sou · GOB316 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt artikel 3.2 får medlems- staterna tillämpa direktivet på andra inrikes resor. Fartygssäker- hetslagen tillämpas enligt 1 kap. 1 § på alla fartyg som används till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium samt svenska fartyg som används till sjöfart utanför sjöterritoriet. Tillämpningsområdet omfattar alltså även fartområdena B – E enligt 1 kap. 7 § fartygs- säkerhetsförordningen. Vi anser emellertid att det inte finns ett behov av att tillämpa de särskilda bestämmelserna om tillsyn av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik när sådana fartyg tas i bruk endast inom fartområdena B-E. Det bör därför uttryckligen framgå att bestämmelserna endast skall tillämpas på fartyg som förs i reguljär trafik på internationella resor och inhemska resor inom fartområde A. Begreppen ro-ro passagerarfartyg, höghastighetspassagerar- fartyg och reguljär trafik definieras inte i fartygssäkerhetslagen. Definitioner av fartygstyperna och av den reguljära trafiken återfinns på ett flertal ställen både i författnings- samling och i förordningar på sjötrafikens område. Definitionerna är inte enhetliga, utan är anpassade till syftet med föreskrifterna 90 Genomförandet av direktivet 1999/35/EG När det gäller att beskriva de fartyg och den trafik som skall omfattas av de nya bestämmelserna i fartygssäkerhetslagen, anser vi att det är lämpligt att i lagen i stället hänvisa till definitionerna som de anges i direktivet 1999/35/EG. De centrala artiklarna i direktivet 1999/35/EG behandlar den tillsyn som värdstaterna skall göra i anledning av den reguljära trafiken med dessa fartyg. Med en värdstat avses en medlemsstat till eller från vars hamnar ett ro-ro passagerarfartyg eller ett höghastighetspassagerarfartyg går i reguljär trafik. Tillsynen utförs som inledande obligatoriska kontroller, inledande särskilda besiktningar, särskilda besiktningar och övriga besiktningar. En inledande obligatorisk kontroll av ett rederi (företag) och dess fartyg sker innan fartyget tas i bruk i reguljär trafik. Värdstaten skall kontrollera att fartyget och rederiet uppfyller vissa krav samt att flaggstat som inte är medlemsstat är införstådd med att den godkänt rederiets åtaganden. Enligt artikel 4 skall värdstaten kontrollera att fartyget medför giltiga certifikat, har besiktigats för utfärdandet av certifikat, uppfyller de normer som anges för klassificering enligt ett erkänt klassificeringssällskaps regler eller enligt regler för konstruktion m.m. som flaggstatens administration anser likvärdiga, är utrustat med en färdskrivare (VDR) samt uppfyller särskilda stabilitetskrav som antagits på regional nivå och som införts i flaggstatens nationella lagstiftning. Värdstaten skall vidare enligt artikel 5 kontrollera att rederiet vidtagit åtgärder för att säkerställa vissa i bilaga I till direktivet angivna krav. Rederiet skall tillhandahålla värdstaten bevis om att åtgärderna har vidtagits och att kraven som anges i artikel 4 är uppfyllda. Vidare skall rederiet samtycka till att värdstater och medlemsstater med väsentligt intresse får leda, delta i fullt ut eller samarbeta inom ramen för utredning av olyckor eller tillbud med rederiets fartyg inblandade och att utredarna då får tillgång till information som finns lagrad i fartygens färdskrivare. Slutligen skall värdstaten kontrollera att en flaggstat som inte är medlemsstat är införstådd med att den har godkänt rederiets åtaganden. Genomförandet av direktivet 1999/35/EG 91 Enligt artikel 6 skall värdstaten innan ett fartyg tas i bruk göra en inledande särskild besiktning. Värdstaten skall då undersöka om fartyget uppfyller nödvändiga krav för att på ett säkert sätt bedriva reguljär trafik. Den närmare omfattningen av den inledande särskilda besiktningen framgår av direktivets bilagor I och III. Bilaga I beskriver de åtgärder som rederierna skall vidta på sina fartyg. Enligt bilaga III är syftet med den särskilda