sou · GOB3126d1 · 2001-01-01 00:00:00 — om, eftersom alternativet för den som är skäligen misstänkt för brottet kan vara att få kräkmedel tvångsvis eller att bli anhållen och placerad på tulltoaletten . Det bör enligt kommissionens mening alltså inte vara möjligt att ge läkemedel till en misstänkt som samtycker till det, utan beslut om kroppsbesiktning enligt den föreslagna bestämmelsen måste alltid fattas. Det finns enligt kommissionens mening inte någon universallös- ning för att komma åt den öppna gatuförsäljningen av narkotika. Att tillåta kräkmedel utgör endast ett hjälpmedel i det arbetet. Det kommer säkert vara så, att andra och för den skull också nya förva- ringssätt kommer att utvecklas av säljarna. Enligt kommissionens mening är det emellertid inte något skäl för att avstå från att effek- tivisera de metoder som ändå står till buds. En konsekvens av att en ny lag om smuggling trätt i kraft , och som ersatt den tidigare varusmugglingslagen, är att den föreslagna bestämmelsen i narkotikastrafflagen om att ge lä- kemedel i vissa fall inte kommer att omfatta den som är misstänkt för smuggling av narkotika, nämligen då gärningen endast är att bedöma som narkotikasmuggling.44 De situationer i vilka ansett att det får anses vara befogat att använda kräkmedel gör sig, såvitt kommissionen kan se, inte gällande vid de fall som kommer att täckas av den nya smugglingslagen. Någon bestämmelse motsvarande den i narkoti- kastrafflagen har därför inte föreslagits i den nya lagen om smugg- ling. förslag: Det saknas skäl att införa en specifik lagreglering rörande det som kallas sär- skilda spaningsmetoder. Regeringen bör dock tillsätta en särskild utredare med uppdrag att, tillsammans med företrädare för berörda myndigheter, göra en kartläggning av de särskilda spa- ningsmetoderna – och även andra i spaningsverksamheten använda arbetsmetoder – och hur de tillämpas . Vidare bör eventuella oklarheter såvitt gäller tillämpningen belysas och klargöras. Slutli- gen bör den särskilde utredaren ta ställning till om det finns ytterligare arbetsmetoder som kan och bör utvecklas för att 1999/2000:124 s. 113. brottsbekämpningen skall kunna effektiviseras ytterligare. Mot bakgrund av resultatet av denna utredning bör regeringen därefter ge berörda myndigheter i uppdrag att tillsammans utarbeta riktlinjer på området. 5.2.4.1Vad avses med särskilda spaningsmetoder? Möjligheterna att upptäcka och utreda allvarliga narkotikabrott be- ror så gott som uteslutande på de brottsbekämpande myndigheter- nas egna initiativ. I arbetet utgår man ofta i ett inledningsskede snarare från att man misstänker att en viss person ägnar sig åt nar- kotikabrott än från att ett brott har begåtts och från att det gäller att hitta gärningsmannen. Därtill kommer att i vart fall de allvarli- gare narkotikabrotten bedrivs i slutna organiserade former, inte sällan med internationella förgreningar. När det gäller den grövre narkotikabrottsligheten använder man sig inom polisen – liksom inom tullen och – där- för bl.a. av det som kommit att kallas särskilda spaningsmetoder. De särskilda spaningsmetoderna utgör ett komplement till den tra- ditionella spaningen och är ett led i den kvalificerade brottsutred- ningsverksamheten. benämndes de redovisade metoderna okonventionella spaningsmetoder. För att undvika att man med begreppet okonventionella skulle ge intrycket av att de i sig skulle anses vara otillåtna, och då metoderna blivit mer vanliga och ac- cepterade, talar man i stället om särskilda spaningsmetoder. Till de särskilda spaningsmetoderna brukar först och främst pro- vokation hänföras. Med provokation förstås att polisen i sitt brottsbekämpande arbete använder sig av metoden att locka eller utmana någon till en handling eller ett uttalande, som kan vara be- svärande eller på annat sätt negativt för denne eller annan i dennes närhet. Metoden används för att man skall få bevisning om plane- rad eller begången brottslighet. kan provokationen även syfta till att ett planerat brott skall fullbordas under sådana förhål- landen att bevisning om detta kan säkras. En sådan s.k. bevisprovokation är alltså tillåten. Det är däremot inte tillåtet att provocera någon till att begå ett brott som han annars inte skulle ha begått, dvs. att använda sig av s.k. brottsprovokation. Den omständigheten att brottet har provocerats fram fritar emellertid inte från ansvar för brottet. Som huvudregel vid provokation anses gälla att det skall vara fråga om en stark misstanke om ett grovt brott. Inom ramen för provokation har ansetts falla att polisen köper narkotika. Däremot tillåter svensk rätt i princip inte att polisen såsom en spaningsme- tod säljer narkotika. Med infiltration har i detta sammanhang brukat avses att en po- lisman – eller eventuellt en bulvan för polisen – tar tjänst hos någon eller på annat sätt söker ta sig in i dennes verksamhet i syfte att erhålla upplysningar för