sou · GOB377d2 · 2001-01-01 00:00:00 — tar upp detta som ett allvarligt problem och har utförligt visat att en bärande orsak är bristande samarbete mellan och barn- och ungdomspsykiatrin. Det har också jag kunnat konstatera. Problemet är inte nytt, tvärtom är det känt och dokumenterat i olika undersökningar t.ex. i Den barn- och ungdomspsykiatriska verksamheten (SOU 1985:14) och i Psykiatri- utredningens enkätundersökning (SOU 1992:3). Företrädare för anser att barn- och ungdomspsykiatrin inte alltid vill ägna sig åt de barn och unga som är aktuella inom . Att det förhåller sig så har också visats i olika undersök- ningar (1993 och 1989, 1990). Då återstår bara som har det yttersta ansvaret. Som exempel kan nämnas att placerar ungdomar på institutioner som ofta inte har kompetens att möta ungdomarnas psy- kiatriska behov. Skälet är att tillgången på behandlingsinstitutioner med psykiatrisk kompetens är liten. Om ungdomarna sedan akut kommer till en barnpsykiatrisk klinik skickas de inte sällan tillbaka till institutionen om de uppträder aggressivt och störande eftersom man 174 Ungdomar som har psykiska problem har rätt att få stöd och hjälpSOU 2000:77 inte anser sig ha möjlighet att behålla dem på en allmän vårdavdelning. Institutionerna måste då på egen hand försöka hjälpa ungdomarna. Det här gäller inte minst unga som vårdas på särskilda ungdoms- hem. Men även unga som vårdas i hem för vård eller boende och i familjehem. Det rör sig om en mycket utsatt grupp ungdomar med en sammansatt problematik i stort behov av insatser från både socialtjänst och barn- och ungdomspsykiatri. finns behandlingsstrategier som bygger på inlärningspykologi och som visat goda resultat när det gäller utagerande barn och unga. Barn- och ungdomspsykiatrin skulle i mycket större utsträckning kunna använda sig av dessa metoder som bygger på vetenskap och beprövad erfarenhet. Arbetet skulle därmed kunna kvalitetssäkras. Socialsty- relsen har här, som tillsynsmyndighet, en uppgift att ställa krav på barn- och ungdomspsykiatrin. skriver i sitt betänkande: Barn- och ung- domspsykiatrin är en specialistresurs. I enlighet med detta anser vi att barn- och ungdomspsykiatrin bör koncentrera sina resurser till de mest behövande barnen och familjerna. Eftersom man har ett mycket stort söktryck krävs tydligare prioriteringar. Vi anser att barn och ung- domar med tidig risk för störning samt ungdomar i inledningsfasen till utveckling av psykisk sjukdom skall ges särskild prioritet. Jag instämmer i detta och anser att barn- och ungdomspsykiatrin måste ta sitt ansvar för ungdomar med psykiska problem även om de är utagerande och aggressiva. Man skall inte kunna avhända sig ansvaret och hänvisa till brist på resurser och metoder som man ibland gör. Det här är barn- och ungdomspsykiatrins patienter. De som är sjukast skall först få behandling. Eftersom den främsta orsaken till att unga med psykiska problem inte får den hjälp de behöver är ett bristande samarbete mellan barn- och ungdomspsykiatrin och är det detta problem som i första hand skall lösas. Och det kan inte, vilket tidigare konstaterats, åstadkommas genom att ändra lagstiftningen.2 2 Om en ungdom, som är omhändertagen enligt LVU, behöver bli omhän- dertagen för vård enligt LPT så finns inga lagliga hinder. LVU upphör inte bara för att LPT tillämpas. T.ex. kan korttidsvård för psykos ges enligt LPT som barnet är omhändertaget enligt LVU. Bedömer man däremot att den unges hela vårdbehov kan tillgodoses inom ramen för LPT bör LVU upphöra. SOU 2000:77 Ungdomar som har psykiska problem har rätt att få stöd och hjälp 175 10.2Förslag och åtgärder som kan förbättra samverkan mellan barn- och ungdomspsykiatrin och Förslag som framförts till utredningen är att behandlingsinstitutioner skulle kunna byggas upp där och barnpsykiatrin har gemensamt ansvar för arbetet och kostnaderna. De särskilda ungdoms- hemmen har lokaler för utagerande ungdomar vilket barnpsykiatrin inte har. Ett annat förslag som framförts är att