sou · GOB3110 · 2001-01-01 00:00:00 — Näringsidkaren har såväl rätt som skyldighet att avhjälpa fel men konsumenten har under vissa omständigheter rätt att vägra näringsidkaren att avhjälpa felet. rätt att hålla inne betalning Avhjälpande av fel som tagits upp i besiktningsprotokollet (7:16). Näringsidkaren har såväl rätt som skyldighet att avhjälpa fel. Avhjälpande skall ske inom skälig tid, normalt 114 Konsumentskyddet vid småhusavtal skall ske inom skälig tid, i prin- Fel som inte av- Prisavdrag. hjälps ger rätt till prisavdrag motsvarande kostnaden för att få felet avhjälpt. sker inom skälig tid får konsu- menten låta avhjälpa felet på nä- ringsidkarens bekostnad. Prisav- drag kan också bli aktuellt om kostnaden för avhjälpande blir oskäligt hög i förhållande till fe- lets betydelse (7:16–17). Kan ske beträffande Hävning. Kan endast avse åter- återstående del eller uppdraget i Förutsättningen är att det anting- ske sedan uppdraget har avslu- en är fråga om avtalsbrott av vä- Det krävs fel av sådan be- sentlig betydelse för konsumen- tydelse att syftet med tjänsten är ten och näringsidkaren inte vidtar rättelse eller att näringsidkaren är insett eller bort inse detta. försatt i konkurs. ning för den kostnadsökning som Konsumenten har rätt till skade- hävningen medför (8:1–2). Näringsidkaren har i prin- cip rätt till ersättning för utfört arbete enligt den del av avtalet som inte hävts. Krävs reklamation inom skälig tid efter att konsumenten märkt eller konsumenten får inte göra gällande borde ha märkt ett fel, dock längst andra fel än de som antecknats i görs bl.a. för dolda fel och fel som bli aktuell till följd av garanti eller konsumenten anmält till näringsid- liknande utfästelse (17 § jfrd med 14 §). renadtidens utgång (7:10). följer en tvåårig garantitid innan en garantibesiktning skall ske (4:4 och Denna har särskilda rättsverk- ningar. Efter garantitidens utgång övervältras t.ex. bevisbördan för att ett fel har inträffat under garantiti- den på konsumenten. Konsumentskyddet vid småhusavtal 115 Dröjsmål föreligger om avlämnande inte påbörjas eller avslutas inom inte sker inom avtalad tid. avtalad eller skälig tid (24§). Rätten att hålla inne betalning. Rätten att hålla inne betalning (6:5). Rätten att få tjänsten utförd. Rätten att få tjänsten utförd. Näringsidkarens skyldighet i denna del kan bortfalla om kost- naderna och olägenheterna för denne är oskäligt stora i förhål- lande till konsumentens intresse av att avtalet fullföljs. Finns ingen uttrycklig rätt men får anses följa av allmäna prin- ciper att konsumenten har rätt att kräva att näringsidkaren fullgör vad han eller hon har åtagit sig i avtal. Samma förutsättningar Hävning. som vid fel. som vid fel (8:1). Vill konsumenten påtala dröjsmålet skall han meddela näringsidkaren detta inom skälig tid efter avslutan- det (26§). Saknas särskilda regler. Om konsumenten vill påtala dröjs- målet skall detta ske inom två må- nader från avlämnandet (5:1 2 st). Parterna kan ha avtalat om att sär- skilt dröjsmålsvite skall utgå. I annat fall har konsumenten rätt till skade- stånd (5:1). Tidpunkt för avlämnade skall fram- gå av avtalet. Kompletterande regler om rätt till förlängning på grund av senare inträffade förhållanden (4:1– 3). Garantitid (4:4). 116 Konsumentskyddet vid småhusavtal Saknar regler om besiktning. Utförliga regler i 7 kap. Garantiansvar (5:8). svarar i första hand för de utfästel- ser som lämnats i avtalet (14 §). Skada p.g.a. fel eller dröjsmål samt Näringsidkaren svarar för skada till följd av fel eller dröjsmål samt Gäller även annan som näringsidka- ren har anlitat, t.ex. underentrepre- undantag för personskador. nör eller leverantör (31§). (5:8). sonskador undantas (35§). som näringsidkaren har anlitat, t.ex. tidsbegränsning utan gäller fram till (5:12). Annan skada än sådan som beror på fel eller dröjsmål. Presumtions- ansvar för näringsidkaren avseende egendom som finns i dennes besitt- ning (32 § 1 st.). För sakskador som inte omfattas