sou · GOB352d7 · 2001-01-01 00:00:00 — Vidare kan exploa- tering för exempelvis bebyggelse, berg- och jorduttag eller vägar förändra grundvattenbildning, flödesvägar, avrinning och vattenkva- litet samt innebära risker för skador på t.ex. vattentäkter och bio- toper. Lokalt är även överuttag av grundvatten ett problem, varför effektivare användning och i vissa fall reglering av vattenresurser måste åstadkommas i skärgårdar och andra bristområden. Överfisket har en betydande påverkan på den ekologiska balansen i framför allt . Fisken måste ses som en del i ekosystemet och fisket bedrivas utifrån en helhetssyn för att skapa balans i fiskbestånden. Det är mycket viktigt att arbeta förebyggande och för att detta skall lyckas behövs en samlad, regional vattenplanering i avrin- ningsområden i samspel med fysisk planering på nivå. Ett beslut om markanvändning är också ett beslut om vatten. De vik- tigaste vattenresurserna måste kunna klassificeras som riksintressen och befintliga vattentäkter ges ett fullgott skydd. Vattnet i övrigt bör ses som en brukningsbar resurs liksom jord och skog. Med ett diversifierat brukande – genom att avsätta olika vattenområden för olika nyttjande ändamål – kan man tillgodose nyttjandekrav som annars utesluter varandra. Kulturmiljöer längs vatten kan vårdas liksom vattenmiljöer för fiske eller bad. Värdefulla våtmarker kan bevaras och lämpliga grund- och ytvattentillgångar reserveras för vattenförsörjning, medan vissa delar av vattendragen får utgöra recipienter. Våtmarker kan också skapas för att öka den biologiska mångfalden och/eller för att förbättra reningen av vatten. Vattengruppen har arbetat med miljökvalitetsmålen Grundvatten av god kvalitet, Levande sjöar och vattendrag, Myllrande våtmarker och Hav i balans samt levande kust och skärgård. Tyngdpunkten i arbetet har varit de fysikaliska och biologiska påverkansfaktorer som är viktigast att förändra för att uppnå ett hållbart nyttjande av vattenresuser. Med hållbara vattenresurser avses att vattnet skall vara användbart för sam- hällets bruk samt medge acceptabla terrestra och akvatiska ekosystem. Vid seminarier har även frågeställningar tillhörande miljökvalitetsmålen ingen övergödning och giftfri miljö berörts. Kemisk påverkan på vattnet hanteras under miljökvalitetsmålen Ingen övergödning, Bara naturlig försurning och Giftfri miljö, vilka därmed främst har behandlats av arbetsgrupperna för material och energi. Vattengruppen har hållit tio arbetsmöten, arrangerat tre seminarier och medverkat i ett seminarium om hållbart fiske på . Till två av gruppens seminarier bjöds föredragshållare och åhörare i en vid krets. Det första av dessa seminarier behandlade förutsättningar för ett Hållbart nyttjande av vattenresurser och hölls (3.1). Det andra seminariet arrangerades tillsammans med arbetsgrupp för mark under rubriken vändning och Vattenresurser (6). På ett mindre seminarium diskuterades miljökvalitetsmålet myllrande våtmarker med ett antal inbjudna experter. I denna rapport sammanställs centrala slutsatser från Vatten- gruppens arbete på temat förändringar i användning av mark och vatten för att bevara eller återskapa biologisk mångfald, natur- och kultur- miljöer samt upprätthålla hållbara vattenresurser. Slutsatser dras även om hur styrningen kan behöva förändras för att miljökvalitetsmålen skall uppnås. Vatten har alltid varit centralt i all mänsklig kultur. Vattendragen är sedan årtusenden påverkade eller omskapade av människan. Miljömåls- arbetet inriktas mot ett hållbart nyttjande, vilket innebär att historiska värden och kontinuiteten i vattenbrukandet tas tillvara och irreversibla skador undviks eller elimineras. Natur- och kulturmiljö är ofta förenliga. En del av och faunan är kulturpåverkad och kulturanpassad. Människans agerande styrs av befintlig kunskap och aktuell medvetenhet, exempelvis är den storskaliga utbyggnaden av vattenkraften gjord med en annan natursyn än dagens. Människan kan inom vissa ramar betraktas som en naturlig