sou · GOB3110 · 2001-01-01 00:00:00 — Med fel enligt försäkringen avses avvikelse från fackmässigt godtagbar standard vid den tid då arbetet utfördes. En byggfelsförsäkring skall omfatta En byggfelsförsäkring skall omfatta fel eller skador som anmäls inom fel eller skador som anmäls inom efter det att byggnadsarbetet efter det att byggnadsarbetet godkänts vid en av försäkringsgiva- godkänts vid en av försäkringsgiva- ren angiven besiktning. ren angiven besiktning eller bygg- nadsarbetena annars ansetts av- En byggfelsförsäkring skall innehålla villkor om att den gäller även om byggnaden övergår till ny ägare. Beträffande en- eller tvåbostads- hus skall det förutom byggfelsför- säkring också finnas en betryggan- de säkerhet för att arbete som avses i 51 § konsumenttjänstlagen (1985:716) utförs och att bygg- nadsdelar som avses i 48 § konsu- mentköplagen (1990:932) levereras i enlighet med vad den näringsidka- re som skall svara för arbetet eller leveransen har åtagit sig i avtal med en konsument. Säkerheten skall omfatta situa- tioner när näringsidkaren, i fall som avses i 21 § andra stycket och 29 § konsumenttjänstlagen eller 13, 28, och 29 §§ konsumentköplagen, inte inom skälig tid vidtar åtgärd för att fullgöra sitt åtagande. Sä- kerhet enligt denna paragraf får inte förenas med självrisk Villkor om inskränkningar i försäkringshavarens rätt till ersättning. En byggfelsförsäkring får, utöver vad som följer av 5–7 §§, inte inne- vad som följer av 5–7 §§, inte inne- hålla villkor som inskränker försäk- hålla villkor som inskränker försäk- ringshavarens rätt till ersättning för ringshavarens rätt till ersättning för fel och skador som skall omfattas fel och skador som skall omfattas av försäkringen enligt 2 och 3 §§. enligt 2–3 a §§. En byggfelsförsäkring skall inne- hålla villkor som säkerställer att ersättning för kostnad enligt 2 § används för att avhjälpa felet eller skadan på ett tillfredsställande sätt. En byggfelsförsäkring skall inne- hålla villkor som säkerställer att ersättning för kostnad enligt 2 § används för att avhjälpa felet eller skadan på ett tillfredsställande sätt. Vad som sägs i första stycket gäller också säkerhet enligt 3 a §. En byggfelsförsäkring får innehålla En byggfelsförsäkring får innehålla 1. kostnader för fel som vållats av 1. kostnader för fel som vållats av den som är byggnadens ägare eller den som är byggnadens ägare eller av hans anställda ersätts endast om av hans anställda ersätts endast om felet har vållats även av någon an- felet har vållats även av någon an- nan eller om det annars finns sär- nan eller om det annars finns sär- skilda skäl för det, skilda skäl för det, 2. kostnader inte ersätts i den mån 2. kostnader inte ersätts i den mån ansvaret för felet eller skadorna ansvaret för felet eller skadorna omfattas av ett i avtal lämnat ga- omfattas av ett enligt 60 § andra rantiåtagande, såvida det inte visas att den ansvarige inte kan fullgöra (1985:716) eller i avtal lämnat ga- rantiåtagande, såvida det inte visas att den ansvarige inte kan fullgöra sitt åtagande eller, i fråga om avtal mellan näringsidkare och konsu- ment, garantiåtagandet inte full- görs inom skälig tid, 3. ägaren skall svara för en viss 3. ägaren skall svara för en viss I fråga om en- eller två- bostadshus får självrisk för bygg- felsförsäkring uppgå till högst ett halvt prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Villkor som anges i första styck- et 1 får, vad beträffar en- och två- bostadshus, även avse en tidigare En byggfelsförsäkring får innehålla villkor om att försäkringsgivarens ansvar för fel och skador är begränsat till ett visst belopp per byggnad (försäkringsbelopp) och till ett visst belopp för samtliga av försäkringsgi- varen under ett kalenderår utfärdade byggfelsförsäkringar (gemensamt försäkringsbelopp). Vid byggfelsförsäkring för en- eller tvåbostadshus skall försäk- ringsbeloppet motsvara minst kost- naderna för de åtaganden som omfattas av försäkringen enligt 1 § med hänsyn tagen till penningvär- dets förändring. Säkerhet som avses i 3 a § skall uppgå till minst tjugo procent av det avtalade priset för den försäk- rade leveransen eller byggnadsåt- gärden. Villkor om försäkringsgivarens övertagande av rätt till ersättning inne- En byggfelsförsäkring eller säker- hålla villkor om att het skall innehålla villkor om att 1.en försäkringsgivare, som betalat ut ersättning på grund av försäkringen, övertar den rätt till ersättning som ägaren kan ha mot den som på grund av avtal eller eget vållande eller på annan grund är ersättningsskyldig med