sou · GOB350d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Varuspelsautomaterna fungerar i sådana fall i princip som värde- automater. För spelanordnaren har varuspelsautomaten bl.a. den för- delen jämfört med värdeautomaten att det inte finns något krav på att värdet av vinsterna skall motsvara viss minsta procent av insatsernas värde. Det allmänna har inte heller någon möjlighet att kontrollera insatser och vinster. Detta har medfört att varuspelsautomaterna delvis konkurrerat ut värdeautomaterna. Härigenom har det allmänna eller allmännyttiga ändamål gått miste om en del av tilltänkta spelintäkter som i stället tillfaller privata intressen. I delbetänkandet kom utred- ningen fram till att de traditionella varuspelsautomaterna – dvs. lyftare o.d. som ger vinst i form av kramdjur etc. – alltjämt skulle vara tillåtna, men att övriga varuspelsautomater i princip borde förbjudas. Utredningen konstaterade att bedömningen av om en varuspels- automat skall tillåtas eller förbjudas bör bygga på en bedömning av flera olika faktorer och att det mot den bakgrunden inte är lämpligt att i lagtext försöka precisera hur automaterna skall vara beskaffade med avseende på vinstmöjligheter eller möjligheter att betala ut vissa typer av varuvinster. Vidare slog utredningen fast att en varuspelsautomat inte skall godkännas om det på grund av automatens beskaffenhet eller de varor som används som vinster finns en inte obetydlig risk att automaten kommer att användas för spel, direkt eller indirekt, om pengar. Det borde vidare, enligt utredningen, ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att i föreskrifter närmare ange vilka typer av varuspelsautomater som bör godkännas. Utredningen förordade också märkning av automaterna, en märk- ning som skulle bestå av tillståndshavarens namn för att underlätta identifikationen av automaten. När det sedan gällde avgränsningen av de platser där automaterna skulle få finnas ansåg utredningen att övervägande skäl talade för att en begränsning skulle ske av dessa platser till tivolin och liknande. fick spel på varuspelsautomater anordnas i samband med offentliga nöjestillställningar, hotell- och restaurangverksamhet där serveringstillstånd fanns eller spelet ändå kunde anordnas utan olägenhet samt i samband med bingospel. För en begränsning till tivolin, marknader o.d. talade enligt utredningen bl.a. kontrollskäl samt en övertygelse om att det oönskade inväxlingsförfarandet skulle få en mycket begränsad omfattning. Utredningen föreslog därutöver ett förbud mot inväxling av varu- vinster mot kontanter samt ett straffstadgande knutet därtill. Sammanfattningsvis föreslog utredningen följande ändringar i lotterilagen avseende varuspelsautomater. Krav på att automaterna skall vara typgodkända med angivande av förutsättningarna härför och delegation av föreskriftsrätt (14 §), en begränsning av den plats där spel på varuspelsautomater får anordnas till tivolin eller liknande, en sänkning av värdet av högsta insats från sex till , krav på att varje spelautomat skall vara märkt med tillståndshavarens namn och delegation av föreskriftsrätt i fråga om spelplats, speltid och märkning (25 §), krav på tillstånd för innehav och införsel av varuspelsautomater (28–31, 47 §§) samt införandet av förbud mot inväxling av varuvinster mot kontanter och en kriminalisering av detta förbud (37 a § och 54 §). Utredningens förslag fick ett blandat mottagande under remissför- farandet. Regeringen lade i prop. 1998/99:80 fram en begränsad del av utred- ningens förslag. De lagändringar som sedermera genomfördes och trädde i kraft innebar följande i fråga om varuspelsautomater. Spel på varuspelsautomater får endast anordnas i samband med en offentlig nöjestillställning i form av eller liknande (25 § första stycket 1). Värdet av spelarens insats får uppgå till högst 1/7 000 basbelopp dvs. ca (25 § första stycket 2). Varje spelautomat skall förses med tillståndshavarens namn (25 § första stycket 4). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela sådana föreskrifter om spelplats, speltid och märkning av spelautomater som avviker från 25 § första stycket 1 och 4 (25 § andra stycket). Varuspelsautomater får innehas bara efter tillstånd. Sådan automat får dock innehas utan särskilt tillstånd av den som har tillstånd enligt 25 § att anordna sådant automatspel och automaten omfattas av speltillståndet, av automatinnehavarens dödsbo av längst från dödsfallet, av automatinnehavarens konkursbo längst intill dess konkursen har avslutats och av den som har fått sitt tillstånd att inneha automaten återkallat, till dess att har förflutit från det att beslutet om återkallelsen vann laga kraft (28 § första och andra styckena). Tillstånd till innehav får förenas med särskilda villkor samt med kontroll- och ordningsbestämmelser (28 § tredje stycket). Införsel till landet av varuspelsautomater är tillåten endast för den som har rätt att enligt 28 § första stycket eller andra stycket 1 inneha sådan automat (29 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva undantag från 28 § första stycket och 29 § i fråga om varuspelsautomater som innehas på fartyg i internationell trafik för spel på fartyget eller i yrkesmässig verksamhet för tillverkning, reparation eller liknande (30 §). I fråga om rätten att hantera oförtullade varuspelsautomater gäller lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införsel- reglerade varor m.m. (31 §). En vinst som betalas ut i samband med spel på en varuspelsautomat får inte lösas in mot en annan vara eller mot kontanter av den som anordnar lotteriet, den som innehar den plats där lotteriet tillhanda- hålls, den som bedriver näringsverksamhet där, eller ombud för sådana personer som nämnts (37 a §). Lotteriinspektionen prövar frågor om tillstånd enligt 28 § att inneha varuspelsautomater (47 §). Till böter eller fängelse döms den som upp- såtligen eller av grov oaktsamhet olovligen innehar en varuspels- automat. I ringa fall döms inte till ansvar. Är brottet grovt döms till fängelse i högst (54 §). Den punktskatt om per varuspelsautomat som infördes slopades med anledning av nämnda ändringar. De angivna lagändringarna trädde, som nämnts, i kraft . I fråga om tillstånd att anordna spel på varuspelsautomater som beviljades före gäller äldre bestämmelser till utgången av . Den som vid lagens ikraftträdande innehade en varuspels- automat med tillstånd enligt 25 § får inneha automaten utan tillstånd som avses i 28 § till utgången av . Det kan noteras att det skedde en stor ökning av antalet ansökningar om tillstånd att anordna spel på varuspelsautomater före . Efter har endast två ansökningar inkommit och Lotteriinspektionen har, enligt uppgift, ännu inte beviljat några tillstånd enligt de nya reglerna om varuspelsautomater. Några nya problem vad avser varuspelsautomater har inte påtalats för utredningen. De förslag som utredningen lade fram i delbetänkandet men som inte genomförts gällde dels krav på typgodkännande av varuspels- automater, dels kriminalisering av förbudet mot inväxling av varu- vinster mot kontanter. Utredningen anser alltjämt att förslagen i fråga om typgodkännande av varuspelsautomater skall genomföras. Enligt utredningen kvarstår de skäl som redovisats i delbetänkandet och som i huvudsak också angetts i det föregående. Utredningen anser att det är av stor vikt för att man skall kunna komma till rätta med de problem som påtalats beträffande varuspelsautomaterna att även förslagen om typgodkännande genom- förs. Därigenom skulle tillsynen och kontrollen underlättas. Även om varuspelsautomaterna endast kommer att få ställas ut i samband med eller liknande kan gränsdragningsproblem uppstå vid avgörandet av vad som är att anse som eller liknande, vilket kan leda till att varuspelsautomaterna även får en inte ringa utbredning. Några bärande argument mot införandet av regler om typgodkännande har enligt utredningens mening inte framförts under remissbehandlingen. När det gäller