sou · GOB3105d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Eftersom det är fråga om ett åläggande för kommunerna att ha en viss verksamhet, bör staten kompensera kommunerna för de ökade kostnader som kan bli följden av utredningens förslag. Det framstår enligt utredningen som mest lämpligt att regeringen i samband med att förslagen skall genomföras kommer överens med om hur de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna skall regleras. Utredningens förslag innebär som tidigare nämnts att kommunerna åläggs att ha en viss verksamhet (se ovan och avsnitt 9.8). En fråga är då om detta inskränker den kommunala självstyrelsen. Förslaget påverkar emellertid inte uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun, eftersom det är som har det huvudsakliga ansvaret för unga lagöverträdare (se t.ex. prop. 1997/98:96 s. 142 ff.). Inte heller torde förslaget ha någon betydelse för den lokala demokratin. Sammantaget anser utredningen att förslaget inte menligt inkräktar på den kommunala självstyrelsen. Enligt utredningens mening kommer en utvidgad användning av medling vid ungdomsbrott att ha en brottsförebyggande effekt. En viktig aspekt som bör vägas in är även medlingsverksamhetens betydelse för brottsoffren. Att medling kan verka brottsförebyggande är givetvis av stor betydelse från brottsoffersynpunkt. Medling vid brott har även på andra sätt visat sig positiv för brottsoffer. Genom utredningens förslag förbättras således brottsoffrens situation. 192 Ekonomiska konsekvenser m.m. förbättring för brottsoffren är omöjlig att uppskatta i pengar. Det kan dock inte uteslutas att den kan komma att påverka samhällsekonomin i stort positivt, t.ex. genom ett minskat antal sjukskrivningar och kortare sjukskrivningsperioder. Utredningen har även beaktat de övriga samhällsfrågor som anges i 15 § kommittéförordningen, men har inte funnit att förslagen har betydelse i dessa avseenden. 11.1Förslag till lag om ändring i 29 kap. 5 § Vid straffmätningen skall rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta 1.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada, 2.om den tilltalade har deltagit i medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott eller på annat sätt efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 3.om den tilltalade frivilligt angett sig, 4.om den tilltalade förorsakas men genom att han på grund av brottet utvisas ur riket, 5.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av eller om det finns grundad anledning anta att han kommer att drabbas av avskedande eller uppsägning från anställning eller av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning, 6.om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 7.om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks eller 8.om någon annan omständighet föreligger som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Föreligger omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. I paragrafen har gjorts ett tillägg innefattande att domstolen vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skälig omfattning skall beakta att den tilltalade har deltagit i medling enligt den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott. Av hänvisningen i 30 kap. 4 § till denna paragraf framgår att domstolen även vid valet av påföljd skall beakta att den tilltalade har deltagit i sådan medling. Att den unge har deltagit i ett medlingsförfarande bör således regelmässigt beaktas av domstolen vid både påföljdsval och straffmätning. Att bestämmelsen har tillämpats bör också framgå av domskälen. För att medlingen skall beaktas av domstolen bör det inte krävas att ett avtal har träffats mellan parterna. Det är tillräckligt att den unge har deltagit i ett medlingsförfarande och därigenom försökt ställa till rätta. Om det har träffats ett medlingsavtal med förpliktelser för den unge, bör detta dock få större betydelse vid påföljdsvalet och straffmätningen än om den unge endast deltagit i förfarandet. Ingen ändring förslås i bestämmelsen om att domstolen skall beakta om den unge på annat sätt än genom medling efter förmåga har sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet. Även i de fall det är aktuellt för åklagaren att utfärda strafföre- läggande skall hänsyn tas till att medling har skett om gärningsmannen är . Detta framgår av 48 kap. 4 § första stycket rättegångs- balken och 15 § LUL. Frågan om hur domstolen bör beakta att den unge har deltagit i medling har behandlats av utredningen i avsnitt 9.7.5. 