sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Dessutom framgår av en annan undersökning att ungdomar mellan är mer nöjda med den svenska demokratin än äldre medborgare. Inte heller verkar det vara något större fel på ung- domars politiska självförtroende, även om resulta- ten från olika undersökningar skiljer sig åt något.84 Varken politiskt intresse eller tilltro till det politiska systemet och den egna förmågan verkar kunna besvara vår fråga. Unga människor verkar alltså ha andra bevekelsegrunder för att i märkbar utsträck- ning ställa sig utanför det etablerade politiska livet. Bland annat gäller detta de unga, välutbildade män- nen, som i allt högre grad väljer bort politiken. Trots att man fortfarande vet för lite om motiven framgår av en undersökning av att det bland vissa unga och framgångsrika män i när- ingslivet finns en tilltro till marknaden som lös- ningen på samhällets alla problem. Inte sällan hörs kommentaren att man borde se som ett företag. I denna grupp finns också en utbredd uppfattning att politiker är inkompetenta och fattar ogenomtänkta beslut. Det finns en avsaknad av förståelse för den speciella rationalitet som finns inom det politiska livet.85 Andra ungdomar engagerar sig utanför det etablerade politiska livet, till exempel i enfråge- rörelser, som inte ingår intervjuunder- sökning. Yngre människors engagemang tar sig enligt denna förklaring andra uttryck än genom de traditionella politiska kanalerna. visar till exempel i sin uppsats hur många ung- domar attraheras av de nya sociala rörelsernas alternativa idéer och arbetsformer.86 Anledningarna till passiviteten kan alltså tänkas skilja sig mellan olika grupper av unga människor. Vilka grunderna än är så är det emellertid en kritik mot den representativa demokratins kanaler, det vill säga partierna och ungdomsförbunden. De unga väljarna vänder partierna ryggen och utvecklar sällan någon känslomässig bindning till något parti. Tendensen är alltså att trots den stigande utbild- ningsnivån föredrar många unga att dra sig undan den traditionella politiken. Vi måste därför närmare reflektera över den utmaning som bland annat de nya sociala rörelserna utgör. De resursstarka högutbildade medborgarna skaffar sig på flera sätt möjligheter att göra sin röst hörd, medan de lågutbildade arbetarna intar en perifer ställning inom det politiska livet. Detta samband mellan utbildning och politiskt deltagande samt klass och deltagande är väl dokumenterat bland samhällsforskare runtom i världen. Att detta även gäller visas dels intervjuunder- sökning, dels i vår befolkningsstudie . intervjuundersökning är mönstret tydligt på alla undersökta områden: kontakter med politiker och tjänstemän, förmåga att överklaga beslut, föreningsaktivitet m.m. Det finns klara sam- band mellan utbildning, klass och samhällsengage- mang. De högutbildade (utbildning) deltar mer än de medelutbildade (10–) som i sin tur deltar mer än de lågutbildade (0–). Mönstret bryts bara en gång, och det gäller partiaktivitet. De lågutbildade är mer aktiva än de medelutbildade.88 Mönstret är lika tydligt när klasstillhörigheten (yrkestillhörigheten) studeras. Tjänstemän deltar mer än företagare och mer än lantbrukare, som båda deltar mer än arbetare. Även i detta fall är det bara partiaktiviteten som bryter mönstret. Lant- brukare visar sig nämligen vara klart mest aktiva av de olika samhällsklasserna, vilket och West- holm visar är bestående skillnader i partiaktivitet.89 Vem kan påstå att jag – arbetslös kvinna, – har mera gemensamt med andra än med andra arbetslösa kvinnor och arbets- lösa ungdomar? Jag vill med min röst stärka de politiker som inser att jag och andra marginaliserade med- borgare har ett människovärde även om vi kan anses vara värdelösa på marknaden. Av vår undersökning framgår också att det finns ett slags kumulativitet i medborgarskapet. De högutbil- dade arbetar mer än andra med frivilligarbete.90 Det frivilliga föreningsengagemanget är alltså