barn- och ungdomspsykiatrin skulle kunna ställa resurser till förfogande på dessa hem, dvs. personal skulle komma till de särskilda ungdomshemmen i stället för att ung- domarna kommer in till den barnpsykiatriska kliniken. Initiativ har tagits i för att förbättra situationen för utagerande ungdomar med psykisk/psykiatrisk problematik. läns landstings hälso- och sjukvårdsnämnd, fattade beslut om att inom den barn- och ungdomspsykiatriska verksam- heten prioritera de barn och unga som har störst behov bland dem ut- agerande ungdomar med psykisk/psykiatrisk problematik. Av beslutet framgår att det är nödvändigt att utveckla samverkan med socialtjäns- ten för att bättre kunna tillgodose ungdomarnas behov av stöd. Utredningen och kommunernas möjligheter att sam- verka kring vård och omsorg, (Dir. 1999:42), som skall redovisa sitt uppdrag har i uppdrag att se över möjligheterna att förbättra samverkan mellan olika huvudmän för vård och omsorg. I direktiven hänvisas till att pekat på behovet av samverkan mellan kommuner och landsting när det gäller barn och ungdomar med psykiska problem. skall lämna förslag till lösningar som förbätt- rar förutsättningarna för samverkan mellan huvudmännen. har lagt ett förslag om behandlingsråd i syfte att tvinga barn- och ungdomspsykiatrin att samarbeta med social- tjänsten på ett bättre sätt. Regeringen framhåller i Nationell handlings- plan för hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149) att inrättandet av behandlingsråd inte löser problemet. Arbetet bör i stället inriktas mot att stimulera metodutveckling. Mot denna bakgrund har regeringen och huvudmännen i ett avtal om utvecklingsinsatser inom vården och omsorgen enats om att landstingen skall utveckla vårdinnehållet i arbetet med utagerande ungdomar med missbruks- och psykiska pro- blem. Regeringen anser, i likhet med , att barn och ungdomar som visar tecken på psykiska problem tidigt skall erbjudas adekvat stöd. Vårdbehoven hos ungdomar i åldersgruppen 16–25 skall 176 Ungdomar som har psykiska problem har rätt att få stöd och hjälpSOU 2000:77 tillgodoses genom samordnade insatser mellan barn- och ungdoms- psykiatrin och vuxenpsykiatrin. Vårdinnehållet skall utvecklas för ungdomar med psykiska problem och missbruk. Regeringen har i avtalet om utvecklingsinsatser inom vården och omsorgen för åren 2002–2004 avsatt , som fördelas till landstingen och till kommunerna. Avta- let innebär framför allt en satsning på hälso- och sjukvården där psy- kiatrin särskilt skall uppmärksammas. Min förhoppning är att de extra resurser som ställts till förfogande, de åtgärder som redan vidtagits, de förslag som lagts och kommer att läggas bidrar till att ungdomar i gränslandet mellan socialtjänst och psykiatri kommer att få sina behov bättre tillgodosedda utan att samhällets tvång mot dem ökar. 11Anmälningsskyldigheten i socialtjänstlagen måste uppmärksammas Innebörden av artikel 19 i är att ett barn skall skyd- das mot alla former av missförhållanden, vanvård, skada och våld det står under föräldrars eller annans vård. När sådana situationer uppstår, får principen om familjens privatliv ge vika för en intervention av staten i syfte att tillförsäkra barnet den bästa miljön för en harmonisk utveckling. Uttrycket för att skydda barnet är centralt. Artikeln innehåller en lista på åtgärder som staten är skyldig att vidta och är till sin utformning såväl förebyggande som ingripande. En av viktigaste uppgifter är att se till att barn och ungdomar, som befinner sig i en utsatt situation, får den vård och det skydd som de behöver. För att kunna fylla denna funktion är social- nämnden beroende av att andra myndigheter och befattningshavare som kommer i kontakt med den unge och hans familj lämnar uppgifter om den unges situation och hans behov av hjälp. För vissa yrkesgrupper som i sin verksamhet får reda på att ett barn far illa finns det därför en lagstadgad anmälnings- och uppgifts- skyldighet i 71 § socialtjänstlagen (bestämmelser om anmälningsplikt fanns