sou · GOB377d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Även om problemet är av begränsad omfattning kan det för varje enskild flicka var mycket komplicerat. Jag välkomnar därför att frågor som rör flickor med utländskt ursprung belyses och att metoder utvecklas för att på bästa sätt hjälpa dem och deras föräldrar. Fysisk bestraffning är alltid av ondo Invandrarfamiljers mer traditionella sätt att ibland fysiskt bestraffa barn har diskuterats inom såväl som i medierna. känner tveksamhet inför hur den skall förhålla sig till barnen och familjerna. Familjen tar väl hand om barnen i övrigt men använder aga som en del i uppfostran. Förhållandena påminner om det som var accepterat i för en generation sedan. Forskningens svar är tydligt. som refererar flera rapporter, skriver (1996) att fysisk aga som disciplinering i uppfostran är skadligt för barn och att det gäller i alla kulturer. Kunskap krävs för att mötet mellan den traditionella familjen och skall bli konstruktivt Om inte har kunskap om olika familjestrukturer kan det uppstå problem. Det visar både Al-Badawi och Kamali som hävdar att bristande kunskap kan göra det svårt att hjälpa barnen och familjerna. Al-Badawi, som har lång erfarenhet av samarbete med olika social- förvaltningar i invandrartäta områden, framhöll vid ett möte med utredningen att de socialförvaltningar som har en god kunskap om olika familjestrukturer och om hur själva migrationen påverkar familjer kan ge stöd till både barn och familjer på ett konstruktivt sätt. Barn och unga med utländsk bakgrund 187 Kamali beskriver en scen där , som inte har kunskap om de normer som gäller i familjen, kallar till familjesamtal. Utgångs- punkten är att behandla alla lika, att alla har samma rätt att komma till tals. Genom detta har man skapat ett första hinder för vidare kontakt med familjen. Som sagts är många familjer dessutom vana vid att lösa problem inom familjen. Från familjernas sida kan samtalet med upplevas, inte som ett sätt att lösa problem, utan som en akt av myndighetsutövning. Därtill kommer en från hemlandet grundad misstro mot myndigheter i allmänhet. Familjen kan känna sig hotad och det finns risk för att den unge, som orsakat att kontaktat familjen, blir betraktad som det svarta fåret. Den unge kan bli farlig för familjen och riskerar att stötas ut. Den unge kan ta avstånd från båda systemen, familjen såväl som samhället, med risk för att hans situation förvärras. I förlängningen, om inte lyckas hjälpa den unge, kan ett omhändertagande bli nödvändigt. Ett skäl till att situationen kan bli så dramatisk som skisserats ovan har att göra med att många familjer lever under stress, hävdar . Han visar hur flytten till kan påverka familjen. Man har förlorat mycket och upplever stark otrygghet. I sökandet efter trygghet försöker familjen upprätthålla den traditionella strukturen och flyttar till ett invandrartätt område där omgivningens stöd finns för att leva på det hemvanda sättet. Familjen får stöd men blir isole- rad från det svenska samhället. En del vuxna kan inte orientera sig i detta samhälle. De blir beroende av sina barn som går i skolan och lär sig språket. Barnen blir tolkar för familjen och språkrör ut i samhället i stället för pappan. Barnen lär sig att de har rättigheter vilket ytterligare hotar pappans ställning. Konflikten med pappan går ofta ut över mam- man som lever i ett kraftfält mellan barnen och pappan. Det kan leda till kaos i familjen. Därtill kan komma att pappan, som var familjeförsörjare, är arbetslös. I stället kanske mamman har arbete. Pappans roll som förut var i toppen riskerar att hamna i botten. I detta läge finns stor risk att han börjar att utöva en strikt kontroll över sin familj – i synnerhet över flickorna. Denna kontroll kan bli ännu hårdare än vad den skulle ha varit i hemlandet. Tercan, konsult i integrationsfrågor, hävdar i en artikel (2000) att de föräldrar som stänger in sina döttrar går mycket längre än vad deras kultur egentligen påbjuder. Det har