotterivinstskatt. konstaterade att skattskyldighet för stämpelskatt för lotteri och för lotterivinstskatt inte förelåg och att förslaget därför inte medförde någon skattepåföring. Två ledamöter var skiljaktiga och anförde: Även om skickligheten måste tillmätas viss betydelse för utgången av tävlingen måste enligt vår mening slumpen i vart fall delvis ha varit avgörande för slutresultatet. Även små marginaler – omöjliga att förutse – kunde särskilja vinnarna. Tävlingen är därför att anse som lotteri och skattskyldighet för såväl stämpelskatt som lotterivinstskatt föreligger såsom föreslagits i promemorian. – I besvär hos kammarrätten yrkade statens företrädare, allmänna ombudet för punktskatt, att stämpelskatt för lotteri skulle fastställas. Kammar- rätten i lämnade besvären utan bifall och yttrade: Den allmänna karaktären av är icke sådan att tävlingen skall anses som lotteri. Lika med finner därför kammar- rätten att skattskyldighet för stämpelskatt ej föreligger. RÅ 1991 not. (bolaget) ansökte om förhandsbesked om eventuell skyldighet för bolaget att betala lotteriskatt för de vinster som bolaget kunde komma att utge i TV-programmet 24 karat. för rättsärenden beslutade att bolaget inte skulle betala lotteriskatt på lotterivinster för de ersättningar i form av pengar eller guldtackor som skulle utges till de deltagande paren i pro- grammet. Nämnden angav i sin motivering att de ersättningar som de deltagande kan komma att erhålla för sin medverkan i grundomgången och vid spel på guldhjulet får anses utgöra ersättning för medverkan i programmet och kan därför inte betraktas som vinster i svenskt lotteri. Bolaget överklagade beslutet och yrkade att Regeringsrätten, med ändring av nämndens beslut, skulle förklara att bolaget var skyldigt att betala lotteriskatt för de vinster i form av pengar som skulle utges till de deltagande. Regeringsrätten avslog överklagandet. I sin motivering gick Regeringsrätten in på tolkningen av begreppet lotteri och anförde bl.a. följande. Av uttalanden i lagmotiven framgår bl.a. att frågan huruvida ett företag skall bedömas som lotteri i största möjliga utsträckning bör avgöras inte med hänsyn till den större eller mindre grad av slump i det speciella fallet utan med hänsyn till den allmänna karaktären hos den anordning, på vilken företaget bygger. Mot denna bakgrund och med hänsyn till vad som upplysts om det i målet aktuella TV-programmet kan pengar som i programmet utges till deltagarna inte anses som vinster i ett lotteri i den mening som avses i lagen om skatt på lotteri- vinster. Skattskyldighet enligt nämnda lagrum föreligger därför inte för bolaget. En ledamot var skiljaktig och ansåg att den verksamhet som bolaget bedrev var av den art som avses i 1 § lotterilagen, dvs. RÅ 1995 ref. 100