sou · GOB379 · 2001-01-01 00:00:00 — Av det sagda framgår att direktivets bestämmelser om bättre rätt till mönster är tillgodosedda i svensk rätt. Utöver de nu behandlade bestämmelserna, som rör rätten till ett mönster, finns i ML ett antal regler av processrättslig karaktär som behandlar situationen när någon framställer ett påstående om bättre rätt (16 §, 17 § andra stycket och 32 § första stycket). Enligt stycke 5 och 6 i ingressen till direktivet är medlemsstaterna fria att bestämma de förfaranden som skall gälla vid bl.a. registrering av mönster och hävning av registreringar, eftersom det ansetts tillräck- ligt med en tillnärmning av de bestämmelser som mest direkt inverkar på den inre marknadens funktion. Något skäl att, med hänsyn till genomförandet av direktivet, ändra de bestämmelser, som reglerar för- farandet när fråga om bättre rätt uppstår, finns därför inte enligt utred- ningens mening. Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) 87 8.3Verkan av tidigare ansökningar och registreringar (artikel 11. Förslag: Bestämmelsen i ML (2 § andra stycket andra meningen) om att patent- eller varumärkesansökningar i vissa fall skall beaktas vid prövningen av en ansökan om mönsterregistrering bör upphävas. Detsamma bör ske med hindret mot registrering av ett mönster i vil- ket intagits ett tidigare registrerat mönster (4 § 2 e). Skälen för förslaget: Av ML i dess nuvarande lydelse framgår att mönster kan registreras om de väsentligen skiljer sig från vad som bli- vit känt före dagen för registreringsansökningen (2 § första stycket). Som känt anses allt som blivit allmänt tillgängligt, vare sig detta skett genom avbildande, utställande, saluhållande eller på annat sätt. Även ett inte allmänt tillgängligt mönster skall beaktas om det framgår av en mönster- eller patentansökan eller ansökan om varumärkesregist- rering, om dessa ansökningar sedermera blir allmänt tillgängliga (2 § andra stycket första meningen, se även SOU 1965:61 s. 126 f. och prop. 1969:168 s. 148 f.). Enligt mönsterdirektivet skall äldre inte allmänt tillgängliga ansök- ningar om mönsterregistrering och registeringar beviljade efter sådana ansökningar beaktas, förutsatt de sedermera blir allmänt tillgängliga. Detta uttrycks i artikel 11.1 d i mönsterdirektivet genom att mönstret anses konkurrera med en tidigare ansökan om mönsterregistrering eller en registrering beviljad efter en sådan ansökan. Av artikel 11.1 d i mönsterdirektivet följer således att en äldre inte allmänt tillgänglig ansökan om patent eller varumärkesregistrering inte kan hindra en senare ansökan om mönsterregistrering som görs innan patentet eller varumärket blivit offentligt. I direktivet nämns även att en ansökan om gemenskapsmönster eller en registrering beviljad efter en sådan ansökan skall få samma verkan som en nationell ansökan eller en beviljad mönsterregistrering. Som framgått tidigare är förordningen om gemenskapsmönster ännu inte beslutad varför några skäl inte nu finns att omnämna den i lagtexten. För att ML skall motsvara direktivet bör därför bestämmelserna i 2 § andra stycket andra meningen ML, och som rör ansökningar om patent respektive varumärkesregistreringar, upphävas. Den del av den nu behandlade bestämmelsen i ML som rör inte allmänt tillgängliga mönsteransökningar bör dock bibehållas. Därigenom tillgodoses genomförandet av artikel 11.1 d i mönsterdirektivet i svensk rätt. Utredningen föreslår dock vissa redaktionella förändringar av bestämmelsen. 