sou · GOB328d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Ett funktionshinder kan leda till att delar av arbetsmarknaden inte är tillgänglig vilket ger ett smalare utbud av arbetsuppgifter på ar- betsmarknaden. Behovet av att utbilda sig ökar för att individen ska bli anställningsbar. Det kan röra sig om en högskoleutbildning eller en yrkesutbildning som riktar sig speciellt till studerande med funktions- hinder. Deltagande i utbildning som rehabilitering och habilitering För människor med omfattande funktionshinder och för dem som får en funktionsnedsättning i vuxen ålder kan vuxenutbildning vara en del av en långsiktig habilitering/rehabilitering. Utbildning på folkhögskola med internatboende kan till exempel vara ett steg på vägen mot eget boende. Deltagande i utbildning för aktivitet och bildning Utbildning är mycket mer än att bara skaffa sig ökad kompetens och därigenom förbättra sin anställningsbarhet. En följd av arbetslöshet och förtidspension kan vara att man isoleras från samhället i övrigt, efter- som man inte får del av den dagliga sociala kontakten som är förknip- pad med ett arbete. Vuxenutbildning kan därmed utgöra en viktig källa till sociala kontakter. Det huvudsakliga orsaken till att en person väljer att utbilda sig kan i många fall vara att det är en fritidssysselsättning som man trivs med. 13 .2 Gemensamma iakttagelser inom vuxenutbildningen En stor del av de iakttagelser som gjort rö- rande förutsättningarna för studerande med funktionshinder inom vux- enutbildningen redovisades i kommitténs förra betänkande. betänkande redovisas kommitténs iakttagelser beträffande studerande med funktionshinder integrerats i flera olika kapitel. I avsnitt 13.2 ges för överblickens skull en sammanfattning av de iakttagelser kommittén gjort i frågor som rör studerande med funktionshinder och som är gemensamma för flera olika vuxenutbildningsformer. har sett många exempel på vuxenutbildning som genomförs på ett sådant sätt att studerande med funktionshinder ges goda studiemöjligheter. Avsikten med slutbetänkandet är framförallt att föra fram förslag på åtgärder som kan ge studerande med funktionshinder möjligheter att studera på villkor som är likvärdiga med övriga vuxenstuderandes. Redovisningen av kommitténs iakttagelser är främst inriktad mot att lyfta fram de svagheter som trots allt finns inom dagens utbildningssystem när det gäller förutsättningarna för vuxna med funktionshinder att studera. -från den offentliga utbildnings- och arbetsmarknadsstatistiken sam- manfattas i avsnitt 13.2.1, -rörande behovet av kunskaper inom vuxenutbildningen vad avser funktionshinder, rättigheter, undervisningsmetoder och stödåtgärder redovisas i avsnitt 13.2.2, -rörande särskilt stöd och särskilda anpassningar redovisas i avsnitt 13.2.3, -rörande behovet av utbildningstolk redovisas i avsnitt 13.2.4, -rörande behovet av en specialpedagogisk stödorganisation inom vuxenutbildningen redovisas under 13.2.5 13 .2 .1 Vad säger statistiken om vuxenutbildning och funktionshinder? I förra betänkande, 1999:39, gjordes ett försök att utifrån befintlig statistik beskriva hur stor del av befolkningen som har något funktionshinder och hur stor del av dessa individer som kan få svårigheter i vuxenutbildningssammanhang som en följd av ett funktionshinder. Resultatet av genomgången kan sammanfattas med att: -Uppgifter om antal människor med funktionshinder i samhället och deras fördelning på olika grupper av funktionshinder ger förhållan- devis liten information om omfattningen av hinder i vuxenutbild- ningen. De uppgifter som redovisas i de olika undersökningarna visar att mellan av befolkningen utifrån olika definitioner upplever att de har något funktionshinder. Av dessa anser ungefär en tredjedel att funktionshindret medför att arbetsförmågan är mycket nedsatt eller att funktionshindret försvårar deras studier. En grov uppskattning ger då vid handen att av be- folkningen har ett funktionshinder som försvårar deras deltagande i