aktör. Dock inte så att hon t.ex. tillåts: ·bygga ut de sista vattendragen ·skapa omfattande vattenföroreningar genom utsläpp i atmosfären ·i första hand använda sjöar och vattendrag samt kustvatten som recipienter ·konsekvent prioritera exploatering framför hushållning med natur- resurser God hushållning med knappa resurser underlättas genom att värdet av att bevara biologiska mångfald, natur- och kulturmiljö samt hållbara vattenresurser tydligt vägs in vid beslut om nyttjande av resurser och användning av mark. Det är dock uppenbart att eftersom natur- och samhällsförhållanden är mycket olika i skilda delar av landet måste såväl delmål som åtgärder regionaliseras och vara objektspecifika. Påverkanssituationen är således inte densamma inom den , rurala och miljön. I den rurala miljön är dessutom de regionala skill- naderna markanta. Vattnet påverkas av många faktorer i den miljön. uppmäts höga föroreningshalter i mark och grundvatten på platser där det tidigare stått byggnader. Föroreningarna kommer från byggnads- materialet och verksamheten på platsen. Vidare finns många andra diffusa utsläpp till dagvatten som förorenar grundvatten, sjöar, vatten- drag och kustvatten med metaller och organiska miljögifter. Dagvatten- föroreningar är genomgående ett stort problem i de större tätorterna och från vägar. Utsläppen från avloppsreningsverk och i viss mån från industriell verksamhet påverkar recipienterna. Fortsatta åtgärder måste vidtas för att minska utsläppen och rena dagvattnet. Sjunkande grundvattennivåer är ett annat tätortsproblem som ger sättningar i marken och skador på byggnader och installationer. Orsa- kerna är många (hårdgörning av markytor, dränering, tunnlar, uttag mm), men genom lokala restriktioner och tekniska lösningar kan pro- blemen bemästras. Även i den rurala miljön påverkas vattnet på många sätt. Vid exploa- tering av naturresurser som , mineraler samt nyttiga berg- och jordarter samt vid utbyggnad av t.ex. transportinfrastruktur beaktas inte alltid vattenresurserna i tillräckligt stor utsträckning, vilket kan medföra förändringar i grundvattenbildning, flödesvägar, avrinning och vattenkvalitet. Härigenom förbises ofta vattenförsörjningens värde och riskerna för skador på vattenförsörjningen. Befintliga vattentäkter bör skyddas och lämpliga grund- och ytvatten reserveras för framtida behov. De areella näringarna påverkar också vattenkvaliteten liksom läcka- ge från deponier och enskilda avlopp. Läckaget av näringsämnen och bekämpningsmedel i områden med intensivt jordbruk är oroande och måste åtgärdas. Kunskapen har funnits , dock har de åtgärder som vidtagits i jordbruket inte givit önskat resultat. Vad gäller överföringen av kunskaper om miljöförbättrande åtgärder har skogsbruket lyckats bättre, vilket visar sig i insatser för bättre mark- och vattenvård. Sannolikt beror detta på skillnader i ägarstrukturerna. Skogsbruket kännetecknas av få och stora företag med välinitierade rådgivare, medan jordbruksenheterna är många och mindre samt har begränsade resurser. I bl.a. västra och sydöstra är försurningen ett mycket stort problem. I avvaktan på att nedfallssituationen får en lösning bör sam- hället vidta kompletterande insatser för att hålla vattnen levande genom kalkning eller liknande åtgärder. Vattenkraften innebär en omfattande miljöpåverkan lokalt och regionalt; dels genom reglering av vattennivåer och flöden dels genom dammar som utgör vandringshinder. Härigenom kan biotoper och naturlig biologisk mångfald förändras eller utarmas. Effekterna kan mildras, men oftast är de miljönyttigaste åtgärderna också de dyraste. Även småskaliga vandringshinder såsom vägtrummor och flottnings- dammar är ett problem för akvatiska organismers naturliga vandringar. Fragmentering av biotoper är ett existerande och allvarligt hot mot sårbara arter. Här kan även finnas en konflikt med kulturmiljövården, som t.ex. vill bevara miljöer som dammar vid gamla kvarnar, äldre kraftverk och flottningsanläggningar. I vissa