sou · GOB311d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Små företag tycks inte växa, vilket medför ett stagnerande näringsliv. Särskilda insatser görs för att stimulera nyföretagande, bl.a. från universitet och högskolor, men historiskt har de mesta avknopp- ningarna kommit från andra företag, dvs. personer som köper ut och exploaterar någon produkt som det större företaget inte kan eller vill exploatera. Detta antyder att frågorna är mer komplicerade än de vanligen framställs i den allmänna debatten. Visserligen är det av stort värde att skärskåda påståendet och söka förklaringar, men jag kommer att nöja mig med att diskutera systemfel i riskkapitalmarknadens sätt att fungera i avsnitt 5. Enligt en utredning var inte problemet brist på kapital, utan att det allokerades till andra placeringsalternativ än små och medelstora företag (1995:17f). senare visade en utredning att de små och medelstora företagen ansåg att kapital- försörjningen fungerade dåligt, bl.a. genom dålig avkastning på investeringarna (ibid. 19). Det hävdas att det saknas en venture capital- funktion i som finns i andra länder, t.ex. . Från statlig sida har ett antal organisationer inrättats som tillhandahåller olika former av riskkapital (ibid.), men poängen i debatten är att det personliga engagemanget saknas hos dessa kollektiva organ, en egenskap de mer eller mindre delar med banker och andra företag som lånar ut pengar. Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:291 svenska används därför uttrycket kompetent riskkapital om det som (i stor utsträckning) saknas. Nyföretagandet hänger samman med frågan om omvandlingstrycket inom näringslivet. Ett svagt sådant tryck skulle kunna vara tecken på att det finansiella systemet inte fungerar tillräckligt bra. Det ska då sägas att viktiga delar av servicesektorn, som expanderat starkt i t.ex. , i praktiken utgör offentliga monopol i , vilket hindrar nyföretagande och tillväxt. Förändringar i det finansiella systemets sammansättning har också skett, dels med nya instrument att hantera risker, dels med nya aktörer och pågående omstruktureringar inom bank- och försäkringsbranscherna. översikt över det finansiella systemets utveckling i visar hur systemet blir allt mer sofistikerat och differentierat (1998). Han belyser också hur systemet formas och hur det finansiella systemet bidrar till att forma det industriella systemet (jfr. avsnitt 6). I kapitalhänseende är det skillnad mellan att starta helt nytt och att starta nya projekt inom ett företag som har ett eget kapital. För den senare typen av företag finns ett val mellan att låta kapitalet stanna kvar i företaget (den interna finansmarknaden) och att låta det söka sig ut på den externa marknaden (1989). En av 90-talets hetaste debatter har gällt kontrollen över företagens tillgångar, vilket jag strax ska behandla. En svaghet i de kvantitativt orienterade studierna som söker statistiska samband på aggregerad nivå, är att de ger dåligt underlag för förståelsen av hur sambandet ser ut, vilka mekanismer som ibland fungerar bra och ibland fungerar dåligt, även om allt fler faktorer beaktas i modellerna. Intressantare är jämförelser av olika länders finansmarknader och beskrivningar av hur systemen utvecklats inom ett enskilt land. Detta talar för att behandla litteratur som beskriver interaktionen på mikronivå (nästa avsnitt) och som jämför olika länder (nedan). Inom den första rutan är det särskilt intressant att lyfta fram en diskussion där man jämför olika länders finansiella system. Med enkla indelningar kan man göra en typologi och diskutera skillnader mellan länder som har valt olika finansiella och industriella system. Detta kan ses som ett alternativ till endogen tillväxtteori, som i min indelning tillhör samma ruta, men som arbetar med andra metodologiska ideal. Typologin är kvalitativt orienterad, medan den endogena tillväxtteorin är Volym A:292 Bilaga 6 SOU 2000:11 kvantitativt orienterad, dvs. man diskuterar unika fall snarare än att söka generaliserbara sanningar. De två utgör kompletterande angreppssätt. 