inte ett sätt för medborgarna, allra minst för de lågut- bildade, att kompensera för bristande resurser i andra sammanhang. Det finns betydande skillnader beträffande sys- temtilltro och politiskt självförtroende mellan olika utbildnings- och klassgrupper.91 Detta gäller i första hand det politiska självförtroendet, där klasskillna- derna är som allra störst.92 Resultatet är illavars- lande, då det bildar en tragisk paradox: det är så kallade marknadssvaga grupper, som är mest bero- ende av politiken som arena för att kompensera denna marknadssvaghet, som i minst utsträckning litar på det politiska systemet och sin egen politiska förmåga. Det står alltså utom allt tvivel att det svenska samhället är politiskt ojämlikt utifrån ett utbildnings- och klassperspektiv. Men har denna ojämlikhet förändrats ? Av och 30-åriga tidsserieanalys framgår att utvecklingstrenden beträffande utbild- ning är i det närmaste entydig: Den politiska ojäm- likheten minskar . Det handlar emellertid inte om några stora förändringar, men de går i de allra flesta av de undersökta områdena åtminstone i samma riktning. Två undantag finns dock: för det första, av dem som deltagit i en demonstration var skillnaden mellan olika utbild- ningsgrupper mycket liten , medan skillnaderna ökade . De består fortfarande. Hade emellertid frågan gällt hade skillnaderna varit borta. För det andra, har skillnaden i fråga om förmåga att överklaga beslut vuxit något, eftersom de lågutbildades förmåga har sjunkit under 1990-talet.93 För klasstillhörigheten går det dock inte att skönja en ökad jämlikhet, utan klyftorna är i princip oförändrade. Detta gäller till exempel för de skill- nader som finns ifråga om förmågan att överklaga beslut samt kontakter med beslutsfattare. Här ligger arbetarna fortfarande efter.94 har en dimension av den politiska ojämlikheten som tidigare befann sig i skymundan kommit att spela en alltmer framträdande roll. Vid sidan om klasstillhörighet talar vi nämligen om huruvida man över huvud taget har något arbete eller inte. Långtidsarbetslösheten har blivit utbredd i vissa medborgargrupper, däribland ung- domar och personer med utländsk bakgrund, där många har svårt att över huvud taget ta sig in på arbetsmarknaden. Även om det finns stora variationer inom gruppen arbetslösa framgår det vid interv- juundersökning att det numera finns tydliga skill- nader mellan sysselsatta och arbetslösa. På de allra flesta undersökta områden befinner sig de arbets- lösa på en klart lägre aktivitetsnivå än de arbe- tande.95 Av en annan undersökning genomförd av framgår att sysselsatta tenderar att vara mer aktiva i handlingar som håller sig inom det parlamentariska området, medan arbetslösa är mer aktiva inom de mer utomparlamentariska hand- lingarna (t.ex. strejker och demonstrationer). Car- les undersökning gör även gällande att ju oftare man hamnar i arbetslöshet, desto mer sällan görs en politisk handling och desto mindre blir sanno- likheten att man över huvud taget kan tänka sig att göra en handling.96 De skillnader som finns mellan sysselsatta och arbetslösa i politisk aktivitet beror emellertid i på- fallande liten utsträckning på skillnader i åsikt om hur samhället bör se ut. studie visar att sysselsatta och arbetslösa har liknande preferenser, i det att båda grupperna önskar ett samhälle där jämlikhet mellan kön och etniska grupper priori- teras framför exempelvis ett utpräglat tekniksam- hälle med en hög nivå av privata bolag.97 Historiskt sett kan inte några direkta skillnader mellan sysselsatta och arbetslösa skönjas, i fråga om deltagande, inflytande och delaktighet. På detta vis skiljer sig denna dimension från de tidigare under- sökta, det vill säga kön, ålder, klass och utbildning. Denna bild bryts alltså med den ökade arbets- lösheten . finns ett växande gap mellan de arbetslösas och de sysselsattas politiska engagemang. En ökad arbetslöshetsnivå måste dock inte nöd- vändigtvis generera en växande politisk