sou · GOB32 · 2001-01-01 00:00:00 — Gränsdragningen mellan vad som skall anses höra till en lägenhet och, enligt 7 kap. 12 § BRL, omfattas av bostadsrättshavarens underhållsskyldighet respektive vad som åvilar föreningen enligt 7 kap. 4 § BRL anser praktiker pro- blematisk. Gränsen i BRL anses för grovt dragen. Detta är inget nytt. Frågan har uppmärksammats tidigare. I lagstiftningsärendet 1991 gjor- de departementschefen bedömningen att en gränsdragning i lag inte kan bli så exakt att den kan tjäna till vägledning för alla de varierande fall som kan förekomma. Han tillade att saken kan regleras i stadgarna (prop. 1990/91:92 s. 99). Vi delar den bedömningen. Vi tror inte att det är möjligt att i för- fattning mer i detalj ange vilka delar som bostadsrättshavaren respekti- ve bostadsrättshavaren ansvarar för. Och föreningen har som sagts möjlighet att göra preciseringar i sina stadgar. %HJUHSSHW VWDPOHGQLQJDU E|U XWP|QVWUDV Vi har emellertid uppmärksammat ett problem med 7 kap. 12 § BRL där vi bedömer att förbättringar är möjliga att åstadkomma. I paragra- fens andra stycke finns tvingande bestämmelser beträffande ansvaret för stamledningar samt brand- och vattenledningsskador. Begreppet stamledning anses av praktiker oklart eftersom det inte används i tekniska sammanhang. Stamledning är alltså inte en teknisk term. Olika uppfattningar finns om vad begreppet stamledning avser. Åsikter har redovisats som att begreppet avser ledningar som tjänar fler 156 /lJHQKHWHQV VNLFN än en lägenhet respektive att det avser endast vertikala ledningar. Vi föreslår mot denna bakgrund att man slopar begreppet stamledning och ersätter detta med något som bättre klargör vad som avses. I 7 kap. 12 § andra stycket BRL anges i första meningen "stamledningar för avlopp, värme, gas, elektricitet och vatten som före- ningen försett lägenheten med". En grundförutsättning för föreningens ansvar är alltså att det är föreningen som har försett lägenheten med ledningen. Men sedan är frågan vad som avses med stamledning. Som tidigare nämnts går åsikterna bland praktiker isär. Några förarbetsutta- landen som besvarar frågan finns inte. Inte heller finns något vägledan- de avgörande. Den tolkning som ligger närmast till hands enligt vår mening är att det med stamledning avses en ledning som tjänar fler än en lägenhet. Under alla omständigheter menar vi att det bör gälla för framtiden. Hur skall då detta komma till uttryck i BRL? Ett alternativ som vi har diskuterat är att skriva in de tekniska termerna för de ledningar som avses. Såvitt vi har kunnat utröna finns emellertid inte sådana termer för alla de aktuella ledningarna (jfr t.ex. Tekniska nomenklaturcentra- lens Plan- och byggtermer ). Vi föreslår därför att begreppet stamledning ersätts med en beskrivning av vad det är frågan om, näm- ligen en ledning som tjänar fler än en lägenhet. Under utredningsarbetet har vi ställt oss frågan varför ventilationska- naler inte behandlas på samma sätt som de aktuella ledningarna för avlopp, el, m.m. Vi har svårt att se det rimliga i en annan fördelning av ansvaret för dessa kanaler jämfört med de aktuella ledningarna. försett lägenheten med ventilationskanaler som tjänar fler än en lägenhet, bör föreningen ha ansvaret också för dessa. Förklaring- en till att gällande rätt inte har denna innebörd torde vara historiskt be- Regleringen beträffande de aktuella ledningarna har funnits sedan 1930 års BRL. Ventilationsanläggningar av det slag som finns förekom inte då. Vi föreslår därför den korrigeringen att ventilationskanaler jämställs med de aktuella ledningarna. Företrädarna för de tre centrala bostadsrättsorganisationerna har påtalat att oklarheter finns dels när det gäller vem som skall svara för skador /lJHQKHWHQV VNLFN 157 orsakade av vatten, dels beträffande vad som avses med begreppet vat- tenledning; allt mot bakgrund av bestämmelserna i 7 kap. 12 § andra stycket andra meningen BRL. Vi har i dessa frågor träffat företrädare för försäkringsgivare. Det sammanträffandet och synpunkterna från de centrala bostadsrättsorga- nisationerna gör att vi anser att tre frågor här bör närmare övervägas, nämligen 1.vilka skador orsakade av vatten bör bostadsrättshavaren svara för? 2.vad menas med vattenledningsskada? 