av tidigare nämnda lagrum och rena förmögenhetsskador krävs vårds- löshet eller försumelse för skade- ståndsskyldighet (32 § 2 st.). Ersättning för förlust i näringsverk- samhet kan avtalas bort (32 § 3 st.). Annan skada än sådan som beror på fel eller dröjsmål (5:1). Kontroll- ansvar för skada som inträffar före avlämnandet (5:4). För skada som inträffar under ga- rantitiden har näringsidkaren ett presumtionsansvar (5:6). Efter garantitidens utgång svarar näringsidkaren för väsentliga fel som beror på vårdslöshet (5:7). Ingen ersättning för förlust i nä- ringsverksamhet. Begränsad rätt till ersättning för konsumentens förlo- rade arbetsförtjänst (5:11). Konsumentskyddet vid småhusavtal 117 ren för skada som åsamkas tredje någon i dennes hushåll (32 § 1 st.). man (5:13). Indirekt ansvar för tredjemansska- dig mot tredje man. lämnat vilseledande uppgifter eller underlåtit att lämna viss informa- tion (33 §). Skadeståndsskyldighet för part som stånd som är oskäligt betungande inte fullgjort sin underrättelseskyl- för näringsidkaren (34 §). Näringsidkaren är skyldig att försäk- ra sig för skador på entreprenaden och att ha en ansvarsförsäkring (5:15). Konsumenten kan avbeställa fram Konsumenten har rätt att avbeställa till dess uppdraget har slutförts. återstående del av entreprenaden vid Näringsidkaren har som regel rätt vissa speciella omständigheter, t.ex. till ersättning för det arbete som har krig, dödsfall och extrema väder- utförts, sådant arbete som måste leksförhållanden. Näringsidkaren utföras efter avbeställningen och har då rätt till ersättning för kostna- förluster som uppkommit för att der som uppkommit före avbeställ- han eller hon inrättat sig efter upp- ningen (8:5–7). draget (42–43 §§). 118 Konsumentskyddet vid småhusavtal i annat fall än ovan jämställs med hävning. ten skall då ersätta näringsidkarens fulla skada (8:8). Näringsidkaren har rätt att från- träda avtalet om avlämnandet – p.g.a. vissa angivna omständigheter – försenas mer än . Näringsidkaren är då berättigad till ersättning för de kostnader som uppkommit före frånträdandet (8:9). Vid betalningsdröjsmål – men även Om konsumenten är försumlig har om konsumenten inte medverkar på annat sätt som åligger honom eller ersättning för de kostnader som henne – kan näringsidkaren: uppstått till följd av försummel- kräva betalning jämte dröjsmåls- sen (5:3). (4:2). (45 §), eller culparegeln (5:10). dröjsmålsränta (6:6). dröjsmålet är väsentligt och att näringsidkaren har påmint kon- sumenten och gett denne rimlig tid att betala. avse återstående del av uppdra- dröjsmål (46–48 §). Konsumentskyddet vid småhusavtal 119 3.3Konsumenters köp av fast egendom från näringsidkare När det gäller konsumenters köp av fast egendom från en näringsidkare finns en särskild reglering i JB. I 4 kap. 19 d § JB, som trädde i kraft , anges att när en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet säljer en fastighet till en konsument för dennes enskilda bruk är bestäm- melserna i 11–19 c § i samma kapitel tvingande till konsumentens förmån. Det innebär att näringsidkaren inte kan avtala bort det ansvar för fel, dröjsmål och skada som han eller hon har i egenskap av säljare. Närings- idkaren kan inte heller genom avtalet lindra sitt ansvar för skador eller liknande som han eller hon står faran för. Detta tvingande inslag är ett avsteg från den i övrigt enligt JB gällande principen om säljarens möjlighet att friskriva sig från ansvar för fastighe- tens beskaffenhet.189 Det är bara vid konsumentköp som denna inskränk- ning i avtalsfriheten gäller. fanns i JB inga särskilda regler av konsumentskyddskaraktär utan JB var i sin helhet dispositiv. I rättspraxis fanns dock exempel på hur hade framhållit konsumentskyddsaspekter i samband med tolkning av friskrivningsklausuler.190 lagstiftningsärende menade departementschefen att det inte fanns anledning att vidta föränd- ringar beträffande detta förhållandet mellan köpare och säljare vid fastig- hetsköp i allmänhet. När