sou · GOB362d4 · 2001-01-01 00:00:00 — 6.1Förslag till lag om ändring i konkurslag- en (1987:672) 1 kap. 3 § Ändringen i andra stycket hänger samman med utredningens förslag om att den offentliga konkurstillsynen skall ges en ny inriktning (se avsnitt 5.2.3 och 5.7). Den nuvarande lydelsen speglar hittillsvarande ordning, vilken präglas av att tillsynsmyndigheten i varje enskilt konkursärende skall utöva en både formell och materiell kontroll från konkursens början till dess slut. Ges tillsynen en sådan selektiv och flexibel karaktär som utredningen förordar, bör bestämmelsen formuleras om för att bättre stämma med innehållet i och formerna för den nya tillsynen. Beteckningen kommer med utredningens förslag att avse en självständig, rikstäckande tillsynsorganisation med re- gionala enheter (se avsnitt 5.9.1). Denna organisation kommer inte längre att vara anknuten till KFM. Varje enhet kommer att besluta i Konkurstill- synsmyndighetens namn (med tillägg av enhetens benämning). Det torde inte vara nödvändigt att i KL ange hur är närmare organiserad. Behövliga bestämmelser om verksamhetsområden m.m. kan meddelas i förordning. Den nya benämningen på tillsynsorganet föranleder en formell ändring i en rad paragrafer i . Utöver de som behandlas särskilt i det följande har en sådan ändring gjorts i 6 kap. 2, 7, 10 och 11 §§, 7 kap. 4 och 18 §§, 11 kap. 5 § samt 13 kap. 3 och 7 §§. Med utredningens förslag om en fristående bortfaller ett väsentligt motiv för att behålla den särskilda jävsregel som gäller för tjänstemän vid TSM enligt 7 kap. 26 § KL (jfr prop. 1978/79:105 s. 195 f. och 350 f.). Denna regel har nämligen föranletts främst av nuvarande organisatoriska samband mellan KFM och TSM. Bryts detta samband, finns samma behov av att markera vikten av att statens borgenärsfunktion hålls isär från tillsynsuppgiften. Man kan emellertid inte heller med utredningsförslaget undvika att det kan inträffa att en person som är anställd vid den nya myndigheten kan ha tagit befattning med indrivning i allmänt mål av en fordran som görs gäl- lande i konkursen. Som utredningen har berört i avsnitt 5.9.1.3 och 5.9.1.4 får man räkna med att större delen av den personal som sysselsätts vid TSM kommer att följa med till det nya tillsynsorganet. Också i fortsättningen kan det vidare visa sig vara fördelaktigt från rekry- teringssynpunkt att anlita bl.a. personer med en bakgrund på det exekutiva fältet. Med hänsyn till det anförda och till vikten av att tydliggöra princi- pen att den som handhar tillsynsuppgifter inte skall ha tagit befattning med indrivning av en fordran som tillkommer det allmänna i konkursen föreslår utredningen att en motsvarighet till 7 kap. 26 § KL inflyter i lagförslaget. En lämplig plats för bestämmelsen är ett nytt tredje stycke i 1 kap. 3 § KL i utredningens lagförslag. 2 kap. 12 § Ändringen i första stycket beror på utredningens förslag om en ny tillsyns- organisation (se avsnitt 5.9.1). Enligt bestämmelsens nuvarande lydelse får – i samband med att gäldenären meddelas reseförbud – rätten ålägga denne att lämna ifrån sig sitt pass till den KFM som rätten bestämmer. Bestäm- melsen, som härrör års reform (se prop. 1978/79:105 s. 258 och jfr prop. 1986/87:90 s. 195), utgår från att rätten härvid i regel väljer den KFM som kommer att vara tillsynsmyndighet vid en eventuell konkurs. Med utredningens förslag bör domstolen i stället utse Konkurstill- synsmyndigheten till mottagare av passet. Valet av regional enhet får gö- ras beroende av gäldenärens hemvist och enheten kan därmed ibland fin- nas på visst avstånd från denne. Att låta domstolen själv ta hand om passet är emellertid knappast lämpligt. Inte heller något annat alternativ synes vara att föredra (t.ex. polismyndighet). Det bör även beaktas att bestäm- melsen i 2 kap. 12 § första stycket korresponderar mot regeln i 6 kap. 6 § andra stycket om gäldenärens skyldighet att lämna ifrån sig sitt pass till under konkurs. 