sou · GOB341 · 2001-01-01 00:00:00 — 54 Därutöver kommer ett metodologiskt skäl, nämligen att relationer inom familjen inte är direkt mätta utan antas föreligga för dem som är sammanboende med andra. Därmed uppstår också definitionsmässiga relationer mellan våra hushållstyper och sociala relationer. 110 Sociala relationer och medborgarskap Bristande sociala nätverk. Relativa skillnader (odds) för risken att ha begränsat umgänge utom familjen respektive att ha litet umgänge med vänner , kön, ålder, födelseland, familjetyp och klass. Genomsnittsvärde=1,0. Antal observationer 36 093 respektive 36 285 Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken utrikes och inrikes födda Sociala relationer och medborgarskap 111 Även med kontroll för förändringar i den sociala strukturen kan vi notera en förändring av förekomsten av bristande relationer utom den egna familjen . Den inledande ökningen följs av en påtaglig minskning (absolut sett är dock förändringarna måttliga, från 4,7 till ). Motsvarande förändring finns dock inte vad gäller litet umgänge med vänner, där det snarare är frågan om en svag minskning av bristande relationer första hälft. Män är i högre grad än kvinnor socialt isolerade i den meningen att de sällan träffar vänner eller släktingar utom hushållet. Detsamma gäller för bristande relationer med vänner, även om skillnaden mellan könen här är mindre. I umgänge med vänner finner vi en samspelseffekt mellan kön och år. Effekten är relativt svag, men innebär att bristande kontakt med vänner minskade bland män första hälft med en utjämning av könsskillnaden som följd, medan minskningen bland kvinnor kom under den andra hälften varvid könsskillnaden åter ökade. Med stigande ålder ökar också förekomsten av bristande sociala nätverk definierade på båda dessa sätt. Delvis kan detta bero på att människor i högre åldrar ofta redan mist sina föräldrar, och även sina syskon. Eftersom samma åldersmönster uppträder då enbart umgänge med vänner studeras, och faktiskt än mer uttalat till de äldres nackdel, innebär detta att åldersskillnaderna i huvudsak återspeglar en minskande social aktivitet med stigande ålder. Det är dock viktigt att notera att denna åldersskillnad inte förstärkts, utan att det svagt ökande umgänge som vi finner stöd för i analysen återfinns i alla åldersgrupper. Utrikes födda har i större utsträckning än andra medborgare litet eller inget umgänge med vänner, men skillnaden är betydligt större då vi inkluderar kontakter med föräldrar, barn och syskon. Detta återspeglar troligen det enkla faktum att många av dessa släktingar lever kvar i ursprungslandet, vilket naturligtvis begränsar möjligheterna att träffas (jämför 1999b:170–175). Det är bland barnfamiljerna, och främst då bland de ensamstående med barn, som vi finner ett begränsat umgänge. Också här blir dock resultatet mindre uttalat då enbart kontakt med vänner studeras. Vi finner också en signifikant förändring av relationen mellan de olika hushållstyperna med avseende på relationer utom familjen. Denna innebär att det enbart är bland de sammanboende som en ökning av den sociala isoleringen kan noteras 1993–94, medan det bland de ensamstående varit en svag minskning. Denna samspelseffekt framträder inte då enbart umgänge med vänner studeras. Klasskillnaderna är inte påtagligt stora. Arbetare i okvalificerade yrken har dock i högre grad än andra (gruppen övriga undantagen) 112 Sociala relationer och medborgarskap bristande sociala nätverk. Tjänstemän på hög- och mellannivå har i regel mer kontakt med vänner än med släktingar, vilket också framkommer här i form av lägre risker för begränsat vänumgänge än för begränsat umgänge totalt sett. Också bristande socialt stöd kan definieras och mätas på ett flertal olika sätt. Här är vi begränsade av ULF-materialets frågor där det över endast finns en fråga om nära vänner att tillgå: Har Du någon riktigt nära vän som Du kan ta kontakt med och prata om vad som helst? (Räkna ej med medlemmar i familj eller