12 I den populära pressen har jämförelsen gjorts bland annat i termer av kapitalism mot kapitalism, där amerikanska och kontinentaleuropeiska (och ) ideal ställs mot varandra. modellerna atlantiska respektive rhenländska (1991). Uttryckt på detta sätt tycks det dessutom finnas ett samband mellan vilket finansiellt och industriellt system ett land har. De finansiella systemen indelas i den akademiska litteraturen i två huvudtyper, baserade på marknadsutsatt finansiering av företagen eller ett omfattande företagsägande av bankerna, marknadsbaserade respektive bankbaserade system ( equity eller credit respektive debt på engelska; Zysman 1983). Det första är en modell som är vanlig i anglosaxiska länder, där företagen söker kapital på marknader, utan några starka band till särskilda banker. I det andra fallet har man långvariga relationer till banker som både lånar ut pengar och äger viktiga poster i företagen. Resultatet blir en industriell sektor uppdelad i tunga inflytelsesfärer eller konglomerat, som i , och . Med modernt språkbruk kallas den senare typen också nätverksorienterat system (1998). Ett ytterligare sätt att formulera skillnaden är i termer av armlängds avstånd respektive kontrollorienterade system (1996). I den senare kategorin finns en undergrupp där staten har ett stort inflytande, vilket skiljer från . Skillnaderna mellan huvudtyperna handlar om företagens själv- ständighet i förhållande till finansiärerna. I det första fallet är man mer eller mindre beroende av börserna, i det andra av bankerna. Dessa relationer uppfattas vara olika på a vgörande punkter. Börsen är kortsiktig och jagar outnyttjade tillgångar; bonussystem för ledningarna anses leda till goda resultat och övertaganden ses som sätt att förbättra verksamheten, i värsta fall genom plundring och styckning för att komma åt outnyttjade resurser. Bankerna anses vara mer långsiktiga och utsätter inte sina företag för kortsiktig styrning genom resultatbonus eller omstruktureringar (1998, Dimsdale & Prevezer 1994, 1996, Woolcock 1996). Det ska sägas att klassificeringen är kontroversiell. Det hävdas att tyska banker inte alls skiljer sig så kraftigt från de anglosaxiska (1993, jfr. 1995), vilket också kan visas i en jämförelse mellan och . Relationerna mellan banker och företag var ungefär de samma under omstruktureringarna 12 Ett komplement vore att jämföra t.ex. och inom ramen för endogen tillväxtteori. SOU 2000:11 Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:293 , trots att länderna tillhörde olika modeller i det här avseendet (1998). Sedan inflytelserika bok kom ut har modellerna dessutom konvergerat (1998). ska sägas att det är företagens eget kapital (retained earnings) som är den viktigaste finansieringskällan i båda modellerna. framhåller financial commitment som den centrala faktorn för företagens långsiktiga överlevnad, dvs. möjligheten att behålla överskott i verksamheten utan att behöva dela ut till aktieägarna (O´Sullivan 1997:13). I det följande ska därför de två ytterligheterna ses som renodlade idealtyper, att användas för att tydliggöra analysen. Diskussionen om ländernas olika finansiella system handlar framför allt om den makt över företagen som tillkommer finansmarknadens aktörer. Tekniskt handlar frågan om styrningen av företagen, corporate governance, vilket mer tillspetsat handlar om reglerna för marknaden för företagskontroll. Att köpa en aktie är inte bara att placera pengar, utan också att skaffa sig en röst på bolagsstämman. Med internationaliseringen och särskilt de amerikanska pensionsstiftelsernas köp av aktier i europeiska företag, har den anglosaxiska synen på finansmarknaden fått spridning, men i debatten har det länge varit den motsatta modellen som har hyllats. Det som framför allt har vållat debatt i är hur företagens kapitaltillgångar ska förvaltas. I debatten om corporate governance har det hävdats att marknaden är bättre än