3.bör bostadsrättshavaren ha en underrättelseplikt motsvarande den hyresgäster har? Frågorna om bostadsrättshavarens ansvar för skador orsakade av vatten har regelmässigt ställts mot bakgrund av 7 kap. 12 § BRL. När man närmare överväger innebörden av denna paragraf är det viktigt att komma ihåg att bestämmelsen är till för att fördela ansvaret mellan bo- stadsrättshavaren och föreningen. Den avser således inte sådant som bostadsrättshavarens eventuella skadeståndsansvar gentemot andra bo- stadsrättshavare. Regleringen är uppb yggd så att det i 7 kap. 4 § BRL anges att föreningen, sedan bostadsrättshavaren tillträtt, svarar för un- derhållet av lägenheten, huset och marken, om inte annat följer av 7 kap. 12 §. I sistnämnda paragrafs första stycke slås sedan fast att det i normalfallet är bostadsrättshavaren som har underhållsansvaret för lä- genheten och i vissa fall även för marken. I 7 kap. 12 § andra stycket görs två undantag från det i första stycket angivna underhållsansvaret för bostadsrättshavaren. Enligt första me- ningen svarar bostadsrättshavaren inte för UHSDUDWLRQHU – alltså under- hållet – av YLVVD . Dessa är de i det tidigare behandlade stam- ledningarna, vilka vi döpt om till ledningar som tjänar fler än en lägen- Enligt den andra meningen svarar bostadsrättshavaren vidare inte för vissa reparationer på grund av särskilt angivna VNDGRU. rättshavaren svarar inte för reparationerna om det är en brand- eller vattenledningsskada och varken bostadsrättshavaren eller någon av vis- sa personer som bostadsrättshavaren svarar för – något förenklat – kan anses vållande. Sedan finns i sista meningen en ytterligare inskränk- ning beträffande brandskador på det sättet att när det gäller den angivna personkretsen det dessutom skall vara så att bostadsrättshavaren har varit försumlig med att utöva en rimlig tillsyn över den aktuella perso- nen. Denna ytterligare inskränkning kan vi i de vidare resonemangen bortse från. Men om man sammanfattar det sagda innebär 7 kap. 12 § BRL, i de avseenden som är intressanta, följande. 158 /lJHQKHWHQV VNLFN rar för lägenheten och endast för denna. Denne skall alltså utföra repa- rationerna av lägenheten. Bostadsrättshavaren svarar också för vissa reparationer av vattenledningar. Vilka reparationer är det då? styckets första mening fråntas bostadsrättshavaren ansvaret för repara- tioner av vissa OHGQLQJDU i lägenheten. För andra ledningar i OlJHQKHWHQ I andra meningen talas om reparationer på grund av vattenledningsVNDGD. Det innebär enligt vår mening att bo- stadsrättshavaren kan komma att bli ansvarig för reparationer avseende skador av en sådan vattenledning som denne enligt första meningen inte svarar för. De gränser som ställs upp är att det skall vara reparatio- ner på grund av en vattenledningsskada och att bostadsrättshavaren eller någon som denne svarar för skall ha vållat skadan. Frågan kan då ställas vad som avses med vattenledningsskada. Här lämnar vi således den första frågan och tar upp den andra frågan om definitionen av begreppet vattenledningsskada. Det kan där- vid konstateras att man, när det gäller stamledningar, i andra styckets första mening skiljer mellan stamledningar för avlopp respektive såda- na ledningar för vatten. Så var det även enligt den ursprungliga lydel- sen BRL. I den lagens 41 § angavs: ...dock svare föreningen för reparationer i anledning av brand- eller vatten- ledningsskada, som ej uppkommit genom bostadsrättshavarens vållande. Föreningen vare ock skyldig att svara för reparationer å de stamled- ningar för avlopp samt för lägenhetens förseende med värme, gas, elektrici- tet och vatten, med vilka lägenheten av föreningen . Ett uttalande av de sakkunniga lagstiftningsärende bör också uppmärksammas (NJA II 1930 