sou · GOB377d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Översyn av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppdrag att –genomföra en översyn av lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga i syfte att stärka barnperspektivet och barnets rättigheter i denna lag samt föreslå de ändringar som behövs –pröva om det finns behov av lagändringar eller andra åtgärder för att tillgodose barnets behov av uppföljningskontakt i de fall föräldrarna inte vill samarbeta med –bedöma behovet av lagändringar och utvecklingsarbete inom social- tjänsten för att minska osäkerheten i tillvaron för de barn som vistas i familjehem –analysera hur bestämmelser om vårdnadshavarens rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets person för- håller sig till bestämmelserna om barns rätt att komma till tals i frågor som rör barnet. ratificerade FN:s konvention om barnets rättigheter efter ett beslut i utan att reservera sig på någon punkt. Genom ratificeringen har iklätt sig en internationell folkrättslig förpliktelse att följa konventionens bestämmelser. sätter barnets behov i centrum. Barnets behov av och rätt till båda sina föräldrar och föräldrarnas ansvar för barnet är en röd tråd i konventionens sakartiklar. Staterna skall säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja, om ett åtskiljande inte är nödvändigt för barnets bästa. Ett beslut om att skilja ett barn från dess föräldrar kan emellertid vara nödvändigt t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida (artikel 9). Flera av artiklar syftar till att ge barn ett särskilt skydd mot övergrepp och utnyttjande, i situationer där vuxenvärlden på olika sätt kränker barnet och brister i respekt för det. Samhället har en skyldighet att skydda barn i situationer där familjens skyddsnät inte är tillräckligt. tillsattes en parlamentarisk kommitté, , som hade i uppdrag att göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhåller sig till bestämmelser. I sitt betänkande Barnets bästa (SOU 1997:116) konstaterar kommittén att socialtjänstlagen (1980:620) och lagen om vård av unga (LVU), liksom , utgår från att det först och främst är förebyggande och stödjande insatser i hemmen som skall göras för att skydda barn. Den uppräkning av situationer i LVU som kan föranleda ett ingripande stämmer väl överens med den uppräkning som finns i artikel 19 av och de uttalanden som görs i förarbetena till lagen är väl i överensstämmelse med intentionerna i . Kom- mittén konstaterar dock utifrån den rättspraxis som har utvecklats att det finns behov att se över LVU i syfte att stärka barnperspektivet, så att det tydligare framgår att lagen är en skyddslag där barnets bästa skall vara det primära. Kommittén föreslår vidare att översynen av LVU även skall avse frågan om att utforma en modell för varaktighet för långvariga familjehemsplaceringar. I remissbehandlingen av betänkande har flertalet remissinstanser, som har yttrat sig i frågan, tillstyrkt att en översyn av LVU görs och att även frågan om att skapa en modell för långvariga familjehemsplaceringar tas med i översynen. I remissyttrandena har även framförts att frågan om uppföljningsansvar när föräldrar avböjer kontakt samt barnets rätt att komma till tals när vårdnadshavaren motsätter sig det bör omfattas av översynen. Regeringen har i propositionen Strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i (prop. 1997/98:182) avise- rat att en översyn av LVU kommer att göras i syfte att stärka barn- perspektivet i lagen så att det tydligare framgår att lagen är en skydds- lag där barnets bästa är det primära. Regeringen har också uttalat i propositionen att den kommande utredningen även skall se över möjligheterna att skapa en modell för långvariga familjehems- placeringar, barnets behov av uppföljningskontakt när vårdnadshavarna avböjer kontakt samt barnets rätt att komma till tals när vårdnads- havaren motsätter sig det. har vid sin genomgång av