11.2Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare En förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter eller om den misstänkte skall delta i medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott. Enligt paragrafen skall, när det gäller ungdomar som misstänks för brott för vilket det är föreskrivet fängelse , förundersökningen vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat senast för delgivning av brotts- misstanke. Utredningens förslag innebär att denna tidsfrist får över- skridas om den misstänkte skall delta i medling enligt den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott. Även om ett medlingsförfarande skall ske skyndsamt (se kommen- taren till 7 § den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott) torde det inte sällan bli svårt att hålla den föreskrivna sexveckorsfristen om förfarandet skall kunna genomföras. Åklagaren bör i dessa fall medge förlängning av tidsfristen så att medlingsförfarandet hinner avslutas. På så sätt kan åklagaren beakta medlingen vid sin prövning av åtalsfrågan (se nedan under kommentaren till 17 § LUL). Utredningen har redovisat skälen till förslaget i avsnitt 9.7.4. Den misstänkte skall i samband med förhör tillfrågas om han eller hon vill delta i medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott, om det inte bedöms olämpligt. Paragrafen är ny och innebär att den misstänkte i samband med förhör skall tillfrågas om han eller hon vill delta i medling om detta inte bedöms olämpligt. Utredningen har behandlat frågan i avsnitt 9.9.6. I första hand torde det bli polisen som framför förfrågan om medling. I de fall någon representant för är närvarande kan det dock vara lämpligt att det är denne som tar upp frågan om medling. En förutsättning för att den unge skall tillfrågas är att förutsättningarna enligt den förslagna lagen om medling vid ungdoms- brott är uppfyllda. I detta skede är det framför allt fråga om den unge har erkänt brottet eller i vart fall tagit på sig skuld för de huvudsakliga delarna av brottet. Vidare bör det vara fråga om ett brott som lämpar sig för medling (se avsnitt 9.9.3 och kommentaren till 5 § den förslagna lagen om medling vid ungdomsbrott). Både ungdomar under och omfattas av bestämmelsen. Den unges inställning i frågan bör dokumenteras i förundersökningsprotokollet. Har den unge tillfrågats skall detta och hans inställning till medling framgå av den underrättelse som polisen skall skicka till i de fall någon som är är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa (se kommentaren till 6 § LUL). Den unge skall tillfrågas om det inte bedöms olämpligt. Utredningen har i avsnitt 9.9.3 och i kommentaren till 5 § den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott tagit upp frågan om vilka brott som generellt kan anses vara mindre lämpliga för medling. I dessa fall bör polisen normalt avstå från att aktualisera frågan om Utredningen återkommer till denna fråga i kommentaren till 6 § i den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott. Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, skall socialnämnden genast underrättas. Av underrättelsen skall framgå om den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott samt den misstänktes inställning till deltagande. Förslaget innebär att det skall framgå av polisens underrättelse till socialnämnden om att någon som är är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa om den unge har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling samt den unges inställning till deltagande. Som framgår av den föreslagna bestämmelsen i 4 a § LUL skall polisen som huvudregel tillfråga den unge om han eller hon vill delta i medling. Genom underrättelsen till socialnämnden får på ett snabbt och enkelt sätt kännedom om frågan om medling har aktualiserats och kan i aktuella fall påbörja ett medlingsförfarande. För att handläggningen skall kunna ske snabbt är det väsentligt att i sin tur underrättar medlingsverksamheten i de fall denna är organiserad som en mer fristående gren av . Även i övrigt är det viktigt att underrättelsen verkligen når rätt person så att medling kan komma till stånd. De gärningsmän som omfattas av den förslagna regleringen är åldersgruppen 15–, vilken är den åldersgrupp som utredningen anser främst bör komma i fråga för medling. För ungdomar och för barn gäller andra handläggningsregler, vilket innebär att dessa fall får komma till medlingsverksamhetens kännedom på annat sätt. Vidare omfattar bestämmelsen brott där fängelse ingår i straffskalan, vilket det gör i de allra flesta fall. I de undantagsfall då medling kan vara aktuell vid brott som endast har böter i straffskalan bör polisen se till att underrättas. Utredningen