besiktningen att säkerställa att föreskrivna krav som rör konstruktion, indelning och stabilitet, maskiner och elektriska anläggningar, lastning, brandskydd, högsta antal passagerare, livräddningsredskap och transport av farligt gods, radiokommunikationer och navigering är uppfyllda. Besiktningen omfattar därför en lång rad tester av utrustning m.m. Vidare skall besättningens utbildning och beredskap i säkerhetsfrågor kontrolleras. Den inledande särskilda besiktningen skall enligt artikel 8 efterföljas av regelbundna besiktningar efter det att fartyget börjat användas i trafiken. skall värdstaten göra dels en besiktning som inbegriper de moment som framgår av bilaga III till direktivet, dels en besiktning enligt bilaga IV under en reguljär resa. En ny besiktning skall också ske efter varje ombyggnad, skada m.m. I vissa fall får fartyg tas i bruk i reguljär trafik innan en inledande obligatorisk kontroll och en inledande obligatorisk besiktning skett. Dels gäller detta fartyg som redan går i trafik när bestämmelserna träder i kraft. Sådana fartyg skall genomgå kontrollerna och besiktningarna . Dels kan värdstaterna enligt artikel 7.3 ge rederierna tillstånd att sätta in ersättningsfartyg i trafiken. Ett sådant tillstånd förutsätter dels att det vid en okulär besiktning och granskning av fartygets handlingar inte framkommit något som inger farhågor om att fartyget inte uppfyller nödvändiga krav för säker drift, dels att en inledande kontroll och besiktning görs inom en månad därefter. Bestämmelser i fartygssäkerhetslagen om tillsynen av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik bör inte räkna upp varje delmoment av kontrollerna och besiktningarna. I lagen bör framgå att inledande kontroller skall 92 Genomförandet av direktivet 1999/35/EG göras av rederier och dess fartyg innan fartygen används i reguljär trafik samt när fartygen används i en annan reguljär trafik om det inte är obehövligt. Det bör vidare framgå att fartygen skall besiktigas innan de används i trafiken och att därefter skall genomföra regelbundna (planmässiga) besiktningar av fartygen. Av lagen skall också framgå när besiktningar i övrigt skall ske, t.ex. efter reparationer eller skador eller när fartygen skall användas i en annan reguljär trafik. Att ersättningsfartyg kan sättas in i reguljär trafik utan föregående kontroller och besiktningar bör framgå av lagen. Enligt artikel 11.2 och 3 i direktivet skall de värdstater som berörs av den reguljära trafiken samarbeta vid besiktningarna. Ett fartyg som går i trafik där hamnar i två eller flera värdstater berörs, bör alltså inte av den anledningen bli föremål för fler tillsynsförrättningar än ett fartyg som enbart trafikerar hamnar i en stat. En berörd värdstat får också enligt direktivet utföra en besiktning på begäran av en annan berörd värdstat. Fartygssäkerhetslagen bör innehålla en bestämmelse om fördelningen av ansvaret för tillsyn mellan värdstaterna i de fall när fartyg används i reguljär trafik mellan svensk hamn och en hamn i ett annat medlemsland. Bestämmelsen bör ha ett sådant innehåll att får avstå från en tillsynsförrättning, om åtgärden redan vidtagits av en behörig myndighet i en annan värdstat. I övrigt bör tillsynen regleras genom föreskrifter. Bemyndiganden för att meddela sådana föreskrifter framgår av 10 kap. 21 § fartygssäkerhetslagen och 7 kap. 5 § fartygssäkerhetsförordningen. Bestämmelserna kan utan ändringar tillämpas också när skall meddela föreskrifter om tillsyn motsvarande vad som sägs i direktivet 1999/35/EG. Genomförandet av direktivet 1999/35/EG 93 Användning av fartyg i reguljär trafik förutsätter att de genomgår de kontroller och besiktningar som framgår av direktivet 1999/35/EG. Däremot krävs inte att värdstaterna meddelar särskilda tillstånd för att rederierna skall få använda fartygen. I stället skall värdstaterna enligt artikel 10 hindra att ett rederi använder ro-ro passagerarfartyg eller höghastighetspassagerar- fartyg i reguljär trafik