delar av har så mycket som av våt- markerna försvunnit eller förändrats genom uppodling, utdikning, sjösänkning och täktverksamhet. Detta har inneburit förändrad vatten- hållning och avrinning samt ökad urlakning och därigenom starkt på- verkade biotoper. Våtmarker av olika slag med intakta biotoper måste bevaras i skilda delar av landet. Våtmarker kan också återskapas för att öka den biologiska mångfalden t.ex. i ett jordbrukslandskap. Strävan bör vara att återskapa våtmarker i geografiskt och historiskt naturliga lägen. Dock finns svårigheter i såväl odlings- som skogslandskapet på grund av att vattennivåerna ligger lägre . Åtgärderna måste gå hand i hand med ett modernt jord- och skogsbruk. Det är därför inte helt självklart att man lyckas bäst där det har funnits våtmarker. Våtmarker kan även skapas för vattenrening som komplement till och under vissa förutsättningar istället för reningsverk. Hoten mot vattentillgång och kvalitet består också av överuttag och därmed sänkning av grundvattennivåer, som i kust- och skärgårds- områden kan medföra saltvatteninträngning i grundvattnet. En dylik skada blir i det närmaste irreversibel. Effektivare vattenanvändning och i vissa fall reglering av vattenresurserna behövs därför i skärgårdar och andra bristområden. Överfisket i betraktas vanligtvis inte som det miljöproblem det faktiskt är. Fisken och fisket omfattas inte av miljövården, utan behandlas inom fiskevården. Miljövård handlar om vård av miljön. Fiskevård handlar primärt om vård av fisket, dvs. vård av näringen och inte vård av fiskbestånden. Resultatet är att vi ökat torskens och många andra fiskarters dödlighet eller mer, vilket skapat en total obalans i fiskbeståndet. Lösningen på problemet är inte ett totalt fiskestopp utan ett hållbart fiske. Ett hållbart fiske kännetecknas av att man integrerar fisket i synen på ekosystem samt bygger upp relevanta koncept och miljömål; t.ex. minsta tillåtna mängd av olika fiskbestånd, lämplig ålderssammansättning etc. Vidare är de reservat som finns inte tillräckligt stora för att skapa förutsättningar för opåverkade fiskbestånd i . Ett beslut om markanvändning är också ett beslut om vatten Tillståndet i grundvatten, sjöar och vattendrag samt kustvatten speglar den omgivande markanvändningen. Den långa omsättningstiden i naturliga vattensystem, särskilt i djupa grundvattensystem, gör att det kan ta mycket att rena förorenat vatten och att allt inte kan åtgärdas när skadan väl är skedd. Det är ofta dyrt att städa i efterhand. Ju längre man väntar med skyddsåtgärder, desto kostsammare blir det. Skyddet av såväl befintliga som lämpliga framtida grund- och ytvattentäkter måste således förbättras. Nuvarande lagstiftning ger möjlighet till skydd av befintliga vattentäkter, denna möjlighet nyttjas dock inte fullt ut. En nödvändig förändring är att viktiga vattenresurser som t.ex. stora grundvattenförekomster eller biotoper med hotade arter skall kunna klassificeras som riksintresse likväl som att byggnader för vattenanvändning kan pekas ut som riksintresse. Med nuvarande lagstiftning kommer t.ex. skyddet av själva vattenresursen i andra hand vid lokalisering av större vägar eller flygfält. Här föreslås således en lagändring. Det är mycket viktigt att arbeta förebyggande och för att lyckas med detta behövs en samlad regional vattenplanering i hela avrinnings- området. Den regionala vattenplaneringen bör beakta verksamheterna i hela avrinningsområdet och tillåtas påverka den kommunala planeringen. Samspelet mellan regional vattenplanering inom avrinningsområden och fysisk planering på den kommunala nivån kan utvecklas genom kopplingen mellan , kulturminneslagen, samt EU:s vattendirektiv. Stödformer bör ta hänsyn till och gynna samordning inom avrinningsområden. Exempelvis kan EU:s miljöstöd endast sökas av enskilda lantbrukare och gynnar därmed inte samordnade vattenskyddsprojekt inom ett avrinningsområde. Effektivare vattenanvändning och vattenrening Vattnet skall användas så effektivt