sou · GOB326d2 · 2001-01-01 00:00:00 — För att kunna göra en sådan beräkning måste vi först få en uppfattning om hur många körkortsingripanden som grundas på trafikbrott av det slag som avses i 5 kap. 3 § 1–4 KKL. Vi har därvid valt att utgå från den redovisning som lämnades av körkortsutredning beträffande körkortsåterkallelser som beslutades –(SOU 1996:114 s. 75). Om man bortser från de återkallelser som hänfördes till mer än en grund, framgår att av alla återkallelser grundades på trafikbrott av det slag som avses i 5 kap. 3 § 1–4 KKL. Enligt vår uppfattning bör förhållandet i stort sett vara detsamma beträffande användningen av varningsinstitutet. En enkel beräkning ger då vid handen att närmare 118 årsarbetskrafter är sysselsatta med de körkortsingripanden som vi föreslår skall flyttas över till straffprocessen (134 x 0,88 = 117,9). Emellertid måste hänsyn tas till det förhållandet att körkortsingripanden som grundas på trafikbrott generellt sett är mindre arbetskrävande än ingripanden på grund av exempelvis opålitlighet i nykterhetshänseende eller medicinska skäl jämför avsnitt 16. Det innebär att beräkningen av antalet berörda årsarbetskrafter måste justeras. Sammanfattningsvis blir vår bedömning att ett genomförande av våra förslag skulle frigöra resurser motsvaran- de i vart fall 100 årsarbetskrafter vid landets länsstyrelser. För att få en uppfattning om personalkostnaden för dessa 100 årsarbetskrafter har vi undersökt personalkostnaderna vid trafikenheten vid i . Vid enheten är 22 årsarbetskrafter sysselsatta med körkortsingripanden. Under innevarande år uppgår personalkostnaden till . Det innebär att den genomsnittliga kostnaden för varje årsarbetare uppgår till . Kostnaden för 100 årsarbetskrafter kan således beräknas till . Till detta kommer kostnader för lokaler, teknisk utrustning och liknande. Det bör framhållas att ifrågavarande personal- Genomförandet av förslagen 253 kostnader vid i enligt uppgift ligger något lägre än motsvarande kostnader vid landets övriga länsstyrelser. En överföring av körkortsingripanden på grund av trafikbrott till straffprocessen skulle självfallet innebära en minskad arbetsbelastning också i de allmänna förvaltningsdomstolarna. För att få en uppfattning om storleken på denna minskning, finns anledning att erinra om hur många körkortsmål som prövas i förvaltningsdomstolarna. Som framgår av vår redovisning i avsnitt 2.12 kom 5 701 körkortsmål in till länsrätterna . var motsvarande siffra 5 420. Antalet inkomna körkortsmål till kammarrätterna uppgick till 1 143 och till 1 078 . De nu redovisade siffrorna avser visserligen samtliga körkortsmål, men enligt vår uppfattning torde den absoluta merparten av dem gälla körkortsingripanden. Mot bakgrund av att flertalet ingripanden grundas på trafikbrott blir vår slutsats att en viss minskning av arbetsbördan vid i första hand landets länsrätter skulle bli följden om våra förslag genomförs. Uppgifterna om antalet inkomna körkortsmål bör ses mot bakgrund av att det kom in sammanlagt cirka 95 000 mål till länsrätterna. uppgick antalet inkomna mål till närmare 87 000. Det bör också anmärkas att körkortsmålen oftast är av förhållandevis enkel beskaffen- het. Utöver de resursbesparingar som har nämnts och som gäller verksamheten vid länsstyrelserna och de allmänna förvaltnings- domstolarna skulle ett genomförande av våra förslag innebära att även vissa andra kostnader för det allmänna minskar. Det gäller bl.a. kostnaderna för överföringen av information från och de allmänna domstolarna till och länsstyrelserna enligt reglerna i 7 kap. KKF. skall underrätta om dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot som har antecknats i belastningsregistret, om brottet är av betydelse för frågan om körkortsingripande. skickas cirka 300 000 sådana skriftliga underrättelser från till , som i sin tur vidarebefordrar det skriftliga materialet till länsstyrelserna. Vid sidan av dessa underrättelser skickas cirka 150 000 brottmåls- domar från de allmänna domstolarna till länsstyrelserna. 