om vissa krav för användningen inte är uppfyllda. Värdstaterna skall hindra att ett fartyg används i reguljär trafik dels om värdstaterna inte fått bekräftelse på att de särskilda kraven som anges i artiklarna 4 och 5 är uppfyllda, dels om det vid besiktningar upptäckts brister som medför omedelbar livsfara eller omedelbar risk för fartyget, dess besättning och passagerare, dels om det föreligger underlåtenhet att uppfylla vad som sägs i vissa EG-rättsakter som anges i direktivets bilaga II och underlåtenheten medför omedelbar fara för liv, fartyget, dess besättning och passagerare, dels om flaggstaten inte rådfrågat värdstaterna i fråga om utfärdandet av dispenscertifikat eller, för höghastighetspassagerarfartyg, trafiktillstånd. När ett rederi redan tagit fartyget i bruk i reguljär trafik skall rederiet enligt artikel 10.2 först föreläggas att åtgärda bristerna. Följs inte föreläggandet skall rederiet hindras från att använda fartyget i reguljär trafik. Utgör bristerna en omedelbar fara för fartygets, besättningens eller passagerarnas säkerhet skall bristerna rättas omgående. 11 kap. fartygssäkerhetslagen innehåller bestämmelser om inskränkningar i rätten att använda fartyg. Enligt 1 § får ett fartygs resa förbjudas tills rättelse har skett, om det finns skälig anledning att anta att fartyget är bristfälligt. Gäller bristerna anordningar för arbetet, arbetsredskap, användningen av viss lokal, arbetsprocess, arbetsmetod eller användningen av ett visst ämne får i stället anordningarna eller användningen förbjudas. Föreligger en brist som avses i 1 § men är skälen inte tillräckliga för att meddela ett förbud, får fartygets redare eller ägare i stället enligt 5 § föreläggas att avhjälpa bristen . 94 Genomförandet av direktivet 1999/35/EG Det som krävs för att hindra användningen av fartyg i reguljär trafik är i de flesta fall tillräckligt för att i stället förbjuda fartygets resa med stöd av 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen. Direktivet 1999/35/EG ställer dock krav på ett rederi och dess fartyg som, om de inte uppfylls, inte nödvändigtvis bör föranleda åtgärder enligt nuvarande bestämmelser i 11 kap. fartygssäkerhetslagen. Genom- förandet av direktivet fordrar därför bestämmelser om att fartygen i dessa fall inte skall få användas i reguljär trafik. Sådana bestämmelser bör införas i 11 kap. fartygssäkerhetslagen. När ett bristfälligt fartyg redan används i reguljär trafik, skall rederiet i stället föreläggas att vidta rättelse. Bristfälligheter som omfattas av 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen och där ett föreläggande inte är en tillräcklig åtgärd, bör dock föranleda att fartygets resa förbjuds. Det bör framgå av 11 kap. 5 § fartygssäkerhetslagen att rederierna skall föreläggas att rätta sådana brister som inte är så allvarliga att fartygets resa eller dess fortsatta användning i reguljär trafik skall förbjudas. Följs inte föreläggandet skall fartyget inte skall få användas i reguljär trafik. Enligt artikel 18 i direktivet 1999/35/EG skall medlemsstaterna fastställa ett påföljdssystem för brott mot de bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. Påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. Bestämmelser om påföljder finns i 12 kap. fartygssäkerhets- lagen. I 1 § anges bl.a. att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud enligt 11 kap. 1 § mot ett fartygs resa eller mot användning av en anordning för arbetet eller annat som nämns i andra eller tredje stycket av nämnda paragraf döms till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande som har meddelats med stöd av 11 kap. 5 §. Om förbudet eller föreläggandet är förenat med vite, skall den som bryter mot det dock inte dömas till ansvar. Enligt 2 § punkt 8 döms redare eller ägare som uppsåtligen eller av Genomförandet av direktivet 1999/35/EG 95 oaktsamhet underlåter att se till att fartyget undergår tillsyn eller redare som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att