genomförandet av lagstiftningen och den närmare utformningen av reglerna om typgodkännande hänvisas till avsnitt 10.6. Utredningen är fortfarande av den uppfattningen att en kriminali- sering av förbudet mot inväxling av varuvinster mot kontanter skulle vara den mest adekvata och verkningsfulla åtgärden för att komma till rätta med det oönskade inväxlingsförfarandet. Mot bakgrund av vad som uttalats under remissbehandlingen, bl.a. från och Överåklagaren i , anser utredningen dock att de åtgärder som finns att tillgå i form av varning och återkallelse av tillstånd samt föreläggande och förbud vid vite tills vidare kan vara tillfyllest under förutsättning att åtgärderna verkligen utnyttjas av tillsynsmyn- digheten. Vidare anser utredningen, som framgått av ansnitt 9, att det finns skäl att införa en lämplighetsprövning av dem som önskar anordna spel på varuspelsautomater, motsvarande vad som gäller för anordnare av restaurangkasinospel. Utredningens förslag beträffande varuspelsautomater föranleder ändringar i 14 och 25 §§. Tillstånd att anordna spel på värdeautomater får meddelas om följande förutsättningar är uppfyllda. –Spelet skall anordnas i samband med hotell- och restaurang- verksamhet för vilken serveringstillstånd finns eller i samband med bingospel, –värdet av spelarens insats får uppgå till högst 1/7 000 basbelopp per spel (ca ), –värdet av högsta vinsten får uppgå till högst etthundra gånger insatsen (), –högst fem värdeautomater får placeras på varje spelplats, –värdet av vinsterna i spelet skall motsvara av insatsernas värde, –spelautomaterna skall kunna kontrolleras genom tele- och data- baserade kommunikationssystem, –varje spelautomat skall förses med tillståndshavarens namn eller något annat kännetecken, –det skall kunna antas att spelautomaten inte kommer att användas för något annat ändamål än den enligt ansökan är avsedd för, och –det skall kunna antas att god ordning kommer att råda inom den lokal eller på den plats där spelet skall bedrivas. Tillstånd att anordna spel på värdeautomater får endast lämnas till ett spel- företag som ägs av staten. Regeringen beslutade att ge dåvarande AB Tipstjänst, numera AB , tillstånd att anordna spel på värdeautomater. Tillståndet gäller, enligt nya beslut, t.o.m. och omfattar högst 7 000 värdeautomater på restauranger och 500 värde- automater i bingohallar. Antalet värdeautomater som ställts ut var /98 1 949, /99 3 946 och /2000 5 148. En utvärdering av verksamheten skulle enligt tillståndsbeslutet ske då 5 000 värdeautomater placerats ut och en sådan utvärdering har också gjorts. De värdeautomater som AB anordnar spel på är av två modeller, en amerikansk och en kanadensisk. Spelet saluförs under varumärkena och . Varje värdeautomat är kopplad till en centraldator hos AB i . En kontrollterminal finns hos Lotteriinspektionen i . Varje transaktion kan utläsas på centraldatorn. Det finns således en full- ständig kontroll av spelet på värdeautomater. Enligt villkoren för spelet på värdeautomaterna skall överskottet av verksamheten tillfalla den lokala barn- och ungdomsverksamheten hos ideella föreningar. Om spelaren väljer att ta ut sin vinst och återstående insats erhåller han ett värdebevis ur automaten. Detta värdebevis kan inlösas på spel- stället och spelaren kunde tidigare erhålla högst av vinsten i kontanter. Resterande del av vinsten erhölls i presentkort. Reglerna för värdeautomatspel kritiserades bl.a. av de restaurang- ägare som har värdeautomater placerade i sina restauranger. De anförde bl.a. att spelarna var missnöjda med att högst av vinsten fick växlas mot kontanter och att detta medförde att svartväxling före- kom, dvs. spelaren sålde sitt värdebevis till någon person på spelstället och erhöll därvid en viss lägre summa kontant. Restaurangägarna framhöll att systemet med värdebevis och presentkort var omständligt. Från spelanordnaren, AB , anfördes att det har varit svårt att få värdeautomaterna utplacerade på restauranger. Värdeautomaterna