inte med heder att göra, anser Tercan. Det handlar i stället om kontrollbehov. Människor utvecklar dåliga beteenden när de inte har det bra. 188 Barn och unga med utländsk bakgrund Om placering av barn och unga med utländsk bakgrund Samma regler skall gälla oavsett om barnet eller den unge har svensk eller har utländsk bakgrund. Kan inte barnets behov tillgodoses i hem- met måste behovet tillgodoses på annat sätt. I praktiken kan det emel- lertid vara vanskligt att placera barn utanför hemmet utan att ta hänsyn till deras kulturella bakgrund. Detta har flera orsaker. gör i boken (1993) en genomgång av olika kulturspecifika faktorer som behöver beaktas inför en placering. Följande frågor kan ställas: Hur mycket vikt skall man lägga vid olika uppfostringssätt och sanktionsmönster? Vilket familjehem skall väljas? Skall barnet placeras i en familj av samma kultur eller i en svensk? Är en placering på en institution mindre hotfull för familjen? Hur kan man värdera konsekvenserna av att omhänderta barn och unga från andra kulturer? Bränner man broar och förvärrar barnets situation? Leder omhändertagandet till att barnet bryter med sin kultur och blir avvisat av sin familj? Vad innebär det i förlängningen för barnet? Det finns mycket som talar för att det underlättar för barnet, föräld- rarna och familjehemmet om familjehemmet kommer från samma kul- tur. Men det förutsätter att familjehemmet i övrigt har de kvalifikatio- ner som behövs för att ge barnet en god omvårdnad. I praktiken kan det visa sig omöjligt att finna en sådan familj inte minst därför att det helt enkelt inte ingår i traditionen att placera ett barn eller en tonåring i en annan familj. I många fall blir en institution ett alternativ – ett alter- nativ som är särskilt vanligt när det gäller ungdomar. Dessa problem är inte unika för barn med utländsk bakgrund. Samma problematik finns vid alla placeringar men de förstärks för barn med en annan kulturell bakgrund än den svenska. Alla barn som place- ras utanför hemmet byter i en mening kultur även om det är inom en och samma. Även i dessa fall försöker man undvika alltför stora skill- nader mellan barnets familj och familjehemmet dels för att undgå att barnet splittras för mycket, dels för att underlätta samarbetet mellan familjehemmet och föräldrarna. Barn och unga med utländsk bakgrund 189 12.1Samma lag för alla men metoderna att möta barn och unga med utländsk bakgrund behöver förbättras Jag har beskrivit några olika situationer där kommit i kontakt med ungdomar med utländsk bakgrund och deras familjer. Min uppfattning är att det inte finns skäl att ändra LVU för att på ett bättre sätt kunna möta dessa ungdomar och deras behov. LVU kan och skall tillämpas om barn och unga far så illa i sina familjer eller far så illa med sig själva att det finns en påtaglig risk för att deras hälsa och utveckling skadas. Lagen gäller lika för såväl familjer med utländsk bakgrund som svenska familjer. Vad som däremot krävs, på många håll, är bättre metoder och mer kunskap om kulturens och invandrarskapets betydelse för att kunna hjälpa familjerna och ungdomarna innan läget blir så allvarligt att en placering blir nödvändig. Migration är en dynamisk process som inne- bär en fysisk och psykisk förflyttning och rum. måste ha kompetens att avgöra var familjen befinner sig i integrations- processen och måste beakta familjens hela situation dvs. bakgrund, tra- dition och aktuella förhållanden, för att finna lösningar som gagnar den unge. Jag anser därför att det är självklart att som möter barn och unga med utländsk bakgrund skall ha tillgång till expertis i form av konsulter med kunskap om olika familjestrukturer och migra- tion samt handledning för att utveckla arbetet och förhindra place- ringar. (SOU 1998:31) framhåller att det inter- kulturella samarbetet måste utvecklas. Kommittén konstaterar att det finns behov av kompetens för att skapa kulturanpassade arbetsmetoder av god kvalitet. De familjer som kommit till har varit med