2 kap. 24 § Ändringarna i paragrafen beror på utredningens förslag om att nuvarande ordning med obligatoriskt edgångssammanträde inför domstolen avskaffas och ersätts med ett system med utsättande av ett bouppteckningssamman- träde hos konkursförvaltaren och rätt för denne, Konkurstillsynsmyndig- heten och en borgenär att begära edgång inför domstolen (se avsnitt 5.6.2). I det nya systemet bör edgång i flertalet fall vara obehövlig. Det får antas att det för förvaltaren normalt är tillräckligt att gäldenären skriftligen på heder och samvete bekräftar bouppteckningens riktighet (se vidare 6 kap. 2 a – 4 §§). I första stycket har utöver den nu berörda ändringen också tillsynsmyndigheten ändrats till (se kommentaren till 1 kap. 3 §) samt tagits in en föreskrift om att rätten skall samråda med konkursförvaltaren vid bestämmande av tid och plats för bouppteckningssammanträdet. Vanligen bör sammanträdet äga rum på förvaltarens kontor. Härutöver har i första stycket gjorts en redaktionell justering. Beträffande andra stycket kan anmärkas att kungörelsen med utred- ningens förslag kommer att fylla inte bara funktionen som kallelse till bor- genärerna. Den kan också fungera som ett medel för kommunikation mel- lan domstolen och fordringshavarna i en situation då någon borgenär i samband med en konkursansökan påkallat utseende av en borgenärskom- mitté (se vidare 7 kap. 29 §). 3 kap. 6 § Paragrafen, som reglerar förfarandet vid tvister mellan konkursförvaltaren och gäldenären eller annan ang. beneficium vid konkurs, anvisar TSM som beslutsorgan. I paragrafen ges ett antal bestämmelser om utred- ningen i sådana fall, om besluts ikraftträdande samt om omprövning och överklagande. I avsnitt 5.6.2 har utredningen föreslagit att ifrågavarande tvister skall prövas av tingsrätten som en del av konkursärendet. Nuvarande första stycke har ändrats i enlighet härmed. Av 16 kap. 4 § följer att rättens be- slut i en beneficiefråga går i verkställighet . Nuvarande andra stycke kan med utredningens förslag utgå (jfr 16 kap. 5 §). 6 kap. 2 a § Paragrafen är ny. Den behandlar formerna för det bouppteckningssam- manträde som enligt utredningens förslag normalt skall ersätta nuvarande obligatoriska edgångssammanträde (se härom avsnitt 5.6.2). I första styck- et finns regler om gäldenärens skyldighet att inställa sig vid sammanträdet och bekräfta bouppteckningens riktighet. Andra stycket behandlar tid- punkten för sammanträdet. Tredje stycket avser skyldigheten för en juri- disk persons ställföreträdare att fullgöra gäldenärens förpliktelse. I första stycket ges i första meningen en föreskrift om gäldenärens skyldighet att inställa sig till bouppteckningssammanträdet. I 2 kap. 24 § första stycket klargörs att tiden och platsen för sammanträdet skall be- stämmas av rätten efter konkursbeslutet. Gäldenärens skyldig- het att inställa sig är sanktionerad i 9 §. I fråga om hans eventuella kostna- der för att inställa sig får hänvisas till 14 §. Några närmare föreskrifter för hur bouppteckningssammanträdet skall gå till föreslås inte. Formerna för detta får bestämmas av konkursförvalta- ren. Av betydelse blir härvid om även andra än förvaltaren och gäldenären infinner sig. Om t.ex. företrädare för är till- städes kan denna myndighet önska ställa frågor till gäldenären rörande boet. På motsvarande sätt kan en närvarande borgenär vilja få information från gäldenären. I båda fallen ges möjlighet för förvaltaren att diskutera uppkommande förvaltningsfrågor med myndigheten och borgenären (jfr 7 kap. 10 §). Huvudsyftet med sammanträdet är att gäldenären, efter en slutlig ge- nomgång av bouppteckningen tillsammans med konkursförvaltaren, skall på heder och samvete skriftligen bekräfta riktigheten av bouppteckningen. Han skall då göra de tillägg till eller ändringar i bouppteckningen som han anser behövs (jfr 6 kap. 3 § första stycket). Sådana tillägg eller ändringar bör lämpligen antecknas av förvaltaren. Den skriftliga bekräftelsen skall innefatta eventuella tillägg eller ändringar. I de flesta fall torde bekräftel- sen