254 Genomförandet av förslagen merparten av ifrågavarande informationsöverföring från Rikspolis- styrelsen och de allmänna domstolarna kan upphöra, om våra förslag genomförs. I fortsättningen skulle körkortsmyndigheterna bara behöva få del av straffrättsliga avgöranden när det är fråga om brott som i förlängningen kan föranleda ett beslut om återkallelse på grund av exempelvis opålitlighet i nykterhetshänseende eller andra personliga skäl. Det kan gälla exempelvis trafiknykterhetsbrott, narkotikabrott eller allmänna brott av det slag som avses i 5 kap. 3 § 6 KKL. En sådan utveckling skulle innebära en icke obetydlig arbetsbesparing vid i första hand tingsrätterna. Våra förslag innebär inte att antalet körkortsingripanden på grund av trafikbrott kommer att minska. Det finns anledning att påminna om att antalet körkortsingripanden uppgår till sammanlagt cirka 50 000 och att det stora flertalet sker på grund av trafikbrott. En överflyttning av körkortsingripanden till straffprocessen i enlighet med våra förslag kommer således att medföra en ökad belastning på de myndigheter och domstolar som skall handlägga dessa frågor. Vi vill redan nu framhålla vår uppfattning att förslagen inte kan genomföras utan att framför allt åklagarmyndigheterna och tingsrätter- na tillförs nya resurser. När det gäller att bedöma de ekonomiska effekterna av våra förslag finns det anledning att understryka betydelsen av möjligheten att handlägga körkortsfrågan i den summariska straffprocessen. Denna möjlighet är av stor betydelse för vår ambition att minska effekterna på straffprocessen i stort. Vi har i avsnitt 13.1.1 respektive 13.2.1 redogjort för i vilka situationer som körkortsingripandet skall kunna handläggas genom föreläggande av ordningsbot respektive strafföre- läggande. Det är vår bedömning att så bör kunna ske i ett stort antal fall . Det gäller särskilt förfarandet med ordningsbot. Därmed skulle belastningen på straffprocessen i övrigt lindras högst avsevärt. I sammanhanget finns anledning att behandla en annan viktig fråga som gäller den summariska straffprocessen. Frågan gäller hur benägen- heten att godkänna ett ordningsbots- eller strafföreläggande skulle påverkas av att föreläggandet även innefattar ett körkortsingripande. Om benägenheten minskar, måste fler trafikmål prövas i domstol, med ökade kostnader för det allmänna som följd. Frågan behandlades redan av , vilken föreslog att vissa kortare körkortsåter- Genomförandet av förslagen 255 kallelser skulle kunna tas upp i strafförelägganden. Kommittén gjorde bedömningen att beredvilligheten att godkänna strafförelägganden i trafikmål troligen skulle öka med en sådan ordning, eftersom den miss- tänkte då inte skulle behöva befara att strafföreläggandet i efterhand lades till grund för ett körkortsingripande (SOU 1972:70 s. 153). Frågan behandlas också av den norska utredningen for herreds- och byretterne, se avsnitt 5.3. Utredningens förslag innebär bl.a. att körkortsingripandet kan handläggas i ett förfarande som liknar den svenska ordningen med ordningsbot. Enligt utredningen saknas skäl att befara att benägenheten att godkänna polisens föreläggande skulle minska, om det innefattar även frågan om körkortsingripande (offentlige utredninger 1999:22 s. 63). En liknande uppfattning har framförts till oss från danskt håll, se avsnitt 5.1. Enligt vår uppfattning är det inte möjligt att med någon egentlig säkerhet förutspå hur benägenheten att godkänna ordningsbots- och strafförelägganden skulle påverkas, om de innefattar även frågan om körkortsingripande. Vår bedömning får ändå bli att det finns en viss risk för att benägenheten kommer att minska något. Om så skulle bli fallet blir följden av våra förslag att fler trafikmål måste prövas i domstol. En sådan utveckling skulle innebära att den besparing som vi förutspår i föregående avsnitt delvis går förlorad. En sådan ökning bör dock komma till stånd endast om de nuvarande reglerna missuppfattas och förelägganden