vuxenutbildningen. -Människor med ett funktionshinder har som grupp en genomsnittligt större andel personer med endast grundläggande utbildning och en mindre andel högskoleutbildade. Andelen med högst gymnasieut- bildning är lika stor som för befolkningen i övrigt. -Funktionshindrade har som grupp en större andel icke sysselsatta än befolkningen i övrigt. I kapitel 6 i detta betänkande redovisas aktuell statistik över vuxenut- bildningens utveckling . Denna bild stämmer väl överens med kommitténs tidigare iakttagelser av deltagare med funktionshinder inom vuxenutbildningen. Noterbart är dock att andelen arbets- handikappade sjunker något inom den kommunala utbildningen för vuxna . Inom folkhögskolan ökar andelen studerande med funktionshinder något från en redan tidigare hög nivå. Antalet studerande som erhåller särskilda stödinsatser inom högskolan har ökat kraftigt . Detta sker dock från en mycket låg nivå. uppgick antalet studerande som erhöll särskilda stödåtgärder till 944 vilket bör ställas i relation till att antalet heltidsstuderande under uppgick till 250 000. Utbildningsbakgrund, sysselsättning och studiedeltagande Inför slutbetänkandet har SCB på uppdrag av kommittén gjort special- bearbetningar av undersökningarna om levnadsförhållanden i samhället (). genomförs som årliga undersökningar sedan starten och spänner över en rad välfärdsområden. Materialet samlas in via per- sonliga besöksintervjuer. Syftet här har varit att belysa situationen för människor med funktionshinder vad gäller uppnådd utbildning, utbild- ningsaktiviteter och situation på arbetsmarknaden. En viktig aspekt i arbete är att identifiera grupper som är i be- hov av kompletterande vuxenutbildning för att nå upp till en utbild- ningsnivå som motsvarar en treårig gymnasieutbildning enligt kun- skapskraven i den nuvarande gymnasieskolan. Denna delstudie syftar till att indikera om en funktionsnedsättning medför hinder att bedriva och fullfölja studier. Redovisningens ansats är att jämföra studiekarriär, sysselsättningssituation och studieaktivitet bland funktionsnedsatta med ej funktionsnedsatta. Den centrala redovisningsgruppen är människor som har någon funktionsnedsättning i följande avseenden: -Svåra besvär som följd av långvarig sjukdom. Med svåra besvär menas att angiven sjukdom medför svåra eller mycket svåra besvär , ofta eller då och då. -Nedsatt arbetsförmåga. Gruppen utgörs av dem som anger att en angiven sjukdom medför nedsatt arbetsförmåga i hög grad eller i någon mån. -Nedsatt rörelseförmåga. Gruppen består av dem inte kan springa en kortare sträcka om man har bråttom. -Nedsatt syn. Gruppen utgörs av individer med svårigheter att läsa text i dagstidning, även med glasögon. Kategorierna har valts med hänsyn till att det då möjliggörs att spegla en förhållandevis . Periodindelningen är 1979–81, 1986–90, 1991–97. En annars given grupp funktionsnedsatta att ta med i redo- visningen har varit de som har nedsatt hörsel. Den indikativa karaktären på studien måste betonas. Här sträcker sig inte ambitionen längre än att se om det finns tecken på att någon funktionsnedsättning i angiven mening utgör en enskild studiehindrande faktor. För att närmare identifiera vilka enskilda besvär som bidrar till relativt lägre utbild- ningsnivå och studieaktivitet måste betydligt djupare analyser göras där man bl.a. tar hänsyn till det bakomliggande sjukdomspanoramat. Huvudkategorin, de funktionsnedsatta, delas upp efter kön, ålder och socioekonomisk bakgrund. Den senare bakgrundsvariabeln avser om fadern klassificeras som arbetare eller tjänsteman i SCB:s standard för socioekonomisk indelning. (Se Mis82:4). Redovisningsvariablerna är knutna till individens studiekarriär, sys- selsättningssituation och studieaktivitet. Variablerna som används är utbildningsnivå, genomförd teoretisk gymnasieutbildning samt aktuell relationen till arbetsmarknaden. Det senare redovisas i termer om man i är sysselsatt eller ej. De icke sysselsatta särredovisas uppdelat efter om de i