sou · GOB380 · 2001-01-01 00:00:00 — Däremot fick en kammaråklagare inte åta sig uppdrag som ledamot av bankstyrelse, eftersom det inom bankverksamhet inte sällan finns en anknytning till ärenden som en åklagare skall handlägga (regeringsbeslut 24.3.1994). Vidare har i ett fall (23.4.1986) funnit att en chefsåklagare gjort sig skyldig till ett fel som dock var ringa och inte ledde till någon påföljd när han uppträtt som rättegångsbiträde, utan erforderligt tillstånd, för en god vän i ett konkursärende. Riksåklagaren har uppdragit åt en arbetsgrupp med företrädare för åklagarmyndigheter att analysera de frågeställningar rörande förtroen- deskadliga bisysslor som aktualiserats i samband med åklagares tjänstle- dighet för arbete på advokatbyrå, men även för annat arbete som kan ge upphov till liknande problem. Arbetet kommer att resultera i ett förslag till information för åklagare enligt 11 § AF. har utarbetat riktlinjer för bisysslor för anställda inom polisväsendet. Det görs som regel inte någon skillnad i bedömningen av huruvida en bisyssla är förtroendeskadlig eller inte utifrån att en arbets- tagare är civilanställd eller polisman. Det påpekas dock att man inte kan godta att någon agerar i uniform eller på annat sätt som polis. En annars godtagbar bisyssla, t.ex. ett ideellt arbete på ett idrottsevene- mang, kan bli förtroendeskadlig om allmänheten uppfattar att polisman- nen är där i egenskap av polis. Det påpekas också att det alltid finns risk för att en myndighets anseende kan skadas om anställning inom polisvä- sendet framgår i reklam- eller andra marknadsföringssammanhang. Enligt riktlinjerna måste också huvudprincipen vid bedömningen om en anställd inom polisväsendet kan vara någon behjälplig i ett brottmål vara, att detta är oförenligt med anställningen. Allmänhetens föreställ- ning om att en arbetstagare inom polisväsendet har möjlighet att påverka ärendenas handläggning, antingen själv eller genom sina särskilda förbin- delser, måste tas på allvar. Exempel på bisysslor som av be- dömts som oförenliga med 7 § är handel med varor som kräver tillstånd eller står under tillsyn av polismyndighet, t.ex. vapen och explo- siva varor samt auktionsverksamhet och försäljning av larm. Bisysslor där man får direktkontakt med allmänheten har i allmänhet inte heller ansetts godtagbara, t.ex. inom hotell, restauranger och motsvarande ställen. Det beror framför allt på den konflikt som kan uppstå om ar- betstagaren hamnar i en situation som innebär krav på ordningshållning. 108 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor En annan konfliktsituation kan uppstå om bisysslan finns inom socia l- tjänsten, där polismannen får kännedom om något som där är sekretess- belagt men som omfattas av hans skyldighet som polisman att anmäla brott. Ett antal ärenden har också prövats av regeringen . Som exempel kan nämnas att bisysslor som fartygsvärd, att driva taxirö- relse eller annan yrkesmässig trafik samt att vara fortbildare i bilkörning har ansetts oförenliga med 7 § . Däremot har en bisyssla som jour- havande tjänsteman på bedömts på motsatt sätt. En bisyssla har ansetts förtroendeskadlig såvitt gällt att arbeta som ser- vitris medan den del av bisysslan som gällde arbete i kök, utan kontakt med allmänheten, godtagits. har för skattemyndigheterna och kronofogdemyndig- heterna utarbetat en promemoria med information och råd för hantering- en av bisysslefrågor. Med hänsyn till att det på skatte- och kronofogde- myndigheter ofta handläggs ärenden som innehåller känsliga uppgifter om enskilda personer har en restriktiv tillämpning ansetts befogad. An- ställda på skattemyndigheter har allmänt sett inte ansetts kunna åta sig konsultuppdrag eller bedriva näringsverksamhet på områden som är be- släktade med eller kan gränsa till myndighetens verksamhetsområde. De avgöranden som gäller skatteförvaltningen är vägledande också för exekutionsväsendet. Risk för förtroendeskada anses enligt riktlinje r- na finnas om kronofogdar och