har inte haft tillräcklig attraktionskraft i konkurrens med bl.a. varu- spelsautomaterna. Detta medförde kritik också från folkrörelsernas sida; de belopp som utlovats till barn- och ungdomsverksamheten har inte erhållits. Utredningen behandlade dessa problem i delbetänkandet (s. 34 f.f.). Utredningen konstaterade att det var uppenbart att värdeautomaterna från det allmännas synpunkt hade stora fördelar jämfört med andra automatspel, bl.a. gick överskottet från verksamheten till ett allmän- nyttigt ändamål och det allmänna hade en fullständig ekonomisk kontroll över verksamheten. Utredningen anförde att många skäl talade för att tillåta ett högre kontantbelopp än men att en ändring till ett högre kontantbelopp skulle medföra att spelandet på värdeauto- materna skulle öka och därmed också risken för att några spelare skulle åsamkas större förluster än enligt då gällande ordning. En sådan utveckling stred, enligt utredningen, mot de principer för automatspel som gällt sedan förbudet mot de enarmade banditerna infördes . Utredningen påpekade dock att det finns vissa skillnader mellan de s.k. enarmade banditerna och en ordning med värdeautomater som skulle medge en kontantutbetalning om t.ex. mot nuvarande . Dessa skillnader är bl.a. att de s.k. enarmade banditerna gav utdelning i pengar direkt från automaten, medan värdeautomaterna ger utdelning i form av ett värdebevis som kan lösas in mot pengar upp till visst belopp, att spel på värdeautomater – till skillnad från vad som gällde för spel på enarmade banditer – kan anordnas endast i samband med restaurangrörelse, att det för spel på värdeautomater gäller – också till skillnad mot vad som gällde för de enarmade banditerna – en åldersgräns samt att överskottet av spelet på värdeautomaterna går till allmännyttiga ändamål med en i princip fullständig kontroll över verksamheten från det allmännas sida. Utredningen föreslog mot denna bakgrund att värdet av högsta vinsten skulle bestämmas till och att hela detta belopp skulle kunna växlas in mot kontanter, varvid hanteringen av presentkort skulle försvinna. I förtydligande syfte föreslog utredningen att det uttryckligen i lag- texten skulle anges att vinsterna skall betalas ut i form av värdebevis. Utredningen föreslog vidare att spel på värdeautomater skulle få bedrivas i bingohallar under förutsättning att spelet skedde i samband med bingospelet. Slutligen föreslog utredningen, som en följd av att värdet av högsta vinsten skulle uppgå till , att insatsen skulle få uppgå till högst 1/7 000 basbelopp (ca ) och värdet av högsta vinsten till högst 100 gånger insatsen. Samtliga av utredningens förslag i fråga om spel på värdeautomater genomfördes så när som på förslaget att det särskilt i lagtexten skulle anges att vinster skall betalas ut i form av värdebevis. Detta kommen- terades inte särskilt i regeringens förslag men föranleddes möjligen av att den föreslagna regleringen inte ansågs stå i överensstämmelse med definitionen av värdeautomat i 6 § första stycket 3 lotterilagen. Där anges bl.a. att en värdeautomat är en spelautomat som betalar ut vinst bara i form av värdebevis, spelpolletter eller liknande. De lagändringar som genomfördes beträffande värdeautomaterna trädde i kraft något senare än övrig lagstiftning om automatspel, nämligen , men utan övergångsbestämmelser. Detta beror på att AB under remissbehandlingen uppgav att det av tekniska skäl skulle vara förenat med stora svårigheter att under en övergångstid arbeta med dubbla system för vinstens storlek. Under remissbehandlingen och även därefter har diskussionen beträffande hanteringen av värdeautomaterna fortsatt. Vad som sålunda förekommit föranleder emellertid inte utredningen att föreslå ytter- ligare lagändringar. Reglerna om s.k. förströelseautomater finns i lagen (1982:636) om anordnande av visst automatspel. Lagen tillämpas på sådana spel på mekaniska eller elektroniska spelautomater som anordnas för allmän- heten eller som i annat fall anordnas i