socialtjänstlagen och LVU funnit att lagstiftningen när det gäller att skydda barn mot våld, övergrepp, vanvård och sexuellt utnyttjande i familjen väl avspeglar intentionerna i . Kommittén konstaterar dock att den genomgång av rättspraxis som kommittén har gjort när det gäller vård enligt LVU ger anledning till eftertanke. Lagens uppbyggnad och de rekvisit som uppställs för att ett ingripande skall ske, gör att tyngd- punkten i målen om beredande av vård enligt LVU synes ligga mer på en utredning och beskrivning av föräldrarnas tillkortakommanden än på en analys av vad som är bäst för barnet. Detta gör också att för- handlingarna i länsrätt och kammarrätt tenderar att mer handla om föräldrarna och deras behov än om barnets behov och föräldrarnas för- måga att tillgodose dessa. utgångspunkt i dessa sammanhang, dvs. det enskilda barnets bästa och respekten för barnets åsikter och rättigheter framgår inte tillräckligt tydligt i LVU. Lagen bör därför ses över i dessa delar. Även har pekat på behovet av en översyn av LVU i syfte att stärka barnperspektivet. I rapporten i rättsprocessen (1995:21) redovisas en genomgång av domar i LVU-mål, där socialnämnden ansökt om vård på grund av brister i hemmiljön (2 § LVU). En genomgång gjordes av samtliga domar vid fyra länsrätter och de fyra kammarrätterna . I rapporten konstateras att föräldrarnas problem tenderar att hamna i fokus i processen och att barnet blir mer osynligt ju längre processen fortskrider. Studiens huvudsyfte var att undersöka vilken betydelse socialnämndens underlag har för domstolens beslut. Resultaten visar att det inte finns något tydligt samband mellan beslutsunderlagens kvalitet och utfallet i kam- marrätten. Andra faktorer tycks ha större betydelse, t.ex. vad som händer vid den muntliga förhandlingen. En annan viktig slutsats är att förhandlingarna mer handlar om föräldrarna än om barnet. har i sitt betänkande Det gäller livet (SOU 1998:31) pekat på att det saknas fungerande regler inom tvångsvården för en grupp ungdomar som på grund av sina psykiska problem behöver tvångsvård i någon form. Problemet verkar främst gälla tonårsflickor som på grund av sina psykiska problem är självdestruktiva, vilket bl.a. kan yttra sig i ätstörningar och självmordsförsök. Det råder stor rättsosäkerhet för de ungdomar som inte uppfyller förutsättningarna för att beredas vård inom på grund av sitt beteende, men som inte heller uppfyller kravet på allvarlig psykisk störning enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, LPT. Psykiska problem utgör inte grund för ett ingripande med stöd av LVU. Social- tjänsten tvingas därför ibland att söka brister i den unges hemmiljö för att kunna bereda honom eller henne vård. Kommittén framhåller att det vore önskvärt om gränserna för när vård skall beredas den unge med stöd av LVU eller LPT ses över. I 12 § socialtjänstlagen föreskrivs att socialnämnden med särskild uppmärksamhet skall följa utvecklingen hos barn och ungdomar som visat tecken på en ogynnsam utveckling och i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom, som riskerar att utvecklas ogynnsamt, får det skydd och stöd som de behöver. insatser skall utformas och genomföras tillsammans med den enskilde. Detta innebär att föräldrar har stort inflytande över valet av åtgärder som vidtas. De kan välja att ta emot eller tacka nej till erbjuden hjälp, om förhållandena inte är sådana att bestämmelserna i är tillämpliga. Det är nödvändigt med samtycke för att kunna nå resultat i socialt arbete. Samtycke kan i regel åstadkommas genom ett varierat utbud av insatser och genom att berörda socialarbetare har hög kompetens. Det finns dock situationer när barn är särskilt utsatta och då , trots ansträngningar, inte lyckas få nödvändigt samtycke för att kunna sätta in insatser och kunna följa barnets utveckling. Det förekommer framför allt i arbete med familjer med stora sociala problem, missbruk och/eller psykisk sjukdom. Det