sou · GOB328d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Vederbörande ställer givetvis villkor – att lärarna/cirkelledarna är utbildade, följer kursplaner och betygskrite- rier, deltar i de studiedagar som anordnas, etc. – men den reella kontroll är ofta besvärande liten i en verksamhet med annan kultur samt andra kurser och profiler. Önskvärt vore att anordnaren också – efter villkorade godkännande av statlig skolmyndighet – gavs rätt att sätta betyg. Då skulle också an- svaret åvila anordnarens lärare/ledare, rektor och styrelse samt ytterst den statliga skolmyndigheten. Mot fristående vuxenutbildningsenheter talar bland annat -att kommunen blir passiv betalare utan möjlighet att påverka (bort- sett från möjligheten att avstyrka/tillstyrka vid ansökan) samt -risken för oberättigat vinstintresse. Regeringen har tillkallat en kommitté (U1997:10) med uppgift att följa utvecklingen av kommunernas bidragsgivning till fristående grundskolor. I tilläggsdirektiv har kom- mittén givits i uppdrag att utreda ekonomiska och andra konsekvenser av det snabbt växande antalet fristående gymnasieskolor samt belysa förutsättningarna för konkurrens på lika villkor för fristående och offentliga gymnasieskolor. Kommittén ska också lämna förslag till så- dana författningsändringar som den anser behövs. Tiden för utredning- ens arbete har utsträcks till . diskuterade frågan om fristående vuxenut- bildningsenheter vid sitt sammanträde och ansåg då att den ovan nämnda kommittén också borde få pröva frågan om fristående vuxenutbildningsenheter. På så sätt skulle frågor som rör friskolorna få en likartad behandling oavsett utbildningsform. Kommittén beslöt därför i en särskild skrivelse till regeringen att föreslå att regeringen ger ovan nämnda kommitté (U1997:10) i uppdrag att belysa förutsättningarna för fristående vuxenutbildningsenheter samt att – om kommittén finner anledning föreslå införandet av fristående vuxenut- bildningsenheter – också lämna förslag till sådana författningsändringar som kommittén anser behövs. 15.4Sammanfattning av förslag och kostnader Statliga myndigheter och relationen stat-kommun föreslår att det inom inrättas en sektorsövergripande, rådgivande Beredning för livslångt lärande. att det finns behov av två typer av statliga organ – myndigheter med kontrollerande respektive organ med främjande uppdrag – och man bör pröva att i huvudsak skilja myndigheternas kontrollerande uppdrag från de främjande. De kontrollerande uppdragen – måluppföljning och tillsyn – kan även fortsättningsvis hanteras av sektorsorgan som , Högskole - verket, , Ams och den föreslagna nya myndigheten för KY och annan eftergymnasial utbildning utanför högskolan. föreslår när det gäller de främjande uppdragen att man inrättar -en statlig myndighet som ägnar sig dels åt utvärderingar av det livslånga lärandet dels åt utveckling av kvalitetssäkringssystem för hela infrastrukturen för det livslånga lärandet. Och att man startar -ett utvecklingsprojekt för metod- och modellutveckling när det gäller validering. Detta utvecklingsprojektet skulle kunna förläggas till den föreslagna för utvärdering och kvalitetssäkring som i sin tur skulle kunna upphandla det någon eller några högskolor. Om man får en för livslångt lärande i första hand för utvärdering och livslångt lärande kunde den myndigheten ut- vecklas till att även hantera utveckling av distansutbildning/flexibelt lärande med IT-stöd. föreslår vidare att former för regel- bundna överläggningar och överenskommelser mellan stat och kommuner etableras på utbildningsområdet. Denna dialog skulle ha dels en nationell dimension dels en lokal. På nationell nivå handlar det om en diskussion om övergripande mål och resultat mellan statliga företrädare och kommunala politiker när det gäller kommunernas insatser för kunskapslyft och livslångt lärande. Andra intressenter skulle i den mån det bedöms lämpligt också kunna inbjudas att delta i denna dialog t.ex. arbetsmarknadens parter, regionala