således godkänns i tron att det då inte blir aktuellt med körkortsingripande. Det beror i så fall på att den information som polis regelmässigt skall lämna vid utfärdande av ordningsbot missupp- fattas av den misstänkte. Vår bedömning är att ett genomförande av våra förslag endast i begränsad utsträckning skulle medföra ökad belastning på polismyn- digheterna. Förslagen innebär att polis kommer att handlägga körkortsingripanden dels när det är fråga om tillfälligt förarförbud, dels när ingripandet innefattas i ett föreläggande av ordningsbot. När det gäller beslut om tillfälligt förarförbud kan konstateras att våra förslag innebär att ett sådant beslut skall meddelas i de situationer som föranleder ett beslut om omhändertagande av körkort. Det innebär att antalet beslut om tillfälligt förarförbud inte kommer att bli större än antalet beslut om omhändertagande. Vad som däremot kan medföra ett visst merarbete för polisen är att en längsta giltighetstid skall bestämmas för beslutet om tillfälligt förarförbud. Giltighetstiden bör dock enkelt kunna bestämmas med hjälp av de föreskrifter som 256 Genomförandet av förslagen Riksåklagaren skall utfärda enligt våra förslag och det bör därför inte bli fråga om något mer betungande merarbete. När det gäller polisens arbete med att utfärda förelägganden om ordningsbot finns anledning att erinra om att våra förslag innebär att körkortsfrågan skall hanteras på samma sätt som bötesstraffet. Utfärdandet skall ske med hjälp av Riksåklagarens föreskrifter, vilket bör underlätta polisens arbete väsentligt. Vad som kan medföra ett visst merarbete vid utfärdandet är införskaffandet av information om bl.a. tidigare körkortsingripanden mot den misstänkte. Detta moment kan underlättas genom att den polisman som utfärdar föreläggandet har tillgång till modern informationsteknologi. Vi har i avsnitt 13.1.2 redogjort för arbetet med att utveckla och tillhandahålla s.k. mobila arbetsplatser. En rationell hantering av körkortsingripandet förutsätter tillgång till ett sådant eller till ett motsvarande system. Kostnaderna för att tillhandahålla ett erforderligt informationssystem måste bedömas med hänsyn till möjligheterna att använda systemet också i andra polisiära sammanhang. Våra förslag innebär att körkortet skall vara inlämnat till polismyn- dighet som förarförbud gäller för innehavaren. Efter utgången av förbudstiden skall körkortet återlämnas till körkorts- havaren. Denna hantering kommer att medföra nya administrativa uppgifter för polismyndigheterna. Det bör vara möjligt att kompensera det allmänna för dessa kostnader genom att ta ut en administrativ avgift av körkortshavaren. Det kan också förutses att den nya ordningen för körkortsingripanden kommer att medföra relativt omfattande kontakter med allmänheten, bl.a. per telefon. Det är därför angeläget att allmän information om körkortsingripanden tillhandahålls skriftligen direkt vid det första ingripandet. Det kan ske genom framtagande av broschyrer och liknande material. Det bör också vara möjligt att tillhandahålla allmän information via Internet. Vi utgår från att kan medverka vid tillhandahållandet av sådan information och att det också bör vara möjligt att hänvisa den som har frågor beträffande ifråga- varande bestämmelser till denna myndighet. Sådana insatser bör kunna minska belastningen både på polismyndigheterna och åklagarna, se nedan. Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att ett genomförande av våra förslag medför att polisväsendet i viss mån bör tillföras nya resurser. Behovet av resurstillskott bör dock vara förhållandevis begränsat. Genomförandet av förslagen 257 En överföring av körkortsingripanden på grund av trafikbrott till straffprocessen i enlighet med våra förslag skulle medföra att åklagar- väsendet tilldelas nya uppgifter i betydande omfattning. Det gäller främst åklagarens medverkan vid prövningen av beslut om tillfälliga förarförbud. Våra förslag innebär att polisens beslut skall kunna överklagas till åklagare