anser inte att det krävs att dessa undantagsfall, som vid t.ex. hemfridsbrott och åverkan, regleras i författning. Frågan har behandlats av utredningen i avsnitt 9.9.6. I fråga om den som misstänks för att ha begått brott innan han fyllt skall åklagaren, innan han fattar beslut i åtalsfrågan, inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun som enligt socialtjänstlagen (1980:620) har ansvaret för den unge, om denne har erkänt gärningen eller det annars finns skälig misstanke att han har begått brottet. Yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. Om det bedöms lämpligt skall åklagaren i sin begäran om yttrande ange att förutsättningarna för medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott skall undersökas. Ett yttrande enligt första stycket skall innehålla en redogörelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge samt en plan för de åtgärder som nämnden avser att vidta, varvid arten, omfattningen och varaktigheten av åtgärderna skall framgå. Yttrandet skall, om åklagaren begär det eller om nämnden finner det nödvändigt, även innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och hans levnadsomständigheter i övrigt. Nämnden skall även utan samband med yttrande lämna åklagaren de upplysningar som denne begär i fråga om den unge. Den föreslagna bestämmelsen innebär att åklagaren i samband med att yttrande från socialnämnden begärs in anger att förutsättningarna för medling skall undersökas. Frågan har behandlats av utredningen i avsnitt 9.9.6. Bestämmelsen blir aktuell främst i de fall ett medlingsförfarande inte har aktualiserats tidigare under förundersökningen. Åklagaren får här göra en bedömning av om det kan vara lämpligt med medling i det enskilda fallet. Om förutsättningarna för medling enligt den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott är uppfyllda, bör det normalt anses lämpligt att gör en sådan undersökning. Det kan emellertid av handlingarna i ärendet framgå att det inte är lämpligt med medling. En sådan situation kan vara att målsäganden är rädd för gärningsmannen och inte vill träffa denne eller att den unge klart uttalat att han inte vill delta i medling. Har ett medlingsförfarande redan påbörjats eller avbrutits av något skäl, finns det inte anledning för åklagaren att på nytt aktualisera frågan om medling. Åklagaren behöver inte inhämta yttrande om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. Det finns dock inget som hindrar att åklagaren i dessa fall på annat sätt, t.ex. genom att ta kontakt med medlings- verksamheten, aktualiserar frågan om medling. Man kan tänka sig situationer där en bakomliggande konflikt mellan parterna gör att medling framstår som en lämplig åtgärd. En annan situation kan vara att brottsoffret uttryckt önskemål om medling. Även gärningsmannen kan ha uttalat att han vill göra rätt för sig och be brottsoffret om ursäkt. Även i de situationer åklagaren anser att åtal skall väckas oavsett om medling sker eller inte, kan det vara av värde att ett medlingsförfarande sker. I dessa fall begär dock åklagaren normalt in yttrande och frågan om medling blir på så sätt aktualiserad. Åtalsunderlåtelse får beslutas, om den unge blir föremål för sådan åtgärd som anges nedan och det med skäl kan antas att därigenom vidtas vad som är lämpligast för den unge: 1.vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620), 2.vård eller annan åtgärd enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga, 3.annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd, eller 4.medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott. Åtalsunderlåtelse får också beslutas, om det är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande. Vid bedömningen av om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall åklagaren utöver vad som följer av första och andra styckena särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan eller att på annat sätt gottgöra målsäganden. Åtalsunderlåtelse får inte beslutas, om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse därigenom åsidosätts. Vid bedömningen av om något väsentligt allmänt intresse åsidosätts skall särskilt beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. För att främja användandet av medling vid ungdomsbrott för straffmyn- diga ungdomar föreslår utredningen att den omständigheten att den unge har deltagit i medling skall utgöra en särskild grund för åtalsunderlåtelse. Utredningen har behandlat frågan i avsnitt 9.7.4. I och för sig kan den omständigheten att den unge deltar i medling rymmas inom grunden för åtalsunderlåtelse enligt första punkten, eftersom