företagsledningarna på att förvalta tillgångarna. Att ta över och slakta företag med outnyttjat kapital är med detta synsätt en välgärning för ekonomin. Invändningarna mot ett sådant synsätt har handlat om långsiktighet i ägarrelationen och om att ägarna inte är de enda som har ett intresse i frågan; mot shareholders står stakeholders. På motsvarande sätt kan indelningar göras av ländernas industriella system. Utifrån olika ägarförhållanden kan ländernas företagsstruktur hänföras till olika modeller. En indelning som har föreslagits av är mellan tre modeller: personlig kapitalism, konkurrens- kapitalism och samarbetskapitalism (). använder uttrycken ägarkapitalism, managementkapitalism och kollektiv kapitalism om motsvarande fenomen (Lazonick 1991). Hos Lazonick syftar begreppen på olika segmenteringsmönster i företagen. I de två första är det ägarna respektive ledningen som dominerar, medan företag i den tredje kategorin bygger på starkare band och medinflytande till de anställda. Systemet med livslånga anställningar i lägger grunden för en modell där lojaliteten till företaget är stark hos alla. Dessa indelningar handlar om de industriella systemens form snarare än deras innehåll. Givetvis skiljer sig länderna åt vad gäller substansen i deras ekonomier. En särskild fråga är därför om det finns något samband Volym A:294 Bilaga 6 SOU 2000:11 mellan form och innehåll. Som framgår av en beskrivning av ländernas innovationssystem är de mer eller mindre unika i sina kombinationer av branschmönster osv. (1993). Deras historia ser också olika ut, vilket reser frågan om de kommer att reagera lika eller olika på likartade regelförändingar. Problemet innebär att det är svårt att generalisera eller ens beräkna statistiska samband. En enkel typologi för att diskutera sambandet mellan finansiella och industriella system är att korstabullera de två finansiella systemen med de tre industriella systemen. Båda indelningarna rör sig på ländernivån och enskilda länder kan därför placeras in. Uppställt på detta vis tycks det finnas ett starkt samband mellan de två typerna av system. Om man dessutom ser de amerikanska och brittiska systemen som snarlika, så återfinns två helt olika kombinationer, där de länder som har bankbaserade finansiella system har också en kollektiv form av kapitalism. Intuitivt verkar det rimligt. Även om det finns skillnader mellan länderna i gr uppen finns beröringspunkter mellan en nätverksbaserad finansiering och en medbestämmandeorienterad kultur. Den motsatta kombinationen är närmast atomistisk (ekonomistisk) med stark intern makt för ledningen och beroende av en extern marknadsmiljö. Frågan i debatten om kapitalism mot kapitalism är vilken modell som fungerar bäst. Det tycks just nu som om tillväxten är starkare i och än den är i och . 14 Men var hyllningarna till de två senare legio och fortfarande 1996 13Många variabler, litet antal i populationen skulle en statistiker säga, dvs. få länder som skiljer sig åt i (allt för) många avseenden. Idealt vill man begränsa variationen till någon enstaka variabel, vilket är svårt när länder ska jämföras. 14The Economist reser dock tvivel på detta (1999:17f, 67ff). Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:295 kunde man skriva att den kollektiva kapitalismen är överlägsen (1996). Både i och finns personer som varnar för bristerna i den egna modellen (Hutton , 1988) och som vill öppna möjligheten för de amerikanska bankerna att äga företag (Appelbaum & 1996). Den amerikanska situationen är måhända extrem med ett mycket splittrat ägande. En anledning till att många amerikanska företag haft problem kan vara att de saknar starka ägare som kan agera när ledningen inte håller måttet (1994 jfr. avsnitt 7). Debattörerna vill tillåta bankernas ägande av företag, men går det att plocka russinen ur de två modellerna och skapa en överlägsen hybrid? Kortsiktigheten i den anglosaxiska modellen kan ha många orsaker och många lösningar. Ett sätt att komma till rätta med