se till att rederiverksamhet undergår tillsyn enligt denna lag eller en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen till böter eller fängelse . Den som i andra fall än vad som sägs ovan uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktiga uppgifter till en tillsynsmyndighet vid fullgörande av skyldighet enligt 10 kap. 12 § andra stycket, 12 a § andra stycket eller 14 § (redares/befälhavarens skyldighet att lämna upplysningar vid tillsynsförrättningar) eller annars i fråga om en åtgärd som har ålagts av myndigheten döms enligt 3 § punkt 14 till böter. Vad som sägs i 12 kap. 2 och 3 §§ kan tillämpas också på tillsyn enligt de nya bestämmelserna. I den delen behövs ingen ändring. De föreslagna bestämmelserna i 11 kap. om förbud att använda fartyg i reguljär trafik bör förenas med ansvarsbestäm- melser. Den som använder ett fartyg i strid mot ett sådant förbud, bör straffas på samma sätt som den som överträder ett förbud enligt 11 kap. 1 §. Straffskalan bör också vara densamma. 12 kap. 1 § bör i anledning härav ändras så att bestämmelsen omfattar förbud att använda fartygen i reguljär trafik. 9.5Underrättelser om åtgärder och rätten att överklaga beslut m.m. Enligt artikel 9 i direktivet 1999/35/EG skall värdstaterna omgåen- de och skriftligen informera rederierna om resultatet av de kontroller och besiktningar som sker enligt artiklarna 4, 5, 6 och 8. En värdstat skall vidare enligt artikel 10 informera ett rederi om beslutet att hindra användningen av ett ro-ro passagerarfartyg eller ett höghastighetspassagerarfartyg och ange fullständiga skäl samt informera rederiet om möjligheten att överklaga beslutet. Rätten att överklaga skall tillgodoses genom lämpliga förfaranden i nationell lagstiftning. I bilaga 4 till föreskrifter (SJÖFS 1999:17) om tillsyn av fartyg och rederiers säkerhetsorganisation sägs att status- 96 Genomförandet av direktivet 1999/35/EG rapport alltid översänds till redaren och befälhavaren. Rapport efter förrättning översänds till, om så önskas, befälhavaren eller rederiet. Resultatet av kontroller och besiktningar torde utan vidare kunna rapporteras med stöd härav. I den delen behövs ingen författningsändring. Enligt 11 kap. 2 § fartygssäkerhetslagen skall ett beslut enligt 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen innehålla uppgifter om skälen för förbudet och om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut att förbjuda fartygs användning i reguljär trafik bör omfattas av den bestämmelsen. Rätten att överklaga beslut regleras i 13 kap. 2–3 §§ fartygssäkerhetslagen. Bestämmelserna är utformade så att de utan ändring kommer att inbegripa beslut att förbjuda användningen av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik. Enligt artikel 11.2 i direktivet skall administrationerna i två eller flera värdstater som berörs av en särskild besiktning av samma fartyg samarbeta med varandra. Brister skall rapporteras till värdstaternas administrationer som skall vidarebefordra informationen till flaggstaten. Enligt artikel 14 skall värdstater som berörs av samma trafik ta kontakt med varandra vid tillämpningen av direktivet. Enligt artikel 13.3 skall kommissionen förses med besiktningsrapporter. Kommissionen skall upprätta och underhålla en databas med de upplysningar som lämnats. Vi har i samband med våra överväganden vad gäller genomförandet av direktivet 95/21/EG anfört att informations- skyldighet bör regleras i fartygssäkerhetsförordningen (se kapitel 8.3). Det bör också framgå av förordningen att skall förse kommissionen med besiktningsrapporter. Även berörda värdstater och flaggstater bör med stöd av bestämmelserna i förordningen informeras om resultatet av kontroller och besiktningar av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassage- rarfartyg i reguljär trafik och om de åtgärder som vidtagits mot fartygen enligt 11 kap. fartygssäkerhetslagen. 