kunna tecknas på förvaltarens exemplar av bouppteckningen. Vad gäller innebörden av gäldenärens skriftliga bekräftelse förtjänar erinras om att efter en reform 1995 (se prop. 1994/95:189 s. 34 f.) nuva- rande edstema omfattar även riktigheten av den förteckning över det rä- kenskapsmaterial som redovisas i bouppteckningen liksom – i de fall det i en särkonkurs skall förtecknas utomlands befintlig egendom i bouppteck- ningen – också denna egendom. Det förhållandet att gäldenären enligt utredningens förslag mestadels inte behöver avlägga ed inverkar inte på innehållet i gäldenärens skriftliga bekräftelse. Denna har samma räckvidd som en ed. Termen räkenskapsmaterial har ändrats till räkenskaps- information i bokföringslagen (1999:1078), som trätt i kraft . Som en konsekvens härav görs samma justering genomgående i ut- redningens lagförslag. Det kan påpekas att övergången till ett system med fakultativ edgång av gäldenären inte medför att dennes straffansvar blir mindre, för den händel- se han vid ett bouppteckningssammanträde förtiger en tillgång eller annars lämnar en oriktig uppgift, som läggs till grund för förfarandet, än om han lämnar motsvarande uppgift under ed inför domstolen. Straffansvar enligt 11 kap. 1 § andra stycket (BrB) för oredlighet mot borgenärer inträder oavsett om den oriktiga uppgiften lämnas skriftligen på heder och samvete eller beedigas muntligen. Andra stycket stämmer i sak nära överens med nuvarande reglering i 6 kap. 4 § första stycket. I fråga om förarbetena till detta lagrum kan hänvi- sas till prop. 1978/79:105 s. 302 och 329 samt prop. 1986/87:90 s. 104 f. och 242 f. Tiderna för utsättande av bouppteckningssammanträdet är desamma som gällt för edgångssammanträdet. Förändringen beträffande fa- kultativ edgång påverkar inte behovet av visst rådrum för att färdigställa bouppteckningen. De justeringar som gjorts i andra stycket beror väsentli- gen på att det är fråga om ett sammanträde inför rätten utan ett sammanträde hos konkursförvaltaren. Det är då naturligt att det är denne som vid t.ex. laga förfall för gäldenären får bestämma att gäldenären skall bekräfta bouppteckningens riktighet vid något annat tillfälle. Tredje stycket motsvarar 6 kap. 3 § andra stycket beträffande edgång av en juridisk persons ställföreträdare. Det är konkursförvaltaren ensam som bestämmer vem av den juridiska personens ställföreträdare som skriftligen skall bekräfta bouppteckningens riktighet (se även SOU 1991:108, Del B s. 350). 6 kap. 3 § I enlighet med utredningens förslag om faktultativ edgång (se avsnitt 5.6.2) har i paragrafens första stycke lagts till en föreskrift om att gäldenä- rens edgångsskyldighet betingas av att sådan begärs av Konkurstill- synsmyndigheten, konkursförvaltaren eller en borgenär. torde det vara förvaltaren som har anledning att påkalla edgång. Redan vid boupp- teckningssammanträdet lär det visa sig om det finns skäl att ta ett sådant steg. En vägran från gäldenärens sida att bekräfta bouppteckningen är ett motiv att begära edgång. Ett annat skäl härför kan vara att förvaltaren misstänker gäldenären för brott mot borgenärer (jfr 7 kap. 16 §). Som har berörts i utredningens överväganden bör initiativrätt tillkom- ma bl.a. . Med tanke på den nya, selektiva inriktningen av den offentliga tillsynen kan ett sådant initiativ knappast bli aktuellt annat än om myndigheten bestämt sig för att göra en utökad tillsyn i konkursen (se härom avsnitt 5.7.2.5). Bortsett från det nu nämnda tillägget beträffande initiativrätt i fråga om edgång är första stycket oförändrat såvitt avser edgångsskyldighetens in- nebörd. Termen räkenskapsmaterial har ändrats till räkenskapsinforma- tion (se kommentaren till 6 kap. 2 a §). 