Ditt hushåll.). Kopplat till denna fråga är också en följdfråga till dem som svarat ja om när man senast hade kontakt med denna vän (eller någon av dessa vänner). Frågan kan antas spegla förekomsten av förtroliga relationer (...prata om vad som helst) utanför familjekretsen. Huruvida dessa relationer verkligen använts eller kommit till nytta kan vi däremot inte uttala oss om. Utifrån en resursorienterad välfärdsdefinition är det dock just möjligheten till socialt stöd som är det centrala. Två slag av bristande socialt stöd kan studeras utifrån den fråga som finns i materialet, nämligen avsaknad av nära vänner utom familjen (det vill säga de som svarat nej på frågan), samt huruvida man faktiskt har kontakt med sina nära vänner givet att man har sådana. Även om vi inte kan uttala oss om bristande socialt stöd i allmänhet (eftersom förtroliga relationer inom familjen inte räknas) är det ändå en viktig fråga huruvida man har nära relationer utom sin närmsta krets eller ej. Dessa kontakter kan rimligen utgöra en viktig säkerhetsventil, exempelvis vid problem inom familjen. Att inte ha en nära vän utom familjen har minskat något (andelen totalt sett minskar från ). Också vad gäller glesa vänkontakter (att inte träffat någon nära vän senaste månaden) inom den del av befolkningen som uppger att de har en nära vän finner vi en minskning, även om den i absoluta tal är liten (från ). Eftersom nivån är så låg ger dock minskning ett kraftigt utslag i regressionsmodellen (eftersom vi där hanterar relativa skillnader). Minskningen över 1990- talet är ungefär lika stor för alla grupper, men könsskillnaderna storlek har varierat. Sociala relationer och medborgarskap 113 Bristande socialt stöd. Relativa skillnader (odds) för risken att inte ha en nära vän (familj och hushåll ej medräknade) respektive att ej träffat nära vän senaste månaden (bland dem som har nära vänner) , kön, ålder, födelseland, familjetyp och klass. Genomsnittsvärde=1,0. Antal observationer 35 878 respektive 28 508 Avsaknad av nära vän Har ej träffat nära vän Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken utrikes och inrikes födda 114 Sociala relationer och medborgarskap Att inte ha en vän att tala med är i mycket högre grad ett problem bland män än bland kvinnor, och i högre grad ett problem bland äldre än bland yngre. Båda dessa resultat är välkända från tidigare studier (se t.ex. 1993). Att människor i högre åldrar kan ha svårare att behålla vänner kan dels förstås i termer av åldrandeprocesser av biologisk och social natur, dels i termer av social och geografisk rörlighet. Den stora skillnaden mellan könen är däremot svårare att förklara. Män har för det första drygt dubbelt så stor risk att inte ha en nära vän, men inom den grupp som uppger sig ha en vän har män en lika stor risk för glesa kontakter. För den senare indikatorn har könsskillnaderna varierat , men enbart beroende på att minskningen av glesa vänkontakter skedde första hälft för män och under den andra för kvinnor. Åldersskillnaderna är också mindre för glesa kontakter med vänner (bland dem som har minst en nära vän). Utrikes födda saknar i högre grad nära vänner, medan det inte föreligger någon skillnad mellan svenskar med olika ursprung när det gäller glesa kontakter med vänner om man väl har någon nära vän. Skillnaden i förekomst av nära vänner kan sannolikt förstås som en effekt av flyttning från ett land till ett annat, vilket i många fall innebär att man skiljs från flera av de nära vänner man fått under uppväxtåren. Skillnaderna mellan familjetyper framstår möjligen som något oväntade. Det är sammanboende personer, och då särskilt samman- boende med barn som saknar nära vänner respektive sällan har kontakt med de vänner de har. Delvis kan detta ses som en följd av frågans konstruktion. Genom att exkludera makar och andra familjemedlemmar missgynnas de sammanboende eftersom en viktig källa till dagligt stöd inte räknas in, medan ensamboende med ett fast förhållande mycket väl kan