s. 508). Uppkommer skada genom eld eller vatten, bör däremot föreningen svara för därav föranledda reparationer. Föreningen måste anses åligga att hålla huset försäkrat mot dylik risk. Man kan konstatera att varken ordalydelsen eller en tillbakablick ger ett alldeles säkert svar på frågan om t.ex. utströmningar från avloppsled- ningar innefattas. Men en hel del talar för att sådana skador inte om- fattas. Vidare är det enligt våra erfarenheter skador från vatten under tryck och inte avloppsskador som man uppmärksammat och talat om som ett problem. Vår bedömning är därför att endast vat- ten under tryck avses med undantaget i 7 kap. 12 § andra stycket andra meningen BRL. Vi menar vidare att bestämmelsens utformning inte ger underlag för bedömningen att alla skador på grund av vatten som kommer från ledningar kan vara undantagna från bostadsrättshavarens /lJHQKHWHQV VNLFN 159 Med andra ord kan alltså reparationer föranledda av skador på en vattenledning vara undantagna, men inte skador som beror på t.ex. att vatten från en dusch som sprutats på en vägg har läckt ige- nom väggen. Det kan nämnas att en snäv tolkning av begreppet vatten- ledning gjordes av i mål T 858/85, dom . Där ansågs en diskmaskin som hade kopplats till en vattenledning inte utgö- ra sådan ledning. Därmed kan vi återvända till den ursprungliga frågan om vilka ska- dor bostadsrättshavaren svarar för. Det sagda innebär att det enda som klart uttrycks i 7 kap. 12 § BRL när det gäller ansvaret för skador där vatten är inblandat är att föreningen själv får bekosta repa- rationerna för vattenledningsskador, om inte bostadsrättshavaren eller någon som denne svarar för vållat skadan. Då kan det vara så att det är en vattenledningsskada men bostadsrättshavaren är vållande. Det andra huvudalternativet är att det rör sig om en skada på grund av vatten som inte kan betecknas som en vattenledningsskada. Bostadsrättshavaren kan därvid ha eller sakna skuld för den uppkomna skadan. Den egna lägenheten kan bostadsrättshavaren ha att svara för i dessa fall enligt sitt underhållsansvar. Men BRL reglerar inte i övrigt ansva- ret för skador i andra fall, t.ex. skador på andra delar av huset än bo- stadsrättshavarens lägenhet. Vi kan därför inte se annat än att skade- ståndslagens (1972:207) bestämmelser är tillämpliga i dessa fall. Ska- deståndslagens bestämmelser är ju tillämpliga, om inte annat är före- skrivet eller föranleds av avtal eller i övrigt följer av regler om skade- stånd i avtalsförhållanden. Det innebär att det enligt huvudregeln krävs bl.a. vårdslöshet och adekvat kausalitet för att ersättningsskyldighet skall kunna uppstå. Det bör också framhållas att det ibland talas om följdskador när det gäller skador på andra lägenheter. Denna termino- logi är i sammanhanget olycklig. Det rör sig i allmänhet om vanlig sak- skada. Underhållsansvaret har naturligtvis sin betydelse, i första hand när bedömningen av eventuell vårdslöshet skall göras. Det kan också tilläggas att det faktum att ett kontraktuellt förhållande föreligger mel- lan föreningen och bostadsrättshavaren, kan medföra att skadestånds- ansvaret påverkas i vissa avseenden på så sätt att någon annan regel än skadeståndslagens kan gälla (jfr , , Skadeståndsrätt, 5 uppl., 1995, s. 88). Det gäller dock enligt vår bedömning inte sådana grundläggande frågor som att vårdslöshet krävs. Rent strikt ansvar kan enligt vår me- ning inte komma i fråga. Något stöd för sådant ansvar finns inte i för- fattning. Utan stöd i författning är det framför allt vid farlig verksamhet som strikt ansvar ansetts föreligga (se t.ex. , , Skadestånds- rätt, 5 uppl., 1995, s. 178 ff.). Någon vidgning har i och för sig gjorts. Men dessa fall har som vi ser det ingen bärkraft på den här aktuella 160 /lJHQKHWHQV VNLFN Nämnas kan att innehavaren av en fjärrvärmeanläggning i 1991 s. 720 ålades strikt ansvar. Men det var av skäl som inte är överförbara på en bostadsrättshavare. En fastighetsägare ålades vad som får betecknas som strikt ansvar i