sou · GOB320 · 2001-01-01 00:00:00 — Jag hade ju aldrig varit med något frun- timmer förut. Du var medveten om vad det innebar att bli steriliserad? Var det något du tänkte på mycket efter operationen? Ja, det var en plåga. Det är det som är så hemskt att dom gjorde på det viset. När det visade sig att det inte blev några barn så ville inte hon mer. i efterhand förstår jag henne. Hon tyckte väl att hon inte ville slänga bort värdefulla år tillsammans med mig som inte kunde få barn. Så då gick hon till en annan istället. Var det tillsammans? Ja, vi var väl gifta i en . Sedan kom jag ihop med ett annat fruntimmer som jag träffa när jag var ute och spela. Men det blev ju likadant där. Och så kommer vi då in . Då skrev jag t ill socialstyrel- sen om att få bli opererad tillbaka. Vad jag ser i papperna så skulle det inte möta något hinder. Men det står mycket fult ändå. Det står att jag har det svårt, och dåligt omdöme och allt. Det där begriper jag inte riktigt. Jag kan förstå att jag inte var särskilt talför. Men det be- rodde på den nonchalans som jag kände, ja den diskriminering jag ut- satts för. Av vem då? Ja, den läkaren som skulle operera tillbaka. Han var tyckte väl, ja, han var liksom nonchalant. Det där nonchalansen hade jag ju mött ti- digare på hemmen. När jag möter den då blir jag tystlåten. Jag vill inte anförtro mig. Men jag gjorde operationen och dom gjorde spermaprover. Och visade det sig att dom var inte fungerade, det var helt borta. Jag fick lida hemska kval. Sedan träffade jag en annan doktor på . Han var en underbar doktor. Han lyssnade och förstod. Han skrev en inlaga. Det papperet har jag här. Ja, man kan läsa att den läkaren förstod något om hur du kände det. Du upplevde att du blivit anklagad på falska grunder? Jag har tänkt på det efteråt. Det är så märkligt. Jag anklagas för att ha varit svår mot töser. Men jag var ju inte ens könsmogen. 340 Bilaga 5 SOU 2000:20 ingen som tänkte att jag kanske ville leka med dom. Inte fan, ja, ur- säkta att jag svär men jag blir så upprörd när jag läser i mina papper. Dom innehåller så många felaktigheter. Hur kommer det sig att du började skicka efter dessa handlingar? Jag ville ha tag på anledningen till varför dom omhändertog mig. Jag började med att skicka efter mina papper från Margaretelund. Sedan jag gick bakåt i tiden ända till 1934. undrade jag varför dom gjort så här mot mig. Jag kom fram till att dom inte visste vad dom sysslade med. Började du intressera dig för din bakgrund i samband med att frågan om sterilisering kom fram i tidningar och i TV? Nej, det började långt innan. Jag hade hört att det var preskriberat så jag ville väcka liv i allt det där igen. För dom har gjort så mycket ont. Så jag var med i en artikel i lokaltidningen. Jag ställde mig frågan varför skulle det göra detta mot ett litet barn? Jag har ställt den så i livet. De åsamkade mig smärta för resten av livet. Var kommunalgubbarna och dom andra som jobbade för det sociala verkligen kompetenta för sina yrken? Tycker du att musiken har varit en tröst i livet? Ja, redan som barn var jag intresserad av musik. Det är medfött. Jag har aldrig tagit musiklektioner. Jag spelar munspel, gitarr och och lite av varje. Jag började redan spela med dansband och höll på med det ända . var det ett tag sedan sist. Jag skulle gärna vilja hitta några musiker att spela ihop med. Livsberättelser nr 8. bor i en villa i litet samhälle söder om . Hon bor till- sammans med sin make. har en dotter i ett tidigare äktenskap. Hon steriliserades i samband med en abort. Gun- borg menar att dotterns handikapp bidrog till beslutet om sterilisering. har berättat sin historia. Intervjun ägde rum hemma hos . När jag var så träffade jag en man och blev med barn. Vi gifte oss. Han var och hade kommit hit under kriget. När flickan föddes så hade hon grava missbildningar på fötterna och på ena handen. På barnsjukhuset fick jag aldrig se hennes fötter, dom lindades in. Jag fick se dom först när jag kom hem. Dom var