sou · GOB378d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Dessa försäkringsbolag har tillgång till adekvat expertis som kan rycka in direkt vid akut skada eller efter en viss tids sjukdom och bedöma den anställdes behov av eventuella reha- biliteringsåtgärder. Rehabiliteringsverksamheten utförs av sex konkur- rerande certifierade rehabiliteringsproducenter – Rehabilitation provi- ders. Dessa arbetar på uppdrag av försäkringsbolagen och utför dels den rehabilitering som försäkringsbolaget beställt, dels kontroll av arbetsmiljön för att minimera risker för framtida sjukdomar och skador relaterat till arbetet. Anställda som blir föremål för rehabilitering har enligt lag rätt till en personlig rådgivare – en casemanager – som kan stödja honom eller henne genom utbudet av åtgärder. Dessa rådgivare kan vara pro- fessionella coacher anställda av rehabiliteringsproducenterna eller kontaktpersoner från den egna arbetsplatsen. För försäkrade som erhåller ersättning från Safety net och som bedöms vara i behov av rehabiliteringsåtgärder, ansvarar offentliga Tio länder – tre modeller 149 rehabiliteringsutförare för att utforma program med lämpliga rehabili- teringsåtgärder. Även här har den försäkrade rätt till personlig råd- givare under rehabiliteringsprocessen. Förtidspension är en statligt finansierad socialförsäkringsförmån och kan efter behovsprövning beviljas alla som bor i landet och som har fyllt . Endast de blinda är undantagna från behovsprövningen. Diskrimineringslagen förbjuder diskriminering på grund av fysiskt eller psykiskt nedsatt hälsa. Lagen förpliktigar arbetsgivaren att göra rimliga anpassningar av arbetet. Det finns få detaljregler om stödåtgär- der vid arbetsoförmåga i lagen. Däremot finns ett antal program som syftar till attitydpåverkan av arbetsgivare och till att främja anställning av personer med nedsatt arbetsförmåga. Delstaterna i åtnjuter en hög grad av självbestämmande på många områden – t.ex. vad avser den social tryggheten vilket resulterat i varie- rande sociala försäkringslösningar. Delstaten har ca 34 miljoner invånare och är en av fem delstater i som har utformat ett ersättningssystem vid kortvarig arbetsoförmåga. Socialförsäkringssystemet i kan övergripande beskrivas enligt följande: Består av flera system som administreras av separata institutioner. Arbetsgivare har ett relativt stort finansiellt och organisatoriskt ansvar. Rätten till ersättningar är ofta kopplade till förvärvsarbete. Omfattar vårdförmåner, dock ej samma system som gäller vid kon- tantersättning i samband med sjukdom. Omfattar en särskild arbetsskadeförsäkring som administreras via privata försäkringsgivare. Socialförsäkringssystemen i innehåller bl.a. kontantförmån vid sjukdom och arbetsskadeförsäkring. Kontantförmåner vid sjukdom finansieras via avgifter från både försäkrade och arbetsgivare medan förmåner vid arbetsskada endast finansieras av arbetsgivaren. Arbetsgivare och anställda har möjlighet att etablera en volentary plan – dvs. en frivillig privatiserad försäkring – på arbetsplatsen som ersätter den statliga försäkringen. Inrättandet av den frivilliga planen skall ske i samförstånd mellan arbetsgivaren och en majoritet av anställda. Den frivilliga försäkringen får inte innebära högre avgifter för de anställda och måste vara minst lika förmånlig som den statliga försäkringen. Anställda på en arbetsplats som har inrättat en frivllig 150 Tio länder – tre modeller ersättningsplan har fortfarande möjlighet att välja den statliga försäk- ringen. Arbetsskadeförsäkringen omfattar olycksfall på arbetsplatsen och kan tecknas hos en offentlig eller privat försäkringsgivare för anställda i industri, handel och inom det offentliga. Arbetsgivarna finansierar försäkringen genom differentierade avgifter. Vissa arbetsgivare kan vara undantagna från försäkringen men står för ersättningen vid skador. Försäkringarna varierar mellan delstaterna. När det gäller arbetslivsinriktad rehabilitering kan nämnas att all- varligt