NJA 1983 s. 209. Men i sin moti- vering för detta framhöll att strikt ansvar var åsyftat i förarbetena till den tillämpliga bestämmelsen i 29 § lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar. Vår slutsats är alltså att skadeståndslagens bestämmelser är tillämp- liga, möjligen med undantag i vissa frågor. Vi ser ingen anledning att införa några andra principer än de nämnda. Därmed saknas skäl att in- föra någon särskild bestämmelse i BRL. Slutligen skall här diskuteras om det bör införas en XQGHUUlWWHOVH SOLNW för bostadsrättshavaren då det uppkommer en allvarligare skada i lägenheten. En sådan plikt har hyresgästen, 24 § hyreslagen. Först kan då konstateras att denna bygger på att hyresgästen inte har något un- derhållsansvar. Om man skall införa en underrättelseplikt för bostads- rättshavaren, kan den av naturliga skäl inte omfatta de situationer där bostadsrättshavaren själv är underhållsansvarig. I förarbetena till BRL togs frågan upp om underrättelseplikt för situationer där före- ningen svarar (prop. 1971:12 s. 124). Av bostadsrättshavarens skyldighet att svara för reparation vid brand- eller vattenledningsskada som har vållats av honom får anses följa att han blir ansvarig också för sådan skada som har orsakats av att han försummat att underrätta styrelsen om inträffad skada. Hur snabbt bostadsrättshavaren skall lämna underrättelse för att undgå ansvar beror bl.a. på skadans art. Av samma skäl ansåg departementschefen att någon underrättelseplikt beträffande ohyra inte behövdes. För sådan skada svarar ju bostads- rättshavaren också endast om denne är vållande. De skäl som lagstiftningsärende anfördes mot en under- rättelseplikt menar vi är hållbara. Vi ser därför inte skäl för att införa några nya bestämmelser om underrättelseplikt. 9nU EHG|PQLQJ En motsvarighet till hyresgästens möjlighet att ut- verka åtgärdsföreläggande eller upprustningsföreläggande gentemot hyresvärden bör inte införas. /lJHQKHWHQV VNLFN 161 Som framgått av avsnitt 11.1.2 och 11.1.4 kan en hyresgäst, med stöd av hyreslagen, ansöka om åtgärdsföreläggande beträffande brister, både vad gäller brister vilka föreligger vid tillträdet – s.k. ursprunglig brist – och uppkomna brister under det fortsatta hyresförhållandet. En förut- sättning i båda fallen är att det rör sig om en ERVWDGVOlJHQKHW. föreläggande vid ursprunglig brist uppmärksammas särskilt i våra di- rektiv. Åtgärdsföreläggande beträffande ursprunglig brist i en hyresrätt in- fördes . Den andra typen av åtgärdsföreläggande som finns för hyresrätter har en historia som sträcker sig tillbaka . Då benämndes institutet reparationsföreläggande. Sådant före- läggande kunde utfärdas beträffande skador på såväl själva lägenheten som på utrymmen och apparatur som var att betrakta som tillbehör till lägenheten, t.ex. ett trapphus eller en för hyresgästerna gemensam tvättmaskin (m.fl., Hyresrätt, 2 uppl., 1978, s. 47). döptes institutet om till åtgärdsföreläggande. Det berodde på att en viss utvidning gjordes. Åtgärderna behöver numera inte avse reparation av befintliga anordningar, utan kan även avse åtgärder för att utrymmena skall kunna användas på ett ändamålsenligt sätt (prop. 1983/84:137 s. 123). Innan reparationsföreläggande infördes ansågs rätten till självhjälp vara den viktigaste sanktionen för att trygga efterlevnaden av bestäm- melserna om hyresvärdens reparationsskyldighet. Skälen för att komp- lettera med reparationsföreläggande var för det första att rätten till självhjälp ansågs ha den nackdelen att den förutsätter att hyresgästen förskotterar kostnaderna för reparationen. Vidare anfördes (prop. 1974:150 s. 455): Vägrar hyresvärden att betala kostnaderna, kan hyresgästen få ligga ute med pengarna , eftersom han inte utan vidare kan hålla inne hyra till motsvarande belopp utan att riskera att hyresrätten förverkas. Nu- varande regler ställer även i övrigt tämligen stora krav på hyresgästen. För att säkerställa sitt krav bör han dels genom besiktning eller på annat sätt säkra