6 kap. 4 § Paragrafens första stycke är nytt. Det innehåller allmänna regler om förfa- randet vid edgång enligt 3 §. En begäran om edgång kan göras när som helst under konkursen. Vanligen lär det redan på ett tidigt stadium finnas underlag för ett ställningstagande till om en sådan framställning bör göras. Men det har inte synts nödvändigt att begränsa rätten att begära edgång till en viss tidsrymd efter konkursbeslutet. Det kan t.ex. under konkursen komma fram uppgifter om tillgångar som inte redovisats i bouppteckning- en och som gör att en edgång framstår som motiverad. Det krävs i och för sig inte någon särskild form för att framställa en begäran om edgång hos rätten. I sakens natur ligger dock att det är lämp- ligt att en sådan begäran framställs skriftligen. Den som gör framställning- en behöver inte ange några skäl för det. Domstolen skall inte göra någon prövning av det befogade i framställningen utan enbart se efter att denna gjorts av någon som har initiativrätt enligt 3 §. Domstolen skall till edgångssammanträdet kalla gäldenären, konkurs- förvaltaren, genom den regionala enhet som har tillsynen över konkursen, den borgenär som har ansökt om konkursen och den borgenär som har begärt att gäldenären skall avlägga ed. I para- grafen ges inte några regler om formen för kallelserna. Härvidlag gäller 15 kap. 4 §. Det torde inte vara nödvändigt att kallelsen till gäldenären del- ges. Ändringen i tredje stycket är en följd av den nya ordningen med bo- uppteckningssammanträde. 6 kap. 5 § I första stycket har gjorts två ändringar. I första meningen har angetts att även har initiativrätt beträffande edgång av en omyndig. I fråga om skälen till denna ändring hänvisas till avsnitt 5.6.2. Till den nuvarande lydelsen av första stycket har vidare lagts en tredje mening avseende det fallet att gäldenären är en person för vilken anord- nats förvaltarskap enligt 11 kap. 7 § (jfr prop. 1987/88:124 s. 167 f.). Andra stycket har ändrats på samma sätt som första stycket första me- ningen. I tredje stycket har tillsynsmyndigheten bytts ut mot Konkurs- tillsynsmyndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 § i sist nämnda hänse- ende). 6 kap. 6 § Ändringen i första stycket beror på det av utredningen föreslagna systemet med bouppteckningssammanträde och fakultativ edgång. Ändringen i and- ra stycket är en följd av utredningens förslag till ny organisation för till- synsfunktionen med endast en (se kommenta- ren till 1 kap. 3 §). 6 kap. 9 § I första stycket har underlåtenhet av gäldenären att iaktta vad som åligger honom enligt den nya 2 a § angetts som ett av de fall då gäldenären kan drabbas av en sanktion enligt 6 kap. 9 §. Se även avsnitt 5.6.2 under 6 kap. 14 § I enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 5.6.2 under Ersättning för in- ställelse skall beslut om ersättning för inställelse till gäldenären m.fl. meddelas av domstolen, om ersättningen avser en inställelse inför rätten. Detta framgår av tredje stycket första meningen i paragrafen. I andra me- ningen sägs att beslut om ersättning i andra fall meddelas av konkursför- valtaren. Det gäller t.ex. gäldenärens eventuella kostnader för att infinna sig vid bouppteckningssammanträdet. Om förvaltaren inte anser sig kunna tillmötesgå gäldenärens begäran om ersättning fullt ut, bör förvaltarens beslut antecknas på lämpligt sätt. Enligt vad som uttalas i tredje meningen kan den som är missnöjd med konkursförvaltarens beslut hänskjuta frågan till rättens prövning. Utred- ningen har här valt samma konstruktion som när förvaltaren vägrar en bor- genär förskottsbetalning med begärt belopp (11 kap. 17 §). Det är alltså inte fråga om ett överklagande. Frågan underställs rättens prövning i det pågående konkursärendet. Någon särskild form är inte föreskriven för att hänskjuta frågan till rätten. I enkla fall räcker det med en muntlig hänvän- delse. För att rätten skall ha tillräckligt underlag för att pröva frågan måste den emellertid ha tillgång till förvaltarens beslut rörande ersättning. 