huvudsak är studerande, arbetslösa eller pensionärer. Redovis- ningen av utbildningsnivå baseras på svensk utbildningsnomenklatur (SUN). (Se Mis 1988:4). Genomförd teoretisk gymnasieutbildning motsvarar att man fullbordat treårig gymnasieutbildning på natur- eller samhällsvetenskapligt program. Eftersom redovisningen avser individer mellan 20–består pensionärerna mestadels av de som har förtids- pension. Förekomst av någon funktionsnedsättning är en åldersberoende va- riabel. Eftersom ålderssammansättningen i gruppen funktionsnedsatta skiljer sig markant från ålderssammansättningen i gruppen icke funk- tionsnedsatta bör man neutralisera för ålderseffekter vid jämförelser av utbildningsbakgrund, deltagande i utbildning, andel förtidspensionerade osv. Detta har gjorts på två sätt: genom åldersindelning av materialet och genom åldersstandardisering. Den senare metoden innebär att gruppen funktionsnedsatta, genom ett viktningsförfarande, får samma ålderssammansättning som den icke funktionsnedsatta gruppen. Bearbetningen av uppgifterna från är upplagd så att den belyser utbildnings- och arbetsmarknadssituationen i olika skeden av livsför- loppet. Med hjälp av tre åldersgrupper avgränsas perioder inom det åldersspann som ligger mellan avslutad ungdomsskola och ålderspen- sionering. Åldersgrupperna är 20–, 35–, 51–. Redovisningen efter ålder kan antas inrymma en mekanism där fö- rekomsten av en funktionsnedsättning bland de äldre är beroende av den utbildning man tidigare förvärvat och därmed de yrken man senare kommit att praktisera. Olika yrken skiljer sig åt vad beträffar sannolikhet att medföra en funktionsnedsättning. Statistiken visar att de som har de relativt farligare och förslitande yrkena är de som också av olika skäl har låg utbildning. För att kunna uttala sig om utbildningsbakgrund, utbildningsaktiviteter och situation på arbetsmarknaden eller i arbetslivet för människor med funktionsnedsättning bör andra studiepåverkande omständigheter, vid sidan av en funktionsnedsättning, beaktas. Vanligen brukar man framhålla tre differentierande omständigheter för uppnådd utbildnings- nivå: socioekonomisk bakgrund, kön och uppväxtregion. Här kommer vi att använda oss av de två första, kön och faderns socioekonomiska grupptillhörighet. Följden av en funktionsnedsättning kan studeras genom att gruppen med respektive utan funktionsnedsättning jämförs med avseende på studiedeltagande och utbildningsnivå. Utbildningsbakgrund och en eventuell funktionsnedsättning har betydelse för ställningen på arbets- marknaden. Arbetslöshet antyder en sämre ställning jämfört med dem som har en anställning. Förtidspension innebär att man helt eller delvis står utanför arbetsmarknaden. Andelen som uppger att de har en funktionsnedsättning i olika ålders- grupper är tämligen stabil . Det innebär att i den yngsta åldersgruppen 20–, i den mellersta åldersgruppen och i den äldsta ål- dersgruppen 50–har någon funktionsnedsättning. Andelen av be- folkningen som har en funktionsnedsättning ökar med stigande ålder vilket tyder på att funktionsnedsättning är något som oftare inträffar i senare skeden av livet. Gruppen unga funktionsnedsatta i åldrarna 20–utgör drygt 200 000 män och kvinnor. Det är inom detta åldersintervall som man i regel förvärvar den kompetens som sedan ska användas i yrkeslivet. Det är därför särskilt intressant att undersöka i vilken utsträckning det faktum att denna grupp människor har en funktionsnedsättning påverkar deras deltagande i vuxenutbildningen. Andelen funktionsnedsatta ökar i åldersgruppen 35–. Antals- mässigt uppgår de till ca 300 000 individer. Till en del består de av dem som fått sin funktionsnedsättning tidigare i livet. För den resterade gruppen har funktionsnedsättningen uppkommit under detta åldersin- tervall. Vad gäller den senare gruppen så har de genomfört sin ung- doms- och övrig utbildning utan det hinder som en funktionsnedsättning kan innebära. Den äldsta åldersgruppen uppgår till ca 400 000 individer. Dessa