bevisning om lägenhetens skick före reparationen, dels infordra an- bud från flera hantverkare, innan han beställer arbetet. Oavsett hur försiktig hyresgästen varit får han emellertid alltid räkna med att domstolen i en tvist mellan honom och hyresvärden kan ha en annan mening om reparationsbe- hovet eller skäligheten av kostnaderna för de reparationer som han låtit ut- föra. 162 /lJHQKHWHQV VNLFN De skäl som anfördes för att införa åtgärdsföreläggande som en möjlig- het vid ursprunglig brist var desamma som de återgivna (prop. 1997/98:46 s. 34). I den mån föreningen slutligt skall stå för kostnaderna för en repa- ration kan de här återgivna resonemangen appliceras även på bostads- rättsförhållanden. Bortsett från åtgärdsföreläggande har en bostads- rättshavare samma sanktioner att tillgripa som hyresgästen i de angivna fallen. Även för bostadsrättshavaren innebär alltså rätten till självhjälp bl.a. den nackdelen att han får förskottera kostnaderna. Och för bo- stadsrättshavaren kan det vara lika svårt att säkra bevisning, ta in anbud m.m. som för en hyresgäst. Däremot finns en väsentlig skillnad när det gäller ansvarsförhållan- dena. När det gäller en ursprunglig brist enligt 7 kap. 1 § BRL är det i och för sig föreningen som svarar för att lägenheten motsvarar vad som har avtalats eller, om något avtal i frågan inte finns, uppfyller lagens minimikrav. Men för tiden därefter är utgångspunkten att det är bo- stadsrättshavaren som skall hålla lägenheten i gott skick, 7 kap. 12 § första stycket BRL. Vissa inskränkningar beträffande bostadsrättshava- rens ansvar för reparationer finns i 7 kap. 12 § andra och tredje stycke- na BRL. Föreningen svarar normalt för reparationer avseende bl.a. vis- sa ledningar och brandskador. Och även i övrigt gäller att det är före- ningen som svarar för underhållet, om det inte faller på bostadsrättsha- varen, 7 kap. 4 § BRL. Det är också så att man genom bestämmelser i stadgarna kan inskränka bostadsrättshavarens ansvar för lägenheten så att föreningen helt eller delvis svarar för detta. Men bostadsrättshava- rens ansvar kan inte utsträckas och reglerna i 7 kap. 12 § andra stycket om stamledningar m.m. är tvingande. Om man ser till åtgärdsföreläggandets historik kan själva kärnan sä- gas vara den rätt som hyresgästen gavs att i ett pågående hyresförhål- lande tvinga fram en reparation i den egna lägenheten. Ett införande av åtgärdsföreläggande för bostadsrätter skulle inte innebära någon mot- svarighet till detta. I normalfallet är det nämligen bostadsrättshavaren själv som skall göra reparationen i den situationen. Därmed menar vi att rätt mycket av fördelarna med åtgärdsföreläggande faller. För hyresgästerna innebär regleringen en möjlighet att begära åt- gärdsföreläggande avseende även gemensamma utrymmen. Den rätten har säkerligen ett värde i hyresförhållanden. Men även i detta hänseen- de ställer sig saken något annorlunda för bostadsrätternas del. Gemen- samma utrymmen är till för alla bostadsrättshavare. Alla bostadsrätts- havare kan sägas vara synonymt med föreningen. Därmed är man inne på det som vi tog upp i våra allmänna överväganden, avsnitt 10.2, att föreningen utgör en form av en demokrati med ett särskilt regelverk för gemensamma beslut i form av föreningsstämma m.m. Det är enligt vår /lJHQKHWHQV VNLFN 163 mening rimligt att man löser sådana stora frågor som renovering av fasad och liknande inom ramen för föreningen. Motsvarande bör kunna gälla även i mindre frågor, t.ex. underhåll av tvättstugor. Om det finns ett utbrett missnöje med styrelsen, kan de andra medlemmarna driva igenom förändringar i dess sammansättning. Det finns således vägar för att driva igenom åtgärder som flertalet anser befogade. Det talar för att inte införa bestämmelser om åtgärdsföreläggande som i viss mån kan sägas sätta den demokratiska beslutsordningen ur spel. Det bör i sammanhanget nämnas att vi i avsnitt 13.2.3 föreslår att en motsvarighet till hyreslagens regler om störningar i boendet skall