annan exekutiv personal ägnar sig åt verksamhet som inkassoverksamhet, juridisk konsultverksamhet, revi- sions- och bokföringsverksamhet, försäljning av pensionsförsäkringar samt mäklarverksamhet m.m. Bland besked enligt 12 § AF kan nämnas att i två beslut ansett det förenligt med 7 § att dels för avdelningsdirektör vara medförfattare till en kommentar till folkbokföringslagen, dels för skattedirektör att vara ombud för en god vän i ärende om förordnande av boutredningsman. I ett annat fall har en skattehandläggares passiva delägande i ett handelsbolag ansetts ligga så nära den privata sfären och vara av så ringa omfattning att bisysslan var förenlig med 7 § . Däremot har ett flertal beslut fattats i enlighet med de ovan nämnda riktlinjerna som inneburit avslag. Dessa har framför allt gällt kon- sultverksamhet och juridisk rådgivning. Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 109 JO har i ett ärende (JO 1994/95 s.182) uttalat att det är uppenbart att en länskronodirektör inte kan vara ledamot i en bankstyrelse, och att inte heller andra befattningshavare inom exekutionsväsendet torde kunna in- neha ett sådant uppdrag utan att utsätta sig för risken att hamna i intres- sekonflikter eller att sätta myndighetens anseende i fråga. Försvarsmaktens policy för bisysslor finns intagen i myndighetens hand- bok för personaltjänst. Policyn innebär, med hänsyn till arbetsuppgifter- nas utpräglade maktutövande karaktär och den utbildning som ges om vapen och våldsanvändning, att särskild försiktighet måste iakttas med bisysslor där de särskilda kunskaperna från försvaret kan användas. I de flesta fall lär det därför anses oförenligt med en anställning som yrkesof- ficer att vara dörrvakt på en nattklubb, medan det däremot kan vara till- låtet att vara ordningsvakt vid en idrottstävling. Enligt policyn torde i de flesta fall vapenhandel vara en otillåten bisyssla liksom att på något sätt bedriva affärsverksamhet med Försvarsmakten. Det sistnämnda syn- sättet har JO i beslut /80 s.145 gett uttryck för. I enlighet med policyn har Försvarsmakten t.ex. i två besked enligt 12 § AF ansett dels bisyssla som legitimerad ordningsvakt, dels bisyssla som innehavare av enskild firma med uppgift att bedriva väktarutbildning, skyddsvaktsutbildning samt utbildning i personskydd va- ra oförenliga med anställningar som yrkesofficer. Regeringen gjorde ef- ter arbetstagarnas överklagande samma bedömning. I några andra fall har regeringen ansett bisysslor som förtroendeskadliga när dessa gränsat till uppgifterna i huvudanställningen. Försvarsmakten har vidare i yttrande för besked enligt 12 § AF an- fört att uppdrag inom området utbildning och ledarskap att vara konsult eller utbildare för myndigheter och företag utanför Försvarsmakten kan vara godtagbara, så länge man inte ger sken av att företräda Försvar- smakten eller utnyttja den i sin verksamhet. Negativt besked lämnades beträffande de delar där verksamheten bestod i affärer med försvaret. Ett avgörande i Arbetsdomstolen, 1999 nr 106, gällde disciplinansvar för en löjtnant som bedrivit verksamhet med uthyrning av snöskotrar till Försvarsmakten. Uthyrningen gjordes genom löjtnantens enskilda firma. Verksamheten inleddes med arbetsgivarens goda minne och närmast efter uppmuntran från denne. Efter en internrevision ansågs inte längre bisysslan vara förenlig med 7 § , vilket löjtnanten skriftligen med- delades. Arbetsdomstolen fann att den skriftliga underrättelsen inte var 110 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor att se som ett besked enligt 12 § AF, eftersom löjtnanten inte hade be- gärt något sådant. Likväl innebar det, enligt domstolen, att han fick klart för sig hur hans näringsverksamhet bedömdes av arbetsgivaren. Arbets- domstolen fann att en anställd allmänt sett enligt 7 § inte kan be- driva näringsverksamhet som inte bara har beröring med den aktuella statliga verksamheten utan även har den anställdes egen arbetsgivare som kund. Bisysslan ansågs vara förtroendeskadlig