rädda för chocken. När flickan var så sökte jag upp en specia- listläkare på barnsjukhuset i och då tittade han på henne och sa " Detta barnet kommer att bli en idiot så ta nu och lämna in det. Ni kommer aldrig att ha någon glädje av det". Vid det tillfället åkte flickans pappa tillbaka till och kom aldrig tillbaka. Där stod jag ensam med ett barn. Och utan pengar. Övervägde du att följa läkarens råd? Nej, aldrig. Jag iakttog flickan och såg att hon utvecklades normalt. Hon började gripa efter saker och lyssna när jag talade till henne. Hennes handikapp gick att rätta till. Med bra skor kunde hon gå och springa som alla andra barn. träffade jag en ny man och jag ville ta ut skilsmässa från norrmannen. Och det var där problemet började. Jag sökte hjälp hos olika advokater men ingen ville ta sig an problemet med hänvisning till att det skulle bli för dyrt. Till slut kom jag i kontakt med Allmän- na rättshjälpen i . Jag tror det var eller så kanske det var . Här har jag en död punkt i mitt minne. I alla fall. Jag blev med barn. Jag kunde inte föda detta barn. Jag hade ingen lägenhet, jag bodde hos mina föräldrar, jag hade inget arbete och saknade möjlighet att ta hand om ett barn till. Då åkte jag till för jag hade hört att det skulle finnas illegala aborter. Jag sökte upp två olika läkare men fick nobben. Då blev jag hänvisad till läkaren på den ort där jag var skriven. Så jag fick åka tillbaka hem och gå upp t ill denna läkare. Detta var i och han hette , det skall poängteras för han skickade många till sterilisering. Då sa han att jag kan inte få göra abort utan att bli steriliserad. Han tyckte inte att sådana barn skulle få födas. 342 Bilaga 5 SOU 2000:20 Menade han sådana barn som ditt första barn? Vad visste han om det? var med vid den förlossningen. Jag minns hur han reagerade när jag fick flickan. Det var som något som katten hade släpat in. Det hela gick ut på att jag bara kunde föda handikappade barn. efteråt så undrar jag hur jag reagerade egentligen. Men jag tror inte att jag var mig själv. Jag var i något slags chocktillstånd. Och sedan var det ju det att man var så liten i förhållande till överheten. För det var ju så man betraktade läkare . Man var ju så blyg och så för- sagd. Minns du om du samtyckte till sterilisering genom att skriva på något papper? Det minns jag inte. Jag var i en sådan konstig sinnesstämning. Jag minns bara att det gick väldigt snabbt. Jag lades in på lasarettet i för att göra aborten och bli steriliserad. Detta visste jag ju, även om jag inte riktigt ville erkänna det för mig själv. När jag vaknade upp efter operationen delade jag rum med en kvinna som precis fött barn. Det tyckte jag var jobbigt. Jag trodde nästan att dom gjorde det medvetet, i uppfostringssyfte. Man upplevde det så då. Jag fick en fruktansvärd diarré efter att jag blivit utskriven. Det var säkert en reaktion. Hade du något stöd när du kom hem? Det var ju så komplicerat eftersom jag inte fick ut någon skilsmässa. Jag om min nya man ville gifta oss. Fast det gick inte. Det var alla möjliga konstiga regler kring det. Jag fick bosätta mig i igen för att kunna få tillgång till rättshjälp. Men ändå dröjde det fem Så 1950 avskrev man äktenskapet. gick vi och tog ut lysning. Hur tänkte du kring det ingrepp du utsatts för? Jag hade inte riktigt fattat att jag var steril. Jag tänkte att det var sä- kert en missuppfattning. Jag minns att jag gick och väntade på min mens. Jag ville liksom inte acceptera att det hade hänt. Och det ville nog inte min man heller. Det låter kanske konstigt nu i efterhand men vi talade aldrig någonsin om detta. Inte ett ord. Vi lade locket på. Vad fick det för konsekvenser för dig och för ert äktenskap? Jag blev känslokall. Jag blev frigid faktiskt. Jag hade aldrig något utbyte eller glädje av sex. Jag hade en knut inom mig helt enkelt. Den skulle ha behövts att lösas upp. Men detta är något jag har kommit fram t ill nu . Jag tror inte att jag tänkte på sambanden då. Fast det är klart att jag var