om en långvarig och komplicerad process som för med sig förändringar av social, psykisk och fysisk natur både hos individer och familjer. Kun- skapen om detta behöver fördjupas liksom kunskapen om olika familje- strukturer. och andra som möter familjer från olika delar av världen och som har till uppgift att hjälpa dem vidare i det svenska samhället behöver denna kunskap för att på ett bra sätt möta familjerna. Kommittén föreslog att det i högskoleutbildningarna för blivande socionomer, psykologer, sjuksköterskor och läkare skall ingå en kurs som omfattar minst 5 poäng i migrationskunskap, flyktingkunskap och interkulturell kommunikation. Jag ansluter mig till detta förslag. Jag anser också, i likhet med forskare vid forskning, , att invandrarföräldrar behöver mer 190 Barn och unga med utländsk bakgrund information om det svenska samhället, lagstiftningen och synen på relationen mellan barn och föräldrar. I arbetet med att hjälpa och stödja familjer med utländsk bakgrund kan inte stå ensam, till det behövs flera krafter i sam- hället som barnomsorg och skola. Jag vill åter betona vikten av sam- hällets generella insatser för att förebygga en negativ utveckling hos barn och unga. 13Socialtjänstens barn i statistisk belysning En majoritet av barn och unga i samhällsvård kommer från familjer som har en mängd olika problem, ekonomiskt, socialt och känslo- mässigt. Barn med utländska föräldrar är överrepresenterade bland de barn som varit placerade enligt både socialtjänstlagen och LVU. För närmare tre fjärdedelar av alla som var placerade tvångs- mässigt utgjorde brister i hemmiljön orsa- ken. barn- och ungdomsvård berör en liten andel av alla barn i . var cirka 13 000 i dygnsvård varav cirka 9 000 frivilligt och cirka 4 000 med tvång. Cirka 130 barn och ungdomar var omhändertagna . Något fler pojkar än flickor var i dygnsvård . Antalet barn och unga som varit i dygnsvård visar en viss ökning under den senare . Antalet barn och unga som blivit omhändertagna har också ökat . De flesta barn och unga placeras i familjehem men institutions- placeringarna ökar. De privata HVB-placeringarna har ökat kraftigt . Barn med långa vårdtider handlar huvudsakligen om barn som placeras i späd ålder. Två tredjedelar av alla som placeras är i vård under högst . De barn som har haft samhället som förälder från vaggan till myndighetsdagen är mycket få. Endast av de barn som har varit placerade är omhändertagna enligt LVU. De s.k. jojo-barnen, dvs. de barn som kommer hem och sedan placeras i vård igen är en mycket liten och ovanlig grupp. Av öppenvårdsinsatserna är kontaktperson eller kontaktfamilj den insats som ökat mest . Ungdomar kan enligt det s.k. mellantvånget – 22 § LVU – tvingas att ha regelbunden kontakt 192 barn i statistisk belysning med en kontaktperson eller delta i behandling. Mellantvånget har tillämpats i mycket liten utsträckning. är det land i där flest barn placeras utanför hemmet. Däremot hade minst andel tvångsomhändertagna. Högst andel hade och , medan hade något högre andel tvångsomhändertagna än . En majoritet av de barn och unga som tas om hand för samhällsvård kommer från familjer som är marginaliserade och har en mängd olika problem, ekonomiskt, socialt och känslomäs- sigt. Enligt (1996 b) och (1988) framgår detta av många svenska undersökningar. Även i engelska undersökningar ges en bild av fattigdom bland de familjer vars barn tas om hand av samhället. Mammorna är ofta ensamstående och papporna frånvarande i barnens liv. Bilden kompletteras nu med nya data. Barn med utländska föräldrar är överrepresenterade bland de barn som varit placerade enligt både socialtjänstlagen och LVU. En tredjedel av alla barn och ungdomar som var placerade hade en eller båda föräldrarna födda utomlands. Överrepresentationen bland små barn är huvud- sakligen begränsad till finska familjer. Bland tonåringarna är över- representationen mycket stor i vissa invandrargrupper. Det gäller främst bland barn med finsk, afrikansk och latinamerikansk bakgrund. 