sjuka och skadade får rehabilitering i olika former av ersätt- ningsprogram. Återgång till samma arbete prioriteras, eventuellt i anpassad form. Rehabiliteringen administreras av olika statsprogram – dvs. offentliga rehabiliteringskontor, privata försäkringsbolag eller av egenförsäkrade arbetsgivare. Endast begränsad offentlig finansiering finns dock att tillgå för förändringar och anpassning av arbetsplatsen. Vouchers och biljetter finns för val och köp av rehabiliteringstjäns- ter till dem som ansöker om förtidspension. Förtidspension omfattar alla förvärvsarbetande. Anslutning till för- säkringen är dock frivillig för vissa grupper av anställda. Rätt till för- tidspension har man om man beräknas vara oförmögen att förvärvs- arbeta på grund av dålig hälsa eller om ohälsan förväntas leda till döden. Endast medicinska skäl beaktas vid bedömningen av arbetsförmåga. Lindrigare kriterier används vid bedömningen av arbetsförmågan av unga och blinda. Större arbetsgivare utvecklar särskilda primärpreventiva program och aktiviteter för att förebygga arbetsoförmåga och minimera sina kostnader. Det kan gälla att befrämja hälsosamma livsstilar (t.ex. kostrådgivning) och att erbjuda aktiviteter för att förebygga ohälsa. Privat rådgivning och hälsokontroller förekommer. Arbetarskyddsstyrelsen (OHSA) har inlett ett samarbete med arbetsgivare och erbjudit dem ergonomisk och annan rådgivning. Arbetsgivare kan slippa kontroller om de skapar ett effektivt arbets- platsprogram för att förebygga risker i arbetsmiljön. har någon sorts disability management system för handläggning, preven- tion och förändringar på arbetsplatsen. Om ersättning utgår från arbetsskadeförsäkringen ska arbetsgivaren och försäkringsgivaren i allmänhet stå för kostnaderna för sekundär- prevention såsom anpassningen av arbetsplatser. Bidrag är tillgängliga i sju delstatliga arbetsskadeförsäkringar och i tre delstater ska försäk- ringsgivaren bekosta anpassningar. Fristående organisationer, arbets- givarorganisationer och forskningsinstitut vilkas verksamhet finansie- ras av försäkringsgivare bidrar också till preventiva arbetsplatspro- gram. Tio länder – tre modeller 151 Offentligt anställda med nedsatt arbetsförmåga har sedan rehabilite- ringslagen skyddats av rätten att återgå i arbete och rätten till nyanställning. I diskrimineringslagen utvidgades rätten till att omfatta även privatanställda. Lagen gäller alla arbetsgivare med minst 15 anställda. Arbetsgivaren förpliktigas också att göra rimliga anpassningar av arbete och erbjuda hjälpmedel, arbete på deltid, omplacering och att förse blinda och döva med med- hjälpare. Vid nyanställning tillåts arbetsgivaren inte utreda arbets- sökandens hälsotillstånd innan jobb erbjuds. Medicinska tester kan dock krävas före inträdet till det erbjudna arbetet och arbetsgivaren är inte skyldig att sänka kvalifikationskraven för arbetet på grund av arbetstagarens nedsatta arbetsförmåga. Diskrimineringslagen förutsätter att arbetstagaren anmäler såväl sitt eventuella avsked från arbetet på grund av arbetsoförmåga som andra förekommande brister i arbetsgivarens tillämpning av lagen. En anmä- lan leder inte sällan till kostsamma och tidskrävande rättstvister och ställer således stora krav på anmälaren. I praktiken är anställnings- tryggheten således inte särskilt stark. Några slutsatser om arbetsgivarmodellen Länder som tillhör arbetsgivaremodellen – dvs. , delsta- ten i och delstaten i – har lagt tyngdpunkten i det finansiella och organisatoriska ansvaret för försäkringarna på arbetsgivarna. I övrigt kännetecknas länderna av inbördes skillnader både vad gäller finansiering och administration av socialförsäkringen och inbyggda ekonomiska drivkrafter för arbets- givare och försäkrade i försäkringen. När det gäller kontantersättning vid sjukdom har arbetsgivaren ett finansiellt och organisatoriskt ansvar i alla tre länder. Utformningen av ansvaret skiljer sig dock mellan länderna. I betalar arbetsgivare sjuklön och kan försäkra sig mot kostna- den hos privata försäkringsgivare. I har arbetsgiva- ren ett tidsmässigt obegränsat kostnadsansvar och en skyldighet att teckna kostnadsförsäkring, vilket innebär att en försäkringsgivare administrerar utbetalningen av ersättningen. I kan arbets- givare frivilligt ta på sig det organisatoriska ansvaret för ersättning till anställda som drabbas av arbetsoförmåga. I och finns både privata och offent- liga försäkringsgivare för arbetsskadeförsäkring. Finansieringen sker med differentierade arbetsgivaravgifter i och Kali- fornien. I utgår ersättning från sjukförsäkringen. 