infö- ras. Beträffande hyresrätter är det möjligt att utverka åtgärdsföreläg- gande mot en hyresvärd som inte agerar mot störningar i boendet. En störande bostadsrättshavare utgör en olägenhet för de kringboende. Jämfört med en hyresgäst kan en bostadsrättshavare dessutom drabbas av den olägenheten att bostadsrätten – så länge störningarna pågår – får ett sämre ekonomiskt värde. Som utvecklas i avsnitt 13.2.3 är trots allt störningar inte lika vanliga i bostadsrättsföreningar som i hyresfastig- heter. De i utredningens representerades bostadsrättsorganisationernas erfarenheter är också att föreningarna i större utsträckning försöker agera. Man har redogjort för att föreningarna ofta anser reglering- en för trubbig. Vårt förslag innebär att regleringen vässas. Det ligger också i sakens natur att styrelsen oftare än en hyresvärd har anledning att agera av ren självbevarelsedrift. Styrelsemedlemmarna bor ofta själva i huset. Beträffande samtliga former av motsvarigheter till åtgärdsföreläg- ganden som finns för hyresrätter – det gäller alltså även åtgärdsföreläg- gande vid ursprunglig brist – bör slutligen framhållas att det inte torde finnas någon utbredd uppfattning att införandet av åtgärdsföreläggande skulle vara något angeläget. Vår bedömning är således att någon motsvarighet till hyreslagens regler om åtgärdsföreläggande inte bör införas för bostadsrätter. Det som ligger närmast till hands är att införa en möjlighet till sådant före- läggande vid störningar i boendet. Men vi har trots allt stannat för att man bör avvakta resultatet av de ändringar vi föreslår i avsnitt 13.2.3 beträffande störningar i boendet. Något skäl att införa regler om upprustningsföreläggande ser vi inte heller. För det första har vi inte kunnat skönja något behov av detta. Dessutom har vi tagit ställning mot tvingande regler om en viss mini- mistandard. 164 /lJHQKHWHQV VNLFN 11.2.5Bostadsrättshavaren sköter inte underhållet 9nUW I|skall ha möjlighet att på bostadsrättshava- rens bekostnad DYKMlOSD EULVWHU som bostadsrättshavaren ansvarar för. Rätten skall dock vara begränsad till fall där andra bostadsrätts- havares säkerhet äventyras eller där risk föreligger för omfattande skador på föreningens hus. Som tidigare konstaterats innebär BRL en väsentlig skill- nad jämfört med hyreslagen på det sättet att bostadsrättshavaren, enligt 7 kap. 12 § BRL, har ett ansvar för lägenhetens skick som hyresgästen saknar. Vilka möjligheter har en bostadsrättsförening att driva igenom repa- rationer som bostadsrättshavaren svarar för? BRL anvisar inget alter- nativ. Om bostadsrättshavaren eftersätter sin vårdplikt så grovt att det är fråga om vanvård, kan nyttjanderätten förverkas, 7 kap. 18 § 5 BRL. Det torde också vara möjligt att föra talan inför domstol om att bo- stadsrättshavaren skall förpliktas att vidta nödvändiga åtgärder på den grunden att bostadsrättshavaren är skyldig att följa stadgarna och (se t.ex. Melz m.fl., Bostadsrätt, 3 uppl., 1996, s. 24). Förfaranden som de nämnda har den nackdelen att det ibland tar innan bristerna kan åtgärdas. Utredningens erfarenheter är att detta i praktiken ställer till problem för bostadsrättsföreningar. Särskilt problematiskt är det i fall då bristerna innebär olägenheter eller risker även för andra bostadsrättshavare eller risk för mer omfattande skador i det hus där lägenheten är inrymd. måste man hålla i minnet att de aktuella utrymmena ofta är bostadsrättshavarens bostad som denne har betalat en insats för och innehar med en rätt som närmar sig ägande. Om föreningen skall ges ökade möjligheter att agera, anser vi det därför vara viktigt att en sådan öppning inte blir vidare än nödvändigt. Riskerna för missbruk från fö- reningens sida måste minimeras. En avvägning av de i det här sammanhanget motsatta intressena har lett oss till slutsatsen att föreningen bör ges en ökad möjlighet att i vis- sa särskilt angelägna fall åtgärda brister. Det viktiga i sammanhanget är att föreningen ges en möjlighet att agera någorlunda snabbt.