88 Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) Som kommer att framgå av utredningens överväganden i avsnitt 11.3 skall kungörelse ske i samband med registrering. Något utrymme för att en i beviljad registrering inte skulle vara allmänt till- gänglig finns således inte. S.k. konkurrens i direktivets mening kan där- för bara uppstå i förhållande till en tidigare ansökan som sedermera blir allmänt tillgänglig. Av ML framgår att registrering inte utan vederbörligt tillstånd får ske av ett mönster i vilket intagits ett tidigare registrerat mönster. Bestämmelsen har ML varit i i kraft inte i någon större omfattning kommit att tillämpas. Artikel 11 i mönsterdirektivet reglerar uttömmande de omständig- heter som kan utgöra hinder mot en registrering av ett mönster. Efter- som direktivet inte tar upp den situationen att det i ett senare mönster intagits ett tidigare registrerat mönster bör bestämmelsen utgå. I sam- manhanget skall dock påpekas att ensamrättens omfattning enligt direktivet är sådan att vederbörligt samtycke förutsätts för att det senare mönstret skall kunna utnyttjas. Den praktiska skillnaden i för- hållande till vad som gäller torde därför inte bli alltför stor. 8.4Användning av vissa kännetecken m.m. (artikel 11. Bedömning: Någon ändring av svensk rätt är inte påkallad eftersom de bestämmelser i som hindrar registrering av mönster i vilka intagits vissa kännetecken som pekar ut annan än mönsterhavaren, dvs. 4 § 2 b) och c) samt del av 4 § 2 d), i allt väsentligt motsvarar mönsterdirektivet. Skälen för bedömningen: ML förbjuder att vissa kännetecken, som hänsyftar på annan än mönsterhavaren, tas in i ett registrerat mönster. Det gäller sådant som kan uppfattas som annans firma eller varukän- netecken eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller annans porträtt, när namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar en avliden person [4 § 2 b) och c), se även prop. 1969:168 s. 157 f]. Till detta kan även fogas förbudet att utan tillstånd ta in något i ett mönster, som kan uppfattas som titel på annans i skyddade litterära eller konstnärliga verk, i fall då titeln är egenartad (4 § 2 d). Bestämmelserna i har en motsvarighet i 14 § varumärkeslagen. Enligt artikel 11.2 a i direktivet är det förbjudet att utan tillstånd använda ett särskiljande kännetecken i ett senare mönster, om lagen i Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) 89 den berörda medlemsstaten eller gemenskapsrätten ger innehavaren av rätten till kännetecknet möjlighet att förbjuda detta. Bortsett från förbudet i ML mot användning av ett särskiljande kän- netecken finns bestämmelser i varumärkeslagen, firmalagen (1974:156), lagen (1978:800) om namn och bild i reklam och namnla- gen (1982:670), som i vissa fall ger innehavaren av rätten till ett sär- skiljande kännetecken möjlighet att förbjuda en användning av detta. Såvitt gäller det s.k. titelskyddet återfinns bestämmelser om detta i upphovsrättslagen (50 §). De hinder mot registrering som förekommer i artikel 11.2 a i direk- tivet fanns inte med i kommissionens ursprungliga förslag till direktiv. I samband med att bestämmelsen senare fogades till direktivet uttalade kommissionen (se s. 8 i KOM(96) 66 slutlig) följande. As this provision is intended to provide an exhaustive list of invalidity grounds, several grounds which exist in certain Member States, but were missing in the original proposal were added/.../. Because the instance of unauthorized use described in these new grounds can be prosecuted and prohibited by virtue of the relevant rights, the scope of these grounds is rather limited. Their main aim is to ensure that, regardless of the possibility of prohibiting infrigements, infringing rights can be taken off the design register, thus contributing to these registers clean. Artikel 11.2 a får mot denna bakgrund antas ha tillkommit i syfte att motverka att i registret tas in mönster, vilka innehåller något känne- tecken, som annan än sökanden har rätt till. Bestämmelsen leder häri- genom till att mönsterregistret hålls fritt från sådana mönster som gör intrång i annans rätt till ett visst särskiljande kännetecken. Samtliga de kännetecken som finns upptagna i 4 § 2 b), c) och del av d) ML åtnjuter i olika former skydd i ML eller annan lagstiftning, exempelvis firmalagen, varumärkeslagen, namnlagen och lagen om namn och bild i reklam. Sådana särskiljande kännetecken som skyddas av ML och annan lagstiftning bör enligt utredningens mening även fortsättningsvis kunna hindra en registrering (förutsatt ett inte erforderligt samtycke finns från innehavaren av rättigheten). I namnlagen i dess nuvarande lydelse har uttrycket släktnamn ersatts av efternamn. Enligt vad utredningen erfarit är frågor som rör namn som registreringshinder föremål för övervä- ganden. Mot denna bakgrund har utredningen inte nu funnit skäl att föreslå några förändringar av det begrepp som används i ML. Det framstår som mer lämpligt att denna fråga behandlas i ett slutbetän- kande då redovisat sina överväganden i denna fråga. 