det gäller näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet säljer en fastighet till en konsument för dennes enskilda bruk såg hon emellertid annorlunda på saken. I sådana fall ansågs vanliga kon- sumentskyddsaspekter göra sig gällande och utgöra skäl för att begränsa avtalsfriheten.191 hade föreslagit en mer in- skränkt begränsning av avtalsfriheten.192 Med utredningens förslag skulle JB vara tvingande bara när näringsidkaren, inom ramen för sin yrkesmäs- siga verksamhet, dels hade sålt fastigheten till en konsument, dels själv hade utfört eller låtit utföra byggnadsarbete på fastigheten. Departe- mentschefen ansåg i propositionen till KKL att det fanns en stor risk för att begränsningar av det slag som utredningen hade föreslagit skulle ge 1970:20 del B 1 s. 212 190Se t.ex. rättsfallen NJA 1975 s 545 och 1981 s. 400 1989/90:77 s. 53 ff. 192SOU 1987:30 s. 80 ff. 120 Konsumentskyddet vid småhusavtal upphov till tillämpningsproblem. Därför borde istället alla konsumentköp omfattas av de tvingande reglerna, vilket alltså blev fallet.193 Vad gällde omfattningen av JB:s tvingande bestämmelser framhölls det att regeln inte bara borde omfatta faktiska fel, som utredningen hade före- slagit, utan också sådana skador som avses i 4 kap. 11–12 §§ JB samt fel av rättslig natur och rådighetsfel.194 Slutligen hade föreslagit att möjligheten att friskriva sig från ansvar skulle vara beroende av om konsumenten före köpet hade fått tillgång till ett besiktningsutlåtande av det slag som utred- ningen hade föreslagit särskilda regler om. Med hänvisning till att depar- tementschefen inte ansåg att någon sådan besiktningsordning borde införas saknades det förutsättningar även för sådana särskilda regler. Däremot menade hon att det – av de skäl som anfördes i samband med de föreslag- na ändringarna i KTjL195– fanns anledning att göra undantag från de an- nars tvingande reglerna när konsumenten tillförsäkrades ett sådant skydd som ställdes som villkor för statlig bostadsfinansiering. Därför föreslogs en särskild regel i 4 kap 19 d § andra stycket JB av samma slag som un- dantagsreglerna i KTjL och KKL. Innebörden av de tvingande reglerna i jordabalken De regler i 4 kap. JB som gjordes tvingande i konsumentförhållanden ge- nom införandet av 19 d § var alltså 11–19 c §§. Det kan finnas anledning att kort gå in på vad dessa bestämmelser avser. De första bestämmelserna, som finns i 11–12 §§, rör vem som står faran – köparen eller säljaren – för att fastigheten skadas eller försämras efter det att avtal om köp har ingåtts. 11 § reglerar situationer där fastig- heten skadas eller försämras av våda. 12 § behandlar skador som beror på säljarens vanvård eller vållande. Bakgrunden till reglerna var en tanke om att det i fråga om överlåtelse av lös egendom är den som är i besittning av avtalsföremålet som har bäst möjlighet att förebygga skada eller begränsa skadeverkningarna vid en olyckshändelse. Besittningsövergången blir då avgörande för när faran anses ha gått över till köparen. Med ett motsvarande resonemang vid fas- tighetsöverlåtelser blir det därför tillträdestidpunkten som blir avgörande för farans övergång från säljaren till köparen. Eftersom det vanligen går mellan köpet och tillträdet har det ansetts påkallat med särskilda regler om ansvarsfördelningen . Detta tankesätt kommer till uttryck i 11–12 §§. 1989/90:77 s. 54 s. 17 f. och 21 SOU 2000:110 Konsumentskyddet vid småhusavtal 121 Från denna huvudregel görs undantag t.ex. om tillträdet fördröjs på grund av köparens dröjsmål. Då sker ändå en övergång av faran även om tillträde inte har skett (11 § första stycket andra meningen). Påföljden vid skada eller försämring som inträffar när säljaren står fa- ran för fastigheten är att köparen har rätt till avdrag på köpeskillingen el- ler, om skadan är väsentlig, att häva köpet (11 § andra stycket). Paragrafen reglerar s.k. casusskador, d.v.s. skador som varken köparen eller säljaren har orsakat. Bestämmelsen ger uttryck för en ren