förvärvssyfte och som inte ger vinst eller ger vinst endast i form av frispel på automaten. Lagen tillämpas också på uppställning av sådana automater i lokaler eller på platser till vilka allmänheten har tillträde. Däremot gäller lagen inte uppställning av spelautomat eller anordnande av spel på fartyg i reguljär trafik (1 §). Tillstånd krävs för att anordna automatspel eller att ställa upp en spelautomat i annat fall än vid offentlig tillställning av tillfällig karaktär. Frågor om tillstånd prövas av socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skall anordnas eller där spelautomaten är avsedd att ställas upp. Tillstånd får inte meddelas utan att polismyndigheten hörts i ärendet (3 §). När det gäller kraven för tillstånd föreskrivs bl.a. att den som anordnar automatspel skall svara för att spelautomaten inte används för annat ändamål än den är avsedd för, att god ordning råder inom den lokal eller på den plats där spelet bedrivs samt att barn och ungdom inte otillbörligen lockas att delta i spelet (2 §). Vid prövning av till- ståndsansökan skall socialnämnden bedöma risken för att en spel- automat kommer att användas för annat ändamål än som avses med ansökan eller för att verksamheten kan komma att äga rum i strid mot 2 § eller bedrivas i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom. Vid prövningen skall särskilt beaktas sökandens lämplighet, antalet spelautomater för vilka tillstånd söks, spelens beskaffenhet samt lokalens eller platsens ändamålsenlighet och belägenhet (4 §). Tillstånd att anordna automatspel får förenas med föreskrifter om lägsta ålder för tillträde och tider när spelverksamheten får bedrivas samt andra före- skrifter som behövs för att motverka att spelverksamheten förorsakar bristande ordning eller bedrivs i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom (5 § 1 st.). Det är socialnämnden som utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen och meddelade föreskrifter (7 §). Om det efter tillståndsbeslutet uppkommer missförhållanden till följd av spelverk- samheten får socialnämnden meddela nya eller ändrade föreskrifter (5 § 2 st.). Vidare får socialnämnden återkalla ett tillstånd om automat- spel har anordnats i strid mot 2 § eller mot meddelade föreskrifter, om spelautomaten använts för annat ändamål än tillståndet avser eller om annars förutsättningar för tillstånd inte längre föreligger (6 §). har rätt att få tillträde till de lokaler och platser där automat- spel anordnas eller spelautomater annars finns uppställda samt att infordra upplysningar från den som anordnar spelet eller låtit ställa upp automaten (7 § 2 st.). För att få tillträde till lokaler och platser samt för att få upplysningar får socialnämnden förelägga vite samt, för att bereda sig tillträde, anlita biträde av polisen (8 §). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anordnar automatspel eller låter ställa upp en spelautomat i strid mot 3 § eller bryter mot meddelade föreskrifter döms, om gärningen inte är ringa, till böter eller fängelse (9 §). För den här typen av automatspel har kritiken gällt främst att det förekommer olagligt spel och att spel förekommer i olämpliga miljöer. Det olagliga spelet består bl.a. i spel om pengar på s.k. pokermaskiner och fruktmaskiner. Spelanordnaren och spelaren kommer då överens om att penningvinster skall utgå vid erhållandet av vissa kombinationer eller poäng. Det förekommer också att spelautomater ställs upp utan att tillstånd sökts och att spelanordnaren hävdar att tillstånd inte krävs vare sig enligt automatspelslagen, eftersom vinst inte utbetalas av automaten utan endast i anslutning till spelen, eller enligt lotterilagen, eftersom spelen innehåller skicklighetsmoment och således inte utgör lotteri utan tävling. Som framgår av lagtexten är automatspelslagen en social skydds- lagstiftning som har till syfte att motverka uppkomsten av olämpliga miljöer för barn och ungdomar. Av utredningens undersökningar fram- går att förströelsespelen