och att dennes beslut därefter skall kunna överklagas till allmän domstol. Åklagarna får således nya uppgifter som består i att dels överpröva polisens beslut, dels uppträda som körkortshavarens motpart när frågan prövas i domstol. Mot bakgrund av den stora ärendemängd som kan förutses gör vi bedömningen att åklagarmyndigheterna måste tillföras nya resurser för att klara dessa uppgifter. Åklagarna kommer att medverka även vid handläggningen av slutliga beslut om körkortsingripande. Det gäller både när körkorts- frågan tas upp i strafföreläggande och när den prövas i domstol tillsammans med brottmålet i övrigt. När det gäller handläggningen vid strafförelägganden gör vi samma bedömning som beträffande konsekvenserna för polisväsendet, när det gäller förfarandet med ordningsbotsföreläggande. Vi menar således att våra förslag i denna del inte medför att åklagarna kommer att belastas ytterligare i särskilt stor omfattning. Detsamma gäller åklagarnas arbete med körkortsfrågan i de brottmål som prövas i domstol. Vad som sägs ovan angående polismyndigheternas kontakter med allmänheten i körkortsärenden gäller även åklagarna. En överföring av körkortsingripanden till straffprocessen i enlighet med våra förslag skulle medföra konsekvenser även för de allmänna domstolarna, i första hand då för tingsrätterna. Av störst betydelse i sammanhanget är domstolarnas prövning av överklagade beslut om tillfälligt förarförbud. Enligt vår bedömning kan denna uppgift medföra en betydande belastning på tingsrätterna och i viss mån också på hovrätterna. Innebörden av våra förslag i denna del är bl.a. att prövningen i tingsrätt i de flesta fall kan anförtros åt tingsnotarier och att handläggningen i huvudsak skall vara skriftlig. Enligt vår bedömning finns det skäl att tro att denna verksamhet kommer att få en sådan omfattning att tingsrätterna måste tillföras ytterligare resurser. Det bör i så fall i första hand ske genom en utökning av antalet notarietjänster. 258 Genomförandet av förslagen När det gäller handläggningen av körkortsfrågan i samband med prövning av åtal förutser vi inget betydande merarbete för domstolarna. Frågan kommer att vara aktuell i trafikmål och prövningen sker då på samma material som prövningen av skuldfrågan. Vad som tillkommer är en viss komplettering av utredningen av den tilltalades personliga förhållanden och att denne skall ges tillfälle att utveckla framför allt sin syn på behovet av att kunna köra. Med beaktande av att körkortsfrågan är viktig för många människor finns det anledning befara att förhand- lingstiderna i trafikmål kommer att öka något. En sådan utveckling skulle leda till ett något ökat behov av notarie- och domartjänster. En överflyttning av körkortsingripanden på grund av brott till straffprocessen skulle dessutom ge upphov till ett visst ökat behov av administrativ personal vid i första hand tingsrätterna. Ett genomförande av våra förslag skulle medföra vissa nya arbetsupp- gifter även för . Det gäller framför allt våra förslag beträffande möjligheten för körkortshavarna att genom deltagande i utbildningsprogram reducera sin prickbelastning, se avsnitt 11.5. Förslagen innebär att får en central roll i denna verksamhet. skall ansvara för utformningen av ifrågavarande utbildnings- program och dessutom ha ett övergripande ansvar för de utbildnings- insatser som kan genomföras med hjälp av t.ex. trafikskolor och trafiksäkerhetsorganisationer. skall dessutom handlägga och pröva frågor om reduktion av prickar efter genomgången utbildning. Dessa uppgifter kommer att innebära en viss ytterligare belastning på . Det är vanskligt att närmare bedöma omfattningen av detta merarbete, men vår bedömning är att bör klara ifrågavarande uppgifter med hjälp av ett förhållandevis begränsat resurstillskott. Detta kan finansieras med hjälp av de avgifter som skall tas ut av dem som väljer att delta i utbildningsprogrammen. Vår slutsats blir att en överflyttning av körkortsingripanden till straff- processen förutsätter att