utgör en mix av dem som fått en funktionsnedsättning i alla åldersintervallen. Det är troligt att gruppen får en ordentlig på- spädning av relativt äldre individer, som följd av att bl.a. arbetslivets påfrestningar börjar synas i dessa åldrar. SCB har tagit fram uppgifter om andelen funktionsnedsatta bland män och kvinnor i olika åldrar för perioderna 1979–81, 1986–90 och 1991– 97. Dessa visar att kvinnor i högre utsträckning än män har en funk- tionsnedsättning. –1997 angav av män- nen att de hade en funktionsnedsättning medan motsvarande andel av kvinnorna uppgick till . Fördelningen av gruppen funktions- nedsatta män respektive kvinnor på de olika åldersgrupperna skiljer sig dock inte nämnvärt mellan kvinnor och män. Funktionsnedsättning, ålder och utbildningsnivå som studerats har utbildningstiden förlängts som följd av olika utbildningsreformer. Det ligger bakom minskande andelar med folk-/grundskola som högsta utbildning bland framförallt dem som är i åldern 20–. Spegelbilden är ökande andelar med gymnasial- och eftergymnasial utbildning. När det gäller skillnader mellan gruppen funktionsnedsatta och ej funktionsnedsatta framgår att oberoende av vilken period som betraktas så finner vi högre andelar bland gruppen funktionsnedsatta med låg utbildning; grundskola och kort gymnasial utbildning och en lägre andel med eftergymnasial utbildning. Skillnaderna mellan de jämförda grupperna avseende andelar med eftergymnasial utbildning är påfallande under hela den studerade perio- den. Nedan redovisas utbildningsbakgrunden hos personer i ålders- gruppen 20–respektive 35–med en funktionsnedsättning –1997. Tabell 13.1 Utbildningsbakgrund hos personer med respektive utan funktionsnedsättning i åldersgruppen 20–respektive 35––1997 20–34 år 35–49 år Källa: Bearbetning för av SCB:s ULF-undersökningar, Dnr. 51/1999. Genomförd teoretisk gymnasieutbildning är något av en vattendelare för vilken slutlig utbildningsnivå en person kommer att hamna på. Andelen av befolkningen som genomfört en teoretisk gymnasieutbildning är högst i den yngsta åldersklassen. över en längre tidsperiod visar det sig även att andelen stiger i takt med att undersökningstillfället närmar sig nutid. Statistiken visar att en lägre andel av dem som har en funktionsnedsättning genomgår en teoretisk gymnasieutbildning . Detta framgår i tabell 13.2 där skillnaderna för perioden –1997 redovisas. 2 Andel av befolkningen med teoretisk gymnasieut- bildning –1997 Källa: Bearbetning för av SCB:s ULF-undersökningar, Dnr. 51/1999. Utbildningsnivå och social bakgrund När det gäller social bakgrund har vi att göra med en tydligt differentie - rande faktor. Av männen i befolkningen 20–med arbetarbakgrund hade en utbildningsnivå motsvarande treårigt gymnasium eller högre utbildning perioden –97. Motsvarande, för ålder standardvägda, andel i gruppen funktionsnedsatta män med samma bakgrund låg på ca 25. Procenttalen för kvinnor i dessa två grupper var respektive . Här framträder alltså en skill- nad mellan att vara eller inte vara funktionsnedsatt, givet en arbetar- bakgrund. Studeras gruppen med tjänstemannabakgrund återkommer samma mönster fast på en högre utbildningsnivå. av gruppen ej funktionsnedsatta män hade treårigt gymnasium eller mer som högsta utbildning. Motsvarande standardvägda andel i gruppen funktions- nedsatta män med samma bakgrund kan uppskattas till att hade en sådan utbildningsnivå. Bland kvinnor i motsvarande kategorier var andelarna respektive . Den sociala/klassmässiga bakgrunden har således en avgörande be- tydelse för vilken utbildningsnivå människor hamnar på. Det gäller både för gruppen funktionsnedsatta och gruppen ej funktionsnedsatta. Själva funktionsnedsättningen i sig bidrar självständigt till en reducering av den förväntade utbildningsnivån. Utbildningskarriär med och utan teoretisk ungdomsutbildning Valet mellan en teoretisk eller icke teoretisk gymnasieutbildning i ung- domsskolan har stor betydelse för den fortsatta utbildningskarriären. SCB:s