nog medveten om att vår barnlöshet var ett hinder i äktenska- pet. Vi hade ju visserligen min flicka. Men vi önskade oss gemensamma barn. Men det gick inte och äktenskap skilde vi oss. Talade du med någon om att du utsatts för sterilisering och därför inte kunde få fler barn? Inte med någon. Inte med mina syskon, inte med någon. Det är först nu som jag talar om det. Ja, egentligen kom det upp i samband med att jag gick till en läkare för mina besvär med ärret. Jag har haft mycket obehag med mitt ärr efter steriliseringen. Det har spänt kring ärret och jag har haft svår klåda. Men det dröjde innan jag gick till en läkare. Läkaren tittade på ärret och sa "vad är detta?". Och , då var det som en stor kniv vreds om inom mig. Detta var inte så länge se- dan och jag blev varse om vilka känslor jag gick omkring och bar på. Men det har varit och är egentligen fortfarande svårt att prata om detta. Även när jag känt ett behov har jag avhållit mig. Inte minst för min dotters skull. Jag har alltid varit rädd för att lägga över mina problem på henne. Har du berättat för din dotter nu? Hon har alltid vetat om att jag inte har kunnat få fler barn. Något också hon har lidit av. Hon har ju inte kunnat få syskon. Fast det är väl egentligen först som jag berättat om om- ständigheterna. Jag har ju själv inte förstått att jag tillhör en stor grupp människor som utsatt för ster ilisering. När jag hörde talas om det ringde jag till min dotter. Lyssna här, sa jag. Detta handlar om mig. Vi har mycket bra kontakt jag och min dotter. Vi är som systrar. Har du övervägt att beställa journaler från operationen? Det känns inte angeläget. Jag vet ju vad jag vet. Det finns också en gräns för hur mycket man vill ta in. Man måste försöka leva i . Livsberättelse nr 9. bor i en lägenhet i . Hon är och lever tillsammans med sin make. har en adoptivson från ett tidigare äktenskap. Hon steriliserades i samband med utskrivning från yrkesskola. hade inte uppnått m yndighets ålder. Sedan Elisa- beth gått igenom en refertilitetsoperation har hon haft svåra hälsopro- blem. , på ålders höst, har fler hälsokomplikationer tillstött. Elisa- beth en öppen och utåtriktad person som gärna berättar om sitt liv. In- tervjun ägde rum på Hovrätten i . Vill du berätta lite grann om din bakgrund? Jag föddes alltså. Min mamma var inte när hon fick mig. Min mormor fick ta hand om mig. Det hade nog varit bättre om hon aldrig hade tagit hand om mig. Det är nog inte lätt och ta hand om ett barnbarn på det viset som hon gjorde. För det var ju för att hämnas på sin dotter. Det var ingenting annat alltså. Meningen var att jag skulle adopteras bort till en läkarfamilj. Varför blev inte så? Jo, den familjen hade visst kommit till BB för att titta på mig. Men då hade mormor blivit så rasande och "det är som att gå och titta på ett köttstycke i köttaffären", sa hon. "Har jag kunnat fött fram så många barn så skall jag väl kunna ta reda på henne också", sa hon. Mormor fick ju barn efter mig också. Hur många barn fick din mormor? Ja, hörre du, det var massor! Det var ju missfall, och dom dog ju. Men hon har ju i alla fall sju som lever . Och så sedan en annan också. Hur gick det att bo hos morföräldrarna, dessutom med så många barn? Jag trivdes ju inte. Jag började att vara ute när jag kom i fjorton åldern. Och så hade jag en barnavårdsman. Jag passade aldrig tider. Så jag kunde gå till bageriet och hjälpa till. Jag sålde tid- ningar, blommor och jultidning och så fick man lite pengar och lite drick. Uppfinningsrik till tusen var jag när jag var liten. Så var jag tillsammans med mina kamrater. Vi var en sex stycken, det var pojkar och jäntor. Sedan fick jag ju min menstruation väldigt . Jag var väl inte mer än en när jag fick menstruation. Så mormor hon tog mig till BB hon. Hon trodde att jag hade varit ute med pojkar. Det enda hon sa till mig var "är du ute med pojkar så kan du bli med barn". Det var den upplysning man fick. Sedan var det ju det att hon aldrig köpte bindor. Det fanns