13.1Brister i barnets hemmiljö är främsta orsak till vård enligt LVU För närmare tre fjärdedelar av alla som var placerade med tvång utgjorde brister i hemmiljön orsaken. Det är svårt att få närmare data om varför barn och unga placeras. Det enda som redovisas i den officiella statistiken är vilket lagrum som använts. Men några studier finns och de refereras i och Vinner- ljung (1999). De visar att den främsta orsaken till att barn placeras i familjehem är att familjen på något sätt bryter samman, 30–. Nästa lika vanligt är att föräldrarna missbrukar, 25–. Efter det kommer att föräldrarna är utvecklingsstörda eller på annat sätt brister i föräldraförmågan, . En tredje grupp är barn till barn i statistisk belysning 193 psykiskt sjuka föräldrar, . Få barn tas om hand på grund av misshandel eller sexuella övergrepp, cirka 5–. En del barn tas om hand av flera orsaker . Siffrorna ovan överskrider därför . Tonåringar placeras av flera orsaker. Den vanligaste orsaken för pojkar är någon form av asocialt, företrädesvis kriminellt, beteende. Flickor placeras främst på grund av något annat socialt nedbrytande beteende. Det framgår av m.fl. i en kommande studie om sammanbrott vid tonårsplaceringar och av Årsrapport 97 från . 13.2Antal barn och unga i samhällsvård 1999 Barn- och ungdomsvård berör en liten andel av alla barn i Sve- rige. , är cirka fem per 1 000 barn i befolkningen placerade i familjehem eller på institution. Cirka sju per 1 000 barn i befolkningen har varit placerade i familjehem eller på institution, dvs. av alla 18-åringar, bosatta i på 18-årsdagen och födda –1980, har under sin uppväxt varit place- rade inom . Andelen är i övrigt i stort densamma som rapporterats för dem födda –1974 (, 1996 a och b). Den registrerade erfarenheten av dygnsvård före myndig ålder har således legat tämligen stabilt på . Cirka hälften av dem har placerats före tonåren. (, 1999). var drygt 13 000 barn placerade i dygnsvård enligt socialtjänstlagen eller LVU. Totalt var cirka 17 000 barn och ungdomar placerade i dygnsvård enligt socialtjänstlagen eller LVU. Bland dem som var placerade var huvuddelen , placerade på frivillig grund. Det betyder att cirka 9 000 var frivilligt placerade och att cirka 4 000 var placerade med tvång. Cirka 130 barn och ungdomar var omhändertagna . Något mer än hälften av alla barn och ungdomar som var placerade i dygnsvård är pojkar, mot flickor. Pojkarna förekommer oftare bland dem som placerats enligt LVU, i synnerhet bland de äldre, 18–, som blev omhänder- tagna. 194 barn i statistisk belysning Knappt hälften av dem som var placerade var . Antal barn och unga i vården ökar något Antalet barn och unga som varit placerade i dygnsvård visar en viss ökning . Det gäller både för dem som varit frivilligt placerade och för dem som varit placerade med tvång. Ökningen av de senare är liten och tycks enbart gälla dem som blivit placerade på grund av eget beteende, således de lite äldre barnen eller ungdomarna. Ökningen återfinns också när man relaterar antalet placerade barn till deras andel av befolkningen. Antalet barn och unga som blivit omhändertagna har också ökat . Ökningen ligger och handlar mest om unga pojkar med utländsk bakgrund. I reella tal rör det sig dock om små siffror. – 1999 är det mindre än en procent av alla barn i åldern 0–som under respektive år varit placerade i dygnsvård genom försorg. De flesta barn och unga placeras i familjehem men institutionsplaceringarna ökar Majoriteten av alla barn som placeras i dygnsvård återfinns i familje- hem. Men andelen har minskat påtagligt sedan socialtjänstlagens infö- rande, tvärtemot de politiska intentionerna som formulerades av lag- stiftaren. De familjehemsplacerade barnen eller ungdomarna utgjorde av samtliga påbörjade placeringar av barn och unga jämfört (Vinner- ljung m.fl. 1999). Antalet som var placerade på hem för vård och boende (HVB), ökade i motsvarande grad . Det finns en tydlig likformig utveckling i alla åldersgrupper. Omfattningen