10Utredning av olyckor enligt artikel 12 i direktivet 1999/35/EG 10.1Medlemsstaternas åligganden enligt direktivet Enligt artikel 12.1 skall medlemsstaterna, inom ramen för sitt nationella rättssystem, definiera en rättsstatus som gör det möjligt för dem och varje annan medlemsstat med väsentligt intresse att delta i, samarbeta i eller, där det föreskrivs i IMO:s resolution A.849(20) (koden för utredning av sjöolyckor), leda varje utredning av olyckor eller tillbud till sjöss där ett ro-ro passagerarfartyg eller ett höghastighetspassagerarfartyg är inblandat. Vad som avses med stat med väsentligt intresse framgår av koden för utredning av sjöolyckor. Med sådan stat avses flaggstat, stat på vars vatten olyckan skett, stat som i miljöhänseende eller annars utsatts för risk för skada på grund av olyckan, stat vars medborgare avlidit eller skadats allvarligt i olyckan, stat som förfogar över information som är väsentlig för utredningen eller stat som i övrigt har ett intresse i utredningen som bedöms vara väsentligt av den stat som utreder olyckan. Enligt artikel 12.3 i direktivet skall utredningen sättas i gång av den stat på vars vatten olyckan eller tillbudet skett eller, om olyckan eller tillbudet skett på andra vatten, av den medlemsstat som fartyget besökte senast. Denna stat skall vara ansvarig för utredningen och samordningen till dess att man gemensamt enats om vilken stat som skall ha ansvar för utredningen. 98 Utredning av olyckor enligt artikel 12 i direktivet ... 12.5 skall medlemsstaterna se till att rapporter från en sådan utredning offentliggörs i enlighet med punkt 12.3 i koden för utredning av sjöolyckor och delges kommissionen. Direktivet hänvisar till koden för utredning av sjöolyckor i framför allt två avseenden, dels vad gäller rätten för en medlems- stat att leda utredningen, dels i frågan om offentliggörandet av utredningsrapporten. Enligt artikel 6 i koden skall, om en olycka inträffar inom en stats territorialvatten men berör fartyg från en annan flaggstat, dessa stater gemensamt besluta vilken av dem som skall leda utredningen. Sker olyckan på internationellt vatten skall utredningen ledas av flaggstaten. Är fartyg från flera flaggstater inblandade, skall dessa stater gemensamt bestämma vem som skall leda utredningen av olyckan. Artikel 12.3 i koden gäller offentliggörandet av utredningsrapporter. Där sägs att en sådan rapport, eller relevanta delar av den, skall sammanställas så fort som möjligt och därefter hållas tillgänglig för allmänheten. 10.2Kan direktivet tillämpas genom gällande bestämmelser i svensk rätt? Svensk rätt om undersökning av olyckor till sjöss finns dels i sjölagen (1994:1009), dels i lagen och förordningen om undersökning av olyckor. Av 18 kap. 20 § sjölagen framgår att lagen om undersökning av olyckor tillämpas på undersökningar från säkerhetssynpunkt av sjöolyckor och andra händelser som berör sjöfarten. Det är sådana undersökningar som avses i direktivet 1999/35/EG. Enligt 4 § lagen om undersökning av olyckor skall svensk rätt tillämpas på händelser som inträffat i . Berör händelsen ett utländskt fartyg, får undersökning enligt lagen göras endast om det finns särskilda skäl och fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium. Lagen tillämpas också på en händelse som har inträffat utomlands och som rör ett svenskt fartyg, om annat inte följer av en internationell överenskommelse som har biträtts av . Utredning av olyckor enligt artikel 12 i direktivet ... Enligt 8 § andra stycket i förordningen skall Statens haveri- kommission i fråga om samarbete med utländska myndigheter beakta riktlinjerna i den av IMO antagna resolutionen A.637(16), om det inte strider mot lag eller är olämpligt på annat sätt. Enligt resolutionen skall flaggstaten och andra stater med ett väsentligt intresse i en olycka fastställa vilken eller vilka stater som skall genomföra utredningen och bestämma detaljerna för det fortsatta samarbetet. Resolutionen ger inga närmare anvisningar om vilken av staterna som skall ha huvudansvaret för utredningen, ej heller begränsar resolutionen enskilda staters rätt att bedriva egna utredningar. Vem som skall ha huvudansvaret för utredningen framgår dock av artikel 6 i koden för utredning av sjöolyckor. Det framgår också av koden att den har ersatt den ovan nämnda resolutionen A.637(16). 