riskfördelning. Det är skälet till att någon skadeståndspåföljd inte finns i detta fall.196 Talan om hävning skall väckas från tillträdet. Tidsgränsen är absolut. Situationer när fastigheten skadas eller försämras efter köpet regleras – om detta skett till följd av säljarens vanvård eller vårdslöshet – i 12 §. An- svaret grundar sig på säljarens skyldighet att vårda köpeobjektet fram till tillträdet. Skador av detta slag visar sig normalt sett genast men man kan tänka sig att en skada inte framträder förrän efter tillträdet. Av det skälet är ansvarsbestämmelsen inte begränsad till tillträdet. De påföljder som kan göras gällande enligt 12 § är avdrag på köpeskil- lingen och, om skadan är av väsentlig betydelse, hävning. Köparen har också rätt till skadestånd. Talan om hävning skall normalt sett väckas in- från tillträdet. 13–14 §§ handlar om olika former av dröjsmål på säljarens sida. Det första fallet gäller om säljaren inte avträder fastigheten till köparen. Den andra typsituationen är om säljaren inte medverkar till att fullgöra vad som åligger honom eller henne för att köparen skall kunna få lagfart på fastigheten. Vanligast är förmodligen att säljaren undandrar sig sitt ansvar att upprätta köpebrev i samband med att betalning sker. Reglerna har sitt ursprung i det förhållandet att köparens möjligheter att fritt förfoga över fastigheten är knutna till att lagfart beviljas. Om säljaren inte medverkar till detta kan det leda till stora besvär för köparen. Framför allt påverkar det möjligheterna att inteckna och belåna fastigheten. Hinder mot lagfart för köparen som inte kan avhjälpas av säljaren och som inte heller beror på köparen eller var känt av denne vid köpetillfället behandlas i 15 §. I sådana fall ges köparen en tidsbegränsad rätt att häva avtalet och få ersättning för den skada som uppkommit på grund av hind- ret. Det exempel som ligger närmast till hands är när lagfartshindret består i att säljarens äganderätt till fastigheten är oklar.197 196Grauers, s. 234 1970:20 del B 1 s. 196 122 Konsumentskyddet vid småhusavtal I 16–17 §§ finns bestämmelser om köparens rätt när fastigheten besväras av inteckning, panträtt eller annan sakrätt som köparen varken kände till eller borde ha haft kännedom om vid köpet. I fråga om panträtt och in- teckning som belastar fastigheten i högre grad än vad som förutsattes vid köpet, får köparen av köpeskillingen hålla inne ett belopp som motsvarar vad som på grund av detta förhållande kan komma att utgå ur fastigheten. Under vissa förutsättningar får köparen häva köpet (16 § första stycket). Vid förekomsten av gemensam inteckning med annan fastighet som inte var känd vid köpet har köparen också rätt att häva avtalet och kräva ersätt- ning om inte det gemensamma inteckningsansvaret upphävs (16 § andra stycket). De andra rättigheter än inteckning som behandlas i 17 § är i första hand nyttjanderätter, servitut och samfällighetsrättigheter.198 Under förutsätt- ning att en sådan rättighet gäller mot köparen och att denne varken kände till eller borde ha känt till den kan köparen göra gällande de påföljder som anges i 12 §. Det innebär att köparen kan kräva avdrag på köpeskillingen eller, om det rättsliga felet är väsentligt, häva avtalet och begära skade- stånd. De påföljdsalternativ som finns i 12 § står köparen till buds också vid s.k. rådighetsfel, alltså inskränkningar i den enskilda fastighetsägarens möjlig- heter att förfoga över sin fastighet till följd av myndighets beslut. Det kan t.ex. vara fråga om beslut om nybyggnadsförbud eller att en fastighet bara får användas för ett visst ändamål.199 En förutsättning för att köparen skall kunna göra någon av påföljderna gällande är att denne varit i god tro, d.v.s. köparen skall varken ha känt till eller bort känna till inskränkningen. Någon undersökningsplikt vilar dock inte på köparen.200 I detta sammanhang kan nämnas att det i 10 kap. PBL finns regler om påföljder och ingripanden vid överträdelser av bestämmelser om byggande