anledning av felet eller skadan och som inte ägaren själv tar i anspråk, 2.byggnadens ägare inte får till nackdel för försäkringsgivaren genom avtal avsäga sig den rätt till ersättning som tillkommer honom enligt avtal eller allmänna skadeståndsrättsliga bestämmelser. ringshavaren får, efter det att för- ringshavaren får, efter det att för- säkringen tecknats, inte träffa avtal säkringen tecknats, inte träffa avtal som medför att försäkringsvillkoren som medför att försäkringsvillkoren inte längre uppfyller kraven på en inte längre uppfyller kraven på en innehåll enligt denna lag. Rätt att teckna försäkring En försäkringsgivare får inte vägra en näringsidkare som enligt 1 § är skyldig att ha byggfelsförsäkring att teckna en sådan försäkring, om för- En försäkringsgivare får inte vägra att teckna en byggfelsförsäkring, om försäkringsgivaren marknadsför sådana försäkringar. dock vägras om det med hänsyn till skaderisken eller någon annan sär- dock vägras om det med hänsyn till skild orsak finns skäl till detta. skaderisken eller någon annan sär- skild orsak finns skäl till detta. Vad som sägs i första stycket gäller också säkerhet som anges i 3 a §. Om en försäkringsgivare i strid mot Om en försäkringsgivare i strid mot byggfelsförsäkring, skall domstol på yrkande av näringsidkaren för- på yrkande av den som begärt att få klara att denne har rätt att teckna teckna sådan försäkring förklara att denne har rätt att teckna försäkring- Motsvarande gäller i fråga om säkerhet enligt 3 a §. Byggfelsförsäkrings villkor för byggstart Att byggnadsarbetet inte får påbör- Att byggnadsarbetet inte får påbör- jas förrän ett bevis om byggfelsför- jas förrän ett bevis om byggfelsför- säkring har företetts för den eller de säkring och säkerhet har företetts för den eller de nämnder som full- uppgifter inom plan- och bygg- plan- och byggnadsväsendet, fram- går av 9 kap. 12 § plan- och bygg- (1987:10). lagen (1987:10). Denna lag träder i kraft den1 . Äldre föreskrifter skall tillämpas om bygganmälan enligt 9 kap. 2 § (1987:10) skett före ikraftträdandet. Vårt huvudsakliga uppdrag är enligt regeringens direktiv från den 24 sep- tember 1998 (Dir 1998:80) att överväga hur konsumentskyddet vid små- husentreprenader skall vara utformat i fortsättningen. I detta ingår att överväga dels hur konsumenten kan tillförsäkras ett heltäckande avtals- skydd, dels hur det kan garanteras att säljares respektive entreprenörers skyldigheter mot konsumenten fullgörs. Direktiven i sin helhet finns in- tagna i bilaga 1. Genom tilläggsdirektiv (Dir 1999:111), se bila- ga 2, gav regeringen oss i uppdrag att även överväga hur konsumentskyd- det skall vara utformat vid avtal om om- och tillbyggnad av småhus samt att undersöka om lagen (1993:320) om byggfelsförsäkring är ändamålsen- lig till sin utformning. Utöver regelbundna sammanträden med utredningens sakkunniga och ex- perter har den särskilde utredaren och sekreteraren sammanträffat med två av experterna och fått ytterligare information om verksamheten i dels Sve- riges , dels Byggnadsgaranti och dess norska systerbolag, Bygningsgaranti. De har också samtalat med kanslichefen för den s.k. , . Vidare har sekretariatet haft kontakt med och samlat in material från för- säkringsgivare som antingen meddelar byggfelsförsäkring en- ligt lagen om byggfelsförsäkring eller ställer ut säkerheter för fullgörande av avtal med anknytning till byggbranschen. Resultatet av detta redovisas i avsnitt 5. Sekretariatet har även hämtat in material från övriga nordiska länder, ett antal andra länder i samt om de där rådande förhållan- dena och rättsreglerna inom de områden som har behandlats inom utred- Den bedömningen har gjorts att materialet inte är av sådant intres- se att det finns skäl att redovisa det i betänkandet. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 45 2Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer Många avtalsförhållanden utmärks av att parterna inte är jämbördiga. Det kan gälla små företag i förhållande till större eller enskilda företag i för- hållande till staten eller kommun i fråga om sådan verksamhet som ligger utanför myndighetsutövningens område. I de flesta fall är det dock fråga om enskilda privatpersoners (konsumenters) förhållande till någon som yrkesmässigt bedriver viss näringsverksamhet (näringsidkare). Det är des- sa konsumentförhållanden som närmare skall belysas här. Särskilda regler som syftar till att ge konsumenten en ställning som är mer jämbördig med näringsidkaren har i princip saknats i svensk rätt . Huvudproblemet vad gäller konsumentskyddet