ojämlikhet. Det är ju nämligen fullt möjligt att tänka sig att när arbetslösheten är låg är det bara de värst utsatta i samhället som drabbas, medan det blir mer nor- malt och allmänt accepterat att vara arbetslös vid högre nivåer. Dessutom har de arbetslösa mer tid, och som nämndes tidigare även anledning, att försöka påverka politiken. Men vad beror då den politiska ojämlikheten som har uppstått på? Frågan har inget entydigt svar, men en rimlig tolkning är att arbetslösheten har en nedsättande verkan på det politiska självförtroen- det. Ett långvarigt utanförskap från arbetsmarkna- den resulterar i en känsla av utanförskap även från den politiska gemenskapen. Men och menar att denna hämmande konsekvens av arbetslösheten för det politiska deltagandet följs av den ovan antydda främjande konsekvensen. Arbetslösheten ger ju både mer tid och större anledning till att delta i politiken. De två tendenserna motverkar och kanske till och med även upphäver varandra.98 För motsättningarna mellan städer och landsbygd har vi bara uppgifter års intervjuunder- sökning. Sålunda kan inga jämförelser göras. Det skapas emellertid i , liksom i många andra västeuropeiska länder, ökade klyftor mellan olika landsdelar. Avfolkningen av landsbygden leder till att dessa delar hamnar på efterkälken gentemot de mer expansiva regionerna, så som storstäderna och universitetsorterna. Har detta i så fall någon demo- kratisk effekt? Resultatet från undersökningen visar inga tecken på att boende på landsbygden är politiskt svagare än boende i städer, utan beror helt enkelt på vilken politisk aktivitet som undersöks. Medan storstadsbor visar prov på god själv- tilltro, initiativförmåga och förmåga att överklaga beslut, och ett lågt engagemang för de politiska par- tierna, tar boende på landsbygden exempelvis fler kontakter med beslutsfattare och är oftare aktiva i politiska partier. I ett fall visar boende i stad och samhälle upp ett jämförelsevis högt engagemang, nämligen i valdel- tagandet.99 Som exemplifierar behöver inte boende på landsbygden generellt leda till en större politisk fattigdom än boende i staden. Lokala utvecklingsgrupper uppstår ibland i det demokratiska tomrum som lämnats vid de senaste decenniernas kommunsammanslagningar. Genom dessa grupper löser bygdens medlemmar kollek- tivt gemensamma problem. Det är även ett intressant faktum att dessa cirka 3 700 lokala utvecklingsgrupperna med över 70 000 medlemmar engagerar, utan jämställdhets- insatser, i det närmaste lika många kvinnor som män, och i många fall har kvinnor varit initiativ- tagare.100 Vår befolkningsstudie visar i stället att de största problemen finns i storstäderna, där lågutbildade låg- inkomsttagare utan någon familjetradition av före- ningsliv i liten utsträckning väljer att engagera sig.101 Personer med utländsk bakgrund I takt med den ökade invandringen har det etniska perspektivet blivit alltmer uppmärksammat. I Sve- rige är omkring en miljon svenskar invand- rare. När vi nu redogör för invandrares politiska deltagande måste vi först fråga oss: Vad är en in- vandrare? Enligt defini- tion är en invandrare en person som själv har vandrat in.102 Begreppet invandrare får inte sällan felaktigt beteckna också personer som är födda och upp- vuxna i . Vi har av praktiska skäl valt att använda per- soner med utländsk bakgrund – medvetna om att även detta begrepp kan ifrågasättas103 – för dem som antingen själva har invandrat eller de som är födda i och har minst en förälder som in- vandrat. De problem som vi nu ska analysera gäller nämligen inte enbart dem som själva invan- drat, utan även dem som är födda i . När inget annat anges, alltså när vi inte refererar genomförda undersökningar, kommer vi därför att använda oss av personer med utländsk bakgrund för att få en bättre bild av problematiken. var skillnaderna mellan utrikes födda och infödda svenskars politiska deltagande obetydliga. Både vad gäller förmågan att överklaga beslut, ta kontakter med