152 Tio länder – tre modeller Arbetsskadeförsäkringen har minst täckning av risker i arbetsgivare- modellen. Utformningen av den arbetslivsinriktade rehabiliteringen är svår att jämföra mellan länderna på grund av bristande information om syste- men. I både och har dock arbetsgiva- ren ett stort ansvar även för rehabiliteringen. Vidare finns i dessa län- der väl utbyggd organisation för att stödja arbetsgivaren i rehabilite- ringsarbetet, i form av Rehabilitation providers I och företagshälsovården i . Förtidspension finansieras med skattemedel i , huvudsakligen med avgifter från arbetsgivare i och i lika delar av arbetsgivare och de försäkrade i inom ramen för det offentliga systemet. Alla omfattas av försäkringen i och , endast förvärvsarbetande i . Endast hälsoskäl berättigar till förtidspension. Behovsprövning tilläm- pas i och vad gäller ett speciellt bidrag även i Kali- fornien och pension utgår med enhetligt belopp. Förtidspension är inkomstrelaterad i . Rätten till förtidspension omprövas regelbundet i Med undantag av är de försäkrades rättigheter vad gäller anställningstryggheten vid sjukdom och rehabilitering inte sär- skilt starka i arbetsgivaremodellen. Arbetarskyddsmyndigheter svarar för förebyggande arbete genom kontroller av arbetsmiljön och rådgiv- ning i anpassning av arbetsplatser. I är arbetsgivaren skyldig att tillhandahålla företagshälsovård med ansvar att följa de anställdas hälsoutveckling. 7.3Försäkringen är arbetsgivarnas och arbetstagarnas ansvar – avtalsmodellen Socialförsäkringssystemen hos länderna inom avtalsmodellen – dvs. , och – administreras via arbetsmarknadens parter. Avtalsmodellen innebär i huvudsak att försäkringen är arbets- givarnas och arbetstagarnas (individernas) ansvar, kopplad till arbetet, administreras av avtalsförsäkringar som styrs av arbets- marknadens parter samt finansieras via generella eller differen- tierade arbetsgivar- och egenavgifter. I det följande beskrivs socialförsäkringssystemen i tre länder där tyngdpunkten i det organisatoriska och finansiella ansvaret vilar på Tio länder – tre modeller 153 representanter för arbetsgivare och arbetstagare – , och . Avtalsmodellen innebär i huvudsak att försäkringen är arbetsgivarnas och arbetstagarnas (individernas) ansvar, är kopplad till arbetet, administreras av avtalsförsäkringar som styrs av arbetsmarknadens parter samt finansieras via generella eller differentierade arbetsgivar- och egen- avgifter. Socialförsäkringssystemet i kan övergripande beskrivas enligt följande: Består av fler än 100 olika system, av varierande storlek och bety- delse som är kopplade till olika branscher. Förmåner, kvalifika- tionsvillkor, formaliteter och administrationen kan variera betydligt mellan systemen. Administreras i huvudsak via arbetsmarknadens parter. Rätten till ersättning är kopplad till arbete och inbetalda avgifter. Sjukförsäkringen inom de olika systemen inkluderar även vårdför- måner. De olika systemen inbegriper arbetslöshetsförsäkring och arbets- skadeförsäkring. Sjukförsäkring (inklusive vårdförmåner) finansieras via avgifter från försäkrade, arbetsgivare och det offentliga. Ansvarig aktör för sjukför- säkringen är Nationella sjukförsäkringsfonden för anställda, som styrs av arbetsmarknadens parter. Arbetsskadeförsäkringen finansieras med differentierade arbets- givaravgifter som betalas till det offentliga systemet. Arbetsskadeför- säkringen omfattar olycksfall i arbetet och på väg till eller från arbetet samt de sjukdomar som finns upptagna i officiella förteckningar över arbetssjukdomar eller som erkänns som arbetssjukdomar av en regional kommitté efter en bedömning i det enskilda fallet. Arbetslivsinriktad rehabilitering bedrivs på särskilda rehabilite- ringscenter, där socialförsäkringsfonderna bidrar med pengar till kost- naderna. 