7 kap. 1 § Utredningen har i avsnitt 5.3 lämnat förslag till hur kompetensen kan stär- kas och vidmakthållas hos konkursförvaltarna. Detta föreslås ske genom att man förtydligar kompetenskraven i 7 kap. 1 § och inför ett system med Råden skall ha till uppgift att avgränsa den personkrets inom vilken förvaltare bör utses. I fråga om kompetenskravet bör man skilja mellan generell kompetens och särskild kunskap om visst slag av konkurser. Den generella kompetensen tar sikte på det vid reform uttalade specialistkravet (se avsnitt 2.4.2 och 5.3.1). Utredningen har i avsnitt 5.3.3.2 föreslagit att ett sådant krav skall gälla för samtliga förvaltare. Kravet skall gälla oberoende av den enskilda konkursens om- fattning eller beskaffenhet. Med särskild kunskap om visst slag av konkur- ser avses t.ex. kännedom en viss bransch, ett visst rättsligt område eller kunskaper som har anknytning till lokala förhållanden. Den nuvarande lydelsen av 7 kap. 1 § första stycket första ledet ger utrymme för en tolkning att kravet på generell kompetens kan skifta bero- ende på den enskilda konkursens omfattning eller beskaffenhet. Att det finns skäl för en sådan tolkning följer av propositionsuttalanden vid reform (se avsnitt 5.3.2). Med utredningens principiella inställning till kravet på generell kompetens bör lagtexten ändras. Den nya lydelsen av första stycket första meningen markerar att kravet på generell kompetens (specialistkompetens) gäller i alla slags konkurser. De regionala konkursförvaltarråden skall med utgångspunkt i den nya lydelsen av den nu berörda bestämmelsen bedöma vilka som bör ingå i förvaltarkretsen. När tingsrätten utser förvaltare i den enskilda konkursen med ledning av konkursförvaltarrådens förteckningar, skall domstolen kunna utgå ifrån att de rekommenderade personerna uppfyller det gene- rella kompetenskravet. Även om konkursförvaltarnas specialistkompetens för en effek- tiv konkursförvaltning, skiftar förhållandena mellan konkurserna. Olika krav gör sig gällande beroende på vilka frågor förvaltaren har att ta ställ- ning till och vilka åtgärder han skall vidta. Om en person besitter särskild kunskap i något avseende som kan vara till nytta i en enskild konkurs, bör det detta beaktas av domstolen. Sådana krav behöver inte ställas i alla konkurser utan endast om domstolen anser behov därtill föreligga. Försla- get om konkursförvaltarråd befriar inte domstolen från att beakta behovet av särskilda kunskaper hos en förvaltare när sådan skall förordnas i en konkurs. Den nuvarande lydelsen i första stycket senare ledet ger uttryck för detta och bör lämpligen stå kvar (första stycket andra meningen). I avsnitt 5.3.4 under rubriken har utredningen gett ex- empel på faktorer som domstolen kan ta hänsyn till. Om en konkursför- valtare t.ex. är särskilt kunnig i jordbruk bör denne anlitas om det rör sig om en konkurs rörande ett jordbruksföretag. På motsvarande sätt kan be- aktas att någon är närmare bekant med insolvenshanteringen i en annan bransch. Beträffande kunskaper om lokala förhållanden har utredningen i avsnitt 5.3.3 gett exempel på att kunskaper i dansk rätt i landets södra de- lar resp. kunskap om rennäringen i de norra delarna särskilt kan beaktas av Med den alltmer ökade internationaliseringen, främst inom EU, kommer framtiden troligen att bjuda på en hel del konkurser med ut- landsanknytning. Det kan då finnas skäl för att anlita utländska förvaltare som är insatta i t.ex. utländsk bolagsrätt. Även om möjligheten att ansöka om att bli upptagen på konkursförvaltarrådens förteckningar inte är förbe- hållen svenska medborgare, kan dock på goda grunder antas att tills vidare endast svenska medborgare kommer att ingå i kretsen. En annan omstän- dighet som domstolen har att beakta är om det föreligger s.k. seriekonkur- ser i flera företag som har samband med varandra, t.ex. i koncernförhål- landen. Den förvaltare som t.ex. redan förordnats i ett dotterföretag, kan även böra ha uppdraget i moderföretagets konkurs. Utredningen föreslår också ett tillägg i första stycket om att domstolen bör utse den vars anlitande kan antas medföra det bästa utfallet för borge- närerna (första stycket tredje meningen). Skälen för ändringen har be- handlats i avsnitt 5.3.4 under , där det sägs att syftet är att