dessutom redan i 1924 och barnavårdslagar). Från flera håll har det påpekats att anmälningsskyldigheten inte tillämpas på det sätt som den är avsedd och att det därför kan gå innan socialnämnden får reda på att ett barn far illa. Ny forskning visar också att anmälningsskyldigheten inte följs (1999). Problematiken är inte ny utan har uppmärksammats och diskuterats tidigare (m.fl. 1992, och 1994, 1996, 1998, prop. 1996/97:124 s. 107, SOU 1997:116 s. 413 f., SOU 1998:31 s. 112 och s. 141). En av orsakerna till att anmälningsskyldigheten inte följs uppges vara att det saknas kännedom om att en sådan skyldighet föreligger samt vad denna innebär. En av socialnämndens uppgifter är att informera om anmälnings- skyldigheten. Företrädare för olika socialnämnder har framfört att det 178 Anmälningsskyldigheten i socialtjänstlagen måste uppmärksammas SOU 2000:77 är svårt att nå ut med information till alla olika grupper som omfattas av anmälningsskyldigheten. Friskolorna uppges vara särskilt svåra att nå och de blir dessutom fler . Det kan på goda grunder antas att okunskapen delvis beror på att anmälningsskyldigheten endast reg- leras i socialtjänstlagen och inte i de lagar som styr respektive yrkes- grupps arbetsuppgifter. I detta sammanhang bör även uppmärksammas uttalande att den anmälningsplikt som åvilar olika kategorier offentliga tjänstemän enligt 71 § socialtjänstlagen är absolut och således inte får bli föremål för överväganden av tjänste- männen själva (JO beslut dnr 4506-1993). och har i enlighet med ett regeringsuppdrag lämnat en rapport till rege- ringen om förhållandena för barn vars föräldrar är intagna i häkte eller anstalt inom kriminalvården. I uppdraget har ingått bl.a. att överväga vilka möjligheter det finns att säkerställa att myndigheterna får känne- dom om barnens existens. I rapporten konstateras att det finns exempel på bristande kunskap om skyldigheten i 71 § socialtjänstlagen och det påpekas att det vore värdefullt om polis och åklagare gjordes uppmärksamma på den. I detta sammanhang kan även anmärkas att polisens skyldighet att samråda med enligt 3 § polislagen (1984:387) inte specifikt avser barn utan alla människor som behöver hjälp. Rapporten presenterar en rad förslag på hur barn som har föräldrar inom kriminalvården kan uppmärksammas bättre. Bland annat föreslås att Även kriminalvården skall omfattas av anmälningsskyldigheten i 71 § socialtjänstlagen och att denna skyldighet skall finnas inskri- ven i häktes- och anstaltsföreskrifter. skall utarbeta en skrift, som redovisar bra meto- der och rutiner för att ta hänsyn till barns behov när föräldrar grips och frihetsberövas. i både grundutbildningen och den reguljära vidare- utbildningen skall föra in moment som behandlar barns situation och reaktioner när föräldrar grips, lämpliga tillvägagångssätt och skyldigheten att anmäla till i dessa situationer. skall utforma arrestantbladet så att det innehåller uppgifter om den gripne har underåriga barn och om har underrättats om att barnen kan behöva stöd och skydd. Vidare föreslås att frivården skall informera när en ensam vårdnadshavare blir beviljad att avtjäna fängelsestraff genom SOU 2000:77 Anmälningsskyldigheten i socialtjänstlagen måste uppmärksammas 179 intensivövervakning (fotboja) så att en beredskap finns för barns vis- telse i händelse av avbrott. Med anledning av att Kommittén mot barnmisshandel (S 1998:07) har i uppdrag att se över anmälningsskyldigheten i 71 § socialtjänst- lagen, nöjer jag mig i detta betänkande med att göra följande påpekan- den. Jag anser att det är angeläget att alla de myndigheter och institutio- ner som har en anmälningsskyldighet enligt 71 § socialtjänstlagen är medvetna om skyldigheten och hur den skall tillämpas. Jag anser därför att lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, skollagen (1985:1100) och hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) bör kompletteras med en hänvisning till 71 § socialtjänst- lagen. Jag stöder också de förslag som lagts fram i rapporten om krimi- nalvården för att bättre uppmärksamma de barn vars föräldrar blir föremål för ingripanden av polis och kriminalvård. 