154 Tio länder – tre modeller Det finns en form av kvotsystem som i huvudsak innebär att arbets- givaren antingen måste betala en avgift till en fond som fördelar medel till företag, eller anställa en viss kvot av personer med nedsatt arbets- förmåga. Fondens uppgift är att bidra till anställning av personer med nedsatt arbetsförmåga samt finansiering av åtgärder som möjliggör anställning av personer med nedsatt arbetsförmåga. Åtgärderna kan utgöra tillfälliga ekonomiska bidrag eller medel för anpassning av arbetsplatsen. Företagen måste i sin tur reagera i minst två av fyra aspekter, nämligen anställning, rehabilitering och utbild- ning, anpassning till tekniska förändringar samt fortsatt anställning i fall där avsked annars skulle vara aktuellt. Arbetsoförmåga som består längre än berättigar till förtids- pension som ersätter av det senaste årets arbetsinkomster. Både ett minimibelopp och ett förmånstak, beräknade med hjälp en särskild formel, finns dock för förtidspension. Endast medicinska skäl, konstaterade i erforderliga undersökningar, berättigar till förtidspen- sion. Arbetsförmågan ska vara nedsatt med minst 2/3 för och den bedöms i förhållande till alla typer av arbeten. Finansieringen av förtidspension sker inom ramen för sjukförsäk- ring, föräldraförsäkring och efterlevandepension. Kostnadsansvaret vilar på de försäkrade, arbetsgivare och statsbudget (genom vissa spe- cialdestinerade skatteintäkter). Regelbundna hälsokontroller, som genomförs av läkare på företags- hälsovården, är en obligatorisk primärpreventiv åtgärd. I samband med kontrollerna tas även eventuella behov av arbetsanpassning upp. Arbetsråd, fackföreningar och mycket väl utvecklade arbetsgivar- föreningar är aktiva informatörer och rådgivare när det gäller arbets- anpassning. finansieras merparten av det förebyggande arbetet av arbetsgivarna kollektivt genom ett kvotsystem under statlig tillsyn. Statliga medel används endast i liten omfattning för ändamålet. Kvot- systemet förutsätter att arbetsgivaren antingen har en viss andel anställda med nedsatt arbetsförmåga eller betalar en avgift till en fond. Kvotsystemet implementeras kollektivt av arbetsgivare som samhällets representanter och tillses av statliga myndigheter. Med fonderade medel finansierar systemet bland annat studier av arbetsförhållanden, anpassning av arbetsplatser och kurser för personal i företagshälsovård, personaladministratörer och fackliga representanter för att öka deras kunskap om framgångsrika strategier för befrämjandet av fortsatt anställning vid försämrad arbetsförmåga. De anställdas rättigheter vad gäller anställningstrygghet vid sjuk- dom skyddas av en ny diskrimineringslag . Lagen förbjuder arbetsgivaren att vägra anställa personer med nedsatt arbetsförmåga Tio länder – tre modeller 155 eller att tillämpa speciella anställningsvillkor för dem. Arbetsgivaren kan inte heller avskeda en arbetsskadad eller sjukskriven person . Annars måste arbetsgivaren erbjuda, om det inte är helt omöjligt, ett nytt arbete. Avskedsärendena kan avgöras i domstol. Socialförsäkringssystemet i kan övergripande beskrivas enligt följande: Består av flera system, av varierande storlek och betydelse som är kopplade till olika branscher. Förmåner, kvalifikationsvillkor, for- maliteter och administrationen kan variera betydligt mellan syste- men. Administreras i huvudsak via arbetsmarknadens parter. Rätten till ersättning är ofta kopplad till arbete och inbetalda avgif- ter. De olika systemen omfattar även sjukvård (dock inte samma system som gäller för kontantersättning vid