90 Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) 8.5Användning av sådant som skyddas av upphovsrätt (artikel 11.2 b) Bedömning: Någon ändring i av svensk rätt är inte nödvändig efter- som de bestämmelser i , som förbjuder att konstnärliga eller lit- terära verk samt fotografiska bilder utan tillstånd tas in i ett mönster, har sin motsvarighet i artikel 11.2 b i mönsterdirektivet. Skälen för bedömningen: Enligt ML är det inte tillåtet att utan till- stånd i ett mönster ta in något som kränker annans upphovsrätt till konstnärligt eller litterärt verk. Detsamma gäller sådant som kränker annans rätt till fotografisk bild (4 § 2 d). Ett litterärt eller konstnärligt verk skyddat av genom upphovsrätt (1 §). Fotografisk bild åtnjuter skydd enligt samma lag som en s.k. när- stående rättighet (49 a §). Enligt artikel 11.2 b i mönsterdirektivet kan ett mönster vägras registrering om det innebär en otillåten användning av ett verk som skyddas genom den berörda medlemsstatens lag om upphovsrätt. Av detta följer enligt utredningens mening, att någon ändring av ML med anledning av artikel 11.2 b i mönsterdirektivet inte är påkallad. 8.6Användningen av statsvapen och liknande symboler (artikel 11.2 c) Bedömning: Någon ändring av svensk rätt är inte påkallad eftersom ML (4 § 2 a) innehåller en motsvarighet till de hinder mot registre- ring som anges i artikel 11.2 c. Skälen för bedömningen: Enligt ML får ett mönster inte registreras om i mönstret utan tillstånd tagits in statsvapen, statsflagga eller annat statsemblem, statlig kontroll- eller garantibeteckning, annan beteckning som hänsyftar på svenska staten och därigenom ger mönstret en offici- ell karaktär, svenskt kommunalt vapen eller sådan internationell beteckning som åtnjuter skydd enligt lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar eller något som lätt kan förväxlas med vapen, flagga, emblem eller beteckning som nämnts (4 § 2 a). Artikel 11.2 c i mönsterdirektivet stadgar att en användning av de symboler som omfattas av artikel 6 ter i PK kan utgöra hinder mot en Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) 91 Av direktivet framgår även att mönster i vilka märken, emblem och vapen som inte omfattas av artikel 6 ter i PK, men som har särskilt allmänt intresse för den berörda medlemsstaten, kan vägras registrering. Bestämmelsen i artikel 11.2 c i mönsterdirektivet har sin motsvarig- het i de hinder mot registrering som anges i 4 § 2 a ML. Det saknas därför skäl till ändring av ML i detta avseende. 9Upphörande eller ändring av registrering (artikel 11.3–7 och 9) 9.1Talan om hävande av registrering (artikel 11.3–5) Förslag: Vissa begränsningar bör i enlighet med direktivet ske i rätten att vid allmän domstol föra talan om hävning av en mönster- registrering. Om registrering skett trots att mönstret konkurrerar med en tidi- gare ansökan om mönsterregistrering eller en registrering beviljad p.g.a. en sådan ansökan, får talan om hävning föras endast av den som ansöker om eller innehar den äldre rättigheten. Om mönstret innebär en otillåten användning av annans skyd- dade kännetecken, konstnärliga eller litterära verk eller fotografiska bild, får talan om hävning föras endast av den som ansöker om eller innehar den rättigheten. Om mönstret innebär en otillåten användning av de vapen eller andra symboler som omfattas av 4 § 3 a) ML, får talan om hävning föras endast av den person eller