som möjligt. En minskad vatten- förbrukning ger lägre förbrukning av energi och kemikalier bl.a. för avloppsrening samt minskar riskerna för överuttag av grundvatten. Takten i vilken vattenförbrukningen reduceras måste avgöras av lokala förhållanden och resurserna bör prioriteras för områden med vattenbrist. I 1995:45 konstaterades att vatten- förbrukningen i svenska hushåll kan halveras med befintlig teknik, alltså en faktor 2. Inom en generation borde vi således kunna effektivisera vattenanvändningen med en faktor 4 på vägen mot visionen faktor 10. Rening av avloppsvatten, dagvatten och lakvatten behöver utvecklas. Högeffektiv fosfor- och kväverening behöver byggas ut i vissa områden. När anslutning till konventionella reningsverk inte är eko- nomisk realiserbar kan våtmarker, reaktiva barriärer, filter och sorbenter för upptag av näringsämnen erbjuda lösningar. Dessa s.k. ekotekniska metoder är under ständig utveckling och lämpar sig f.n. bäst för lokala lösningar, särskilt på landsbygden, med god tillgång på mark. Utvecklingen av dessa metoder pågår och är viktig, eftersom i synner- het boende på landsbygden ofta inte kan anslutas till konventionella reningsverk av ekonomiska skäl. Se vatten som en brukningsbar resurs Genom att se vattnet som en resurs som kan brukas, liksom jord och skog, sköter man också om vattnet. Vissa vatten inom ett avrinnings- område kan avsättas för kommersiellt brukande som exempelvis fiske eller turism, andra som vattentäkter eller för rekreation och några skyddas från mänsklig aktivitet för sina kultur- och naturvärden. Då får man ett diversifierat brukande som innebär att många önskemål om vattenanvändning kan tillgodoses . Ett diversifierat brukande förutsätter en brukningsplan för hela avrinningsområdet, vilket ligger väl i linje med EU:s kommande direktiv för vatten. Att stimulera brukande av vattenresurser leder inte bara till en allmänt höjd vattenkvalitet i avrinningsområdet, utan är också betydande ur ett socialt och kulturellt perspektiv genom att arbetstillfällen kan skapas inom såväl produktion, service för turism och rekreation som för skötselåtgärder av kultur- miljöer och rehabilitering av sjöekosystem, t.ex. genom biomanipulering. Skilj på naturlig och annan kulturpåverkad biologisk mångfald Biologisk mångfald har blivit ett nyckelbegrepp. Artmångfald mäter dock inte alltid biologisk mångfald. Maximalt antal arter är inte á prioi detsamma som bevarad biologisk mångfald. Det är viktigt att de natur- ligt dominerande arterna förblir dominerande. Att bevara denna mångfald genom att art för art skydda våra växter och djur är emellertid knappast realistiskt – ett bredare grepp behövs. Den naturliga mångfalden byggs upp av den geologiska och hydro- logiska mångfald som ger förutsättningarna för den biologiska mång- falden. Den kulturella mångfalden – varierande mänsklig påverkan av landskapet – kommer in som en tredje viktig styrande faktor i detta sammanhang. Många av våra mest uppskattade miljöer – t.ex. ängs- och hagmark – är kulturlandskap och i ringa utsträckning naturliga Även om vissa hotade arter kan kräva särskilda skyddsåtgärder, måste arbetet med miljömål som rör den biologiska mångfalden fokuseras på bevarandet av mångfalden av biotoper – mångfald av arter uppnås då . I detta sammanhang är det viktigt att betona att många biotoper är naturligt artfattiga t.ex. mossar och att just denna karaktär är skyddsvärd. Anammar vi vidare att den naturliga mångfalden skall vara målet i detta arbete, följer också att vi skall sträva efter att eliminera främmande arter och inta en mycket restriktiv hållning till genetiskt modifierade organismer ·Ordförande , professor vid avdelningen för mark- och vattenresurser, ·Ea , ekolog och miljökoordinator vid ·Erika Budh, nationalekonom, sekreterare i och Vattengruppen ·Lars-Anders , docent och lektor vid ekologiska institutionen, ·Sture , docent i systemekologi, systemekologiska institutio- nen, ·Gert , docent i arkeologi, länsmuseum ·Lotten , ekolog och biogeovetare, i 3.1Hållbart Nyttjande av Vattenresurser som ägde rum på , ordförande miljömålskommitténs arbetsgrupp för vattenfrågor Vattenbrukande en lång historia Diversifierat brukande av inlandsvatten Genevadsåstudien – ett aktörsspel om nya strategier för hantering av vattenresurser Vattenprogram för – Sjöar och Vattendrag Hinder för naturliga vandringsvägar i vattendrag – en inventering Fiske – miljöhot eller naturligt nyttjande av havets resurser , , inledde med ett föredrag om vattenbrukandets historia. -Vatten är människans viktigaste resurs. Människan har och har haft en viktig roll i vattenbrukandet. och fauna är oerhört kulturbundna, konstaterade . -Se vatten som en resurs, precis som skogen och jorden, inte som problem och kostnader, uppmanade , . Genom att se vattnet som en resurs så brukar man det, och det man brukar det sköter man om. -Man kan sätta ambitiösa normer för kväve och nå fina resultat utan drastiska åtgärder, sade , . har arbetat med ett aktörsspel för att finna nya strategier för att hantera vattenresurser. -Tillståndet i sjöar och vattendrag speglar den omgivande markan- vändningen. Det går inte att städa allt i efterhand utan det är mycket viktigt att arbeta förebyggande genom fysisk planering, avslutade sitt föredrag om vattenprogram för . , , presenterade ett föredrag om vattenkraften. -Vattenkraftens negativa miljöeffekter kan mildras, men oftast är de miljönyttigaste åtgärderna också de dyraste. kommer vattenkraftens roll bland annat att styras av kärnkraftsavvecklingen, elkonsumenterna samt vattendomstolarnas hantering av ompröv- ningsärenden, sade . -Fragmentering av vattendrag är ett existerande och allvarligt hot mot sårbara arter. Vägtrummor och flottningsdammar är ett stort pro- blem för akvatiska organismers naturliga vandringar. Därför måste ett ökat sektorsansvar i samtliga vattendrag och vattensystem kom- ma till stånd, konstaterade , i . -Vi fiskar för mycket men ser det inte som ett miljöproblem. Om en eller flera arter fiskas ut kan man få dramatiska ekologiska för- ändringar. Fisket måste ses i sin helhet, som en del av det ekosystemet, uppmanade . Under diskussionen fram- kom också att fisket är ett stort och brådskande problem. -Den fisk som tas upp är för liten, fortsatte , och har ofta inte hunnit leka, varför alltför få nya fiskyngel produceras. Stoppa inte fisket men förvalta fiskeresursen annorlunda! -Helårsboende är en förutsättning för en hållbar utveckling i våra skärgårdar. I och med avfolkningen så raseras såväl natur- och som kulturvärden. I åretruntboendets kölvatten följer intresse för bygden och därmed dess utveckling och bevarande. Den överskuggande flaskhalsen för en hållbar utveckling i skärgården är vatten- och avloppssituationen och då framför allt färskvattentillgången, hävdade , i . -Om vi vill ha en levande skärgård med åretruntboende måste vi se över fastighetsbeskattningen och lösa VA-problematiken. Det finns ett regionalt ansvar att bekosta vatten och avlopp i skärgården, då flertalet ägare till skärgårdsfastigheter är skrivna i andra kommuner, sade , i . -Vatten är vårt viktigaste livsmedel och det måste vi vara rädda om. Fler skyddsområden för vattentäkter måste sättas upp och befintliga måste utökas, sade , Svenska Vatten- och avlopps- verksföreningen. -För att nå resultat i miljöarbetet krävs konkreta åtgärder. Det är dags för fiskenäringen att ta sitt sektorsansvar, konstaterade , . -Kultur- och naturmiljö, fortsatte , är normalt förenliga. Näringarna står däremot ofta i konflikt med bevarandeintressena. Mycket kan dock göras inom en näring för att nå stora miljöförbätt- ringar, ofta till en rimlig kostnad. Seminariet behandlade förutsättningar för ett hållbart nyttjande av vattenresurser och anordnades av arbetsgrupp för vattenfrågor. Fokus låg på de fysikaliska och/eller biologiska påver- kansfaktorer som är viktigast att förändra för att uppnå ett hållbart nyttjande av vattenresurser. Med andra ord de största fysiska hoten