av offentliga HVB-placeringar har i stort varit medan den enskilda HVB-vården expanderat kraftigt. talar t.o.m. om en återinstitutionalisering av barnavården i alla åldersgrupper. Nämnas bör att HVB-vård oftast drivs i småskaliga former. Närmare tre fjärdedelar av dagens institutioner har nio platser eller färre och var femte har färre platser än fem (Sallnäs i en kommande studie). Att de enskilda, dvs. de privata HVB-placeringarna ökat kraftigt innebär att en redan mycket privatiserad vårdsektor blivit än mer pri- barn i statistisk belysning 195 Tillsammans med familjehemsplaceringarna utgör de privata HVB-placeringarna cirka 85–av samtliga placeringar. De offentliga huvudmännen står således för en mycket liten del av barn- och ungdomsvården. 13.3Många långtidsplacerade barn och unga har placerats som små Frågor som berör barn med långa vårdtider och som utredningen enligt direktiven har att ta ställning till handlar huvudsakligen om barn som placeras i späd ålder. Två tredjedelar av alla place- rade är i vård under högst . Kort eller medellång vårdtid är med andra ord det allra vanligaste. Det framgår av en statistisk undersök- ning som har genomfört för utredningens räkning. Undersökningen är en s.k. kohortstudie.1 Det innebär att data har använts för individer med gemensamt födelseår, fem årgångar inom en grupp. Dessa har följts i registret från födseln till myndighetsdagen. Samtliga uppgifter som presenteras baseras på registerinformation för alla barn födda –1980, som under sin uppväxt har varit i dygnsvård. Offentlig statistik över insatser för barn och unga utgörs huvudsakligen av olika former av tvärsnittsmått: exempelvis antal barn som var placerade i familjehem eller antal barn som var placerade i familjehem. I tvärsnittsanalyser, är barn som varit placerade i familjehem starkt överrepresenterade i förhållande till deras antal i åldersgrup- pen.2 En av de många fördelarna med studier av kohorter, dvs. av dem som är födda ett visst år, är just möjligheten att få representativa bilder av en grupps öden , ett slags rörliga bilder jämfört med tvär- snittsanalysens ögonblicksbild. För närmare redovisning av metod och felkällor se bilaga 3 där undersökningen presenteras i sin helhet. Av undersökningar framgår vidare att cirka en femtedel har fått samhällsvård . har mer eller mindre växt upp i dygnsvården och en mycket liten grupp av alla 1Se t.ex. Samet & Nunoz (1988) för en allmän diskussion om kohortstudier. 2Samma problem finns i socialbidragsstatistiken. Äldre socialbidragsforskning som använde sig av tvärsnittsstatistik kom fram till att de flesta socialbidrags- tagare var missbrukare eller gravt belastade på andra sätt. studier som har utgått från kohortdata ha funnit att denna grupp bara är en liten minoritet av alla som får/fått socialbidrag. Men extremgruppen är å andra sidan ständigt aktuell på (, 1994). 196 barn i statistisk belysning som varit i dygnsvård har knappt vistats alls i ursprungshemmet under uppväxten. Gruppen som har haft samhället som förälder från vaggan till myndighetsdagen är med andra ord mindre än 2 per 1 000. av de barn som placeras när de är eller yngre kommer att befinna sig i dygnsvård före vuxen ålder. För övriga barn som placeras före tonåren kommer runt var tredje att bli kvar i vård . Om man vänder på siffrorna framkommer det att av alla barn som har lång vårdtid, , kom i dygnsvård i 0–åldern. av alla med vårdtid placerades i förskoleåldern. Nästan tre fjärdedelar av den lilla gruppen som huvudsakligen växte upp som samhällsvårdade barn, dvs hade vårdtid, place- rades när de var 0–. Gruppen barn som blir kvar i dygnsvården domineras med andra ord av de barn som placeras i tidig eller t.o.m. mycket tidig ålder. Det är av alla med lång vårdtid, , som har varit placerade enbart enligt LVU. I absoluta tal rör det sig om en extremt liten grupp, 20–50 barn av alla barn födda ett visst år. Trenden i materialet verkar gå mot mer renodlad frivillig vård – även i gruppen med mycket lång vårdtid. 