ju inte pengar till det. Så var enda gång man fick mens så fick man trasor. Och dom där trasorna fick man ju lägga i 346 Bilaga 5 SOU 2000:20 skolväskan och allting. Förstår du, för en barnunge, så genant! Man led ju så det var någonting fruktansvärt. Jag tog av mina pengar som jag gömt i en cigarrlåda och köpte mina mensbindor själv. Och så kunde jag köpa silkestrumpor. Och så tog jag pengar i den där och gick upp t ill konditoriet och drack varm choklad och potatisbakelser. Det kommer jag så väl ihåg. Och vi hade så ro- ligt med dom flickor och grabbar som jag var tillsammans med. Men var varenda gång man kom hem så fick man en hurring. Åh, det var något gräsligt. En vinter var hon för hemskt emot mig och sa att jag hade varit ute med pojkar. Hon hade hört det ena och hon hade hört det andra. Jag brydde mig inte till slut vad dom sa utan jag gick min väg. Och jag vart bestämd med en gång. Så tog jag sparken och åkte iväg, mitt , . Dom hitta mig i en trappuppgång. Det var en baga- re och hans fru som tog upp mig till lägenheten och bädda ner mig. Sedan ringde dom till landsfiskalen. Tänkte du rymma? Javisst, dom frågade var jag kom ifrån. Landsfiskalen visste vem jag. När vi åkte tillbaka hem och stannade nere vi parken så säger han "skall vi inte åka upp t ill mormor nu". "Nähä, det skall vi inte", sa jag "Ta mig hellre till barnhemmet eller till barnavårdsnämnden", sa jag. För då visste jag varför jag hade barnavårdsnämnden. Så då sa jag "titta här", sa jag. Jag var randig på hela kroppen. Tala om miss- handel! Hon hade slagit mig med björkris. Och det hände ofta. Vad hände då? Jag fick flytta. Jag fick börja hos en familj på landet och fick arbeta. Det var inte så bra där. Men jag fick finna mig i det för det var bättre än hemma i alla fall. Och jag vart mätt. Men det var ju det att dom hade pojkar som jobba i ladugården och som bodde där. Och när jag skulle tvätta mig så skulle jag stå i köket och tvätta mig. Det var genant för en flicka. Vi säger t.ex. när man skulle tvätta stjärten. Det var ju genant så det var inte klokt! Eller visa brösten för dom där. Så jag gick ju ner till ån för att tvätta mig, det där året jag var hos dom. Jag fick aldrig några pengar. Och kläderna var för små. Jag såg ut som en riktig lolla. Så jag ringde till barnavårdsnämnden och berätta hur det var. Och så ordnade dom att jag fick komma till en bankdi- rektör. Och där fick jag hjälpa till i köket. Då tog jag kontakt med mina kompisar och gick ut och dansa och hade roligt. Men så sa barnavårdsmannen till mig ", har du lust att lära dig någonting?". "Ja", sa jag, "jag skulle vilja komma till en yrkesskola", Och dom kom fram med en massa broschyrer på det. Och så fick jag se den här yrkesskolan. SOU 2000:20 Bilaga 5 347 Den låg såg vackert och såg så fint ut där i . Jag minns att jag åkte dit . Och när jag kom dit alltså. Ja, det går inte att tala om hur fint det var. Det var ju himmelriket, vet du. Rent och fint, var det. Det första jag fick lära mig det var att väva. Det var jag tokig i. Och sedan hade vi teoretiska timmar. Så vi som inte hade gått det där sjunde året i skolan fick göra det. Vi hade en diakonissa som hette . En mycket omtalad ungdomsvårdsdiakonissa. Det var ingen som fråga efter mig när jag var där. Och jag blev så snopen en gång när min mamma kom till . Och går in på rektorsexpeditionen. Då hade vi den här frun som var gift med en tysk nazist. Hon var själv en redig nazist. Men det var hon som ställ- de till det för mig när den riktiga rektorn var borta. Vad var det som hände dig då? Jag blev inkallad efter det att mor hade varit där. Till en doktor som hette som kom en gång . Och han var det som skrev på dom där pappren. Det var eller 1949. Jag kom dit 1948 så det måste ha varit 1949. Vad sa han till dig när du blev inkallad? Han sa att dom skulle göra det för att dom var rädda att jag skulle komma med barn. Vad säger en sexton sjutton årig flicka!? Jag visste inte vad sterilisering var! Hade du blivit med barn ? Nej, jag hade aldrig varit med barn eller fått missfall eller någonting sådant där, eller någon abort. Jag skulle aldrig att söka en abort om det så vore. För den dagen jag åkte dit. Ja, jag var dit och skulle säga adjö. Jag fick inte gå dit själv för jag hade min barnavårdsman med mig. Då sa hon "nu när du kommer till då blir det inget annat än gatjänta av dig. Så kom du inte hem med en unge på armen och tro att jag skall ta hand om den", sa hon. Men då sa jag till henne att "för det första så skall jag lära mig ett yrke och sedan skall jag flytta långt härifrån så jag slipper se er allihopa", sa jag. Om vi backar tillbaka lite till doktor . Vad hände mer i samband med att du blev inkallad till honom? Ja, först så sa han ju att han ville fotografera mig. Men det fick han inte för det hade flickorna sagt "säger den där jäveln att han skall fo- tografera dig så säg ifrån". Vad skulle han ha att fotografierna till? Jaha, man var ju fem femma. Om du vet vad det är? Man var idiot förklarad. Det sa min mamma. Det var det enda man fick höra när man var liten. Jag var idiot och dom sa "henne kan man inte begära någonting av". Min mamma talade aldrig direkt till mig. 348 Bilaga 5 SOU 2000:20 kade komma hem till henne så kunde hon lyfta ut mig och så damma- de hon efter mig. Vad sa doktor angående steriliseringen? Han sa bara det att "din mamma är rädd att du skall komma dragande med barn". Det är den enda förklaring som jag har fått. Och när jag kom till sjukhuset så var jag så himmelens nervös. Jag vet att jag fick åka ensam dit, till . Och han var så fin den där doktorn som var där. Så säger han såhär till mig "ja, sa han, "nu skall du veta det att det här går det inte att göra någonting åt sedan", sa han. Precis som om att jag hade någon talan alltså! Hade jag varit mer upplyst så hade jag sagt "det här får ni inte göra". Om vi säger att jag hade varit då hade jag liksom kunnat åtminstone sagt nej. Pockat på att dom inte får göra något sådant. var det bara att följa med? Ja visst, jag hade ingen talan förstår du. Jag hade ju dom där på sko- lan som bestämde. Och syster , diakonissan. Det är synd att hon inte lever. Men syster lever, henne skulle ni tala med. Det var det att jag flyttade till sedan och träffade min man där. Det var en påsk så kom han in när vi satt och spelade fia. Men i alla fall kommer jag ihåg att vi skulle ut och dansa. Man var ju många på landet . Vi hade ju roligt och jag tyckte om att dansa. Ja, jag har varit en riktig hottentotta. Det började redan när jag var . Så när morfar var på gott humör så lära han oss, allihop lärde han oss, och så flyttade han undan bordet i köket och så spelade vi gammaldans på radion. Sedan gick jag ju till parken och dansade. Parken i , dit gick ju alla. Han som jobbade där var god vän med en av mina morbröder. Jag tänkte på det du berättade förut om att din mamma kom till och ville att du skulle bli steriliserad. Hade du rykte om dig att vara mycket med pojkar? Ja, med det visste dom ju. Men vi hade inte det för oss. Det var ogrundat. Det var som en sten som blev en höna, och den hönan kan bli en häst eller vad som helst. Det var ju toppen att jäklas emot en. Jag fick ju alltid höra att jag var horunge och det. Jag vet morfar alltså, det var bedrövligt när han kalla oss för horung- en. "Ut era horungar". Och så vad det en gång på lucia, ja det är där- för det gör så ont i mig, när han tutta eld på mormor i sängen, på sängkläderna. Det var när han inte fick som han ville med henne. Det har jag hört sedan efteråt. Och hon fick lov att klä på sig i alla fall så vi fick gå ut för han var ju oredig han när han var berusad alltså. SOU 2000:20 Bilaga 5 349 Var det medvetet eller av misstag som han tuttade eld på din mormor? Ja, det var medvetet. Sådan sätter spår i en. Jag drömde mycket och jag fantiserade om min pappa. Oj, vad jag längta! Jag vet dom fråga- de mig i skolan "vad gör din pappa då?" För du vet jag hade ju aldrig sett honom. "Ja, min pappa han jobbar som