enligt samma lag. Det gäller t.ex. vid s.k. svartbyggen. Eftersom ansvar för rådighetsfel förutsätter att rådighetsinskränkningen fanns vid köpet faller ett beslut om t.ex. rivning av ett svartbygge som fattas efter köpetillfället utanför felansvaret enligt 4 kap. 18 § JB. Däremot kan det komma i fråga att utkräva ansvar från säljaren om denne inte har upplyst köparen om att 198Se a. prop. 199Se rättsfallen NJA 1982 s. 36 och 1984 s. 12 200Grauers, , Fastighetsköp, 1998, s. 172 ff. Konsumentskyddet vid småhusavtal 123 en åtgärd – t.ex. ett föreläggande att vidta rättelse i form av rivning eller återställande till ursprungligt skick – kan komma att vidtas enligt 10 kap. PBL. En förutsättning för detta är dels att säljaren inte upplyst köparen om t.ex. att bygglov saknas, dels att köparen varken kände till eller borde ha känt till det förhållandet. I så fall kan köparen göra gällande de påföljder som anges i 4 kap. 12 § JB.201 Den sista feltypen är ansvaret för faktiska fel. Detta regleras i 4 kap. 19 § JB. Det är få lagparagrafer som har varit föremål för en så omfattande behandling både i praxis och litteratur som just denna. Vi nöjer oss emel- lertid med att ge en mycket kort beskrivning av bestämmelsen. För att börja med felansvaret kan det delas upp i två delar, konkreta fel och abstrakta fel. Konkreta fel föreligger om fastigheten inte överensstämmer med vad som har avtalats mellan parterna. I lagtexten används uttrycket vad som följer av avtalet. Med detta kan förstås dels uttryckliga garantier från säljarens sida, dels uppgifter från denne om fastigheten som, utan att inne- bära ett åtagande av ansvar för uppgiften, ger köparen anledning att utgå från att fastigheten har eller saknar den egenskapen som uppgiften avser. För att uppgiften skall innebära en utfästelse skall den ha varit preciserad och köparen skall kunna visa att den har haft betydelse för avtalet. Enligt Grauers kan man även beträffande utfästelser tala om att det föreligger en viljeförklaring från säljarens sida (om än svagare än vid uttryckliga garan- tier) vars innehåll kan fastställas med vanliga tolkningsmetoder.202 Abstrakta fel är för handen om fastigheten på något sätt avviker från vad som kan anses utgöra normal standard. I dessa fall ger inte parternas avtal någon ledning utan man får ta ställning till vilken sorts problem kö- paren åberopar för att sedan bedöma om det kan betraktas som en avvikel- se från vad som kan anses vara normal standard. Det kan vara svårt att avgöra vad som är en fastighets normala standard. En tumregel kan vara att man i vart fall bör kräva att en avvikelse från normal standard skall ha betydelse för fastighetens marknadsvärde.203 Innan man överväger om fastigheten avviker från normal standard måste man emellertid ta ställning till om köparen har fullgjort sin under- sökningsplikt. Det är nämligen en förutsättning för att ansvar för faktiska 202För en utförligare genomgång av denna fråga, se Grauers s. 137 ff. 124 Konsumentskyddet vid småhusavtal fel skall komma i fråga att avvikelsen varken upptäckts eller borde ha upptäckts vid en undersökning av fastigheten. Detta är en princip som gällt men som först genom de ändringar i JB som trädde i kraft kom till uttryck i lagtext. Köparens undersökningsplikt finns i 4 kap. 19 § andra stycket JB. I förarbetena till bestämmelsen sägs att det vanligen är tillräckligt att köparen själv utför undersökningen om han eller hon är normalt erfaren och bevandrad inom området. Hänsyn får också tas till objektet. Köp av en industrifastighet ställer t.ex. normalt sett högre krav på undersökarens kompetens än ett förvärv av ett småhus. Många andra faktorer kan också påverka undersökningspliktens omfatt- ning, t.ex. byggnadens ålder eller de garantier och utfästelser som säljaren kan ha lämnat.204 Köpet är den avgörande tidpunkten för felbedömningen. Fel som upp- kommit därefter men före tillträdet faller inom ramen för de skador och försämringar som regleras i 4 kap. 11–12 §§ JB (se ovan). De påföljder som står köparen till buds vid förekomst av faktiska fel är samma som enligt 12 §, d.v.s. prisavdrag eller, om felet är väsentligt, häv- ning. Vidare kan skadestånd utgå om avvikelsen hänför sig till en utfästel- se från säljaren eller beror på att säljaren varit försumlig. Slutligen upptar 19 a–c §§ regler om skyldighet för köparen att inom skä- lig tid underrätta säljaren om att fastigheten är felaktig (reklamation), pre- skriptionstid och sättet för hur avdrag på köpeskillingen skall beräknas. 