bristerna har varit att diskutera de mått som den finansiella sektorn använder i bedömningen av företagen. Ett begrepp som balanced scorecard (balanserat betyg 15) handlar om att försöka mäta värden i företagen som ofta förbises i de enklare avkastningsmåtten, särskilt sådant som humankapital och utvecklingspotential är relevant att ta hänsyn till i en bedömning av ett företags framtida värde (1996). Valet mellan de två modellerna har karaktären av ett dilemma där det inte går att entydigt säga vilken modell som är bäst. Den anglosaxiska modellen har sin styrka i förmågan att snabbt omprioritera resurser mellan branscher, medan den kontinentala har sin styrka i sitt långsiktiga perspektiv. Det senare är bättre i lugna perioder, när det inte är radikala omstruktureringar som är viktiga, utan utveckling på djupet inom ett område. Då är det en styrka att vara oberoende av kortsiktiga avkastningskrav och rent av ha möjligheten att dumpa priserna för nya produkter. Baksidan är att låga krav på avkastning kan bromsa omställningstakten. Omvänt är risken i att höga avkastningskrav kan begränsa företagens vilja att ta de risker som är förknippade med att satsa på långsiktiga strategier med forskning och nya produkter osv. (Porter 1992, jfr. Woolcock 1996). Dilemmat har direkt bäring på frågan om vilken modell som har de bästa förutsättningarna för innovationer och förnyelse. Enkelt uttryckt verkar det som om den kontinentala modellen har bättre förutsättningar att stimulera utveckling i ett enskilt företag, medan den anglosaxiska modellen har bättre förutsättningar att prioritera vilka företag som bör utvecklas. Med andra ord står produktivitet mot effektivitet, att göra saker rätt mot att göra rätt saker. Vilket som faktiskt fungerar bäst beror möjligen på vilka utmaningar länderna ställs inför, om näringslivet är stabilt eller genomgår en omvälvande förändring. 15 Det översätts vanligen lite klumpigt som balanserat styrkort. Volym A:296 Bilaga 6 förändringstakten genom globaliseringen skulle tala för anglosaxiska länder klarar sig bättre och att deras värderingar kommer att slå igenom i de andra länderna. Om det dessutom är så, att företagen i de kontinentaleuropeiska länderna behöver kapital från de , kommer utvecklingen att förstärkas. I debatten om stakeholders vs shareholders hävdas att företagen måste lyssna till fler som har intressen än ägarna, i första hand personalen, men kanske också de som drabbas av miljöförstöring och annat. Det är i mycket en normativ debatt som ligger utanför ämnet för den här studien, men det finns beröringspunkter. Ett argument för den kontinentaleuropeiska modellen anses vara att den tillgodoser önskemål från fler intressenter (stakeholders), vilket gör att den kan vara mer långsiktig. På detta vis liknar argumentet det försvar för korporatismen som framfördes . Det hävdades bland annat att intresse- gruppernas medverkan i näringspolitiskt beslutsfattande skapar en situation av nationell samling som ger kraftsamling och därmed styrke- position (Katzenstein 1985). Dels skapas ett stöd (legitimitet) för omvälvande beslut bland de drabbade, dels skapas förutsättningar att avstå kortsiktiga vinster för att istället nå långsiktig tillväxt (Zysman 1983). Även här finns en baksida som andra debattörer framhåller, nämligen risk för trögrörlighet, populärt kallat euroscleros. Många mindre länder bytte därför strategi och inledde en process av reformer (1994). Sammanfattningsvis har jag identifierat tre bidrag till utredningen från den här rutan. Det behöver egentligen inte sägas att man bör uppmärksamma forskningen om e ndogen tillväxt. Tvärtom borde det kanske sägas att dess bidrag är begränsat och att frågorna bör belysas även från andra utgångspunkter. Det behöver kanske inte heller sägas att debatten om bristande riskkapital för nyföretagande bör uppmärk- sammas. Mest intressant för utredningen är det tredje bidraget, nämligen dilemmat som de två kapitalistiska modellerna erbjuder, att finna