åklagarmyndigheterna, tingsrätterna och i viss utsträckning polisväsendet tillförs nya resurser. Det är framför allt prövningen av beslut om tillfälligt förarförbud som kommer att bli betungande. Det finns därför skäl att återigen peka på behovet av en närmare analys av behovet av sådana beslut, se avsnitt 7.1.1. Genomförandet av förslagen 259 Det är svårt att förutse storleken på de resurser som måste tillföras de straffprocessuella myndigheterna och de allmänna domstolarna. Enligt vår bedömning bör resursbehovet i vart fall inte vara större än de resurser som frigörs från länsstyrelserna och de allmänna förvaltnings- domstolarna, om våra förslag genomförs. Vi avstår därför från att lämna förslag till finansiering. För att våra förslag skall kunna genomföras fordras att berörda myndig- heter och domstolar får tid att förbereda överföringen. Rikspolis- styrelsen och Riksåklagaren måste ta fram erforderliga blanketter och föreskrifter för frågans hantering i den summariska processen. Även vissa utbildningsinsatser torde vara nödvändiga för den personal som skall handlägga körkortsingripanden. Överföringen förutsätter dess- utom vissa förberedelser beträffande olika registerfrågor. Med hänsyn härtill och med beaktande av den tidsåtgång som erfordras för den fortsatta beredningen av förslagen i regeringskansli och riksdag bör förslagen kunna träda i kraft . 18.1Förslaget till lag om ändring i Paragrafen innehåller bestämmelser om den personutredning som skall förebringas vid huvudförhandling i brottmål. Andra stycket är nytt och aktualiseras när det är fråga om brott som kan leda till beslut om förarförbud eller prickning enligt körkortslagen (1998:488). Vid huvudförhandlingen skall då förebringas utredning om den tilltalades körkortsinnehav. Förutom uppgifter om den tilltalades behörighet gäller det uppgifter som är av betydelse för att kunna avgöra om ingripandet skall ske i form av prickning eller förarförbud samt i förekommande fall för att bestämma längden på förarförbudet. Som framgår av redogörelsen i avsnitt 14.3 är det i båda dessa hänseenden av betydelse huruvida den tilltalade tidigare varit föremål för körkortsingripande. Erforderliga uppgifter får inhämtas genom utdrag ur körkortsregistret. I vissa fall är det nödvändigt att utreda även den tilltalades personliga förhållanden med avseende på körkortsinnehavet. Det kan gälla exempelvis hans behov av att kunna köra. Denna utredning bör i flertalet fall kunna inhämtas genom att den tilltalade redovisar sina förhållanden av betydelse i sammanhanget. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om strafföre- läggande och föreläggande av ordningsbot. Av tredje stycket framgår att där angivna former av särskild rättsverkan på grund av brott skall innefattas i föreläggandet, om brottet föranleder ett sådant beslut. Tillägget innebär att även frågan om körkortsingripande genom förarförbud eller prickning i förekommande fall skall föreläggas den misstänkte för godkännande. Förutsättningarna för att behandla körkortsingripandet i den summariska straffprocessen redovisas utförligt i den allmänna motiveringen, kapitel 13. Paragrafen innehåller bestämmelser om godkännande av strafföre- läggande genom befullmäktigat ombud. Tillägget i första stycket innebär att ett strafföreläggande som innefattar körkortsingripande inte kan godkännas genom ombud. Skälen för den föreslagna begränsningen redovisas i den allmänna motiveringen, avsnitt 13.2.