tänkas räkna med sin partner bland nära vänner. Därutöver speglar resultaten, åtminstone vad gäller glesa kontakter med vänner, en realitet i det att familjelivet, i synnerhet då barn finns med i bilden, tar tid från umgänge med vänner. Varför även avsaknad av nära vänner är vanligare bland sammanboende med barn är mer svårförklarligt, men kan möjligen förklaras med samma mekanism. Skillnaderna mellan de olika familjetyperna har dock minskat svagt . Klasskillnaderna är i ljuset av dem vi kan registrera för andra välfärdsproblem tämligen små, men ändock klart statistiskt signifi- kanta. Man kan notera att högre tjänstemän är den grupp där man i minst utsträckning inte har nära vänner. Sociala relationer och medborgarskap 115 Utöver de personliga relationerna till andra människor i familjen, i släkten och i bekantskapskretsen är relationer till samhället i stort, andra människor likväl som samhällets olika institutioner, av vikt för såväl den enskilde som för sättet på vilket samhället fungerar. Som medborgare i moderna välfärdsstater har vi inte bara rätt till egendom och organisationsfrihet (civilt medborgarskap), valbarhet och rösträtt (politiskt medborgarskap), utan även sociala rättigheter i form av ekonomiskt skydd vid sjukdom, arbetslöshet och ålderdom, men även tillgång till vård, omsorg och utbildning (1950; 1999). Dessa rättigheter administreras och produceras av myndigheter och offentliga institutioner, till vilka medborgarna har formella sociala relationer. Ur ett välfärdsperspektiv är det centralt att det finns en balans i dessa relationer, det vill säga att medborgarna inte bara har formella möjligheter att hävda sin rätt gentemot beslut och åtgärder som gäller honom eller henne själv eller medlemmar i hans eller hennes familj utan även de kunskaper och färdigheter som krävs för att utnyttja denna sin rätt. En viktig aspekt av detta är förmågan att kunna författa en skrivelse och överklaga ett myndighetsbeslut. Om man inte anser sig kunna klara detta själv, och heller inte känner någon som kan hjälpa till, är man mycket sämre att hävda sin rätt i fall då man anser sig felbehandlad av statens institutioner. Man skulle därmed kunna se detta som en form av ensidighet i relationen medborgare-stat.55 De strukturella banden mellan medborgare och stat är därmed centrala för den enskildes möjligheter att utnyttja sitt sociala medborgarskap, men kan även antas vara viktiga för välfärdsstatens legitimitet. Att vara medborgare i ett samhälle innefattar också en form av social relation till alla de andra medborgare som man aldrig träffat. Synen på och förhållningssätten gentemot andra människor är viktiga för samhällets funktionssätt. I lagstiftningen regleras ytterst vilka handlingar människor emellan som är oacceptabla, men begrepp som anomi, socialt kapital eller tillit har använts för att fånga hur sociala relationer på ett samhällsplan kan verka positivt eller negativt för samhällets sammanhållning och utveckling. I detta avsnitt fokuserar vi 55 Denna ensidighet i relationen medborgare-stat skall inte förväxlas med den ömsesidighet som föreligger mellan medborgare och stat i det att medborgare både har rättigheter och skyldigheter gentemot staten (2000). är förstås förmågan att kunna överklaga beslut minst lika viktig i relation till medborgerliga skyldigheter, eftersom felaktiga eller diskutabla beslut av myndigheter lika väl kan gälla skatteinbetalningar som ersättning från sjukförsäkringen. 