chaufför åt kungen", sa jag. När min mormor kom sa ungarna "Tant, jobbar hennes pappa åt kungen?". "Vem har sagt det", sa hon. "Det har hon", sa dom. "Hon bara ljuger", sa mormor. Var yrkesskolan endast för flickor? Jaha, det var det. Lite religiöst var det. Hon sa ju det , syster , att "du skulle inte behöva vara här", sa hon. Men det fanns väl inga alternativ, förstår du. Dessutom trivdes du ju bra på sa du. Javisst, det var ju mitt hem. Det var det enda tills dom lade ner det. Hur var du på ? När operationen var gjord var det bara att skaffa jobb och flytta. Så steriliseringen gjordes för att du skulle kunna lämna hemmet? Ja just det. Sa dom detta till dig rent ut? Ja, det sa han. Den där alltså. "Sköt dig lika bra som du skött dig här", sa dom åt mig. Och jag har sagt det att när man blir tilltufsad som barn och bara får höra klagomål då vill man visa dom jävlarna. Du sa att det var doktor som undersökte dig och förklarade att din mamma ville att du skulle bli steriliserad. Var det också som sa att steriliseringen var ett villkor för att blir utskriven från ? Nä, det pratade han inte om. Vem var det som gjorde det? Det var läkaren på sjukhuset som gjorde det. Var du den enda flickan på hemmet på blev undersökt och sedan sterili- serad? Jo, det kom undan för undan. Det var så gott som alla flickor som blev det. Jag har varit nu hos min bästa . Vi var ihop på Sjö- torp. Hon är än mig och blev också steriliserad. Hon visste mer. Jag var nog en liten gull- unge när jag var där alltså. För syster tog mig under sina ving- ars beskydd. Var du yngst på hemmet? Jag var när jag kom dit och sjutton när jag blev sterili- serad. 350 Bilaga 5 SOU 2000:20 Hur gick det till när du blev opererad? Blev du sövd? Ja, dom har ju öppnat hela buken på mig. Det var ju en stor opera- tion. Jag minns att jag låg minst på . Hade du ont också? Och det spände! Och jag mådde inte bra. Det gjorde jag inte. Ingen som kom och hälsa på mig. Jag var totalt utelämnad. Och jag säger det om syster hade varit där. Hon sa ju det "det här var ju så onödigt", sa hon, "att det skulle bli på det här viset". Jag var när jag gifte mig, då efter det här då jag kommit ut och träffat honom. Då jobbade jag utanför stan, det var som en liten herrgård, och där var han. Och så fick jag en barnavårdsman som hette tant . En mycket fin tant var det. Jag minns när jag skulle gifta mig då med honom så sa hon "nej, jag tycker inte att du skulle göra det", sa hon, "för du kommer att få ett rent elände", sa hon. Hon såg väl mer. Men du vet jag var så till mig att få ett hem. Och jag fick tag på en liten lägenhet, omodern, ett rum och kök. Och han ville flytta till mig. Men "nähä", sa jag, "det får du inte förrän du är gift med mig", sa jag. Så att jag har haft mina principer. Vi var inte myn- diga så vi fick skriva till rätten och förklara att vi hade en lägenhet. Sedan började jag hos en familj som ett Matzelius. Jag kunde inte förstå, jag bodde, förstår du, inne i en skr ubb, fastän det fanns ett fönster. Jag fick stå upp i sängen för att klä av och klä på mig. Och så vakna jag av att det stod en karl i dörren. Det var herrn i huset. Och hur han har fått reda på att jag var steriliserad det begri- per jag inte. Då sa han att han ville ligga med mig. "Nähä", sa jag, "ut härifrån". Jag knuffade till honom och låste dörren. Men han kom tillbaka andra nätter men då var det låst. I alla fall så berättade jag för min man, ja, han som blev min man sedan. "Du", sa jag, "den där gubben han vill ju ligga med mig", sa jag. "Vad säger du för något", Jag hade ju inte varit tillsammans med min man ens. "Jag skall följa med dig in", sa han. Och han följde med in och satt på sängen. Så kom ju gubben ner. Och det vart ett fasligt liv. Då fick jag höra hur dålig jag var. Och att han skulle ta kontakt med min barna- vårdsman. Jag tänkte jag måste komma härifrån fortare än kvick. Så jag sprang därifrån, över ån och förbi och till hotellet som lig- ger där. Därifrån ringde jag till polisen.