är t.ex. inte ovanligt att dessa familjer flyttar när en utredning genomförts och familjen tackat nej till erbjudet stöd. I dessa situationer respekteras föräldrarnas integritet på ett sätt som inte gagnar barnet och dess behov. har mot denna bakgrund framhållit att uppföljningsansvar bör granskas ur ett barnperspektiv. Ett uppföljningsansvar som omfattar någon form av kontrollstationer under barnets uppväxt – med rätt och skyldighet för att inhämta uppgifter från andra myndigheter – bör enligt kommittén ut- redas. Det finns en möjlighet till uppföljning genom bestämmelsen i 22 § LVU om att den unge skall ha en kontaktperson eller delta i behandling i öppna former inom , det s.k. mellantvånget. Bestämmelsen är tillämplig när den unge på grund av sitt beteende är i behov av vård och inte ger sitt samtycke. Det används dock i relativt liten omfattning, men ger en möjlighet till uppföljning. När det gäller de mindre barnen kan uppföljning endast ske med föräldrarnas samtycke. Möjligheter att skapa en modell för långvarig familjehemsvård Vid utgången av var drygt 8 100 barn placerade i familjehem. av dessa barn är placerade med föräldrarnas sam- tyckte enligt socialtjänstlagen. Statistiska uppgifter om långtidspla- cerade barn är dock inte fullständiga. konstaterar i rapporten (1995:8) att de långtidsplace- rade barnen utgör en relativt stor del av det totala antalet barn i familjehemsvård. Svensk familjehemsvård är starkt präglad av tanken om återförening mellan barn och föräldrar. Vartannat barn i familjehem har varit placerat , vart tredje . Sannolikheten för en återförening mellan barn och föräldrar minskar drastiskt om barnet inte flyttat från familjehemmet . Det är framför allt föräldrarnas vilja och förmåga att själva ta hand om sitt barn, som avgör om familjehemsvården skall fortsätta. Frågan om barnets fortsatta boende kopplas inte loss från frågan om föräldrarnas rehabilitering och bedöms helt fristående från föräldrarnas situation. Barn som växer upp i familjehem lever under speciella omständligg- heter genom att det inte är tydligt var de hör hemma. känner de att de hör hemma i familjehemmet och ibland upplever de sig ha till- hörighet både i sin ursprungsfamilj och i familjehemmet. Det finns forskning där barn själva fått komma till tals och beskriva hur de upplever sin familjetillhörighet. påpekar att det varken i socialtjänstlagen eller i LVU nämns något om hur ett ärende skall handläggas om en återförening mellan barn och föräldrar inte är möjlig. Inte heller finns tidsangivelser eller beskrivning av vilka omstän- digheter som kan föranleda en mer permanent placering. En placering övervägs var sjätte månad i socialnämnden, som tar ställning till om vården skall fortgå eller upphöra. Föräldrar kan också begära att få hem sitt barn. Avgörande för när och om vården kan upphöra är i praktiken ofta föräldrarnas vilja och förmåga att ta hand om barnet snarare än barnets behov och situation. I (6 kap. 8 §) finns bestämmelser som gör det möjligt att i vissa fall flytta över vårdnaden om ett familjehemsplacerat barn till familjehemsföräldrarna. Den bestämmelsen används dock sällan i praktiken. De skäl som angetts till detta är bl.a. att socialsekreterarna är osäkra när det gäller tillämpningen av reglerna i och att Vårdnadsöverflyttningar enligt 6 kap. 7, 8 och 9 §§ På uppdrag av har undersökt hur använder möjligheten att initiera en vårdnadsöver- flyttning för barn som bor i familjehem enligt 6 kap. . Undersökningen bygger på en totalundersökning av antalet prövningar om vårdnadsöverflyttningar åren 1997–1999. Ett 50-tal kommuner deltar dessutom i en vinjettundersökning. Slutligen har tio barn (unga vuxna) som fått nya vårdnadshavare och deras familjehems- föräldrar intervjuats om sina erfarenheter av vårdnadsöverflyttningen. Huvudresultaten är följande: Antalet vårdnadsöverflyttningar 1997–1999 är lika få som förra gången utredde frågan (1990–1994). I