det är en åtgärd som vidtar. Utredningen anser emellertid att det är väsentligt att det klart av författningstexten framgår att medling är en särskild grund för åtalsunderlåtelse. För att medling skall beaktas vid prövningen av åtalsfrågan skall den unge ha deltagit i förfarandet. Det är således inte tillräckligt att medling planeras. Om detta innebär att sexveckorsfristen i 4 § LUL inte kan hållas, bör åklagaren med stöd av det föreslagna tillägget till samma paragraf medge att tidsfristen överskrids. Det finns inte något krav på att den unge har uppfyllt ett träffat medlingsavtal innan åklagaren fattar beslut i åtalsfrågan, utan det är genomförandet av själva medlingsförfarandet som är avgörande. Om den unge inte uppfyller ett medlingsavtal har åklagaren möjlighet att återkalla ett beslut om åtalsunderlåtelse (se nedan under kommentaren till 22 § LUL). För att medlingen skall beaktas vid prövningen av åtalsfrågan bör det således inte krävas att ett avtal har träffats mellan parterna. Det är tillräckligt att den unge har deltagit i medlingsförfarandet och därigenom försökt ställa till rätta. Om det har träffats ett medlingsavtal med förpliktelser för den unge, bör detta dock få större betydelse vid prövningen av åtalsfrågan än om den unge endast deltagit i förfarandet. Även den unges inställning till att göra rätt för sig skall givetvis beaktas (jfr 17 § tredje stycket LUL). Vilken betydelse en genomförd medling får vid prövningen av åtalsfrågan i det enskilda fallet är svårt att ange generellt. Åklagaren får göra en helhetsbedömning i varje särskilt fall. Vidare bör Riks- åklagaren genom nya allmänna råd ge anvisningar om den närmare tillämpningen av bestämmelsen. Att den unge har deltagit i medling bör dock få betydligt större betydelse än enbart hans vilja att göra rätt för sig. Medling bör i många fall av inte alltför allvarlig brottslighet och då det inte är fråga om återfall i brott medföra att den unge erhåller åtalsunderlåtelse. Den som får åtalsunderlåtelse enligt 17 § skall iaktta skötsamhet. Ett beslut om åtalsunderlåtelse får återkallas, om särskilda omständigheter föranleder det. Vid bedömningen av om återkallelse skall ske skall särskilt beaktas om den unge har återfallit i brott från beslutet om åtalsunderlåtelse eller om den unge inte har uppfyllt ett avtal som träffats vid medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott. Förslaget innebär att det tydliggörs att åklagaren vid bedömningen om en meddelad åtalsunderlåtelse skall återkallas särskilt skall beakta om den unge inte har uppfyllt ett träffat medlingsavtal. Utredningen har behandlat frågan i avsnitt 9.7.4. I regel bör återkallelse ske i sådana fall, i vart fall om det står klart att åtalsunderlåtelsen har meddelats därför att medling har ägt rum. Är det fråga om en mindre avvikelse från avtalet eller om avvikelsen av någon anledning framstår som ursäktlig kan åklagaren dock underlåta att återkalla det tidigare beslutet Åklagaren får således göra en bedömning i det enskilda fallet om beslutet om åtalsunderlåtelse bör återkallas. Som framgår av kommentaren till 11 § den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott skall åklagaren genast underrättas om det förhållandet att den unge inte har uppfyllt medlingsavtalet om det inte är uppenbart obehövligt. 11.3Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Kommunen skall sörja för att unga lagöverträdare och deras målsägande kan erbjudas medling enligt lagen (2000:000) om medling vid ungdomsbrott. Bestämmelsen innebär att det åligger kommunen att ha medlings- verksamhet för unga lagöverträdare. Utredningen har behandlat frågan i avsnitt 9.8. Medlingsverksamheten skall organiseras inom den kommunala . En sådan verksamhet ligger väl i linje med social- tjänstens övriga verksamhet för unga lagöverträdare. Av skäl som har angetts är det inte lämpligt att alltför detaljerat reglera hur verksamheten skall organiseras. Resultaten från försöksverksamheten tyder dock på att en fristående enhet är mest effektiv. I vart fall bör det inom finnas en person som har det övergripande och samordnande ansvaret för verksamheten. Det är den kommun som i övrigt enligt socialtjänstlagen har ansvaret för den unge som skall svara för medlingsverksamheten för denne. Vem som avses med begreppet målsägande är kommenterat nedan under 3 § i den föreslagna lagen om medling vid ungdomsbrott. När det är fråga om mindre kommuner med låg ungdomsbrottslighet kan det vara lämpligt med ett samarbete kommunerna emellan. Att ett sådant samarbete är möjligt framgår av 4 § tredje stycket social- tjänstlagen. 