organisation som berörs av använd- ningen eller den myndighet regeringen bestämmer. Borsett från dessa begränsningar skall var och en som lider för- fång av en registrering kunna föra talan om hävning av densamma. Skälen för förslaget: Enligt ML i dess nuvarande lydelse får talan om hävning föras om mönstret registrerats i strid mot 1–4 §§ (31 §). Anledningarna till att hävning kan komma i fråga enligt ML är att mönstret inte uppfyller något av de väsentliga kraven för registrering. Bland de situationer i vilka hävning kan komma ifråga kan tre huvud- sakliga fall urskiljas: mönsterrätt har beviljats annan än den som har rätt till denna (1 §), registrering har beviljats trots att kraven på nyhet och skillnad inte var uppfyllda (2 §) eller trots att ett annat hinder mot registrering förelåg (4 §). Av det nu sagda följer motsättningsvis att en 94 Registrerings upphörande (artikel 11.3–7 och 9) registrering inte kan förklaras ogiltig av någon annan anledning (se prop. 1969:168 s. 219). En talan om hävning som grundas på annan omständighet än att registrering meddelats för annan än den som var berättigad därtill får föras av var och en som lider förfång av registreringen (31 § tredje stycket). I vissa fall får talan även föras av den myndighet som rege- ringen bestämmer (31 § tredje stycket). Enligt MF förs sådan talan av åklagare. Någon frist inom vilken talan om hävning skall väckas i de fall, där fråga inte är om att registrering beviljats för annan än den som var berättigad därtill, finns inte. Talan kan alltså väckas under hela regist- reringens giltighetstid Vidare gäller för mål om hävning vissa processuella bestämmelser (42 §). Den som vill väcka talan om hävande av mönsterregistrering, överföring av registrering eller meddelande om tvångslicens skall anmäla detta till PRV samt underrätta var och en som enligt mönster- registret har licens att utnyttja mönstret. Som tidigare framhållits är det enligt gällande rätt en förutsättning för registrering, och därmed även för giltigheten av en registrering, att sökanden eller mönsterhavaren har rätt till mönstret (1 §). Enligt artikel 11.3 i mönsterdirektivet skall en sådan grund för ogiltighet kunna åbe- ropas endast av den som har rätt till mönstret i den berörda medlems- staten. Artikel 11.3 svarar således i sak mot bestämmelser som redan finns i ML (31 § andra stycket). Enligt ML kan endast den som påstår sig ha bättre rätt till mönstret föra talan om att en registrering skall hävas på den grunden att mönsterrätten tillkommer annan än den för vilken mönstret registrerats. Någon ändring i gällande rätt med anledning av artikel 11.3 i mönsterdirektivet är därför inte påkallad. I artikel 11.4 regleras flera fall av begränsningar i rätten att föra talan om hävning av en registrering. Först tas den situationen upp att ett mönster konkurrerar med en äldre rätt (vad som närmare avses med detta har behandlats tidigare i avsnitt 8.4). I nu nämnda situation kan enligt artikel 11.4 talan endast föras av den som innehar eller ansöker om den konkurrerande rättigheten. Någon motsvarande begränsning i kretsen av taleberättigade görs inte i svensk rätt. ML bör därför på denna punkt ändras i enlighet med innehållet i direktivet. Därefter behandlas i artikel 11.4 det fallet att ett senare mönster innehåller ett särskiljande kännetecken (artikel 11.2 a), som annan kan förbjuda användningen av, eller något som skyddas genom upphovsrätt (artikel 11.2 b). I dessa fall kan enligt direktivet talan föras endast av den som innehar rättigheten till det kännetecknet respektive av den som ansöker om rättigheten eller innehavaren av det verk som åtnjuter upp- Registrerings upphörande (artikel 11.3–7 och 9) 95 I likhet med vad som sagts tidigare finns inte här någon sådan begränsning i rätten att väcka talan i ML, varför lagen bör ändras i nu behandlade avseenden. Av artikel 11.5 i direktivet framgår att en talan om hävning som grundas på att mönstret inebär en otillåten användning av de