beslutsfattare och deltaga i offentliga demonstrationer uppvisade utrikes föd- da ett i det närmaste lika stort deltagande.104 Det låga valdeltagandet i det första valet för utländska medborgare (1976), då endast av dessa röstade, var visserligen en missräkning, men det kunde ses som en del av en inskolningsprocess för en ny grupp medborgare med rösträtt.105 Det övriga politiska deltagandet bland utrikes födda, ökade i absoluta termer och något märk- bart gap till den övriga befolkningen uppstod inte heller. Vändningen har framför allt kommit . varnade, utifrån sin undersökning , för ett växande politiskt utanförskap hos personer med utländsk bakgrund.106 De största och i högsta grad alarmerande förändringarna har emellertid inträf- fat efter att dess slutrapport presenterades 1990. Vid val hade valdeltagandet bland de ut- ländska medborgarna sjunkit till rekordlåg nivå: deltog i valet. 1998 sjönk andelen till . Den etniska segregeringen, som förvisso inte har uppstått , har dessutom blivit ett allt allvarligare problem det . visar i sin studie om segrege- ringen i att det sker en ekonomisk och social polarisering så att klyftorna fördjupas mellan personer som bor i skilda områden. De fattiga blir fler som det krävs allt högre löner för att tillhöra den rikare delen av befolk- ningen. Studien pekar också på att den etniska upp- delningen på bostadsmarknaden relativt väl av- speglar uppdelningen på arbetsmarknaden. Sysselsättningsbortfallet är rekordstort i miljonprogramområdena; i några fall halveras andelen sysselsatta, medan sysselsätt- ningen i hälften av de andra bostadsområdena i i själva verket ökar. Till viss del kan den allmänna nedgången förklara de för- Dessutom återfinns många av de drabbade inom krisbranscher som hälso- och sjukvård och byggsektorn, men det stoppar inte från att dra slutsatsen att krisen har ett etniskt och geografiskt mycket selektivt genom- slag.107 Utöver detta visar medborgarundersök- ning att utrikes födda i alla aspekter av samhälls- engagemang, både när det gäller att påverka sin egen vardag och att påverka samhällsutvecklingen, deltar i klart lägre grad än övriga. De anser sig till exempel ha sämre förmåga att överklaga beslut, har sämre möjligheter till individuell opinions-bild- ning, tar färre kontakter med beslutsfattare samt är i mindre grad aktiva inom föreningar och politiska partier. På en punkt bryts emellertid mönstret: Utrikes födda har en större tilltro till det politiska systemet än befolkningen som helhet.108 Inte desto mindre har gapet mellan utrikes födda och infödda svenskar, som alltså knappt var synligt, och som var täm- ligen litet, under detta decennium vidgats avsevärt. Vad finns det för förklaring till denna oroväckande utveckling? Att personer med utländsk bakgrund skulle vara mindre politiskt intresserade än befolk- ningen i övrigt är svårt att tro utifrån våra under- sökningar. I och studie, där utrikes födda ingår i en intervjuunder- sökning, anser sig omkring två tredjedelar av de till- frågade vara mycket eller ganska intresserade av politik,109 vilket ju är högre än resultaten från de un- dersökningar som har riktat sig till hela befolk- ningen. Trots de svårigheter som det kan innebära att jämföra resultaten från olika undersökningar är det svårt att stödja en sådan tes. En möjlig förklaring kan i stället vara att andra underliggande sociala skiljelinjer, så som ålder, klass och utbildning, spelar roll för det negativa resultatet. och prövar denna möjlighet i sin 30-åriga tidsserieanalys över den politiska ojämlikheten, men finner att skillnaderna mellan utrikes födda och infödda i allt väsentligt skulle ha varit desamma även om dessa två grupper skulle ha sett likadana ut ifråga om dessa tre fak- torer. Inte heller den förändrade etniska samman- sättningen eller den ökade arbetslösheten kan för- klara de ökade skillnaderna.110 och spekulerar därför: Om förklaringsfaktorerna inte står att finna hos de invandrade själva riktas