företrädare etc. Den nationella dialogen skulle kunna sortera under Beredningen för livslångt lärande. Förberedelser och sekretariatsfunktionen för den na- dialogen skulle i så fall kunna hanteras av kansliet för Bered- ningen för livslångt lärande eventuellt förstärkt med insatser från exempelvis . I dialogen på nationell nivå skulle resultaten av överläggningarna eventuellt kunna ta sig uttryck i överenskommelser om statliga stimu- lansbidrag till temporära främjandeinsatser. Dessa bidrag skulle kom- munerna i så fall kunna få ansöka om från för utvärdering. Myndigheten upprättar en strategi för de aktuella främjan- deinsatserna och står för uppföljning, utvärdering och erfarenhetsåter- föring. På lokal nivå handlar det om att fortsätta den dialog som introduce- rades av Delegationen för . I linje med Kunskapslyfts- kommitténs ställningstagande att skilja tillsyn och främjande framför allt på lokal nivå bör denna dialog inte hanteras av . Tänkbara alternativ är kansliet för Beredningen för livslångt lärande och för utvärdering och kvalitetssäkring. När det gäller sektorsmyndigheternas övriga främjandeuppdrag föreslår att de tills vidare kvar på respektive sekotorsmyndighet. Successivt bör dock partnerskap utvecklas och möjligheterna undersökas att lägga över främjandeuppdragen på de aktörer som ingår i dessa. Det kommer dock alltid att finnas främjan- deuppdrag som sektorsmyndigheterna kan och bör behålla utan att kon- flikter uppstår mellan tillsyn och främjande. Det gäller framför allt na- uppdrag där ett sektorsspecifikt exempel är utarbetande av läroplaner och andra styrdokument för ungdomsskolan och den kom- munala utbildningen för vuxna. De största konflikterna mellan kon- trollerande och främjande uppdrag ligger på lokalplanet där det kan vara motsägelsefullt att både ge råd och kritisera resultat. Sammanfattningsvis anser att de orga- nisatoriska förslag som kommittén lägger löser flera av de problem kommittén tidigare diskuterat som ett par steg tas i riktning mot en myndighetsstruktur för livslångt lärande. föreslår regeringen att tillsätta en organisationskommittén för att förbereda de föreslagna orgnisa- tionsförändringarna och få till stånd en kontinuerlig förändringsprocess när det gäller organisationsstrukturen. Styrdokument, särskilda mål och andra organisationsfrågor I arbete med att värna den samhällsstödda utbildningen för vuxna borde det egentligen vara logiskt att lägga ett förslag med övergripande mål inlagda i en vuxenutbildningslag och därefter särskilda mål/syften för vuxnas lärande i de olika samhälls- stödda vuxenutbildningsformerna. når i sitt slutbetänkande inte ända fram till ett sådant förslag. Kommittén in- skränker sig istället till att som ett första steg lägga förslag till övergri- pande mål för all samhällsstödd utbildning för vuxna, exklusive ar- betsmarknadsutbildningen och förslag till särskilda mål/syften för utbildning för vuxna inklusive sfi och särvux, för statens skolor för vuxna respektive för folkbildningen. För utbildning för vuxna (inklusive sfi och särvux) samt för statens skolor för vuxna föreslår en sam- ordning och precisering av bestämmelserna så att det för utbildning för vuxna och statens skolor för vuxna införs -en vuxenutbildningslag, -en vuxenutbildningsförordning samt -kursplaner och betygskriterier som är -unika för grundläggande nivå, -gemensamma med gymnasieskolan på gymnasial nivå, -unika för särvux (motsvarande)samt -unika för svenska för invandrare (motsvarande). föreslår att regeringen överlämnar till att lämna förslag till närmare innehåll i den föreslagna vuxenutbildningslagen. föreslår också särskilda mål för kom- munal utbildning för vuxna och för statens skolor för vuxna. Dessa ska preciseras i riktlinjer. Särskilda mål och riktlinjer ska enligt kommitténs förslag skrivas in i vuxenutbildningsförordningen. När det gäller folkbildningen läggs följande förslag föreslår dels att beskrivningen av syftet med statens stöd till folkbildningen