och löjtnanten ha gjort sig skyldig till tjänsteförseelse. Disciplinpåföljden ändrades från lö- neavdrag i till endast en varning. De flesta regeringsbesluten i bisysslefrågor har inneburit att bisysslan varit otillåten. Huvudskälet har varit att verksamheten i bisysslan på nå- got sätt haft beröring med huvudanställningen. Om risken för förtroen- deskada kunnat anses försumlig har dock bisysslan godtagits. Oförenligt med huvudanställningen har regeringen ansett det vara för bl.a. generaldirektör att vara styrelseledamot i ett enskilt företag, för en professor och en förste forskningsingenjör vid högskola att ha aktier hos enskilt företag som var knutet till deras institution, för konsulent vid en lantbruksnämnd att förvärva jordbruksfastigheter och uppträda som spe- kulant i ytterligare några fall samt för biträdande länsveterinär vid läns- styrelse att ha anställning hos försäkringsbolag. Samma bedömning har gjorts i fråga om att för anställd vid häkte vara delgivningsman, för före- dragande i att i egen regi bedriva rådgivande, rättslig verksamhet, för anställd hos att publicera handledning om arbetskrav, för karttekniker vid fastighetsbildningsmyn- dighet att bedriva verksamhet som fastighetsmäklare samt för yrkesin- spektör att bedriva konsultverksamhet med informationsinriktning. Däremot har regeringen ansett bisysslan vara förenlig med huvud- tjänsten bl.a. beträffande en anställd vid länsarbetsnämnd som utövade akupunkturbehandling, tullinspektör som medverkade i familjeföretag som bl.a. tillverkade kartongförpackningsmaskiner, landshövding som var styrelseledamot i ett utvecklingsbolag där risken för förtroendeskada ansågs som helt försumbar samt professor vid lantbruksuniver- sitet som drev laboratorieverksamhet, så länge verksamheten inte tog emot uppdrag från huvudarbetsgivaren. I några fall har regeringen medgett en arbetstagare att ha en konkur- rensbisyssla. I flera beslut har t.ex. statsmeteorologer m.fl. anställda vid medgetts att få under- Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 111 visa i och på annat sätt sprida kunskap om meteorologiska förhållanden. Däremot tilläts inte en flygplatsman vid att arbeta med byte av flygplansutrustning i ett aktiebolag (beslut 18.10.1990). Inte hel- ler tilläts psykolog vid länsarbetsnämnd att privat utföra neuropsykolo- giska utredningar (beslut . I annat beslut den nekades också en anställd vid länsarbetsnämnd att bedriva bisyssla inom före- tagshälsovårdsområdet. 3.7.8Uttalanden av JK och JO m.fl. JK och JO har i sina tillsynsuppgifter ibland anledning att göra uttalanden om lämpligheten av att offentligt anställda har vissa bisysslor. Frågan har ofta uppkommit i samband med jävsanmälningar eller vid JO:s olika in- spektioner inom förvaltningen. Exempel på beslut finns förtecknade i bilaga 2. Besluten innehåller i flera fall generella uttalanden om möjligheten att med bibehållet förtro- ende hos allmänheten förena vissa anställningar och uppdrag. Det har gällt bl.a. risken för dubbla lojaliteter när högre befattningshavare har styrelseuppdrag i enskilda företag eller när arbetstagare i övrigt har en- gagemang inom verksamhetsområden som sammanfaller med myndig- hetens eller står under dess tillsyn. I JO 1991/92 s. 171 påtalas t.ex, be- träffande en högre befattningshavare vid länsstyrelse som fått uppdrag som förrättningsman, att blotta samröret mellan tjänstemannen och uppdragsgivaren kan vara ägnat att hos allmänheten väcka misstankar om otillbörligt hänsynstagande. I både JO:s och JK:s beslut anförs ofta ett krav på mycket stor för- siktighet när bisysslor övervägs. Ett JK-beslut, den 22.1.1990, gällde två tjänstemän vid som gjorde vissa terminsaffärer med riks- eller statsobligationer på värdepappersmarknaden. Affärerna var enligt JK kortsiktiga och extremt riskfyllda och kunde inte jämföras med vad som förekommer inom ramen för privatpersoners förmögen- hetsförvaltning. De skulle därmed anses som en bisyssla. Visserligen, konstaterade JK, hade de i departementet inte tillgång till sådan informa- tion som kunnat utnyttjas för affärerna. Mot bakgrund av den roll Fi- nansdepartementet spelar inom det ekonomiska livet ansågs agerandet ändå utgöra risk för förtroendeskada. - Mot en av tjänstemännen gjorde JK först anmälan till och väckte sedan talan i Ar- betsdomstolen med yrkande om disciplinpåföljd. JK hade dock ingen framgång. ansåg i och för sig att det var fråga om en otillåten bisyssla men bedömde felet som ringa. 