misstankarna naturligen mot det samhälle de bosatt sig i. Förklaringen till det vidgade gapet tycks i så fall inte ligga i att de invandrade haft en särskild oförmåga att ta sig fram till det politiska skranket. Är det i stället så att skranket är för högt?111 är inne på en lik- nande linje. Den menar i sitt slutbetänkande att personer med utländsk bakgrund måste tillåtas in- flytande och delaktighet. För att uppnå detta krävs attitydförändringar i det svenska samhället. I ett mångkulturellt samhälle måste personer med ut- ländsk bakgrund ses som en tillgång och inte en belastning. Ett sådant synsätt kan ses som en signal till det politiska, ekonomiska och kulturella att bättre tillvarata hela samhällets resurser. På flera områden, bland annat på arbetsmarknaden, menar invandrarpolitiska kommittén att detta brister. Diskriminering förekommer, vilket tillsammans med andra faktorer kan förklara den känsla av utanförskap som många med utländsk bakgrund känner.112 Soininen och stöder på ett indirekt sätt teorin att någon form av diskriminering kan vara en av orsakerna till utanförskapet. De menar att på grund av bland annat diskriminering har utrikes födda svårare att få arbete. Arbete är i sin tur en vik- tig del för att nå integration, som är en av två komponenter i Soininen och Bäcks förklarings- modell. Den andra är kulturell orientering, som de menar kan bidra till att förklara varför utrikes födda deltar i lägre grad i politiken än andra. Slut- satsen som dras är att det är samma invandrar- grupper som tenderar att stå utanför i alla former av politisk aktivitet: Det är de svagt integrerade i sam- hället, och det är de som har en kulturell oriente- ring113 som präglas av svaga grupplojaliteter men lydnad inför överheten (så kallade fatalister).114 Av studien framgår att den kulturella orien- teringen i två frågor är en mindre betydande faktor: Det gäller, för det första, det politiska självförtro- endet och för det andra de deltagandeformer som direkt riktar sig mot det svenska politiska systemet. I dessa två fall är det graden av integration som ensam påverkar de utrikes föddas attityd.115 Genom att arbete ses som en viktig del av integrationspro- cessen ger denna förklaring, till skillnad från vad som framgår av och analys, de utrikes föddas prekära situation på arbetsmark- naden en stor betydelse till utanförskapet. Det finns dock anledning att påminna om att när det gäller det ideella arbetet i och utanför föreningslivet tycks inte personer med utländsk bakgrund avvika från det generella mönstret.116 De maktproblem som finns är i stället kopplade till den representativa demokratins domän. enda urbefolkning, samerna, stod i stort sett utanför det politiska livet. Den lagstiftning som gällde samerna handlade i det närmaste uteslutande om renskötsel och inte om samerna som urbefolkning och etnisk minoritet. har även i övrigt saknat en samlad politik vad gäller nationella minoriteter vilket påverkat villkoren för bland annat sverigefinnar, tornedal- ingar och romer vid sidan av samerna. Under har en attitydför- ändring skett i samhället. 1983 inledde samerätts- utredningen sitt arbete som bland annat gick ut på att undersöka huruvida ett samiskt folkvalt organ borde inrättas. Detta resulterade 1989 i ett huvud- betänkande, där utredningen föreslår att ett direkt- valt sameting inrättas med uppgift att fungera som en statlig myndighet som ansvarar för same- politikens utförande. Det var alltså inte fråga om att skapa någon samisk självstyrelse av den typ som den kommunala självstyrelsen utgör, med beslu- tanderätt i vissa frågor, vilket var förhoppningen hos de samiska organisationerna.117 inrättades efter att det första valet hållits omkring . Detta var ett erkännande från samhället av samer- nas status som ett eget folk. Dessutom innebar det att den samiska befolkningen fick ett eget folkvalt organ som kunde se till att de samiska intressena tillvaratas i samhällsplaneringen.118 sex första levnadsår