uppdagande av brott. I diskussionen kring särskilda spaningsmetoder har man med agentverksamhet menat en polisverksamhet som bedrivs med polis- män vilka utåt sett saknar all anknytning till polisen. Fria spanare är ett begrepp som har getts en liknande innebörd. Det förekommer exempelvis utomlands att polismän under falsk identitet placeras på den illegala narkotikamarknaden för att de skall skaffa allmänna informationer om narkotika- situationen i ett visst område och vidarebefordra dessa till polisen. Med desinformation förstås att man från polisens sida bland ex- empelvis personer som misstänks för narkotikabrottslighet för ut antingen helt falsk information eller också information som bygger på riktiga fakta men där väsentliga omständigheter eller värderingar medvetet har getts ett felaktigt innehåll. Åtgärder av detta slag skulle därvid kunna syfta till att skapa oro eller motsättningar mel- lan narkotikabrottslingarna eller provocera fram ett oförsiktigt handlande från en bestämd misstänkt persons sida. Gemensamt för de särskilda spaningsmetoderna är att de i Sve- rige inte är lagreglerade. Vissa allmänna principer har emellertid ställts upp för användandet av de särskilda spaningsmetoderna.45 För det första gäller att polisen aldrig bör få begå en kriminalise- rad handling för att kunna efterforska eller avslöja ett brott. Ett visst utrymme för vissa annars otillåtna handlingar föreligger emellertid enligt den allmänna bestämmelsen i om nödhandlingar. För det andra bör polisen aldrig få provocera eller eljest förmå någon att inleda en brottslig aktivitet. Att man från polisens sida i speciella fall förmår den som redan har påbörjat en brottsaktivitet att röja sig eller på annat sätt provocerar fram bevisning kan bero- ende på omständigheterna vara försvarligt liksom att man vidtar åtgärder för att ett planerat brott skall fullbordas under sådana för- hållanden att bevisning om detta kan säkras. Men det får aldrig fö- 45 Polislag (SOU 1982:63) s. 140 f och prop. 1983/84:111 s. 46 ff. rekomma att polisen provocerar någon att begå ett brott som han annars inte skulle ha begått. För det tredje får polisen aldrig av spaningsskäl underlåta att vidta föreskrivna åtgärder mot brott eller en för brott misstänkt person. När en polisman får kännedom om ett brott skall han an- mäla detta till sin förman så snart det kan ske. Finns det anledning att anta att ett brott har förövats, skall förundersökning inledas. Dessa regler bör aldrig få åsidosättas även om syftet är att komma åt mycket grov brottslighet. Ett ingripande får dock uppskjutas, så som sker vid en kontrollerad leverans. Med en kontrollerad leve- rans förstås att de brottsbekämpande myndigheterna inte ingriper mot en transport av narkotika utan att den under myndigheternas uppsikt får fortsätta till mottagaren av narkotikan. Beslut om särskilda spaningsmetoder skall alltid fattas av åkla- gare eller polisman i polischefsbefattning och vid en kontrollerad leverans även av en befattningshavare i . Stränga krav på dokumentation av vilka åtgärder som vidtas måste upprätthållas. Slutligen måste alltid en allmän bedömning göras av om metoden är försvarlig med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Därvid måste en avvägning göras mellan å ena sidan den skada och det intrång som metoden medför eller riskerar att medföra och å andra sidan brottets grovhet och de fördelar från bevissynpunkt som står att vinna. 5.2.4.2Bör de särskilda spaningsmetoderna lagregleras? har frågan uppkommit om en specifik lagreglering av- seende de särskilda spaningsmetoderna. föreslog t.ex. att det i narkotikastrafflagen skulle tas in särskilda regler om provokation och om kontrollerade leveranser. I den proposition där de ovannämnda principerna för de särskilda spaningsmetoderna behandlades delades inte denna uppfattning. Principerna rymdes i den allmänna regel som ger uttryck åt de s.k. legalitets-, behovs- och proportionalitetsprinciperna, dvs. att en uppgift alltid skall verkställas under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning, att åtgärden skall vara nödvändig och att mindre ingripande alternativ alltid skall prövas samt att de skador eller olägenheter som åtgärden kan medföra inte får stå i missförhållande till syftet med ingripandet.46 Från regeringens sida såg man inte att särskilda regler i lag härutöver skulle ge någon verklig ledning för polisarbetet. Vidare ansåg man att det skulle te sig egendomligt att meddela speciella bestämmelser för just spa- ningsverksamhet om t.ex. att polisen inte får bryta mot lagen och att den är skyldig att vidta föreskrivna åtgärder när brott uppdagas. Också förslaget års om att lagre- glera två särskilt angivna metoder med sikte på bekämpandet av vissa former av narkotikabrottslighet ansågs inge betänkligheter av olika slag. Bland annat borde man beakta risken för att bestämmel- ser av detta slag skulle läsas motsatsvis.47 