12Barn och unga med utländsk bakgrund har rätt till ett kompetent bemötande Det mångkulturella – en stor utmaning inte bara för har gått från att vara ett kulturellt och etniskt relativt homogent land till att bli ett mångkulturellt och etniskt sam- mansatt land med de möjligheter och påfrestningar som följer av en sådan utveckling. har antalet utomeuropéer i befolkningen ökat . Detta framgår av kommittén Välfärdsboksluts delbetänkande Välfärd vid vägskäl (SOU 2000:3). Det finns enligt kommittén indikationer på att såväl den ekonomiska som etniska beoendesegregationen har fördjupats i under 1990- talet. Av det följer att låginkomsttagarna har blivit alltmer geografiskt koncentrerade. Det gäller framför allt i och . Denna boendesegregation finns inte bara i storstäderna men i dessa är risken större att den leder till skillnader i tillgänglighet till olika former av service. Där finns också utrymme för att barn från skilda etniska och sociala miljöer sorteras till olika skolor. I en analys av 16 medelstora kommuner framkommer det att personer som invandrat från , , , , och bor mer åtskilda än vad utrikes- födda generellt sett gör. Det är enligt kommittén svårt att dra några säkra slutsatser om hur individer och hushåll mer konkret påverkas av att bo i segregerade miljöer. Den svenska forskningen är begränsad och har inte kommit fram till några entydiga resultat. T.ex. vet man inte om inflyttning eller kvarboende i etniskt segregerade bostadsområden innebär försämrade livschanser i ett längre tidsperspektiv. 182 Barn och unga med utländsk bakgrund Det behövs både generella och riktade insatser Att vårt land gått från ett relativt homogent land till ett mångkulturellt är en stor utmaning för hela samhället – inte bara för . Enligt min mening är en fortsatt satsning på den gene- rella välfärdspolitiken den bästa garantin för att ge barn möjlighet till goda uppväxtvillkor. sjunker arbetslösheten för många grupper i samhället och särskilt för utrikesfödda om än från en, för den senare gruppen, mycket hög nivå. Min förhoppning är att det leder till att familjer med utländsk bakgrund både får bättre inkomster och att integrationen generellt sett ökar. Men de generella insatserna räcker inte. (SOU 1998:31) visar att barn med invandrarbakgrund har en högre konsumtion av kroppssjukvård än genomsnittet. Enligt kommittén finns också en relativt sett hög förekomst av psykosociala problem bland barn och ungdomar med invandrarbakgrund vilket enligt kommittén kan förmodas hänga samman med den påfrestning som det innebär att växa upp med dubbla normsystem och därmed sammanhängande vacklande vuxenstöd. Därtill kommer det handikapp som bristande språkkunskaper innebär. Därför behövs också riktade insatser. Jag anser att hälsofrågorna för barnen och ungdomarna i dessa områden bör uppmärksammas mer. Jag välkomnar de satsningar som redan görs för barn, t.ex. att alla barn fr.o.m. tre t.o.m. ålder erbjuds kostnadsfri deltidsförskola. Jag välkomnar också de särskilda satsningar som görs för att skolbarn skall få en intensifierad språk- undervisning samt andra satsningar t.ex. på sommarlovsverksamhet. Ungdomar med utländsk bakgrund är kraftigt överrepresenterade inom har andelen ungdomar med utländsk bak- grund, särskilt utrikes födda, som får insatser genom ökat. De är, vilket tidigare framgått, klart överrepresenterade bland dem som är placerade enligt såväl socialtjänstlagen som LVU. har inte yngre barn varit överrepresenterade om man bortser från barn till finska föräldrar. Det finns emellertid indikationer som tyder på att antalet yngre barn med utomeuropeisk bakgrund ökar i samhällsvården. Även om unga med utländsk bakgrund är överrepresenterade i vår- den är de ändå få i absoluta tal. De allra flesta unga med utländsk bak- grund klarar sig bra och blir inte föremål för insatser även om de ibland, särskilt