symboler som nämns i artikel 6 ter i PK endast får föras av den person eller organisation som berörs av användningen. Detsamma gäller enligt samma artikel i direktivet för märken, emblem eller vapen, som inte omfattas av artikel 6 ter i PK, men som är av särskilt allmänt intresse i den berörda medlemsstaten. Inte heller för dessa fall är rätten att väcka talan begränsad i ML på annat sätt än att den som vill göra detta lider förfång av registreringen. ML bör därför ändras i enlighet med direk- tivet. Mönsterdirektivet lämnar som framgår av artikel 11.6 öppet för medlemsstaterna att i vissa av de tidigare behandlade situationerna låta en myndighet föra talan om hävning av en registrering. Artikel 11.6 motsvaras av nu gällande bestämmelser i (31 § tredje stycket och 4 § 1 eller 2 a). Av nämnda paragrafer framgår att den myndighet rege- ringen bestämmer kan föra talan om hävning på grund av att mönstret eller dess utnyttjande strider mot goda seder eller allmän moral eller att en otillåten användning av vapen m.m. skett. En följdändring blir dock nödvändig med anledning av vad utredningen föreslagit rörande att utnyttjandet av mönstret kan anses strida mot goda seder eller allmän moral (se avsnitt 5.6). Bortsett från de fall som nämns i artikel 11.3–5 innehåller direktivet inga särskilda begränsningar av möjligheterna att föra talan om hävande. Som tidigare påpekats skall medlemsstaterna vara fria att bestämma förfarandet vid hävande av en registrering. Sammantaget får det därför anses klarlagt att det är upp till den enskilda medlemsstaten att, om detta är önskvärt, reglera vad som skall gälla vid talan om häv- ning som grundar sig på någon annan omständighet än som omfattas av artikel 11.3–5. De omständigheter som kan leda till hävning och som inte omfattas av de tidigare nämnda bestämmelserna i direktivet är de förutsättningar för registrering som anges i artikel 3.3 (beståndsdelar), 4 (nyhet), 5 (individuell karaktär), artikel 7.1 och 2 (teknisk funktion och samman- kopplingar) och 8 (mönstret strider mot allmän ordning eller allmän moral). I dessa fall kan därför enligt utredningens bedömning den nuvarande ordningen i ML behållas, dvs. talan får föras av den som lider förfång av registreringen. Det finns vidare skäl att bibehålla möj- ligheten att låta myndighet att föra talan om hävande då mönstret stri- der mot goda seder eller allmän ordning. 96 Registrerings upphörande (artikel 11.3–7 och 9) Det kan, i samband med att begränsningar föreslås i rätten att föra talan, finnas anledning att i korthet beröra rättsföljden av bristande talerätt. När en brist i talerätten föreligger kan talan antingen avvisas eller ogillas (frågan är om uttrycket talerätt här skall förstås i proces- suell eller materiell mening). När det gäller kravet på att den som vill föra talan skall lida förfång kan hävdas att frågan om rättsföljden blir av mindre betydelse. Det räcker i regel för käranden att påstå att han eller hon lider förfång för att förutsättningan för att föra talan skall vara uppfylld. Såvitt gäller de mera speciella kraven för att föra talan, som genom- förandet av mönsterdirektivet medför, kan däremot hävdas att det finns processekonomiska skäl för att behandla dem som processförutsätt- ningar. Det kan dock mot detta invändas att de processekonomiska vinsterna i många fall kan bli större med en ordning där talan i stället ogillas efter en prövning i sak. Att beakta är vidare att de tidsfrister, inom vilken en talan om bättre rätt måste väckas, är att bedöma som ett materiellt rättsfaktum. En brist i sådant avseende leder till att talan skall ogillas (se prop. 1969:168 s. 222). Vidare har i den juridiska doktrinen framförts den synpunkten, att kravet på att käranden skall lida förfång är ett materiellt rättsfaktum (se , häfte II, åttonde upplagan, 1996, s. 71 ff. och särskilt s. 75 f.). Sammantaget förefaller det som om övervägande skäl talar för att förutsättningarna för att föra talan skall behandlas genom en prövning i sak. En konstaterad brist skulle således leda till att talan ogillas. 