Även efter detta uttalande har det framställts önskemål om att man inom ramen för lagstiftningsarbetet närmare skall överväga var gränserna för polisens spaningsmetoder skall gå. Vidare har frågan om att reglera förfarandet med kontrollerade leveranser aktualiserats vid behandlingen av tillträde till den s.k. tullsamarbetskonventionen, den konvention som rör frågor om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar inom EU:s medlemsstater. Regeringen har i den proposition som legat till grund för tillträdet uttalat att det i det ärendet inte funnits skäl att lägga fram förslag till lagstiftning av metoden med kontrollerade leveranser. Enligt regeringens bedömning kan metoden, så som den används , tillämpas utan att den kommer i konflikt med svensk lagstiftning. Med hänsyn till att åtaganden inte bara aktualiserats i det internationella samarbetet utan även på svenskt territorium, liksom på initiativ av andra svenska myndigheter än , anför regeringen att det framstår som nödvändigt att företa en mer grundläggande utredning och analys av behovet och lämpligheten i att genom lagstiftning ytterligare reglera förfarandet med kontrollerade leveranser än vad som varit möjligt i det lagstiftningsärendet.48 kan instämma i att det kan finnas skäl att företa en mer grundlig analys av frågan. Det är enligt kommis- sionens mening emellertid svårt att se hur en lagreglering kring de särskilda spaningsmetoderna skulle kunna utformas. Inte heller framstår en lagreglering enligt som vare sig nödvändig eller önskvärd; delar helt 46Principerna slås numera fast i 8 § polislagen (1984:387). 1983/84:111 s. 44 ff. 1999/2000:122 s. 61. den uppfattning som uttryckts vid behandlingen av förslag om en lagreglering. 5.2.4.3En särskild utredning om de särskilda spaningsmetoderna m.m. Från tid till annan uppkommer frågor i den praktiska verksamheten kring de särskilda spaningsmetoderna som skulle behöva få ett klargörande. Dessutom utvecklas de kriminellas metoder ständigt varför det ställs krav på ny teknik och nya metoder som de brottsbekämpande myndigheterna har eller borde ha tillgång till. Vidare skall här framhållas att genom olika internatio- nella åtaganden också har att samarbeta med andra länder kring narkotikabrottsbekämpningen och att det internationella samarbetet har intensifierats i och med inträdet i EU. Det finns enligt kommissionens mening anledning att även utifrån ett sådant perspektiv undersöka i vilken utsträckning de särskilda spaningsmetoder som finns medför att kan anses uppfylla dessa åtaganden. Enligt kommissionens mening måste man här ställa sig positiv till sådana eventuella förändringar som kan krävas för att man på ett effektivt sätt skall kunna bekämpa den grova narkotikabrottsligheten. Efter att ha sammanträffat med en rad olika företrädare för de myndigheter som arbetar på kontrollområdet får det enligt kom- missionens mening anses föreligga ett behov av att se över de särskilda spaningsmetoderna och även andra arbetsmetodfrågor som rör bekämpandet av den grova narkotikabrottsligheten. Det gäller i första hand frågor av rent klargörande karaktär, som t.ex. gränsdragningsfrågor rörande bevis- och brottsprovokation, ut- ländska tjänstemäns medverkan vid olika insatser i och möjligheterna att erbjuda de personer som på olika sätt samarbetar med polisen ett fullgott skydd. Det finns även ett behov av att utreda om man har tillgång till sådana metoder som svarar mot en effektiv bekämpning av framför allt den grova narkotika- brottsligheten. har inte funnit det möjligt att utföra en sådan översyn inom ramen för sitt uppdrag. En översyn kräver – förutom än mer fördjupade kunskaper i ämnet – bl.a. relativt om- fattande internationella jämförelser, något som det inte funnits tid Dessutom har kommissionen erfarit att det i det interna- samarbetet inte sällan förs diskussioner om att använda vissa särskilda spaningsmetoder även för andra typer av brott, var- för övervägandena lämpligen inte bör begränsas till vad som är lämpligt och rimligt ur narkotikabekämpningssynpunkt. föreslår därför att regeringen tillsätter en särskild utredare med uppdrag att göra en sådan över- syn. I uppdraget bör ingå att göra en kartläggning av de särskilda spaningsmetoderna – och även andra i spaningsverksamheten an- vända arbetsmetoder – och hur de tillämpas . Vidare bör eventuella oklarheter såvitt gäller tillämpningen belysas och klargö- ras. Slutligen bör den särskilde utredaren ta ställning till om det finns ytterligare arbetsmetoder som kan och bör utvecklas för att brottsbekämpningen skall kunna effektiviseras ytterligare. Till den särskilde utredaren bör knytas experter på området från framför allt de myndigheter som har praktisk erfarenhet av arbetet med dessa arbetsmetoder. Mot bakgrund av resultatet av denna utred- ning bör regeringen därefter ge berörda myndigheter i uppdrag att tillsammans utarbeta riktlinjer för området.