finansieringsformer som gör det möjligt för företagen att välja långsiktiga strategier, men som gör företagen rörliga mellan branscher. I dessa tider ligger det nära till hands att rekommendera mer av det anglosaxiska, att utsätta företagen för mer av trycket från de finansiella marknaderna. Därmed borde också de finansiella mark- naderna avregleras, så att deras effektivitet inte begränsas. En annan lösning, som möjligen är förenlig med den tidigare, skulle vara att skapa större utrymme för personligt ägande à la familjen 16 framhåller att det egentligen inte är avreglering, utan reducering av osäkerheten för aktörerna som är det viktiga (1992:165; jfr. avsnitt 5). Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:297 , på bekostnad av det institutionella ägandet, men öppna för tillkomsten av nya ägare/entreprenörer som satsar på fram- tidsbranscher och därmed utmanar de gamla konglomeraten, alltså fler . En kamp mellan konglomerat som ständigt hotas av nya aktörer, är ett sätt att försöka få det bästa ur båda modellerna (jfr. 1996:108, Deeg 1996:20f). Hur de mer exakta rollerna för banker och andra finansiella mediärer skulle se ut i en sådan modell återstår att utveckla. Volym A:298 Bilaga 6 5 Strukturproblem i mikroprocesser I den andra rutan förskjuts intresset för sambandet mellan sfärerna till mikronivån, men fortfarande med inriktning på litteratur som behandlar effekter på tillväxten. Frågan blir vad som får interaktionen att fungera mellan individer i den industriella och den finansiella sfären, mellan företagare och bankman (m fl), så att resurserna används effektivt. Kan en sådan analys på mikronivån fördjupa insikterna i hur tillväxten påverkas? Finns det några strukturella problem att uppmärksamma i relationen mellan finansiär och industrialist, något slags marknads- misslyckande? Jag har redan antytt att det finns sådana strukturella problem som har stor relevans för teorierna på makronivå. Det kan rent av hävdas att det är insikter kring dessa mikrofenomen som har satt fart på makro- teorierna om finansmarknaderna. påpekar att den nationalekonomiska makroteorin i stort sett förbisåg finanssektorn till . Enligt honom är anledningen till att den uppmärk- sammats just att framsteg gjorts på mikronivån som kastar nytt ljus över dess makrofunktioner (1994). Jag kommer att ägna särskilt utrymme åt dessa strukturproblem som har identifierats genom ny teoribildning, men först bör det sägas något om annan forskning inom den här rutan. En typ av forskning är den som försöker förstå hur organisationer fungerar. I det som refererats tidigare är företagen närmast svarta lådor, men vid närmare påseende är det av största vikt att förstå hur organisationer som banker och företag fungerar, var för sig och i kontakten med varandra. För att anknyta till diskussionen ovan, finns det en litteratur som behandlar nationella särdrag i företagens organisation. Bland annat har det hävdats att japanska företag har karaktärsdrag som gör dem särskilt innovativa och kraftfulla (1994, Nonaka & Takeuchi 1995). I jämförelsen mellan olika länders finansiella och industriella system (ovan) har det hävdats att det inte bara är financial commitment, som avgör företagens framgång, utan även organisational integration. Båda egenskaperna är starkast i japanska företag (O´Sullivan 1997:13). Organisationsforskningen är ett stort område och här är syftet närmast att fästa uppmärksamheten på att dessa faktorer är väsentliga. Det finns en mångfald av teorier, som träffande har beskrivit som olika metaforer; organisationer som maskiner, organismer, Fyra perspektiv på finansmarknaderna och tillväxten Volym A:299 hjärnor, kulturer, politiska system osv. (1986). Inom en organisation är strukturer viktiga, t.ex. frågan om centralisering eller decentralisering av befogenheter, särskilt inom bankerna (jfr. Jungerhem & 1997:27). Forskningen om styrning och implementering av beslut visar också på skillnaderna mellan ledningens och personalens perspektiv. Inom