i medierna, framställs som ett stort sam- hällsproblem. Barn och unga med utländsk bakgrund 183 Att en del ungdomar med utländsk bakgrund är överrepresenterade kan ha flera orsaker. skriver i en rapport (1996) att invandrar- ungdomarnas livsmål och ambitioner inte skiljer sig från majoritets- befolkningens. Men deras möjligheter, faktiska eller upplevda, är mindre än andras. Hanteringen av den stress och frustration som det för med sig kan resultera i brott och andra sociala och psykiska problem. Liknande tankegångar framförs i en rapport av , och (1996). Grupper längst ner på samhällsstegen upplever starkare spänningar än andra och kommer därför att vara mer brotts- benägna. Utan invandrarna skulle ett antal svenskar befinna sig i denna position. En minskning av antalet invandrare skulle med denna tolkning inte minska brottsligheten. Minskningen av unga svenska lag- överträdare som är omhändertagna för vård på institution har varit drastisk, kanske mer drastisk än vad som rimligen har kunnat förutses. De unga svenskar som förut ansågs vara de mest belastade de s.k. värstingarna är unga invandrare skriver , och . En del barn, oftast ungdomar, kommer ensamma till . Det rör sig om ca 400 . Deras situation är mycket osäker. Enligt en opublicerad undersökning av , har en tredjedel av dessa unga tvingats lämna sin familj. De har kommit hit som ankare i hopp om att resten av familjen skall få komma efter vilket ofta inte är möjligt eftersom grundtanken i är att barnet skall återförenas med sin familj i hemlandet. Här i landet finns någon släkting eller bekant som det är tänkt att barnet skall bo hos. Det är inte alltid det blir så dels där- för att släktingen inte vill eller kan ta sig an barnet, dels därför att socialnämnden inte ger medgivande till placeringen utan placerar bar- net i en annan familj eller på en institution. Många av dessa barn blir kvar i av humanitära skäl. hävdar emellertid att det bästa för många av dem vore att återvända hem. Tyvärr har vi ingen bra metodik för att se till att barnen kommer hem igen, menar hon. Patriarkalisk familjestruktur är vanlig världen över Bland många familjer som kommit till från , , vissa delar av och är den patriarkaliska familjestrukturen förhärskande. Den utmärks av att det är fadern som är överhuvud. Det är fadern som enligt traditionen är huvudman och representerar sin familj både internt och externt. Moderns roll är att vara förmedlare och förmildrare av makten från fadern och de äldre i 184 Barn och unga med utländsk bakgrund familjen till barnen. Hon fungerar som en buffert och har en mycket stor betydelse. Ju äldre kvinnan är desto större makt får hon. Under henne finns barnen där pojkarna har makten över flickorna. Den äldste sonen är faderns efterträdare. I denna struktur ges pojkarna större rättigheter än flickorna. I vissa fall hindras flickorna från att studera och utveckla sig. En förklaring till det kan vara rädsla för konkurrens från duktiga flickor som skulle kunna ta över makten från pojkarna, menar i uppsatsen och familjestruktur (1998). Barnen lär sig från början att sätta familjens heder och bästa främst. Om det uppstår problem inom familjen löses de inom den stora famil- jen, släkten i övrigt, vänner eller grannar. På marginalen mellan familj och samhälle Barn och unga med utländsk bakgrund är ingen homogen grupp. De kommer från olika kulturer och olika samhällsklasser inom sina kultu- rer. Trots skillnaderna måste man betona den känsla som många invandrarungdomar får i sina relationer med majoritetssamhället, en känsla av att vara utanför, att komma utifrån, skriver i boken familjen eller samhället (1999). Den kan vara en sam- manförande faktor som driver invandrarungdomar att utveckla relatio- ner baserade på vi och dem. Han visar vidare hur invandrarungdomar kan hamna mellan två världar; familjen och samhället. De för en hård kamp med föräldrar som lever i gamla övertygelser från hemlandet och det svenska sam- hället som i många fall utestänger dem från