13.4Mycket få barn pendlar mellan hemmet och samhällsvården I debatten om barnavård talas det ofta om s.k. jojo- barn som pendlar mellan dygnsvård och ursprungshem under sin upp- växt. Däremot saknas i svensk statistik och forskning uppgifter om hur stor gruppen är. Med hjälp av kohortmaterialet har undersökningen visat hur ovanligt det är med jojo-barn. För detta syfte har skapats ett för svensk forskning och statistik nytt begrepp: vårdepisoder. I amerikansk forskning är det ett välkänt begrepp som återkommer i forskning om dygnsvårdssystemet. En vård- episod definieras som en sammanhängande period i dygnsvård, oavsett hur många beslut som fattas om vård och oavsett om barnet flyttar från ett barnhem till ett familjehem. Enligt definitionen bryts en vårdepisod när barnet är hemma . De s.k. jojo-barnen, dvs. de barn som kommer hem och sedan place- ras i vård igen , är mycket få i svensk barnavård oavsett hur gruppen definieras. Tre av fyra kommer till dygnsvården barn i statistisk belysning 197 och lämnar den efter för att aldrig mer återkomma. Om man med jojo-barn menar de barn som har varit i dygnsvård vid minst tre olika tillfällen under uppväxten utgör gruppen av alla barn som någonsin varit i dygnsvård. I absoluta siffror är de unge- fär 260 per åldersgrupp. Om definitionen bara omfattar barn som varit i dygnsvård under minst fyra olika perioder, återstår av alla dygnsvårdade barn, cirka 80 per åldersgrupp. Observera att observationsperioden är hela och att den inklu- derar alla former av placeringar under tonåren, även s.k. paragraf 12- hemsvård. Just vid avslutade paragraf 12-placeringar är återintagningar till dygnsvård vanliga. Sannolikt är tonåringars eget asociala beteende en vanlig orsak (m.fl. i en kommande studie om sammanbrott vid placeringar av tonåringar i dygnsvård). Detta reducerar gruppen jojo-barn ytterligare, eftersom begreppet jojo- barn vanligen avser barn som åter kommer i vård på grund av föräldrarnas bristande omsorg. Det utgör endast 150 av samtliga barn som föds ett visst år dvs. 150 av cirka 100 000 barn. Barn och unga och deras familjer kan vid behov få olika slags stöd från . En av de vanligaste insatserna är att de får en kon- taktperson eller kontaktfamilj. Det kan t.ex. innebära att ett barn får komma till en familj vissa veckoslut. Det är vanliga familjer som vill göra en insats för ett barn och dess familj ofta mot en låg ersättning. Kontaktperson eller kontaktfamilj är en insats som ökat . fick cirka 21 000 denna insats. Det finns studier, bl.a. (1992), som visar att det är en populär insats både hos dem som får den och dem som ger den. Andra öppenvårdsinsatser kan vara strukturerade öppenvårds- program eller personligt stöd. Ungdomar kan enligt det s.k. mellantvånget – 22 § LVU – tvingas att ha regelbunden kontakt med en kontaktperson eller delta i behandling. Mellantvånget har tillämpats i mycket liten utsträckning, endast i cirka 30 fall . Antalet placerade barn och unga och antalet barn och unga med öppenvårdsinsatser skall inte läggas ihop eftersom de barn och unga som får öppenvårdsinsatser ett visst år också kan vara placerade under . Det är i statistiken inte möjligt att särskilja dem. 198 barn i statistisk belysning Hur barn och unga tas om hand i är det land där flest barn placeras utanför hemmet. var knappt 10 per 1 000 av alla 0–17-åringar placerade utanför hemmet. Motsvarande siffra för var 6,3, 5,4, , 4,8 och 5,3 per 1 000. (Hestbæck 1998) Däremot hade minst andel tvångsomhändertagna, 1,0 per 1 000 barn och unga. Högst låg och , medan hade något högre andel tvångsomhändertagna än . Till viss del kan skillnaderna förklaras av hur de olika ländernas lagstiftningar defi- nierar tvångsbestämmelsen och vad som avses med placering utanför hemmet. Men skillnaderna är inte stora. Förklaringen får dock sökas i olika traditioner. och har t.ex. förhållandevis många omedelbara omhändertaganden. har mycket få. I och placeras barn och unga främst i familjehem.