har emellertid inte varit problemfria. Eftersom är en statlig förvaltningsmyndighet, som lyder under regeringen, är dess utrymme att agera därför beg- ränsat och förvaltningsuppgifterna är i stort sett inte vidare än de uppgifter som tidigare låg på de samiska riksorganisationerna. En tydlig skillnad är dock att har initiativrätt i samiska frå- gor och kan i egenskap av folkvalt organ utöva påtryckning mot andra myndigheter och mot riks- dag och regering.119 Sammantaget har utvecklingen gått i positiv riktning för landets enda urbefolk- ning, med inrättande som den mest betydande förändringen. Vi har ändå anledning att vara en aning bekymrade: Exempelvis förefaller , trots de framsteg som gjorts , vara det nordiska land som är minst tillmötes- gående till den samiska befolkningens krav. Både , som instiftade ett representativt same- organ före , men framför allt visar en större lyhördhet. Bland annat har , men även , anslutit sig till nr. 169 om urfolk och stamfolk i suveräna stater, som kom till i syfte att ge urfolken stor kontroll över sin egen ekonomiska, sociala och kulturella utveckling.120 Mot bakgrund av detta vill vi påpeka att för- hållandet mellan majoriteten och en urfolksminori- tet inte måste likställas med en konkurrenssitua- tion, där en vinner kampen om inflytande på bekostnad av den andra. Om staten visar tolerans och ger spelrum för urbefolkningen att stärka sin egen identitet, och inte motarbetar detta, är det också troligt att gruppens lojalitet och samhörighet med det övriga samhället ökar. Detta kan ge en bredare upp- slutning från urbefolkningen i det politiska livet. En sådan utveckling ger samhället en demokrati- vinst i och med att det ger jämlikare deltagande, inflytande och delaktighet. har ett parlamentariskt kom- mittéarbete också kommit till stånd när det gäller sverigefinnarnas, tornedalingarnas, romernas och judarnas villkor och möjligheter att hävda sina intressen. Dessa grupper har tillsammans med sa- merna nu erkänts som officiella nationella minoriteter i . beslut om anslutning till Europa- rådets ramkonvention beträffande nationella minoriteter och den europeiska stadgan om lands- dels- och minoritetsspråk lägger en sentida grund för en samlad minoritetspolitik med möjlighet till utökad autonomi för de berörda grupperna i . har medborgarnas deltagande kommit att ändra karaktär. Många har flytt parti- politiken, den representativa demokratins främsta kanal. Det är inte bara fråga om en sänkning i medlemsantal; intervjuundersökning visar hur det har skett en betydande minskning av andelen partiaktiva . Men det betyder inte nödvändigtvis att medborgarnas deltagande, inflytande och delaktighet har minskat. Vår egen befolkningsstudie av hela det ideella engagemangets omfattning visar på motsatsen, att det har skett en ökning av det sociala engagemanget. Valundersökningarna visar även att det inte tycks vara något fel på medborgar- nas politiska intresse, sett i ett historiskt perspek- tiv.121 undersökning, i vilken av de tillfrågade anser sig vara mycket eller ganska intresserade av politik, är den näst högsta nivån se- dan . Endast valundersökning visar på ett större intresse (). Den lång- siktiga trenden beträffande medborgarnas politiska intresse tycks alltså vara uppåtgående. Sammantaget är vi ändå oroade. Exempelvis har medborgarna, trots att en viss ljusning kan skönjas, ett tämligen lågt förtroende för hur det politiska systemet fungerar. Dessutom har de överlag en låg självtilltro, det vill säga de anser sig i jämförelsevis lägre grad kunna påverka politikens utformning. Vi kan ännu inte tala om att det existerar ett jämlikt medborgarskap i . Medborgarnas deltagan- de, inflytande och delaktighet skiljer sig åt mellan olika samhällsgrupper. Det finns dock ett flertal positiva tendenser: För det första har det skett en kraftigt ökad jämlikhet mellan könen. Kvinnor är formellt jämställda med männen. inom riksdag och regering har exempelvis kraftigt ökat .