material möjliggör en jämförelse mellan typ av ungdomsutbild- ning och därpå följande studier. av dem som har ge- nomgått en teoretisk gymnasieutbildning genomför en eftergymnasial utbildning. Det gäller både gruppen funktionsnedsatta och gruppen ej funktionsnedsatta; män som kvinnor. Hur ser då bilden ut bland dem som inte väljer teoretisk gymnasie - utbildning i ungdomsskolan? Tabell 13.3 visar att en lägre andel jämfört med dem som väljer en teoretisk gymnasieutbildning genomgår en längre utbildning efter det att barn- och ungdomsskolan avslutats. Eftersom tabellen visar den högsta utbildningsnivå som de tillfrågade befinner sig på kan man få en fingervisning om i vilken utsträckning olika grupper har deltagit i längre vuxenstudier och på denna väg nått en högre utbildningsnivå än den de låg på vid avslutandet av ung- domsutbildningen. Det går dock inte att utläsa i vilken utsträckning de som avslutat ungdomsutbildning på grundskolenivå har höjt sin utbild- ningsnivå till gymnasial nivå. För gruppen funktionsnedsatta gäller att de oftare tycks stanna på grundskolenivå jämfört med gruppen ej funktionsnedsatta och att de som grupp räknat har en lägre andel som fullbordat eftergymnasiala studier. En tydliga skillnad finns även mellan män och kvinnor. Ge- nomgående kan större andelar kvinnor än män som fullbordat efter- gymnasiala studier observeras för denna grupp, både bland dem med och utan funktionsnedsättning. –97 var den andel som fullbordade eftergymnasial utbildning bland kvinnor utan funk- tionsnedsättning och bland kvinnor med funktionsned- sättning . Motsvarande andelar bland männen var respektive . Tabell 13.3 Högsta utbildningsnivå perioden –1997 för personer med respektive utan teoretisk utbildning i gymnasieskolan Anm. Åldersstandardiserade värden, Fns= Funktionsnedsättning Källa: Bearbetning för av SCB:s ULF-undersökningar, Dnr. 51/1999. Sammanfattningsvis syns kombinationen kön, ålder och funktionsned- sättning innebära att de största skillnaderna i förhållande till dem utan funktionsnedsättning, vad gäller deltagande i vuxenutbildning, uppstår i valet mellan teoretisk gymnasieutbildning och annan utbildning eller ingen vidareutbildning alls. Givet teoretisk gymnasieutbildning är skill- naderna mellan kategorierna måttliga. Saknas denna utbildning syns kvinnor i högre utsträckning kompensera detta genom vuxenutbildning. Utbildning är den främsta resurs med vilken individen kan aspirera på olika arbetslivspositioner. Att ha ett arbete är den viktigaste förutsätt- ningen för försörjningsförmågan. Viktiga indikatorer på människors relation till arbetsmarknaden och produktionen är förhållandet att vara sysselsatt, bedriva av studier, vara förtidspensionerad eller att vara ar- betslös. Sysselsättningsgraden bland gruppen funktionsnedsatta mellan 20–var –1990 vilket var ca 10 pro- centenheter lägre än bland gruppen icke funktionsnedsatta. Sysselsätt- ningskrisen som följde på den ekonomiska krisen under en stor del av medförde en minskning av sysselsättningsgraden med både bland funktionsnedsatta och ej funktionsnedsatta. I Tabell 13.4 redovisas den huvudsakliga sysselsättningen under pe- rioden –1997 uppdelad på funktionsnedsatta respektive icke funk- tionsnedsatta i åldersgrupperna 20–, 35–och 50–. Stu- dier som huvudsysselsättning är framförallt koncentrerade till den yngsta åldersgruppen. Här förefaller det som om unga kvinnor är mer studiebenägna än män, särskilt och att en funktions- nedsättning tycks ha en begränsad betydelse för deltagande i studier. Huvudsaklig sysselsättning – 1997 fördelat på gruppen funktionsnedsatta respektive icke funktions nedsatta Källa: Bearbetning för av SCB:s ULF-undersökningar, Dnr. 51/1999. De mest framträdande skillnaderna mellan gruppen funktionsnedsatta och gruppen ej funktionsnedsatta gäller sysselsättningsgraden och an- delen förtidspensionärer. Den betydligt lägre sysselsättningsgraden bland funktionsnedsatta yttrar sig i första hand i en högre andel förtids- pensionärer. I