116 Sociala relationer och medborgarskap på en aspekt av detta, nämligen oro för att bli utsatt för våld. Sådan oro kan ses som ett uttryck för bristande tillit till andra människor, och en ökande grad av oro för våld kan därmed också ses som en försvagning av de strukturella sociala relationer som verkar som ett kitt i samhället. Att inte själv kunna författa en skrivelse för att överklaga ett beslut, och heller inte känna någon som kan hjälpa till med detta, är självfallet en form av ofärd i sig. Att i denna mening vara vad (1971) kallade politiskt fattig minskar möjligheterna att föra talan i egen sak gentemot myndigheter av olika slag. Eftersom politisk fattigdom sammanhänger med resursbrister av annat slag som utbildning och språkkunskaper (se exempelvis och 1999) riskerar de som är i störst behov av välfärdsstatens stöd att ha minst möjligheter att hävda sin uppfattning i frågor av stor vikt för deras liv. minskade den politiska fattigdomen markant, och skillnader i förmågan att överklaga mellan män och kvinnor, olika klasser respektive olika åldersgrupper har utjämnats, åtminstone inledning (och 1994c; och 1999). De största förändringarna skedde dock . Utvecklingen tycks som helhet mindre positiv. Sociala relationer och medborgarskap 117 Relativa skillnader (odds) för risken att inte själv kunna överklaga ett beslut och inte känna någon som kan hjälpa till , kön, ålder, födelseland, familjetyp och klass. Genomsnittsvärde=1,0. Antal observationer 35 830 Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken utrikes och inrikes födda 118 Sociala relationer och medborgarskap Vid inledningen och avslutningen av är politisk fattigdom ungefär lika vanligt förekommande (), medan andelen ligger något lägre vid decenniets mitt (5,). Denna tillfälliga nedgång är också statistiskt signifikant, men innebörden är inte klar. Eftersom frågan gäller en bedömning av förmågan att överklaga skulle en tolkning kunna vara att fler haft anledning att göra sin röst hörd i och med att fler människor blev beroende av välfärdsstaten för sin försörjning under arbetsmarknadskrisen, och att fler därmed också insett att de faktiskt klarar att skriva ett överklagande. Denna tolkning hjälper dock inte stort för att förstå återgången till den högre nivån. Kvinnor anser i högre grad än män att de inte kan författa ett överklagande och heller inte känner någon som kan hjälpa till med detta. Könsskillnaden är dock tämligen liten, men utjämning har inte fortsatt . Åldersskillnaderna visar en ganska låg risk för politisk fattigdom bland yngre, med den yngsta gruppen som ett påfallande undantag. Bland dem ökar risken att inte kunna överklaga med stigande ålder. Detta kan förstås mot bakgrund av att yngre födelsekullar med allt bättre utbildning har ersatt äldre. Denna utveckling tycks dock ha brutits eftersom det dels inte är några skillnader alls i åldersspannet 25–, dels eftersom den allra yngsta gruppen har en mycket hög risk. Sociala relationer och medborgarskap 119 Förändrade skillnader i risken att inte själv kunna överklaga ett beslut och inte känna någon som kan hjälpa mellan olika åldersgrupper. Standardiserat för kön, födelseland, familjetyp och klass. Genomsnittsvärde=1,0. har åldersskillnaderna förändrats på ett sätt som inte motsvarar det som skett under tidigare decennier. Bland äldre minskar generellt sett den politiska fattigdomen också , medan den istället ökar bland yngre. Mest uttalat sker denna ökning bland de två yngsta grupperna, där risken att vara politiskt fattig ökat med . Observera att denna ökning gäller då vi justerat för sammansättningen vad gäller både födelseland och klass. Eftersom de flesta födelsekullarna som vid början av perioden fanns i den yngre åldersgruppen (16–24) lopp rört sig till den äldre (25–34) kan vi tolka denna försämring för de två yngsta åldersgrupperna både i termer av utbyte av födelsekohorter och som en försämring av möjligheterna att förvärva förmågan att överklaga. De nytillkomna 16–24-åringarna står i sina egna ögon betydligt sämre rustade inför mötet med myndigheter jämfört med tidigare årskullar, men de födelsekullar som 1989–90 var 16–har inte blivit nämnvärt mer kapabla att överklaga myndighetsbeslut. Detta resultat måste ses som ett viktigt trendbrott, och ytterligare en aspekt av välfärden där yngres förhållanden förändrats negativt under det gångna decenniet. Vi finner också påtagliga skillnader i politisk fattigdom mellan inrikes och utrikes födda, mellan familjetyper samt mellan sociala klasser (Tabell 6:3). Utrikes födda har en dubbelt så stor risk som andra svenskar att varken själv kunna författa en skrivelse och heller inte 120 Sociala relationer och medborgarskap känna någon som kan hjälpa till. Standardiserat för sammansättnings- skillnader mellan dessa grupper med avseende på ålder, klass m.m. finner vi ingen förändring av denna överrisk . Detta resultat avviker från vad som framkommit på basis av andra studier där gapet mellan utrikes och inrikes födda ökat (och 1999). Denna skillnad i resultat beror troligen på att vi i analysmodellen tagit hänsyn till samspelet mellan ålder och år (Figur 6:1 ovan), och att det huvudsakligen är bland utrikes födda som en ökande grad av politisk fattigdom återfinns. Skillnaderna i politisk fattigdom är på det hela taget obefintliga mellan de olika familjetyperna, med ett undantag: de ensamstående utan barn har en högre risk än övriga. Skillnaderna mellan klasserna är däremot både systematiska och mycket stora. De relativa skillnaderna är stora också inom tjänstemannakollektivet, men framstår som riktigt dramatiska då arbetare och tjänstemän jämförs. Okvalificerade arbetare har en risk att vara politiskt fattiga som i det närmaste är tio gånger så stor som den bland högre tjänstemän. Denna skillnad är förstås förbluffande stor, men inte oförklarlig eftersom vi då jämför grupper med i allmänhet mycket olika utbildningsbakgrund. Men också då vi jämför yrkeskvalificerade arbetare med tjänstemän med låga kvalifikationskrav (det vill säga lägre tjänstemän) finner vi att arbetarna har en mer än dubbelt så stor risk. Skillnaden mellan klasserna bottnar således inte bara i yrkeslivets krav på kvalifikationer, utan troligen mer på arbetsuppgifternas eller utbildningens inriktning. Dessutom gör måttets konstruktion att de personliga kontakterna inte skall underskattas, och det är troligt att fler lägre tjänstemän än arbetare via sitt arbete känner personer som skulle kunna hjälp till med exempelvis ett överklagande. 6.2.2Oro och utsatthet för våld Också oro för våld är självfallet något som inte enbart kan ses som en indikator på det sociala klimatet i ett land, utan som något som är värt att studeras i sig som ett välfärdsproblem. Att inte gå ut om kvällarna på grund av oro för att bli överfallen, rånad eller på annat sätt ofredad innebär en inskränkning i rörelsefriheten och en begränsning av det sociala rummet för den enskilde, vilket självfallet är ett problem i sig. menar vi att sådan oro också kan ses som ett uttryck för synen på och tilliten till obekanta människor. Om denna tillit minskar försvagas rimligen också det kitt som håller samman samhället. Sociala relationer och medborgarskap 121 Oro för våld kan således ses inte bara som ett uttryck för rädsla för våld i sig utan även som en spegling av graden av social sammanhållning i ett samhälle. Detta bör gälla oavsett om oron är befogad eller ej. är rimligen tolkningen av eventuella förändringar av oro för våld avhängiga den faktiska våldsutvecklingen. Vi kommer därför även att redovisa den rapporterade utsattheten för våld och hot. Andelen som uppger oro för våld har förblivit relativt stabil – från 16,1 till för de tre tidpunkter vi bygger analyserna på. Också andelen som rapporterar att de utsatts för någon form av våld eller hot har förblivit stabil (från 6,0 till ). Andelen oroliga är av naturliga skäl högre bland dem som drabbats av våld eller hot56 men också i denna grupp är det övervägande flertalet inte så oroliga att de avstår från att gå ut. Dels kan man på basis av detta konstatera att andelen som känner sådan oro att de avstått från att gå ut om kvällen är nästan så hög som andelen som faktiskt utsatts för våld eller hot. Dels tycks alltså utvecklingen av oro respektive utsatthet inte helt följer varandra. Detta framkommer mer tydligt i de multivariata analyserna där oro för våld inte förändrats signifikant medan den svaga ökningen av utsatthet för våld eller hot som vi finner är signifikant (Tabell 6:4). 