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om åklagarens möjligheter att rätta ett godkänt strafföreläggande, som fått ett oriktigt innehåll till följd av skrivfel, felräkning eller annat liknande förbiseende. Tredje stycket har kompletterats så att en rättelse inte får innebära en skärpning av ett förelagt och godkänt körkortsingripande. Paragrafen innehåller bestämmelser om bl.a. ordningsbotens storlek. Av andra och tredje styckena följer att Riksåklagaren har i uppgift att bestämma de brott för vilka ordningsbot skall bestämmas samt vilket belopp som skall tas upp som ordningsbot för de olika brotten. Riksåklagaren har med stöd av bestämmelserna meddelat föreskrifter om ordningsbot för vissa brott (SFS 1999:178). Fjärde stycket är nytt och innebär att Riksåklagaren skall meddela föreskrifter för körkortsingripande genom föreläggande av ordningsbot. Riksåklagaren skall utfärda föreskrifterna efter att ha hört Rikspolis- styrelsen och , varvid inte minst trafiksäkerhetsaspekter bör beaktas. I föreskrifterna skall Riksåklagaren ange tydliga och enkla anvisningar för utfärdande av ordningsbotsföreläggande som innefattar ett körkortsingripande. Föreskrifterna bör kunna utformas i likhet med Riksåklagarens nu gällande föreskrifter om ordningsbot för vissa brott. Det innebär att det av föreskrifterna skall framgå vilka brott som i normalfallet skall leda till körkortsingripande samt om det skall ske genom prickning eller förarförbud. För varje brott skall dessutom anges hur många prickar respektive hur lång förbudstid som i normalfallet skall föreläggas den misstänkte för godkännande. I avsnitt 12.4.2 redo- visas de utgångspunkter som skall ligga till grund för bestämmandet av förarförbudets längd. Av redogörelsen framgår bl.a. att den omständig- heten att körkortshavaren tidigare haft förarförbud eller att han belastas av prickar i vissa fall skall beaktas i skärpande riktning. Av Riksåklagarens anvisningar bör framgå hur körkortsingripandet i dessa situationer skall bestämmas. Paragrafen innehåller bestämmelser om polismans möjligheter att rätta ett utfärdat och godkänt föreläggande av ordningsbot. En förutsättning för att rättelse skall få ske är att felet består i något annat än att ordningsbotsbeloppet är för lågt. Tillägget innebär att rättelse inte heller få ske när felaktigheten består i att körkortsingripandet är lindrigare än vad som följer av Riksåklagarens föreskrifter för körkortsingripande. I paragrafen återfinns bestämmelsen om förbudet mot reformatio in pejus i brottmål som överklagats till hovrätt. Den innebär ett principiellt förbud mot ändring i påföljden till den tilltalades nackdel, när endast denne har överklagat domen eller åklagaren överklagat till hans förmån. I fjärde stycket stadgas om ett motsvarande förbud beträffande utvisning på grund av brott. I det nya femte stycket har förbudet mot reformatio in pejus utsträckts till att gälla även frågan om körkortsingripande. Högre rätt får inte besluta om körkortsingripande, om lägre rätt inte har meddelat ett sådant beslut och talan har fullföljts endast av den dömde eller till hans förmån. Högre rätt får i sådant fall inte heller besluta om strängare körkortsingripande. 18.2Förslaget till lag om ändring i körkortslagen (1998:488) Ändringen föranleds av införandet av förarförbud som en ny form för körkortsingripande. Ett beslut om förarförbud innebär inte att körkorts- havaren mister sin behörighet. Beslutet innebär endast att han för en bestämd tid förbjuds att köra körkortspliktiga fordon. Brott mot förbudet kan leda till ansvar för olovlig körning enligt bestämmelsen i 3 § TBL. Innebörden av ett beslut om förarförbud behandlas även i kommentaren till bestämmelsen i 5 kap. 3 §. Enligt bestämmelsen får den som har ett gällande körkort eller ett gällande traktorkort köra traktor av angivet slag och motorredskap klass II på väg. Ändringen innebär att den för vilken förarförbud gäller mister denna rätt under förbudets giltighetstid. Det gäller oavsett om personen i fråga innehar körkort, traktorkort eller båda dessa typer av kort. Av paragrafen följer att den som varken har körkort eller traktorkort får köra fordon av angivet slag på väg, om körningen avser endast en kortare sträcka för färd till eller från en arbetsplats eller mellan en gårds ägor eller för liknande ändamål. Motsvarande rätt bör gälla för den som har körkort eller traktorkort och för vilken förarförbud gäller. Paragrafen innebär att moped klass I får köras endast av den som har förarbevis för sådan moped, körkort eller traktorkort.