3.4Konsumenters köp av byggnadsdelar – konsumentköplagens regler Köp av byggnadsdelar av olika slag, t.ex. husbyggsatser eller monterings- färdiga hus, betraktas som lösa saker och omfattas därför, i konsument- sammanhang, av reglerna i KKL.205 Lagen är tvingande till sin karaktär. Liksom i JB och KTjL finns det emellertid i KKL ett undantag från de 204Omfattningen av köparens undersökningsplikt har varit omdiskuterad liksom vilka kompetenskrav som skall ställas på den som utför undersökningen. För en närmare redogörelse beträffande dessa frågor se prop. 1989/90:77 s. 40 ff. och Grauers s. 188 ff. 1989/90:89 s.29 f. SOU 2000:110 Konsumentskyddet vid småhusavtal 125 tvingande reglerna om konsumenten tillförsäkrats ett sådant garanti-, för- säkrings- och avtalsskydd som ställs som villkor för statlig bostadsfinansi- ering (3 § andra stycket KKL).206 I KKL benämns köpeobjeket varan. Lagen är uppbyggd på samma sätt som KTjL och lagstiftaren har strävat efter att reglerna om konsument- skydd skall så långt som möjligt överensstämma mellan köp och tjänst.207 Detta har också genomförts och likheterna mellan KKL och KTjL är där- för stora. Av det skälet lämnar vi bara en kort beskrivning av reglerna i KKL. KKL innehåller inga regler om formerna för ingående av avtal eller vad avtalet skall innehålla. Det som regleras är priset och avlämnandet av va- ran, men bara i den mån det inte framgår av avtalet vad som skall gälla i dessa avseenden. De centrala reglerna i KKL är – liksom i KTjL – relate- rade till säljarens ansvar för dröjsmål och fel. Utgångspunkten är att risken för varan går över i och med att säljaren avlämnar den till köparen. Det är alltså övergången av besittning som avgör vem som skall stå risken för att varan skadas (6 och 8 §§). Vid säljarens dröjsmål kan konsumenten, precis som vid konsument- tjänster, antingen hålla inne betalning, kräva att säljaren fullgör köpet eller häva köpet. Dessutom föreligger rätt till skadestånd enligt ett kontroll- ansvar för säljaren (9–14 §§). Bestämmelserna om fel och felansvar finns i 16–31 §§. Felbegreppet liknar det i KTjL men är mer preciserat. Det utgår från avtalet men upptar också en mängd olika krav som ställs på varan för att den inte skall anses felaktig. Det gäller t.ex. i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper på varan och dess förpackning. Det anges också att med varan skall följa monterings- och bruksanvisningar. Även om det inte framgår direkt av avtalet skall varan vara ägnad för sitt ändamål dels rent allmänt, dels för sådana särskilda ändamål som kö- paren avsåg att varan skulle användas, förutsatt att säljaren kände till det. Lagen beskriver slutligen vissa ytterligare situationer när varan kan anses felaktig. Bland dessa kan nämnas att den säljs i strid mot ett förbud enligt produktsäkerhetslagen (1988:1604) eller marknadsföringslagen (1994:450), eller när varan inte stämmer överens med uppgifter som läm- nats av säljaren eller någon annan i tidigare led vid marknadsföring Säljaren kan ha ett garantiansvar (21 § ). Han eller hon har också en särskild upplysningsskyldighet liknande avrådandeplikten i KTjL. Med det hänger samman ett marknadsföringsansvar för såväl säljaren som för 126 Konsumentskyddet vid småhusavtal tredje man som lämnat information eller liknande upplysningar om varan (19 §). De påföljder som kan göras gällande vid fel är innehållande av betal- ning, avhjälpande av felet, omleverans, prisavdrag eller hävning.