56 Andelen som uppger att de avstått från att gå ut om kvällen på grund av oro för överfall etc. var 1989-90, 1997-98 bland dem som också varit utsatta för hot eller våld. Andelen oroliga bland dem som inte varit utsatta för våld ligger någon tiondels procentenhet under totalsiffrorna. 122 Sociala relationer och medborgarskap Oro och utsatthet för våld. Relativa skillnader (odds) för risken att avstått från att ge sig ut på grund av oro för att bli överfallen, rånad eller på annat sätt ofredad, respektive ha varit utsatt för våld eller hot om våld , kön, ålder, födelseland, familjetyp och klass. Genomsnittsvärde=1,0. Antal observationer 36 209 Ej gått ut pga oro för Arbetare i kvalificerade yrken Arbetare i okvalificerade yrken utrikes och inrikes födda Kvinnor har i betydligt högre grad än män avstått från att gå ut om kvällarna på grund av oro för överfall, medan män är mer utsatta. På motsvarande sätt är oron för våld större i äldre åldersgrupper medan utsattheten väldigt mycket större bland yngre. Båda dessa fynd är Sociala relationer och medborgarskap 123 kända från tidigare studier (se exempelvis 1995b). Tolkningen av dessa omvända samband måste dock göras med försiktighet. Såväl kvinnor som äldre kan mycket väl ha fog för sin oro trots att utsattheten är mindre, bland annat därför att konsekvenserna av ett överfall är annorlunda och mer allvarliga för kvinnor och äldre än vad de är för yngre män. Dessutom kan det faktum att man inte går ut om kvällen eller avstår från att besöka vissa platser faktiskt verka skyddande. Från vår utgångspunkt med oro för våld som en, låt vara trubbig, indikator på allmän tillit människor emellan är det dock förändringar av olika skillnader som är mest centrala, särskilt om de avviker från utvecklingen av utsattheten. Ett exempel på detta är att oron för våld fått en något annorlunda åldersprofil. 124 Sociala relationer och medborgarskap Oro för våld. Förändrade skillnader i risken att avstått från att ge sig ut på grund av oro för att bli överfallen, rånad eller på annat sätt ofredad mellan olika åldersgrupper. Standardiserat för kön, födelseland, familjetyp och klass. Genomsnittsvärde=1,0. Generellt sett ökar oro för våld med ålder vid alla tre mätpunkterna, men finns en klar tendens till ökande oro bland yngre och minskande oro bland äldre . Figuren baseras på alla i materialet, men i stort sett identiska resultat erhålls om vi enbart analyserar dem som inte varit utsatta för våld. I den mån som oro för överfall kan tolkas som bristande tillit till andra människor tycks det alltså vara ungdomarna som inte bara haft en sämre välfärdsutveckling än andra grupper, utan även i viss utsträckning tappat tilliten till andra . Utrikes födda är mer utsatta för våld och hot och har också i högre grad undvikit att gå ut om kvällen på grund av oro för våld. Det finns också vissa skillnader i graden av oro för våld mellan ensamstående och sammanboende, om än ganska måttliga. Däremot är skillnaderna påtagliga vad gäller utsatthet för våld, och särskilt drabbade är ensamstående med barn. Klasskillnaderna är små såväl för oro som för utsatthet för våld. Vi finner också en svag men ändå signifikant förändring av klasskillnaderna över , vilken innebär att oron minskat bland framför allt högre tjänstemän men inte bland arbetare. Sammantaget finner vi inget stöd för att misstron mot andra människor skulle ha ökat generellt sett . finner vi dock en förändrad åldersfördelning, med en ökande misstro Sociala relationer och medborgarskap 125 bland yngre och minskande dito bland äldre. Dessa slutsatser gäller förstås under förutsättning att oro för våld kan tolkas också i termer av sådan misstro mot andra. Givet det faktum att oron inte har ökat trots att utsattheten ökat något, samt att de huvudresultat vi finner (ingen allmän ökning av oron samt förändrad åldersprofil) gäller i lika hög grad för dem som inte själva varit utsatta för våld eller hot, finner vi det inte orimligt att göra en sådan tolkning.