8 § andra stycket förordningen om undersökning av olyckor bör därför ändras så att det där framgår att i fråga om samarbete med utländska myndigheter skall beakta koden för utredning av sjöolyckor i stället för resolutionen A.637(16). Alltjämt gäller att koden skall beaktas, endast om det inte strider mot lag eller är olämpligt på annat sätt. Svensk rätt medger genom de ovan nämnda bestämmelserna att andra stater medverkar i utredningar om olyckor till sjöss. torde genom motsvarande bestämmelser i andra länders lagstift- ning kunna delta i sådana utredningar som skall ledas av andra länders utredande myndigheter. Vad som sägs i koden för utredning av sjöolyckor om vilken stat som skall leda utredningen, strider inte mot vad som sägs i 4 § lagen om undersökning av olyckor om när denna lag skall tillämpas. I beaktande härav anser vi att en utredning av olyckor med ro-ro passagerarfartyg eller höghastighetspassagerarfartyg kan genomföras på det sätt som anges i direktivet 1999/35/EG, utan att svensk rätt behöver ändras. Vad gäller upprättande av rapport m.m. sägs följande i svensk rätt. Enligt 13 § i förordningen skall slutföra undersökningen möjligt, om möjligt för olyckan eller tillbudet, samt upprätta en rapport med redogörelse för undersökningen. I rapporten som tas fram med anledning av tillbud skall inblandade personers namn 100 Utredning av olyckor enligt artikel 12 i direktivet ... Enligt 15 § skall, om det inte strider mot lag, en kopia av rapporten sändas till bl.a. Europeiska gemenskapens kommis- sion. Skulle översändandet av en sådan kopia strida mot lag skall i stället ytterligare en rapport tas fram utan de uppgifter som inte får översändas och sändas till kommissionen. Enligt direktivet 1999/35/EG skall rapporterna offentliggöras i enlighet med koden för undersökning av sjöolyckor och delges kommissionen. När det sägs i koden att rapporterna skall hållas tillgängliga för allmänheten, bör det dock betonas att koden enligt artikel 1 endast tillämpas i den utsträckning som inhemsk lag medger. Upprättade utredningsrapporter är enligt svensk rätt allmänna handlingar och därför offentliga om inte annat följer av sekretesslagen (1980:100). I den mån innehållet i en rapport omfattas av sekretess enligt sekretesslagen, kan det inte anses strida mot direktivet att den delen av rapporten inte offentliggörs. Att rapporter skall delges kommissionen framgår av förordningen om undersökning av olyckor. Vår bedömning är att genomförandet av direktivet 1999/35/EG inte heller i denna del fordrar ändringar av gällande rätt. 11.1 Genomförandet av direktivet 95/21/EG De föreslag som vi lämnar för att genomföra artiklarna 9a, 11.4 och 16.3 i direktivet 95/21/EG torde inte medföra att antalet tillsynsförrättningar ökar. Genom ändringarna ges dock tillsynsmyndigheterna ytterligare möjligheter att vidta åtgärder mot bristfälliga fartyg. Bl.a. kommer att kunna förbjuda bristfälliga fartyg att anlöpa svenska hamnar. Troligen hade ett sådant fartyg med nuvarande lagstiftning inspekterats efter att det anlöpt en hamn och därefter förbjudits att lämna hamnen. Kostnaderna för att upprätthålla ett förbud att anlöpa svenska hamnar kan alltså i viss mån jämföras med kostnaderna för att hålla ett bristfälligt fartyg kvar i hamn. De först nämnda kostnaderna torde i vart fall inte vara större. I beaktande av detta, bedömer vi att våra förslag i denna del inte kommer att medföra ökade kostnader. 11.2Genomförandet av direktivet 1999/35/EG kontrolleras utländska fartyg endast genom inspektioner. Med de bestämmelser som vi föreslår kommer utländska ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik att besiktigas regelbundet. Svenska sådana fartyg besiktigas