förtydligas kring vägledning, kunskap och kompetens samt livslångt lärande, dels att den nationella folkbildningspolitikens betydelse för måluppfyllelse uppmärksammas på lämpligt sätt. har också diskuterat sfi, särvux och fristå- ende vuxenutbildningsenheter. förväntar sig att den pågående utredningen om sfi leder fram till förslag som gör sfi-undervisningen effektivare och ännu tydligare inriktad på att integrera invandrarna i det svenska samhället i linje med vad kommittén tidigare föreslagit, nämligen konstaterar att vid sin utvärde- ring bekräftat de kritiska synpunkter som kommittén haft på särvux. Kommittén konstaterar vidare att regeringen arbetar med att stimulera en positiv utveckling av verksamheten. Kommittén lägger därför inte några ytterligare förslag för denna skolform utan utgår från att rege- ringen kommer att föreslå lämpliga förbättringar. har också diskuterat frågan om fristående vuxenutbildningsenheter vid sitt sammanträde . Kommittén beslöt då att överlämna en särskild skrivelse till regeringen, i vilken kommittén föreslog att regeringen skulle ge den så kallade friskolekommittén (U1997:10) i uppdrag att belysa förutsättningarna för fristående vuxenutbildningsenheter samt att – om kommittén finner anledning föreslå införandet av fristående vuxenutbildningsenheter – också lämna förslag till sådana författningsändringar som kommittén anser behövs. I vissa delar handlar kommitténs förslag om att omfördela uppgifter och resurser från existerande myndigheter till nya myndigheter. Nya uppgifter som tillkommer är dock - Beredningen för livslångt lärande med kansli 20 miljoner per år8 -för utvärdering och kvalitetssäkring omfördelning från i första hand , och den statliga utvärderingen av folkbildningen (prop. 1997/98:115). För t.ex. del måste närmare undersökas om Rådet genomför den typ av utvärderingar om det är frågan om att överföra till den nya myndigheten. -Lokal dialog (med kommuner om vuxenutbildning) 8 Det kan diskuteras om de temporära främjandeinsatserna är nya. Dylika insatser har löpande förekommit (jfr. SOU 1998:51; SOU 1999:39). 16 Infrastruktur i övrigt diskuterade redan i sitt första delbetänkande (SOU 1996:27) behovet av infrastruktur. Denna diskussion har förtyd- ligas . redovisar därför i det följande olika infrastrukturfrågor, för vilka i första hand stat och kommun måste ta ansvar. 16.1Uppsökande verksamhet, rekrytering, vägledning och validering 16.1.1Uppsökande verksamhet – rekrytering Den uppsökande verksamheten har tagit sig många olika uttryck i kommunerna. Det handlar givetvis i någon mening om att många aktö- rer har varit involverade i denna aktivitet. Exempel på sådana aktörer är arbetsförmedlingen, utbildningsanordnare, massmedia och olika kom- munala förvaltningar, socialförvaltning, m.m. En speciell form av uppsökande aktiviteter har medlemmar från fackliga organisationerna utvecklat. Inför starten av projektet kapslyftet – och fortfarande – erhåller de fackliga organisationerna vissa medel för utbildning av uppsökare. Kommunerna ska sedan orga- nisera och bekosta den direkta uppsökande verksamheten. Målgruppen för denna verksamhet är i första hand arbetslösa utan treårig gymnasial nivå. Den uppsökande verksamheten via de fackliga organisationerna var under första år av liten omfattning. Dels så hann inte alla organisationer med att utbilda sina presumtiva uppsökare, dels var kommunernas intresse för att använda dem begränsat, eftersom antalet sökande till utbildningarna vanligtvis med god marginal överskred antalet utbildningsplatser. Situationen har successivt förändrats, och ett antal sådana uppsökare fungerar nu i många kommuner. De så kallade guiderna i är ett exempel på hur man i kommunen tillsammans med fackliga organisationer organiserar den uppsökande verksamheten. Guiderna beskriver sin rekryterande uppgift som uppsökande, informerande och rådgivande. Den uppsökan- de verksamheten kan innebära att en guide ringer upp arbetslösa och/eller vikariatsanställda