gemenskap. Resultatet kan i olyckliga fall bli att de varken känner sig tillhöra sin familj med dess värderingar eller det svenska samhället med dess värderingar. Det innebär att de utvecklar en speciell kompetens att hantera motstridiga budskap och oklara etiska modeller, vilket i och för sig är nödvändigt för att klara pressen från familjen och samhället. Men det ger dem också en möjlighet att slippa undan kontroll. De riskerar att utveckla en outsideridentitet där de söker sig till kamrater och spelar ut familjen och samhället mot varandra menar . Det kan leda till att de sysslar med sådant som inte ingår i samhällets spelregler. Barn och unga med utländsk bakgrund 185 möter ibland flickor som blivit mer eller mindre instängda i sina familjer. Den möter också flickor som i stället reagerar våldsamt och destruktivt och som struntar helt i reglerna både inom familjen och i samhället. Centrala myndigheter saknar djupare kunskap om omfatt- ningen av tonårsäktenskap och om hur vanligt det är att flickor med utländsk bakgrund avbryter sin skolgång till följd av graviditet eller andra familjeskäl. har därför haft regeringens upp- drag att, i samarbete med i första hand , och , studera i vilken omfattning det förekommer gene- rations- och kulturkonflikter som får till följd att flickor med annan etnisk och kulturell bakgrund än majoritetsbefolkningen söker samhäl- lets stöd för att flytta hemifrån eller att de drabbas av psykisk ohälsa. I uppdraget har också ingått att undersöka hur vanligt det är att flickor avbryter sin skolgång på grund av graviditet, äktenskap eller andra familjeskäl. Resultatet som presenterades i rapporten oss tala om flickor (2000) visar att det är relativt ovanligt att flickor med annan kulturell eller etnisk bakgrund än svensk söker sam- hällets stöd för att flytta hemifrån eller drabbas av psykisk ohälsa. Undantaget är flickor som avbryter sin gymnasieutbildning. Här är flickor med annan kulturell bakgrund än svensk klart överrepresen- terade. Graviditeter är ovanliga. De flesta flickor som är gifta går inte i gymnasiet. En del flickor gifter sig trots att de inte vill. Signaler tyder på att det finns ett mörkertal vad gäller flickor som befinner sig i utsatta situationer. Undersökningen visar att problemen kan vara mer utbredda i vissa segregerade områden. Undersökningens slutsats är att segregation och bristande inte- gration är de viktigaste förklaringarna till skolavhoppen. Respektlösa bemötanden och fördomar försvårar situationen men främst handlar det, enligt undersökningen, om svenska institutioners bristande kompe- tens att arbeta med en mångkulturell befolkning. I mitt uppdrag ligger att belysa hur vanligt det är att ungdomar läm- nar föräldrahemmet på grund av olika typer av konflikter i hemmet och hur hanterar dessa situationer. Jag har därför ställt speci- fika frågor om detta till samtliga socialförvaltningar som utredningen varit i kontakt med. Frågan har också ställts till länsstyrelser. Inte i något fall har detta tagits upp som ett vanligt förekommande problem. Inte heller har någon av de myndigheter och organisationer som vänt sig till utredningen tagit upp detta som ett problem annat än i de fall 186 Barn och unga med utländsk bakgrund som skisserats ovan, dvs. att unga flickor med utländsk bakgrund ibland söker samhällets stöd för att flytta hemifrån. I de diskussioner som jag haft med företrädare för de invandrartäta kommuner som möter dessa flickor har jag förstått vikten av att social- tjänsten försöker lösa konflikten mellan flickan och hennes föräldrar och inte ser till att flickan flyttar hemifrån, även om det kan te sig som en god lösning i ett svenskt perspektiv. Konsekvensen kan nämligen bli att flickan blir mer eller mindre förskjuten från sin familj och därmed ensam och isolerad. kan det innebära en värre situation för henne. Att försöka finna en lösning inom familjens eller släktens ram är alltid önskvärt och synes än mer angeläget när det gäller unga med utländsk bakgrund.