sjukdom) och arbetslöshetsför- säkring. Det finns inte något särskilt system för olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar. I stället utbetalas någon av de andra förmånerna – ofta på förmånligare villkor. Socialförsäkringen i består av två olika sorters system – avgiftsbelagda och avgiftsfria. Det finns sex större och obligatoriska avgiftsfinansierade system. De avgiftsbelagda förmånerna är bl.a. ersättning vid sjukdom och invaliditetspension. Det spanska socialförsäkringssystemet, inkluderat samtliga försäk- ringsgrenar utom arbetslöshetsförsäkringen, finansieras via avgifter från försäkrade, arbetsgivare och det offentliga. Socialförsäkringarna administreras av sju huvudinstitutioner varav Nationella socialförsäkringsinstitutet ansvarar för att bevilja, beräkna och betala ut kontantersättning vid sjukdom för samtliga utom för sjö- män. Arbetsgivarorganisationerna och fackföreningarna deltar i den administrativa styrningen av instituten via Nationella rådet och Regionråden, där arbetsgivare, arbetstagare och representanter för den offentliga administrationen är likvärdigt representerade enligt en så kallad trepartsstruktur. Arbetsgivarna betalar ut sjuklön –15 i sjukfallet (och i många fall även dag 1 till 3). Därefter ansvarar Nationella socialförsäk- , vilket antingen sker direkt eller via arbetsgivaren. Vid olycksfall i arbetet eller arbetssjukdom ansvarar 156 Tio länder – tre modeller SOU 2000:78 ersättningen från dag 1. I finns ingen särskild arbetsskadeförsäkring. I stället utgår någon av de andra förekommande förmånerna vid arbetsoförmåga, ofta på förmånligare villkor. Arbetsgivarna betalar dock en differentierad avgift till försäkringen på inkomster upp till ett visst tak. Såväl olycksfall som arbetssjukdomar som upptagits i en speciell lista ersätts från sjukförsäkringen. Om en bestående arbetsoförmåga har orsakats av ett olycksfall i eller utanför arbetet eller av en arbetssjuk- dom beviljas förtidspensionen oavsett hur länge avgift betalats in. I finns det allmänna rehabiliteringsinstitutioner (särskilda institutioner för arbetsskador). Som exempel på åtgärder kan nämnas medicinsk behandling (funktionell rehabilitering), arbetsträning, arbetsanpassning samt omplacering etc. Förtidspension finansieras huvudsakligen med arbetsgivaravgifter men också med avgifter från de försäkrade. Endast de allvarliga fysiska besvär och brister i funktionsförmåga som kvarstår efter vederbörlig behandling, nedsätter arbetsförmågan helt eller delvis och kan antas bli bestående berättigar till förtidspension. Har arbetsoförmågan orsakats av en normal sjukdom (ej arbetssjukdom) krävs att den försäkrade har betalat in avgift under ett viss antal år. Arbetsförmågan, som bedöms dels i förhållande till det ordinarie arbetet, dels i förhållande till alla typer av arbeten, måste vara nedsatt med . Socialförsäkringssystemet i kan övergripande beskrivas enligt följande: Består av olika system, av varierande storlek och betydelse. Förmå- ner, kvalifikationsvillkor, formaliteter och administrationen är kopplade till olika branscher och kan variera betydligt mellan sys- temen. Systemen administreras i huvudsak via arbetsmarknadens parter. Rätten till ersättning är ofta kopplad till arbete och inbetalda avgif- ter. Systemen inbegriper sjukvårdsförmåner (som är inkluderat i sjuk- försäkringen), arbetsskadeförsäkringen och arbetslöshetsförsäkring. I omfattar socialförsäkringssystemet fem lagstadgade grenar. När det gäller sjukförsäkring (inklusive vårdförmåner) är i stort sett alla anställda obligatoriskt försäkrade med undantag för vissa yrkes- kategorier. Tio länder – tre modeller 157 Sjukförsäkring finansieras via avgifter från försäkrade, arbetsgivare och det offentliga. Kontantersättning vid sjukdom – inklusive vårdför- måner och omvårdnadsförsäkring – administreras av sjukkassorna. Alla medlemmar av de allmänna sjukkassorna, företags- eller yrkeskassorna, dvs. endast anställda, har rätt att fritt välja kassa. Valet