utgör ett växande problem, främst i storstads- Det beror främst på att det i stor utsträckning förekommer spel om pengar på förströelseautomaterna. Många ungdomar förstör sin ekonomi och riskerar därmed att dras in i kriminalitet. Såsom påtalats i delbetänkandet (s. 39 f.) är det naturligtvis praktiskt omöjligt att helt förhindra att spelare och spelanordnare avtalar om penningutbetalning i anslutning till spelen. Däremot anser utredningen att man i stor utsträckning kan eliminera risken för dylikt illegalt spel genom att förhindra att tillstånd ges för automater av den typ som pokermaskiner representerar, dvs. automater där spelförloppet till huvudsaklig del är beroende av slumpen. Ett förslag härom lades fram i delbetänkandet, men genomfördes inte. Enligt regeringens mening fanns det skäl att avvakta utredningens slutbetänkande som, enligt regeringen, bedömdes skulle komma att innehålla förslag om en samlad reglering av alla former av automatspel (prop. 1998/99:80 s. 44). Utredningen anser att förslaget nu bör genom- föras. Härigenom skulle till exempel de spel som inte till någon eller mycket liten del kan påverkas av spelarens skicklighet och som i huvudsak används vid illegalt spel, främst de s.k. pokermaskinerna, försvinna. Detta skulle, som också framhölls i delbetänkandet, kunna åstadkommas inom ramen för ett förfarande med typgodkännande, där varje automattyp skall godkännas genom den centrala tillsynsmyndig- hetens försorg eventuellt med hjälp av (). När det gäller den närmare utformningen av reglerna om typgodkännande hänvisas till avsnitt 10.6. Frågor om tillståndsgivning, tillsyn och kontroll behandlas närmare i avsnitt 16. Som framgår av det avsnittet föreslår utredningen att till- ståndsgivningen vad gäller förströelseautomater flyttas från kommun- erna till Lotteriinspektionen. I delbetänkandet förordade utredningen att lotterilagen och automat- spelslagen skulle sammanföras i en gemensam lag men lade inte fram något förslag härom. Utredningen föreslår nu att bestämmelserna i automatspelslagen förs in i lotterilagen. Förslagen rörande förströelseautomater föranleder dels en ny para- graf, 27 a §, dels ändringar i bl.a. 6 (i utredningens förslag 4 §), 14 och 43 §§. Lottförsäljningsautomater räknas sedan gammalt inte till automatspelen av den anledningen att något spel i vedertagen mening på dessa automater inte varit möjligt. En lottförsäljningsautomat utgör enligt lotterilagen ett s.k. egentligt lotteri. Den skall förse deltagaren med en lottsedel som antingen är en vinstlott eller en nitlott. I nu gällande lotterilag är elektroniska lottförsäljningsautomater inte tillåtna. I 4 § andra stycket lotterilagen anges nämligen – förutom att automaten skall förse deltagaren med en lottsedel – att lottförsäljningsautomaten inte får vara utrustad med en slumpvalsgenerator eller ett elektroniskt minne. Skälet till bestämmelsen var, enligt vad som uttalades i prop. 1993/94:182 s. 23, att lottförsäljningsautomater med sådan utrustning till förväxling liknar de värdeautomater som infördes. Från folkrörelsernas sida har det framförts önskemål om att få bedriva försäljning av lotter genom elektroniska lottförsäljnings- automater. Man har anfört att den automat man avser, Oasis-automaten, som distribuerar elektroniska skraplotter inte påverkas av slumpval eller minne och att det minne som finns i automaten endast används för att hålla reda på sålda och osålda lotter. Såsom angavs i delbetänkandet liknar den här typen av lottför- säljningsautomat till det yttre en värdeautomat. Skillnaden ligger i att det inte går att spela på Oasis-automaten på samma sätt som på en värdeautomat; kunden kan inte alls påverka utfallet vid lottköpet. I en värdeautomat finns däremot ett program i själva spelautomaten och spelaren kan i viss mån påverka spelet genom att t.ex. stoppa spelet eller välja storlek på sin insats genom att t.ex. dubbla denna. Något sådant spelmoment finns alltså inte i lottförsäljningsautomaten.