är de styrkeskillnader som råder mellan konsumenter och näringsidkare på marknaden. Dessa skillnader kan förklaras på olika sätt. En förklaring är att en konsument vanligen träffar avsevärt färre avtal än en näringsidkare. Han eller hon har därför betydligt mindre vana av en avtalssituation. Särskilt tydligt blir detta vid sådana typer av avtal som konsumenter som regel träffar ytterst sällan, t.ex. köp av bil och fastighet. Andra skillnader är att jämfört med konsumenter har näringsidkare vanligen större tillgång till sakkunskap och information om de varor och tjänster som är aktuella. I många fall råder även en ojämlikhet i fråga om parternas ekonomiska möjligheter. Vidare har näringsidkare vanligen stör- re kunskaper än konsumenterna om de regler som gäller för konfliktlös- ning och liknande.1 har avtalsförhållanden mellan två parter reglerats enbart av allmänna regler som gällt lika för alla. Vid tillämpningen av dessa reg- ler saknar det betydelse vilka parterna är. Det spelar således ingen roll om den ene parten är underlägsen den andre. Det tas inte heller någon hänsyn 1 , Konsumentskyddets former, 1995, s. 14. 46 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer till vilken typ av avtal det är fråga om. Det får t.ex. till följd att bedöm- ningen av om ett avtalsbrott är väsentligt och därmed berättigar till häv- ning i huvudsak skall ske på samma sätt och med samma utgångspunkter oavsett om det gäller hyra av fast egendom eller köp av lös egendom. Utgångspunkten innan konsumentlagstiftningen kom in i bilden var således att sociala förhållanden inte skulle tillmätas någon betydelse vid tillämpningen av allmänna avtalsrättsliga grundprinciper. Inom några rätts- områden, t.ex. avbetalningsköp, hyra och arrende, tedde detta sig emeller- tid otillfredsställande och ledde därför första årti- onden till införandet av särskilda, tvingande bestämmelser. Något mer allmänt genomslag fick dock inte detta socialt inriktade synsätt. Statens intresse för övergripande konsumentfrågor började växa fram . Det var till en början inriktat på att med en ökad konsu- mentupplysning söka hjälpa konsumenterna att utnyttja sina resurser på bästa sätt. senare del kom den statliga verksamheten att mer inriktas mot provning av och upplysning om varor.3 Den välståndsutveckling som skedde ledde dels till ett ökat utbud av varor och tjänster, dels till att konsumenternas köp- kraft ökade. Som en följd av detta sågs också en kraftigt ökad marknadsfö- ring som riktade sig till konsumenterna. Utvecklingen medförde även att konsumenternas möjlighet att överblicka en allt mer komplex marknad minskade. Detta kan ses som en förklaring till att konsumenternas roll på marknaden kom att få ökad uppmärksamhet. Behovet av att genom lag- stiftningen stärka konsumenternas ställning blev allt större. Lagstiftnings- arbetena påbörjades och resulterade i in- rättandet av , och Marknads- rådet (senare ). Arbetet ledde också till ett antal olika konsumentlagar. Som exempel kan nämnas lagen om förbud mot oskäliga avtalsvillkor (1971), hemförsäljningslagen (1971), konsument- köplag samt marknadsföringslagen (1975).4 Konsumentskyddet konsumentköplag (1973:877) byggde på reglerna i den då gällande köplagen. Lagen skulle vara ett civilrättsligt komplement till marknadsföringslagen och lagen om förbud mot oskäliga avtalsvillkor. Utifrån köplagens systematik angavs konsument- köplag vissa grundläggande minimirättigheter som en konsument alltid skulle ha när han köpte varor av en näringsidkare. Tanken var inte att ska- pa en fullständig reglering av alla frågor rörande konsumentköp. I den mån reglering saknades skulle den allmänna köplagen tillämpas.5 2Bertil i till , 1988, s. 14 f. 3Prop 1994/95:140 s. 4 f. 5Prop 1973:138 s. 110 ff. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 47 tillkom bl.a. KTjL. hade de civilrättsliga reglerna nästan enbart tagit sikte på konsumenters köp av varor. Vad gäller tjänster fanns endast inom vissa speciella områden lagstiftning av konsu- mentskyddskaraktär. Ett exempel var den alltjämt gällande konsumentför- säkringslagen (1980:38). KTjL skilde sig års konsumentköplag främst genom att det inom konsumenttjänstområdet inte fanns någon motsvarighet till den all- männa köplagen att falla tillbaka på. Den innehåller därför en mer full- ständig lagreglering än den första KKL. Tanken var att ta upp flertalet av de frågor av praktisk betydelse som kan uppstå i samband med ett avtal om en konsumenttjänst. KTjL gäller tjänster som en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksam- het