domstolen också i det enskilda fallet gör en kostnadsbedöm- ning. I specialistkravet, som konkursförvaltarrådens rekommendation skall grunda sig på, ligger i och för sig redan ett krav på kostnadseffektivitet. Specialistkravet gagnar på så sätt på ett allmänt plan ett gott utfall för bor- genärerna och medverkar till en begränsning av statens kostnader (se av- snitt 5.3.3.2). Domstolen bör trots detta göra en prövning i den enskilda konkursen i nämnda hänseende. Utredningen har i avsnitt 5.3.4 framhållit att domstolen bör ta hänsyn till bl.a. konkursförvaltarens verksamhetsort. Om ett konkursföretag har sin verksamhet belägen på en viss plats, är det ofta gynnsamt om förvaltaren har sitt kontor i närheten. En förutsättning är dock att om valet står mellan flera förvaltare, inte någon har för konkursen särskilt viktiga branschkunskaper. I så fall kan det vara bättre att anlita en annan som är verksam mera avlägset. I fjärde stycket har tillsynsmyndigheten ändrats till Konkurstill- synsmyndigheten (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 2 § I första stycket anges att rätten skall utse konkursförvaltare med ledning av de förteckningar konkursförvaltarråden upprättat. Som utredningen redo- visat i kommentaren till 7 kap. 1 § innehåller förteckningarna namn på personer vilka anses uppfylla det generella kompetenskravet i 7 kap. 1 § första stycket första meningen. Uttrycket med ledning av markerar att domstolen inte är bunden av förteckningarna. Dessa är rekommendationer. Rätten skall göra en självständig bedömning av förvaltarens lämplighet i det enskilda fallet. Eftersom det inte är uteslutet att även andra än de förtecknade perso- nerna kan utses till konkursförvaltare, måste domstolen i vissa fall göra en bedömning av specialistkravet. Som redovisats i avsnitt 5.3.4 under ru- briken Borgenärernas roll, m.m. bör ett förslag till förvaltare från en bor- genär godtas, om denne finns på en förteckning och domstolen anser för- slaget lämpligt. Det kan emellertid inträffa att en borgenär föreslår en per- son som inte finns på konkursförvaltarrådens förteckningar. Domstolen får då höra sig för om anledningen till att denne ändå föreslagits. Undantags- vis kan skälen för att välja denne vara så starka att rätten bör frångå för- teckningen. Beträffande konkursförvaltarrådens funktion, sammansättning och or- ganisation samt förfarandet där hänvisas till avsnitt 5.3.3.7 och kommenta- ren till utredningens förslag till förordningsbestämmelser för konkursför- valtarråden, avsnitt 6.9. 7 kap. 3 § Ändringarna i första och andra styckena hänger samman med att tillsyns- organet med utredningens förslag får en annorlunda roll än den nuvarande (se avsnitt 5.2.3 och 5.7). Det föreslagna systemet med konkursförvaltar- rådens förteckningar över konkursförvaltare torde också minska behovet av att domstolen tar del av uppfattning om en förvaltare i varje enskilt tillsättningsärende. Dock bör myndighetens kunskaper tas till vara i t.ex. sådana fall där det kan komma i fråga att utse personer till förvaltare som inte finns med på konkursförvaltarrådens för- teckningar (jfr kommentaren till 7 kap. 2 §). Den nya inriktningen på kon- kurstillsynen mot en mera övergripande, selektiv sådan torde ge förutsätt- ningar för myndigheten att få bättre kunskaper om den generella nivån på förvaltarkårens kompetens. kan också tänkas ge upplysningar om enskilda förvaltares arbetsbörda eller upplysa dom- stolen om en viss person har speciella kunskaper i något hänseende som är av betydelse för det enskilda ärendet. Allmänt sett finns det större anled- ning att domstolen inhämtar yttrande i kon- kurser som kan antas bli föremål för en utökad tillsyn (se avsnitt 5.7.2.5). har bytts ut mot (se kommentaren till 1 kap. 3 §). 7 kap. 5 § I överensstämmelse med utredningens förslag om den offentliga tillsynens selektiva karaktär har i tredje och fjärde styckena det obligatoriska höran- det av tillsynsorganet ändrats till att detta skall ges tillfälle att yttra sig.