utan treårig gymnasial nivå för att informera om utbildningsmöjligheter, ekonomiska förutsättningar, etc. Därefter får intresserade möjlighet att träffa studie - och yrkesvägledare, som ge en djupare information och vägledning. Guiderna har också arbetat med torgmöten, reklam etc. driver i samarbete med Neurologiskt Handi- kappades (), dade (RTP) och ABF projektet för rörelsehindrade. anordnades särskilda orienteringskurser för rörelse- hindrade i 10 kommuner. Vid sidan av dessa arbetar projektet med att starta kurser i 26 andra kommuner. Kurserna är upplagda i långsam studietakt och i övrigt utformade för att tillgodo se de krav som mål- gruppen ställer på utbildningens genomförande. Samarbetet består i att handikappförbunden arbetar med uppsökande verksamhet medan ABF bedriver kursverksamheten på uppdrag av respektive kommun. Ur organisatoriskt hänseende är samarbetet okonventionellt. För att kurserna ska kunna genomföras krävs att många olika aktörer samar- betar. Detta har bl.a. fått som följd att projektet tvingats hantera flera administrativa problem. Projektledningen centralt har förhandlat med projektledare i olika kommuner för att övertyga dem om att köpa ut- bildningsplatser av ABF. Förutom kostnader för utbildningens genom- förande är det en förutsättning att de studerande har möjlighet att finansiera sitt uppehälle under deltagandet. Eftersom många av delta- garna är sjukskrivna, sjuk- eller förtidspensionärer har projektledningen fått lägga ned avsevärd tid på att diskutera med olika försäkringskassor vilka villkor som gäller för möjligheten att studera med bibehållen ersättning. Den rekryterande verksamheten har genomförts av handikappföreningarnas lokalföreningar, vilket har fungerat bra. ser det som positivt att handikappförbund och andra folkrörelser engagerar sig i de egna medlemmarnas utbild- ning. För att underlätta rekryteringen av studerande till har ett särskilt stöd utbetalats till de fackliga organisationerna. En ut- värdering av det särskilda stödet som gjorts på uppdrag av regeringen har visat att de insatser som de fackliga organisationerna gjort har nått ut till målgruppen för och intresset för studier har bred- dats. Organisationerna har även utvecklat arbetsformer som innebär att de har goda möjligheter att nå även de mest svårmotiverade grupperna. Handikapporganisationerna har inte omfattats av det särskilda stödet. En relativt sett hög andel av förbundens medlemmar tillhör målgruppen för . att även handikapporganisationerna bör ges möjlighet att ta del av det särskilda medel som utgår till de fackliga organisationerna för rekryterande och uppsökande insatser. att det är viktigt med mångfald även inom området uppsökande verksamhet. bör därför övervägas var huvudmannaskapet för uppsökande verksamhet ska förläggas. 16.1.2Studie- och yrkesvägledning – individuella studieplaner Studie - och yrkesvägledning Betydelsen av och innehållet i studie - och yrkesvägledningen för vuxna ökar och förändras i takt med samhälls- och arbetslivets utveckling. Livslångt lärande och återkommande utbildning för att tillgodose indi- videns krav på kompetensutveckling och arbetslivets behov av kompe- tent arbetskraft ställer också ökade krav på vägledning. som projektet pågått har studie - och yrkesvägledningen ökat kraftigt i omfattning och innehåll. Fler och fler kommuner har någon form av Infotek, Vägledningshus eller vad de nu kan heta, där informatörer samt studie - och yrkesvägledare från olika utbildningsorganisationer, arbetsförmedlingen och ibland också CSN samlas för att ge presumtiva studerande vägledning i frågor som rör studier och arbetsliv. Det är ofta samlingsplatser för kompetens inom rekrytering och vägledning, vilka ökar möjligheten för individen att hitta rätt utbildning, utbildare och yrkesval. Flera kommuner framför dock behov av att definiera vägledning och den individuella studieplanen samt av att förtydliga vad som förväntas av utbildningsanordnare avseende vägledning. I