112 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor att bisysslan var kortvarig och hade upphört på eget initiativ. Beträffan- de Arbetsdomstolens bedömning, se nedan under 3.7.9. visar JO:s och JK:s praxis på den individuella bedömning som skall göras. I det tidigare nämnda beslutet i JO 1994/95 s. 182 (se ovan 3.7.5) bedömdes ett flertal tydligt förtroendeskadliga bisysslor men också några av sådan art att en högre risk för förtroendeskada torde kunna godtas. Det syftades då på uppdrag som vederbörande hade di- rekt eller indirekt i sin egenskap av ledare inom idrottsrörelsen. På samma sätt uttalade JK i ett beslut den 10.8.1987 att det rent all- mänt är i hög grad olämpligt att en (i det fallet) länsarkitekt åtar sig ett uppdrag där han kommer i kontakt med sådana planfrågor som det sena- re ankommer på att ta ställning till. Speciella omständighe- ter, som att uppdraget kom från en ideell stiftelse som stod under rege- ringens tillsyn och att länsarkitekten hade informerat utan att denna haft någon erinran, gjorde att JK inte fann skäl att rikta någon kritik mot att uppdraget hade accepterats. I ett annat beslut av JK, den , fick det betydelse att förord- nandet till såväl huvudanställningen som uppdraget kom från regeringen. Därmed ansågs arbetstagaren, i det fallet en landshövding, ha haft rätt att utgå ifrån att regeringen prövat frågan om det lämpliga i att kombine- ra de två. Bedömning av speciella omständigheter görs också i JK:s beslut den som gäller en kriminalvårdsdirektör som var styrelseordförande i ett vårdbolag. Avtal om abonnemang av platser hade träffats mellan kriminalvårdsdirektören och vårdbolaget. JK uttalade att det med hänsyn till risken för att förtroendet till opartiskhet vid upphandling rubbas är principiellt fel att en arbetstagare i den ställningen åtar sig uppdrag som styrelseledamot i bolag som i konkurrens med andra på en marknad er- bjuder varor eller tjänster till myndigheten. Eftersom vårdbolaget drevs utan vinstintresse och ingen ersättning utgick för styrelsearbetet fanns det emellertid enligt JK ingen risk för sådana uttalade intressekonflikter som annars kan uppkomma när någon offentligt anställd åtar sig uppdrag i ett affärsföretag. Detta i kombination med att inte hade några tillsynsuppgifter i förhållande till vårdhemmets verksamhet och att vällovliga syften låg bakom åtagandet gjorde att utredningen inte behövde fortsätta. Frågor om bisysslor har regelbundet också behandlats i riksdagsut- skotten efter motioner. Generaldirektörers, landshövdingars och andra verkschefers bisysslor uppmärksammades särskilt av arbetsmarknadsut- skottet i AU 1984/85:1 s.17, där vissa allmänna uttalanden gjordes. Ut- skottet ansåg att de hårda krav som gäller enligt förbudet mot förtroen- Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 113 deskadliga bisysslor är väl motiverade och lämnar mycket litet utrymme för verkschefer att ha t.ex. uppdrag i privata bolagsstyrelser. Man förut- satte att regeringen vid sin prövning av uppkomna frågor skulle iaktta syftet med de restriktiva reglerna. I justitieutskottet har framför allt frågan om domarnas bisysslor varit uppe . Utskottet har då hänvisat till på- gående utredning och översyn. granskade (rapport 1995:2 och 1995:45) hur bisysslor hanterades inom universitet och högskolor. Granskningen resulterade i förslag till regeringen och högskolan som gick ut på att förtydliga regelsystemet och förenkla kontroll och uppfölj- ning av bisyssleinnehav (se avsnitt 3.3.7). revisorer