den äldsta åldersgruppen, där arbetslösheten minskar, framträder detta tydligt. Där var andelen sysselsatta och andelen förtidspensionärer . Arbetslösheten relateras här till hela befolkningen och inte så som brukligt är, till den del av befolkningen som står till arbetsmarknadens förfogande, när man beskriver arbetslöshetsnivå. SCB:s material innehåller två olika mått för att beskriva deltagande i vuxenutbildning. En kategori baseras på dem som hade studier som huvudsaklig sysselsättning veckan innan undersökningstillfället. Det andra begreppet avser deltagande i olika typer av studier som ägt rum och fångar in ett bredare spektrum av stu- dier, bl.a. studieförbundens cirkelverksamhet och utbildning som an- ordnats av arbetsgivaren. I tabell 13.5 framgår andelar som studerat i dessa två betydelser bland gruppen funktionsnedsatta och gruppen ej funktionsnedsatta –1997. Procenttalen är standardiserade efter ålder. Uppenbarligen föreligger det ingen skillnad vad avser andelar som har studier som huvudsyssla. Däremot är andelen som studerat i en vidare mening, enligt det andra begreppet, betydligt lägre bland funktionsned- satta. av gruppen funktionsnedsatta syns ha bedrivit någon form av studier , vilket är lägre än bland gruppen ej funktionsnedsatta. Tabell 13.5 Åldersstandardiserad jämförelse mellan gruppen funktionsnedsattas respektive icke funktionsnedsattas studiedeltagande –1997 Anm. Fns= Funktionsnedsättning. *Avser dem som hade studier som huvudsaklig sysselsättning veckan innan undersökningstillfället. **Avser dem som deltagit i någon form av studier . Källa: Bearbetning för av SCB:s ULF-undersökningar, Dnr. 51/1999. Universitets- och högskolestudier är den dominerande typen av studier hos dem vars huvudsakliga sysselsättning var studier –1997. Cirka hälften av samtliga i gruppen ej funktionsnedsatta studerande bedrev sådana studier . Gruppen funktionsnedsatta sysselsatte sig i lägre utsträckning med universitets- och högskolestudier studier än den övriga befolkningen. Däremot hade vuxenutbildning en relativt stark ställning bland gruppen funktionsnedsatta. av de heltidsstuderande bland gruppen funktions- nedsatta studerade vid vuxenutbildning . Andelen bland ej funktionsnedsatta heltidsstuderande var . Under den ekonomiska krisen ökade andelen som deltog i vuxenutbildning bland dem med funktionsnedsättning till skillnad från den övriga befolkningen. De skillnader som föreligger mellan gruppen funktionsnedsatta och gruppen icke funktionsnedsatta när det gäller att ha deltagit i studier är i första hand hänförbar till socioekonomisk grupp. 1991–97 studerade av arbetarna och de arbetslösa, både med och utan funktionsnedsättning. Andelen bland tjänstemännen var . Det lägsta studiedeltagandet förelåg bland företagarna. Ovan har visats att man kan koppla samman en relativt lägre utbild- ningsnivå, en mindre gynnsam utbildningskarriär och socioekonomisk position med att man har någon funktionsnedsättning i den mening som här givits begreppet. Själva funktionsnedsättningen har inget starkt samband med social bakgrund eller kön. Däremot har utbildningsnivå och utbildningsaktivitet ett sådant samband. Eftersom utbildningsnivå och arbetslivsposition har ett samband kan man anta att det finns en mekanism där en arbetarbakgrund leder till relativt lägre utbildning som i sin tur leder till att man utövar mer riskfyllda och nedslitande yrken och att man drabbas av funktionsnedsättningar. Funktionsnedsättning är ett studiehinder som kan ha olika bak- grund/tillkomsthistoria och effekt. har en panelansats till- lämpats i . Hälften av ett årsurval intervjuas . Genom panelansatsen kan man försöka avgränsa dem som missat utbildning under olika skeden i livscykeln. Genom att studera dem som vid intervjutillfället uppgav att deras högsta utbildning motsvarade en 2-årig gymnasieutbildning och om de låg kvar på samma utbildningsnivå kan man indikera i vilken utsträckning gruppen med hjälp av vuxenutbildning ökat sin ut- bildningsnivå.