mot den biologiska mångfalden, vattnets långsiktiga produktionsförmåga samt natur- och kulturlandskapet. Den kemiska påverkan som orsakas av försurande nedfall, övergödning och miljögifter hanteras av andra arbetsgrupper. Ett sjuttiotal deltagare medverkade under seminariet. , ledamot i miljömålskommittén, presenterade kommitténs uppdrag att precisera delmål och åtgärdsstrategier för att skapa ett långsiktigt hållbart samhälle till nästa generation. Till sin hjälp har miljömålskommittén ett tjugotal statliga verk och myndigheter. -Problemet har inte varit att har fattat för få beslut om målsättning på miljöområdet. Problemet är snarare att målen i väldigt liten utsträckning har uppfyllts, sade . , ordförande i miljömålskommitténs arbetsgrupp för vattenfrågor, gav en kort presentation av vattengruppens medverkande och gruppens arbete. Vattengruppen har ingen enkel uppgift då vatten är inblandat i nästan alla de 15 miljökvalitetsmålen. Det finns fyra direkta miljökvalitetsmål för vatten. Dessa är Grundvatten av god kva- litet; Levande sjöar och vattendrag; Myllrande våtmarker samt Hav i balans och levande kust och skärgård. Vattenbrukande – en lång historia , , är arkeolog och medverkar i vattengruppen. Vatten har varit människans viktigaste resurs sedan urminnes tid. Alla högkulturer, , , Induskulturerna m fl har alla varit beroende av vatten. väcktes intresset för land- höjningen i vårt land. Man kunde inte enas om orsaken. Steg landet eller minskade tillgången på vatten. Trots förklaringar från historiker och naturvetare vidhöll teologerna att det var syndafloden som fortfarande höll på att dra sig tillbaka. Människans föreställningar till vatten är och har varit att det kan rena, dölja och uppsluka. har vattnets stora skönhets- och symbolvärden nyttjats av arkitekter och konstnärer. Vatten som symbol för människans existens möter vi i litteraturen från Odyssén till modern tid. Livet eller den mänskliga existensen skildras som en resa på havet skriver i sin dikt Ale stenar: Där Ale gått ombord på dödens skepp, det sista som han ägde, det har blott sten till stäv, och moln till segelväv, men är ändå de fria skeppens frände. De första människorna i vårt land bosatte sig vid vattendragen. Man har hittat boplatser vid stränderna av sjöar och vattendrag. Boplatserna definieras genom att avfallet delvis ligger kvar på strän- derna Vid många av de norrländska sjöarna och älvarna finns kompletta stenåldersmiljöer, då dessa i många fall ligger över högsta kustlinjen. Dessa boendemiljöer visar den tveklöst längsta perioden av människans existens här. Stabila boendeformer av kanske uppemot . Under vikingatid och medeltid hanterade man avfallet i städerna genom att det spolades ut i sjön och anrikades metervis vid stränderna. De kanske mest berömda avfallslagren finns vid vikingastaden på . Ett annat exempel är där var avsevärt mindre och där man sedan utvidgat bebyggelsen ut över de gamla avfallslagren. Detta att deponera avfall i sjöarna och längs stränderna är något man gjort ända fram till modern tid. har stränderna brukats som för fodertäkt. Detta har skapat speciella ekologiska miljöer med mycket höga natur och kulturvärden. Här är ju både flora och fauna kulturbundna. De brukas inte längre, men kan hållas i hävd som naturreservat. Vatten har använts som energikälla för att driva kvarnar, tröskverk, benstampar och sågverk såväl som järnbruk. I många fall ligger dessa kvar som ruinmiljöer och har dammar skapat olika ekologiska miljöer. Men de utgör också i många fall den enda källan till kulturhistorisk kunskap kring äldre tiders ingenjörskonst och kunskap. används vatten till storskaliga vatten- kraftverk som resulterar i oerhört miljöslitage, men som också har haft en enorm betydelse för hela utvecklingen . Vatten har också fungerat som kommunikationsmedel. Sjöfarten ger förutom hamnar mindre spår, men brukandet av insjövattendragen har haft omfattande anläggningar. Flottningen var tidigare en förutsättning för skogsbruket.