9.2Partiell hävning (artikel 11.7) Förslag: I ML bör tas in bestämmelser om att domstol – efter yrkande av part – kan förklara en mönsterregistrering delvis ogiltig. Det bör vidare föras in bestämmelser om att sökanden i vissa fall kan ändra sin ansökan under registreringsförfarandet. I de fall en en mönsterrätt förklaras delvis ogiltig genom dom, skall domen sändas till registreringsmyndigheten för anteckning i registret. Medges en ändring av en ansökan skall i mönsterregistret kunna införas en anteckning därom (s.k. disclaimer). En partiell hävning eller ändring av ansökan får endast ske i de fall hinder annars föreligger på grund av att mönstret inte uppfyller skyddsförutsättningarna i artikel 3–8 eller annars innehåller något som utgör hinder mot registrering enligt artikel 11.2. Mönstret måste vidare bibehålla sin identitet i den ändrade utformningen. Registrerings upphörande (artikel 11.3–7 och 9) 97 Skälen för förslaget: Enligt artikel 11.7 skall det under vissa omstän- digheter vara möjligt att bibehålla en registrering i ändrad form eller ändra en ansökan om registrering. Detta skall kunna ske i de fall ett mönster inte kan registreras på grund av att det inte uppfyller skydds- förutsättningarna i artikel 3–8 eller annars innehåller något som utgör hinder mot registrering enligt artikel 11.2. En ytterligare förutsättning är att mönstret efter en partiell hävning eller ändring bibehåller sin identitet och i övrigt uppfyller de krav för skydd som uppställs i direk- tivet. När en dom genom vilken en registrering delvis hävs vunnit laga kraft, skall den enligt artikel 11.7 kunna antecknas i mönsterregistret. Av artikel 11.7 framgår vidare att en registrering som beviljas sedan en ansökan ändrats skall kunna åtföljas av en förklaring om ett begränsat undantag från mönsterrätten Inom mönsterrätten gäller f.n. – till skillnad från motsvarande bestämmelse i patenträtten – att en mönsterregistrering inte kan hävas i fråga om en del av mönstret (se SOU 1965:61 s. 300). Skälen för detta är att det inom mönsterrätten anses vara mönstrets helhetsutseende som är avgörande. I motiven uttalas att, om en partiell hävning var tillåten, fråga skulle kunna uppstå om det delvis hävda mönstret är skyddsvärt. Vidare sägs att man eventuellt kunde ha att göra med ett nytt mönster, vilket skulle leda till att nytt bildmaterial måste tas fram med konsek- vens att nyhetsläget blir ett annat (se prop. 1969:168 s. 220 f., SOU 1965:61 s. 300 och , Mönster och brukskonst, 1971, s. 145). Det framfördes visserligen i den utredning som låg till grund för ML, att det kunde tänkas situationer när en partiell hävning av en registrering skulle kunna vara godtagbar (se SOU 1965:61 s. 300). Det var dock enligt utredningen alltför svårt att dra någon gräns mot de fall som inte kunde godtas för att man i lagen skulle kunna ta in bestämmelser om partiell hävning. Enligt ML tillåts således inte att en ansökan om registrering av ett mönster ändras till att avse ett annat mönster eller annan vara än som angivits i ansökningen (13 § andra stycket). Förbudet mot ändring av mönstret innebär dock inte att varje liten förändring av det presenterade mönstret är otillåten. Smärre oväsentliga detaljer får ändras eller rättas till. Men ändringar som innebär att mönstrets identitet förändras får dock inte göras (se prop. 1969:168 s. 177). När det gäller möjligheten att ändra ett mönster som presenterats i en ansökan stadgar direktivet uttryckligen att så kan ske. Förutsättning- arna för att en ändring skall vara tillåten är dels att hinder mot registre- ring till följd av bestämmelserna i artikel 3–8 och 11.2 annars skulle föreligga, dels att mönstret efter ändringen behåller sin identitet. Mot bakgrund av vad som uttalats i förarbetena till ML, och hur bestämmel- sen mot förbud att ändra ett mönster sedan ansökan lämnats in kommit 98 Registrerings upphörande (artikel 11.3–7 och 9)