genom- snitt har närmare 50 ärenden om vårdnadsöverflyttningar enligt 7 eller 8 §§ prövats . Det kan jämföras med att 2 700 barn var placerade i familjehem . De allra flesta vårdnadsöverflyttningar görs med stöd av 6 kap. 8 § FB, det vill säga därför att barnet efter långvarig placering rotat sig i familjehemmet. Överflyttningar med stöd av 6 kap. 7 §, på grund av att de biologiska föräldrarna är olämpliga och att olämpligheten antas vara bestående, är mycket ovanliga (drygt fyra fall ). Den genomsnittliga vårdnadsöverflyttningen görs i familjehemmet och barnets genomsnittliga ålder är vid det tillfället . De flesta vårdnadsöverflyttningarna görs med de biologiska för- äldrarnas samtycke och så många som av ansökningarna bifalls i tingsrätten. Vinjettstudien där socialförvaltningarna fick bedöma tre fiktiva fall visar att förvaltningarna inte vill ansöka om vårdnadsöverflyttning utan de biologiska föräldrarnas samtycke. Ett av fallen avsåg en lång placering med utdragna konflikter med den biologiska för- äldern, vilket gjorde barnet otryggt. Hälften av de svarande förvalt- ningarna skulle i detta fall inte överväga att ansöka om vårdnads- överflyttning just på grund av konflikten. Det framgår inte av svaren om de undviker en vårdnadsöverflyttning utifrån barnperspektivet eller om de hindras utifrån en rädsla för att tingsrätten skall avslå ansökan. Uppföljande telefonintervjuer i 14 fall där ansökan om vårdnads- överflyttning inlämnats utan de biologiska föräldrarnas samtycke, visar att resultatet varit gott. Samtycke har ofta medgivits senare i processen. Flera av de intervjuade handläggarna förordar att man ska vara mindre rädd att ansöka om vårdnadsöverflyttningar i de fall konflikter finns. Trots att möjligheten till vårdnadsöverflyttning har funnits påpekar många av de svarande i vinjettstudien att de saknar kunskap och erfarenhet av att arbeta med vårdnadsöverflyttningar. Tio vårdnadsöverflyttade personer (18–) och deras familje- hemsföräldrar har intervjuats. Tre typer av fall utkristalliserar sig. Den största gruppen om sju barn märkte knappast att ett beslut om vårdnadsöverflyttning fattats. De uppfattade familjehemmet som sitt riktiga hem redan före beslutet. För den andra gruppen om två barn innebar vårdnadsöverflyttningen att de blev tryggare då rädslan att tvingas flytta upphörde. För båda dessa grupper känns det som att familjehemmet är en familj för livet. För en flicka innebar vård- nadsöverflyttningen en ökad utsatthet, då hon än mer utlämnades åt familjehemsföräldrarna, som hon inte kände sig omtyckt av. Kartläggningen visar sammanfattningsvis att möjligheten att flytta vårdnaden till familjehem utnyttjas mycket sällan. För av barnen som varit placerade i familjehem har vårdnaden inte flyttats. Att studera varför vårdnaden inte flyttas i de fallen har legat utanför ramen för denna kartläggning men det är en fråga av stort intresse. Denna undersökning handlar om vårdnadsöverflyttningar enligt 6 kap. . rörande barn placerade i familjehem. trädde ändringar i 6 kap. 7 och 8 §§ (FB) i kraft. Syftet med de nya reglerna var att stärka barnets rättsliga ställning. nya reglerna var bestämmelsen om att vårdnaden i vissa undantagsfall skulle kunna flyttas till familjehemsföräldrar hos vilka barnen rotat sig, om det uppenbart är bäst för barnet att vårdnaden flyttas över till dessa. Någon motsvarande bestämmelse fanns inte tidigare. Har ett barn stadigvarande vårdats och fostrats i annat enskilt hem än föräldrahemmet och är det uppenbart bäst för barnet att det rådanden för- hållande får bestå och att vårdnaden flyttas över till dem som har tagit emot barnet eller någon av dem, skall rätten utse denne eller dessa att såsom särskilt förordnad förmyndare utöva vårdnaden om barnet. (6 kap. 8 §) Bestämmelserna i 6 kap. 7 § är också av betydelse för denna undersökning om barn i familjehem, som får nya vårdnads- havare. I det lagrum ges rätten möjlighet att frånta föräldrar vårdnaden på grund av deras olämplighet som vårdnadshavare i de fall den kan antas leda till bestående fara för barnets hälsa eller utveckling. Om en förälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling, skall rätten besluta om ändring i vårdnaden. (6 kap. 7 §) Den tredje paragrafen som undersöks här är 6 kap. 9 § FB. Denna paragraf reglerar hur rätten skall tillgodose ett barns behov av ny vårdnadshavare när barnets ursprungliga vårdnadshavare avlider. Står barnet under vårdnad av båda föräldrarna och dör en av dem till- kommer vårdnaden den andre ensam. Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och dör denne, skall rätten på ansökan av den andre på anmälan av socialnämnden anförtro vårdnaden åt den andre föräldern eller, om det är lämpligare, åt en eller två särskilt förordnade förmyndare enligt 13 kap. 8 §. (6 kap. 9 §) De ärenden enligt 9 § som är av intresse för denna studie är de där barnet varit familjehemsplacerat för vårdnadshavarens bortgång. Dessa vårdnadsöverflyttningar presenteras i ett särskilt kapitel. har två gånger, 1990 och 1994, undersökt i vilken utsträckning ansöker om flyttning av vårdnaden från för- äldrar till familjehemsföräldrar. Den första studien, som avsåg , visade att ett 80-tal ärenden om vårdnadsöverflyttning enligt 6 kap. 8 § hade avgjorts paragrafen varit tillämplig. 35 ärenden hade avgjorts med stöd av 6 kap. 7 §. Studien som genomfördes avsåg perioden – . väcktes talan om vårdnads- överflyttning enligt 7 och 8 §§ vilket innebär en kraftig ökning jämfört med den första undersökningsperioden. är bilderna från bägge undersökningarna desamma. Barnen har varit placerade och oftast är man överens med föräldrarna om vårdnadsöverflyttningen. Ersättningen hade i de flesta fall fortsatt som tidigare.1 Denna undersökning, som gjorts på förfrågan från kommittén för översynen av Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU (S 1999:07), är en upprepning av de undersökningar som genom- fördes 1990 och 1994. Utöver kartläggning ingår en intervjustudie som efterfrågats av . Syftet med intervjuundersökningen är att få kunskap om familjehemsplacerade barn och familjehemsför- äldrars erfarenheter av vårdnadsöverflyttning. Undersökningen är gjord av enheten för Nationell Uppföljning och Utvärdering vid . har ansvarat för enkätundersökningarna. och har genomfört och sammanställt intervjuerna. Även har medverkat i arbetet som letts av enhetschef . Studiens uppläggning och genomförande För att öka jämförbarheten med tidigare studier har det formulär som användes vid de två tidigare undersökningarna stått modell för årets kartläggning. Nytt för är att vi bett socialförvaltningarna fylla i en enkät för varje ärende om vårdnadsöverflyttning som prövats istället för att som tidigare lämna information om samtliga ärenden på samma blankett. I enkäten efterfrågas vilket lagrum förvaltningen grundat sin an- sökan om vårdnadsöverflyttning på, om barnet är placerat enligt social- tjänstlagen (1980:620) SoL, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (1990:52), LVU eller lagen om stöd och service (1993:387), LSS. Andra frågor som belyses är andel bifall i tingsrätt, eventuella överklaganden, om ansökan gjorts med samtycke från vårdnadshavare och till vilka har planerat flytta vårdnaden. Information om barnets ålder vid överflyttning, placeringens längd vid flyttning och frågan om ersättning och stöd till nya vårdnadshavare efter vårdnads- överflyttning efterfrågas också (Bilaga 1). Enkäterna skickades till alla landets 501 socialförvaltningar. Svar inkom från 434 socialförvaltningar vilket ger en svarsfrekvens på 1 1995:8, Ovisshetens barn, sid. 65-71. Alla blanketter har inte besvarats helt och fullt. De statistiska redovisningarna bygger på antal korrekt ifyllda svar som finns för varje enskild fråga. Det gör att totalsumman i diagram och tabeller på enskilda frågor genomgående är lägre än det totala antalet blanketter med