skall göras innan slutet på kalenderåret och den försäkrade är bunden till sitt val . Arbetsgivaren betalar normalt full lön från i sjuk- fallet . Arbetsskadeförsäkringen finansieras med differentierade arbets- givaravgifter. Olika branscher har olika försäkringsgivare med en part- sammansatt förvaltning av försäkringen. Arbetsskadeförsäkringen ersätter både olycksfall i arbetet och på väg till och från arbetet samt arbetssjukdomar. Vid bestående arbets- oförmåga utgår förtidspension. Förutom sjukvård bekostar arbetsskadeförsäkringen yrkesinriktad och social rehabilitering samt hjälpmedel. I den yrkesinriktade rehabi- literingen ingår hjälp för att behålla arbetet eller för att få ett nytt arbete, yrkesvägledning, arbetsprövning, arbetsträning och eventuell grundutbildning på grund av nedsättning av arbetsförmåga, vidareut- bildning och omskolning. Rehabiliteringsverksamheten i är organiserad på flera olika aktörer, nämligen sjukkassan, olycksfallsförsäkringen, arbets- marknadsverket samt pensionsorganen. Den mest betydande rehabiliteringsaktören är pensionsorganen. De ansvarar för den övervägande delen av den medicinska rehabiliteringen och nästan hälften av den yrkesmässiga rehabiliteringen samt tillkom- mande rehabiliteringskostnader. Rehabiliteringsutredning är en förutsättning för att en pensions- bedömning skall kunna göras och pensionsorganen kan kräva att en pensionssökande skall genomgå rehabilitering. Det finns ingen automatisk rätt till rehabilitering i . Till exempel måste arbetsgivaren ha betalt avgifter till pensionssystemet för den försäkrade under ett visst antal år – 6 eller beroende på vilken typ av rehabilitering man är i behov av – för att den försäkrade skall få rätt till rehabilitering hos pensionsorganen. finns det i pen- sionsförsäkringen en tvingande regel om skyldighet att medverka. Om den anställde blir sjuk innan arbetsgivaren har betalt in tillräckliga avgifter föreligger emellertid ingen rätt till rehabilitering. De som inte medverkar i rehabilitering får inte rätt till förtidspension. Den tyska socialförsäkringen arbetar med både medicinsk och yrkesinriktad rehabilitering. Den yrkesmässiga rehabiliteringen omfat- tar hjälp för att behålla eller finna nytt arbete, yrkesvägledning, 158 Tio länder – tre modeller arbetsprövning och arbetsträning samt vidareutbildning och omskol- ning. Särskilda förutsättningar för att få rehabiliteringen kan t.ex. vara att man utan denna åtgärd skulle vara berättigad till förtidspension eller om yrkesfrämjande åtgärder är nödvändiga för en framgångsrik rehabi- litering i anslutning till medicinska åtgärder. Rehabiliteringen syftar till att väsentligt förbättra eller återställa den tillfälligt nedsatta arbetsförmågan och därmed förhindra alltför tidig varaktig yrkes- och arbetsoförmåga. Förtidspension finansieras med avgifter från de försäkrade och arbetsgivare. Staten täcker ett eventuellt underskott i försäkringen. Arbetsgivaren är skyldig att erbjuda adekvata arbetsplatser för sina anställda för att så långt som möjligt garantera möjlighet till bestående arbetsförmåga. Anpassningar finansieras kollektivt av arbetsgivare inom ramen för kvotsystemet som liknar det franska systemet. Myndigheter anordnar och finansierar utbildning i olika anpass- ningsbehov för representanter från arbetsplatser. Arbetstagare omfattas av ett starkt anställningsskydd. De har dock inte alltid rätt till sitt gamla arbete efter en sjukskrivningsperiod. Vid lång frånvaro, sannolikt bestående hälsoproblem och om återgång inte ligger i företagets intresse kan arbetsgivaren ansöka om tillstånd att avskeda den anställde hos arbetsrådet, en speciell statlig myndighet. Om arbetsrådet inte vill godkänna avskedandet, kan arbetsgivaren vända sig till arbetsdomstolen för avgörandet. Finns det mer än fyra tillsvidareanställda med grav arbetsoförmåga på en arbetsplats, ska en talesman väljas för dem. Talesmannen ska bevaka deras intressen och befrämja deras integration till arbetsplatsen.