såväl utbildning för vuxna som folkhögskoleutbildning och privat utbildning har krafterna koncentrerats på att söka upp människor, erbjuda studie - och yrkesvägledning, motivera dem samt organisera och genomföra utbildning på för individen bästa sätt. Det är ett arbete som flertalet utbildningsanordnare genomfört på ett förtjänst- fullt sätt. Man har också följt upp resultatet på olika sätt. har arbetet pågått blivit mer och mer övertygad om att många av de studerande också behöver hjälp och stöd efter det att de genomfört sina studier på grundläggande och gymnasial nivå. I arbetet med att utveckla en infrastruktur för livslångt lärande kommer också behov av studie - och yrkesvägledning efter stu- diernas genomförande – eller kanske snarare i studiernas slutskede – att uppstå. Regeringen tillkallade en särskild utredare med uppgift (dir. 1999:107) att kartlägga och analysera individens behov av vägledning i skolväsendet. Utredaren ska föreslå mål för studie - och yrkesvägledningen utifrån de förändrade krav som arbetsliv, utbildning och samhällsutveckling ställer. Utredaren ska vidare mot bakgrund av sina ställningstaganden lämna förslag avseende utbildning av vägle dare. Utredaren ska slutligen också pröva i vilken mån förslagen har effekt på vägledningen inom ansvarsområde. framhåller nu liksom i tidigare betänkanden (SOU 1998:51; SOU 1999:39) behovet och vikten av en genomtänkt och i relation till olika anordnare objektiv studie - och yrkesvägledning. har i avsnitt 9 föreslagit att regeringen i förordning reglerar kommunernas skyldighet att erbjuda alla intresse- rade rätt till kontinuerlig vägledning. I kapitel 14 har kommittén också behandlat frågor om utbildning samt fort- och vidareutbildning för stu- die- och yrkesvägledare. avstår – mot denna bakgrund – att lägga ytterligare förslag kring studie - och yrkesvägledningen. Kommittén för- utsätter att den nu aktuella utredningen i sitt arbete kommer att belysa de speciella villkor som gäller för studerande med funktionshinder. Den individuella studieplanen utgör i en bemärkelse den studerandes egen utvecklingsplan. I den kommer den enskilde – vanligtvis tillsam- mans med studie - och yrkesvägledare – fram till beslut om sina egna framtidsplaner och om hur dessa ska förverkligas i studiesituationen. utgör de en del i en individuell handlingsplan, om sådan finnes från arbetsförmedlingen. Det är också en plan som kan förändrats un- der resans gång, när den enskilde mer och mer kommer till insikt om sina möjligheter och begränsningar, vidgar sin horisont och gör nya val. konstaterade i sitt förra betänkande (SOU 1999:39) att många deltagare i utbildning för vuxna saknar individuell studieplan. Denna situation har förbättrats avsevärt. Enligt en riksomfattande enkätundersökning (, 2000), som redovisats i kapitel 7, uppger så många som att de har indi- viduella studieplaner – även om alla inte är nöjda med dem. Betydelsen av en genomtänkt studie - och yrkesvägledning i kombi- nation med individuella studieplaner och ett genomtänkt validerings- arbete kan enligt uppfattning knappast över- skattas. Förutom att individen får ett bra beslutsunderlag och därmed också en ökad motivation för sina studier minskar risken för studieav- brott. I det flexibla lärandet, där den enskilde ibland studerar i grupper hos en eller flera anordnare, ibland deltar i arbetsplatsförlagd utbildning och i andra kurser studerar på distans via dator och IT-stöd, ökar behovet av en individuell studieplan ytterligare. Den blir den sammanhållande länken, mot vilken uppföljning av träffade överenskommelser kan göras och förnyas. föreslog i sitt förra betänkande (SOU 1999:39) att kommunernas skyldighet att upprätta studieplaner förtydligas genom att regeringen i Förordningen om vuxenutbildning – förutom nu- varande skrivningar i läroplanens mål- och riktlinjer – anger vad en studi- eplan minst bör innehålla. I en individuell studieplan bör enligt kommittén uppfattning följande områden behandlas: -mål med studierna, -mål och delmål under studiernas gång samt -individuell studieuppläggning. även deltagare i vid folkhögskolor ska ges motsvarande rätt till individuella studieplan. har i detta betänkande (kapitel 9) föreslagit att kommunernas skyldighet att upprätta individuella studieplaner bör förtydligas genom regeringen i förordning anger att studerande i behov av särskilt stöd ges rätt till en fördjupad individuell studieplan som tydliggör hur behovet av särskilda stödinsatser eller särskilda anpassningar ska tillgodoses. I kapitel 9 föreslås vidare att regeringen i förordning reglerar kom- munernas skyldighet att erbjuda alla intresserade rätt till kontinuerlig vägledning. Av direktiven (dir. 1999:107) till utredningen om vägled- ningen i skolväsendet (U 1999:11) framgår att utredaren ska pröva om – och i så fall i vilken utsträckning – det finns anledning att ytterligare reglera kommunernas skyldighet inom vägledningsområdet. förutsätter att frågan om individuella stu- dieplaner behandlas i detta sammanhang. Att värdera reell kompetens i formella betyg och kanske också i kom- petensbevis av olika slag är en angelägen uppgift. På så sätt tas indivi- dens kunskap och kompetens till vara i formell bemärkelse. Med informell diagnostisering menar i ett -utbildningsperspektiv inplacering i en kurs eller ett ämne utifrån individens förkunskaper oavsett hur de inhämtats. Detta förekommer normalt i utbildning för vuxna och i folk- bildningen men inte i högskolan. -yrkesperspektiv att man på den enskilda arbetsplatsen låta reell kompetens styra den enskildes inplacering i arbete och arbetsupp- gifter. Detta torde vara det normala. Till vissa yrken/uppgifter finns dock kopplingar till formella behörigheter. Med formella erkännanden avser en bedöm- ning av den enskildes kunskap och kompetens utan krav på viss ge- nomgången utbildning eller särskilda behörighetskrav som i ett -utbildningsperspektiv formaliseras i betyg/omdömen/högskolepoäng. Detta är normalt förekommande i utbildning för vuxna men inte inom folkbildning och högskola. -yrkesperspektiv formaliseras i certifikat eller liknande. Exempel är körkort och branschcertifikat för elbehörighet, VVS-arbeten etc. Detta är endast möjligt för ett fåtal arbetsuppgifter inom vissa bran- scher. Arbetet med validering är i första hand ett led i kedjan uppsökande verksamhet – rekrytering – studie - och vägledning – validering. Det är oftast i samtal med studie - och yrkesvägledningen som den enskildes verkliga kunskap och kompetens ska få sin första bedömning. Har han/hon kunskaper som endera direkt kan resultera i betyg via någon form av bedömning eller som kan ligga till grund för inplacering i kurs? kan konstatera att arbetet med validering har ökat i omfattning. Det var från början i första hand kunskaper i all- männa ämnen som validerades, vilket i och för sig var förståeligt men inte önskvärt. har dock fler och fler kommuner klarat att validera yrkeskompetens till formella betyg. Det kräver en insats av yrkeslärare, vilka vanligtvis inte är anställda i den kommunala utbild- ningen för vuxna. Samverkan med den kommunala gymnasieskolan eller någon grannkommuns gymnasieskolor löser dock sådana problem. På några platser samverkar kommunen också med företag på orten för att klara validering av yrkeskompetens. Att ta vara på kunskap och kompetens gör att den enskilde snabbare kan ta sig igenom sina studier, vilket är både individekonomiskt och samhällsekonomiskt fördelaktigt. Det finns därtill anledning anta att valideringsarbetet i sig utgör en motivationsstärkande kraft såväl vid planering av studierna som i själva genomförandet. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare (1999:06) med uppdrag (dir. 1999:86) att i ett första steg organisera och leda tre pilotprojekt i syfte att utveckla modeller och metoder för validering av utländsk yrkeskompetens på i första hand gymnasial nivå och annan yrkeskompetens som arbetsmarknaden krä- ver för visst yrke.