11.4Förslag till lag om medling vid ungdomsbrott Denna lag gäller sådan medlingsverksamhet för unga lagöverträdare som kommunens socialtjänst enligt 12 b § socialtjänstlagen (1980:620) skall sörja för. Paragrafen anger endast vilken medlingsverksamhet lagen avser, nämligen den som kommunen enligt den föreslagna bestämmelsen i 12 b § socialtjänstlagen skall sörja för. Frågan har behandlats av utredningen i avsnitt 9.8. Medling skall avse unga lagöverträdare som avses i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. För medling med barn krävs synnerliga skäl. I paragrafen anges vilken åldersgrupp som lagen omfattar, dvs. ungdomar som inte har fyllt . Utredningen har behandlat frågan i avsnitt 9.9.2. Flera av de förslag som utredningen lämnar om handläggningen av medlingsärenden och möjligheten att beakta medling i rättssystemet är hänförliga till ålderskategorin 15–. Medlingsverksamheten kommer därför främst att vara inriktad på ungdomar som både vid gärningstillfället och under brottsutredningen är 15–. Det är också för denna åldersgrupp som medling framstår som lämpligast. Emellertid är det fullt möjligt med medling även när det gäller gärningsmän som fyllt 18 men inte . Även för icke straffmyndiga, dvs. barn , kan medling ske i syfte att vara en behandlingsåtgärd inom . För att medling skall vara aktuell i sistnämnda fall måste dock barnet ha uppnått en tillräcklig ålder och mognad för att kunna förstå medlingsförfarandet. Andra meningen innehåller en specialreglering för barn . För dessa barn är medling aktuell endast om det föreligger synnerliga skäl. Sådana skäl kan föreligga om även brottsoffret är ett barn och parterna har en konfliktfylld relation, t.ex. i skolan, som behöver lösas. Vårdnadshavarnas inställning är givetvis av stor betydelse. Någon reglering som anger begränsningar för brottsoffrets ålder finns inte. Emellertid bör försiktighet iakttas när det gäller de yngre På samma sätt som gäller för gärningsmän bör medling aktualiseras endast om det föreligger synnerliga skäl när brottsoffret inte har fyllt . Medling skall syfta till att den unge lagöverträdaren får ökad insikt om brottets konsekvenser och målsäganden ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser genom att gärningsmannen och målsäganden möts inför en opartisk medlare. Vid mötet skall gärningsmannen ges möjlighet att be om ursäkt för sitt handlande och målsäganden ges möjlighet att kräva gottgörelse. Paragrafen anger vilka syften medlingen skall ha och huvudin- riktningen för medlingsmötet. Frågorna har behandlats av utredningen bland annat i avsnitt 9.9.1 och 9.9.7. Medlingen har två huvudsyften vilka båda är lika viktiga. Det ena är att den unge skall få en ökad insikt om brottets konsekvenser. Det andra huvudsyftet är att målsäganden, dvs. brottsoffret, skall ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet. Inte sällan kan dock ett av dessa huvudsyften vara det mest framträdande beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Vikten av att medlaren skall vara opartisk och tillvarata båda parters intressen behandlas nedan i kommentaren till 9 §. Begreppet målsägande finns definierat i 20 kap. 8 § fjärde stycket som den, mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. Med målsägande enligt lagen avses endast målsäganden personligen. Eventuella successorer, t.ex. försäkringsbolag som genom försäkringsavtal har övertagit målsägan- dens skadeståndsanspråk, omfattas således inte. Paragrafens andra mening anger huvudinriktningen för medlings- mötet. Det väsentliga vid detta är att gärningsmannen får möjlighet att be om ursäkt för sitt handlande och att brottsoffret får en möjlighet att kräva gottgörelse. Som utredningen tidigare framhållit bör det inte utgöra ett krav att det verkligen träffas ett avtal mellan parterna. Vad resultatet av medlingen blir är beroende av bland annat vilken typ av brott medlingen avser, brottsoffrets eventuella krav samt gärnings- mannens möjligheter och inställning. Som utredningen uttalat i avsnitt 9.9.11 bör s.k. indirekt medling, som innebär att parterna inte träffas personligen utan att deras synpunkter i stället vidarebefordras av medlaren, komma i fråga endast undantagsvis. Målsättningen för medlingen skall vara att parterna träffas. När ett medlingsförfarande inleds är det emellertid svårt att avgöra om ett medlingsmöte verkligen kommer att ske. Lagen blir således tillämplig även vid s.k. indirekt medling. För att ge medling som metod utrymme att utvecklas är en närmare reglering av formerna för medlingsmötet inte lämplig. I avsnitt 9.9.7 ges dock vissa rekommendationer.