granskade tillämpningen av reglerna om statsanställdas bisysslor (rapport /90:3). I rapporten konstatera- de revisorerna bl.a. att informationen till anställda om gällande bisyssle- regler och deras tillämpning måste bli mycket bättre. var bisysslefrågan åter aktuell för revisorer med anledning av nämnda granskningar. Revisorerna hämtade in information om vilka åtgärder som vidtagits av berörda myn- digheter och beslutade följa utvecklingen på området. Utöver avgöranden av Arbetsdomstolen som tidigare tagits upp kan föl- jande nämnas. AD 1991 nr 99 avsåg det i förra avsnittet nämnda de- partementsrådet i , som medgett att en terminsaffär med statsobligationer genomfördes för ett aktiebolag som till hälften ägdes av departementsrådet. Arbetsdomstolen ansåg inte att handlandet skulle falla utanför LOA:s bestämmelse om förtroende- skadliga bisysslor redan på den grunden att det varit fråga om ett ensta- ka eller tillfälligt handlande. Däremot aktualiserade det enligt Arbets- domstolen gränsdragningen mellan bisysslor och aktiviteter som hör hemma på privatlivets område. Arbetsdomstolen påpekade med hänvis- ning till vad som framhållits i den tidigare betän- kande, att det måste krävas av arbetstagare i offentlig tjänst att de även vid förvaltningen av sina privata tillgångar fann sig i vissa begränsningar med hänsyn till intresset av att undvika risken för förtroendeskada. In- tresset av att motverka risken för att allmänheten ifrågasatte att arbets- tagaren hade utnyttjat sin information från för egna syften skulle enligt Arbetsdomstolen stå i förgrunden. 114 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor måste dock vara, att varje arbetstagare har sin personliga frihet vid för- valtningen av sin privata ekonomi. För att dispositioner och annan verk- samhet inom den ramen skall träffas av det i 6 kap 1 § (nuvarande 7 §) upptagna förbudet mot förtroendeskadliga bisysslor bör fordras, att det föreligger omständigheter som på ett mer påtagligt sätt talar för att det i det enskilda fallet finns en oacceptabel risk för förtroendeskada. Domstolen fann att departementsrådet inte haft någon sådan tillgång till intern information som hade kunnat vara av intresse för den som gjorde värdepappersaffärer och fäste också avseende vid att det varit en enstaka transaktion. Även om det var en affärstyp av spekulativ karak- tär som varit förenad med avsevärd ekonomisk risk, hade inte affären varit av så uppseendeväckande slag att den redan på den grunden hade kunnat betraktas som skadlig för departementets anseende. Arbetsdom- stolen fann sammanfattningsvis att det inte var fråga om ett åsidosättan- de av förbudet mot förtroendeskadliga bisysslor. - Som nämnts ovan un- der 3.7.8 hade kommit fram till att så i och för sig var fallet, men att felet skulle anses som ringa. I AD 1989 nr 123 fick en polisman rätt att tillsammans med sin far medverka i ett bussresebolag utanför hemkommunen och tillfälligt stå för trafiktillståndet. Domstolen uttalade generellt att riskgraden för förtroen- deskada på grund av bisysslor är hög när det gäller polismän, och att en- dast förhållandevis små risker för sådan förtroendeskada bör få accep- teras vid tillämpningen av 6 kap 1 § (nuvarande 7 §) på polismän. Likväl måste det enligt domstolen, som hänvisade till bisyssleutredning och uttalanden i propositonen till den, bli fråga om en samlad bedömning av risken för förtroendeskada och den försvarliga riskgraden i det en- skilda fallet, varvid sådana generella synpunkter som nämnts trots allt inte kan bli mer än riktningsgivande. I fallet fanns omständigheter som gjorde att bisysslan ansågs förenlig med arbetet som polisman. Den egentliga trafikövervakningen i länet sköttes av specialutbildad personal från annat polisdistrikt och bolagets verksamhet bedrevs med utgångspunkt i en kommun som låg från polismannens polisdistrikt. Sannolikheten för att polismannen eller hans arbetskamrater skulle få att göra med bolagets verksamhet i arbe- tet ansågs därför vara försvinnande liten, och det var enligt Arbets- domstolen mycket långsökt att engagemanget skulle vara förtroende- skadligt. Av betydelse för att trafiktillståndet ansågs godtagbart var att det var fråga om ett temporärt tillstånd under tid då polismannens far inte hade sådant. Några senare avgöranden har gällt huruvida arbetsgivaren, i båda fallen landsting, tillämpat kollektivavtalsreglerna om bisyssla på rätt sätt. Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor 115 I AD 1997 nr 18 hade ett landsting meddelat en arbetstagare förbud mot att utöva bisyssla. Arbetstagaren hade tillfälligt arbetat i äldreomsorgen i en kommun vid sidan av sin anställning som skötare av handikappade. Arbetsledningen i hade fått signaler om att ar- betstagaren drog sig undan arbetsuppgifter, var jobbig att arbeta tillsam- mans med och verkade trött . Domstolen fann att arbetet i kom- munen varit av inte obetydlig omfattning, att arbetet i varit mycket krävande och att det sammantaget därför varit en kännbar ar- betsbörda. Utifrån dessa utgångspunkter hade det enligt domstolen fun- nits anledning för att uppmärksamma bisysslan och dess be- tydelse för arbetstagarens ordinarie arbetsuppgifter. hade därför hållit sig inom ramen för avtalets bisysslebestämmelse och inte överskridit sin rätt att meddela bisyssleförbud. I AD 1999 nr 27 hade ett annat landsting meddelat bisyssleförbud för en barnmorska vid som där arbetade till hälften vid mödra- hälsovård och till hälften vid kvinnoklinik, där hon bl.a. gjorde ultraljuds- undersökningar. När hon blev erbjuden av ett bolag att göra ultraljudsun- dersökningar åt detta, förbjöd detta med motiveringen att bi- sysslan konkurrerade med verksamhet. yr- kade skadestånd på grund av brott mot kollektivavtalets bisysslebe- stämmelse. Förbundet ansåg dels att det inte förelåg en konkurrenssitu- ation eftersom och bolagets verksamheter var integrerade, dels att om det var en konkurrenssituation skulle bisysslebestämmelsen tillämpas utifrån dess grundläggande syfte att arbetstagare skulle för- hindras styra över patienter från till enskilda bolag där de har ett ägarinflytande och kunde göra ekonomisk vinst. Arbetsdomstolen fann att formuleringen i bisysslebestämmelsen i kollektivavtalet ger klart stöd för att det överlämnats åt arbetsgivaren att ensidigt bedöma om det föreligger en konkurrenssituation. Domstolen ansåg inte heller att utred- ningen gav stöd för att syftet med bestämmelsen endast var det som påstått. Arbetsdomstolen tog i 1998 nr 98 ställning till ett avskedande på grund av arbetstagares privata affärsförbindelse. Avskedandet ogiltig- förklarades och en del av prövningen gällde bisyssleproblematiken. Ar- betstagaren, chef för en teknisk enhet i en kommun, hade en privat af- färsförbindelse med en företagare som kommunen anlitade som ent- reprenör. Arbetsdomstolen kom fram till att arbetstagare på begäran skall anmäla bisyssla och lämna de uppgifter arbetsgivaren behöver för att kunna bedöma den, men att det inte finns någon mer allmän skyldig- het att anmäla förekomsten av ett sådant exploateringsavtal avseende uppfinning, som det här var fråga om. 116 Nuvarande reglering och praxis beträffande bisysslor Slutligen kan erinras om det tidigare nämnda avgörandet AD 1985 nr 69. Arbetsgivaren, en kommun, hade beslutat att förbjuda två arbetsta- gare, en markingenjör och en kanslist vid stadsarkitektskontoret, att i det ena fallet köpa, sälja och hyra ut fastigheter och i det andra att upprätta bygglovshandlingar. Domstolen kom i båda fallen fram till att kommunen hållit sig inom ramen för avtalets bisysslebestämmelse. Eftersom kolle k- tivavtalsbestämmelsen utgör en arbetsgivarventil prövade inte domstolen lämpligheten och skäligheten av beslutet. Hur rätten till bisysslor regleras skiljer sig åt en hel del mellan olika länder. I det här kapitlet ges en översiktlig beskrivning av vad som gäller i övriga nordiska och vissa andra europeiska länder, i samt i några internatio- nella domstolar.