information om vårdnadsöverflyttning. Redovisningen av individenkäten är uppdelad i två avsnitt. I det första redovisas vårdnadsöverflyttningar prövade med stöd av 6 kap. 7 eller 8 §§ FB. I denna redovisning ingår också de 15 ärenden där uppgift om vilket lagrum stött sin ansökan på saknas. I det andra avsnittet redovisas ärenden enligt 6 kap. 9 § FB. Anledningen till denna uppdelning är att skälen för att ny vårdnadshavare utses är så pass olika. För att få information om hur handläggare inom ser på hinder och möjligheter med vårdnadsöverflyttningar konstruerades även en enkät med vinjetter (Bilaga 2). De tre vinjetterna är framtagna utifrån tidigare studier om familjehemsplacerade barn och vårdnads- överflyttningar. En av vinjetterna belyser en situation där det finns en konflikt mellan familjehemmet och en biologisk förälder. I det andra ärendet har det placerade barnet bott i familjehemmet och har obefintligt kontakt med sina biologiska föräldrar och det tredje handlar om ett litet barn till en mamma med grav utvecklingstörning. En generell fråga om användningen av vårdnadsöverflyttningar ingick också i denna enkät. skickades till 93 av landets socialförvaltningar (50 kommuner) tillsammans med individenkäten. Svarsfrekvensen på vinjettenkäten är . Se sidan 19. 2 Efter avslutad datainsamling inkom ytterligare tio svar. Dessa svar är inte med i bearbetningen av materialet. Vårdnadsöverflyttningar enligt 6 kap. 7 & 8 §§ FB. 73 kommuner med erfarenhet av sammanlagt 153 prövningar om vårdnadsöverflyttning 73 kommuner av landets 289 kommuner har – ansökt om prövning av något ärende om vårdnadsöverflyttning enligt 6 kap. 7 eller 8 §§ FB. Sammanlagt har 153 sådana ärenden om vårdnadsöverflyttningar prövats under perio- den. De kommuner som har störst erfarenhet av detta är: Då det handlar om så få vårdnadsöverflyttningar totalt finns inte grund för att närmare analysera varför vissa kommuner genomför vårdnads- överflyttningar och inte andra. I vissa kommuner har en stor syskon- skara fått nya vårdnadshavare och det räcker för att den kommunen skall hamna högt på listan över kommuner som använder vårdnads- överflyttningar. En mycket låg andel av de långa familjehemsplaceringarna leder till vårdnadsöverflyttning Antalet långvariga familjehemsplaceringar i landet har minskat . hade drygt 5.500 barn varit placerade och ca 3.700 hade varit placerade . Motsvarande var ca 4.200 och ca 2.700.4 Även om trenden pekar mot färre långvariga placeringar är det många barn som 3I kommuner markerade med en * har inte samtliga stads-/kommundelar svarat. I har 17 av 18 stadsdelar svarat. I 19 av 21 och i har 9 av 11 stadsdelar besvarat enkäten. I har 11 av de 15 kom- mundelarna svarat. För , och saknas ett svar vardera men i dessa fall är det en central och kommunövergripande enhet som inte svarat. Det troliga för dessa kommuner är att svaren är fullständiga då alla kommundelar svarat på enkäten. 4Socialstyrelsen, EPC. under en stor del av sin barndom bor och lever utanför den biologiska familjen. Ändå har bara 153 barn, ungefär 50 barn , på ett aktivt ingripande från fått nya vårdnadshavare . Det motsvarar av de barn som varit placerade av de som varit placerade . Vad utmärker ärenden om vårdnadsöverflyttning? I nedanstående diagram ges en kort profil av de 153 ärenden som lett till prövning om vårdnadsöverflyttning enligt 7 eller 8 §§. Bortfallet på enskilda frågor redovisas inte varför totalsumman inte alltid uppgår till 153. De enskilda frågorna presenteras närmare i senare avsnitt. Beskrivning av ärenden som lett till vårdnadsöverflytt- ningar enligt 6 kap. 7 eller 8 §§ FB. Antal exklusive bortfall. Med s am tycke U tan s am tycke Bifall i tings rätt Avs lag i tings rätt iljehem utom s läkt Um gänge m . s am förs tånd U m gänge m . dom Um gänge m . annan lös n Ers ättning s om tidigare Enbart om kos tnad Ers ättning har upphört Vårdnadsöverflyttning sker oftast med stöd av 6 kap 8 § FB