organisationsforskningen framhålls värdet av att studera organisationsbeteende nerifrån (street-level) snarare än uppifrån (t.ex. Sannerstedt 1991). Ett annat centralt begrepp är lärande organisationer, som utvecklar sig själva. För frågan om interaktionen mellan de två sfärerna är det särskilt intressant att uppmärksamma den litteratur som handlar om relationer i nätverk. Dessa utgör en tredje organisationsform vid sidan av hierarki och marknad, de som gäller inom respektive mellan företag. Innebörden av ett nätverk i relationen mellan t.ex. bank och företag är att dessa är närmare bundna än i en marknadsmässig relation. Konkret kan det betyda att man vänder sig till gamla bekanta snarare än att handla upp tjänster förutsättningslöst. Individer och organisationer odlar kontakter med motsvarigheter på ett sätt som nästan blir en ny organisation; mycket av lärande och utveckling sker i dessa nätverk. 17 Särskilt nätverk mellan banker och företag är viktiga i det här sammanhanget (1998). Nätverken är ofta rationella genom att de minskar be hovet av information (transaktionskostnader) och bygger på lojalitetsband mellan aktörerna. Därmed är också sagt att de är svåra att förstå teoretiskt i termer av nyttomaximerande aktörer; andra bevekelsegrunder är viktiga och den intressanta frågan blir hur nätverk uppstår och upprätthålls (, , Levacic & 1991). En annan faktor av relevans för frågan om innovationer och förnyelse är entreprenören, dvs. personer som av olika skäl ser nya lösningar och förändrar det som för andra aktörer framstår som givna parametrar; nya produkter, nya möjligheter att sälja osv. Dessa personer har en nyckelroll i de tidigare nämnda evolutionära modellerna där marknaden ses som en process (Kirzner 1985). En central fråga för att förstå hur utveckling sker är därför att uppmärksamma entreprenörskap i industriella nätverk (). diskussionen av kluster ovan. Volym A:300 Bilaga 6 5.1Informationsasymmetrier som Fångarnas Dilemma Det finns alltså en mångfald av frågor att diskutera på mikronivån, men jag väljer att lyfta fram en utveckling av den nationalekonomiska teorin som har fått särskild betydelse, nämligen iakttagelsen att aktörer ofta har olika tillgång till information. Med en teknisk term är problemet att det föreligger informationsasymmetrier. Det som kallas principal- agentproblemet handlar om att uppdragsgivare (principal) och uppdrags- tagare (agent) inte kan sluta ett perfekt kontrakt. Många situationer kännetecknas av att den ena parten vet mer än den andra och kan utnyttja detta förhållande. Det kan också vara så att den ena parten i större utsträckning kan påverka situationen, vilket gör att man kan lura den andre. Två problem som har uppmärksammats inom samhällsvetenskaperna kallas adverse selection respektive moral hazard. Adverse selection handlar om svårigheten att bedöma vilka förhållanden som råder innan ett avtal ingås, t.ex. en låntagares kreditvärdighet. Situationen kan leda till ett negativt urval, där det är låntagare med höga risker som är intresserade att göra affär, vilket skapar en suboptimal situation. Moral hazard handlar om förhållandena efter en transaktion, där den ena parten kan lockas att ta större risker än innan, t.ex. om man inte drabbas själv av eventuella förluster (SOU 1995:4, s. 135). Båda dessa problem föreligger när en bank ska låna ut pengar. Låntagaren vet mer om sin situation och kan också påverka risken genom sitt handlande. Ett problem är då att banken antingen lånar ut för lite eller genom allt för stor välvilja riskerar att göra låntagaren benägen att ta för stora risker. 18 Det föreligger alltså ett fundamentalt problem i relationen mellan de två sfärerna som medför en risk att resurserna inte kommer till effektiv användning. Problemet med nyföretagande kan särskilt förstås i ljuset av informationsassymetrierna. Den som inte har en etablerad bankrelation och inte heller några resultat att visa upp måste belägga både sin egen och projektets trovärdighet.