utför åt konsumenter. De tjänster som omfattas avser arbete på dels lösa saker dels fast egendom och byggnader. Arbete som innebär uppfö- rande av byggnad för bostadsändamål och annat arbete som den som upp- för sådan byggnad utför undantogs dock från lagens ursprungliga tillämp- ningsområde. Som skäl härför hänvisades i förarbetena till det arbete som pågick inom ramen småhusköpsutredning (Ju 1983:3).7 Lagen innebär bl.a. en skyldighet för näringsidkare att samråda med konsumenten och att avråda denne från tjänster som inte skulle kunna vara till nytta för honom eller henne. Det slås också fast vilka rättigheter en konsument skall ha om en tjänst utförs felaktigt eller . Lagen bygger på följande grundtankar. 1.Den skall tillhandahålla lösningar för vanligt förekommande situationer som ofta förbises eller i övrigt lämnas oreglerade när parterna sluter avtal. Exempel på sådana situationer är uppdragets omfattning och in- nebörd, arbetets utförande och priset för tjänsten. 2.Konsumenterna skall skyddas mot ekonomiska förluster som uppstår till följd av försummelser som näringsidkaren gjort sig skyldig till eller andra oväntade händelser. Med detta avses t.ex. ett skydd i form av rätt till skadestånd vid fel hos tjänsten eller dröjsmål samt en möjlighet till avbeställning. 3.Det skall råda en rimlig balans mellan parterna. Detta bör bl.a. ta sig uttryck i att det slås fast att näringsidkaren bör ställa sin sakkunskap till konsumentens förfogande. Det är emellertid också viktigt att näringsid- karens berättigade intressen, av t.ex. säkerhet för att konsumenten full- gör sina förpliktelser, tillgodoses. Den fortsatta utvecklingen har inneburit att skyddet för konsumenter i olika situationer successivt har stärkts . 6Prop 1984/85:110 s. 25 48 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer infördes t.ex. en ny konsumentköplag 1990 och betydande ändringar gjor- des i andra lagar, t.ex. KTjL. har också Sveri- ges anslutning till EU kommit att påverka svensk konsumenträtt. På vissa punkter har ändringar måst ske för att de svenska reglerna inte skall strida mot regler om handelshinder.9 konsumentköplag skiljer sig från sin föregångare genom att den är tänkt att vara en fullständig reglering av konsumentköpen. Den in- nebar även nyheter på flera områden. I den följande framställningen skall vissa av dessa regler redovisas närmare. Reglerna i KKL och KTjL är föremål för en översyn inom . Det är de förslag som Utredningen om konsu- menträttsliga frågor lämnade i sitt betänkande Nya konsumentregler som just nu behandlas (SOU 1995:11). Avsikten är att regeringen skall över- lämna en lagrådsremiss . Genom den utveckling som lagstiftningen har genomgått sedan 1970- talets början har bedömningen av olika avtalsförhållanden tillförts en yt- terligare dimension då parternas sociala och ekonomiska ställning har kommit att få en ökad betydelse. talar i det sammanhang- et om framväxten av en social civilrätt.10 Om man skulle sammanfatta de grundläggande tankarna bakom kon- sumentskyddslagstiftningen så kan följande sägas. Lagstiftningen skall ge ett skydd åt privatpersoner som ingår avtal för egen räkning. Sådana per- soner antas vara i underläge gentemot den näringsidkare som är deras av- talspart. Underläget beror dels på ekonomiska skillnader, dels på konsu- mentens bristande erfarenhet och kunskap. Dessa förhållanden gör att kon- sumenterna behöver skydd mot ekonomiska risker, risker för personskada, oskälig prissättning, oskäliga avtalsvillkor och otillbörlig marknadsföring. De skall tillförsäkras att avtalets innebörd görs klar för dem och i händelse av tvist skall reglerna underlätta för dem att kunna komma till sin rätt. Tanken är att denna typ av regler också är till fördel för seriösa näringsid- kare.11 I detta avsnitt ges en kortfattad redogörelse för vissa huvuddrag i kon- sumentskyddslagstiftningen. Särskild uppmärksamhet kommer att riktas mot utformningen av KKL och KTjL. En beskrivning skall också göras av de riktlinjer som ligger till grund för dagens konsumentpolitik. I det sam- manhanget kommer även förhållandet till EU på konsumentskyddsområdet att behandlas. 9Lena , s. 19 10Bengtsson, s.16 f. Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 49 2.2Huvuddrag i dagens konsumentskyddslagstiftning Lagstiftningen inom konsumentskyddsområdet består av två delar. Den ena utgörs av den marknadsrättsliga regleringen. Denna är av kollektivt slag och syftar till att skydda konsumenterna som grupp. Skyddet utgörs framför allt av regler som syftar till att motverka otillbörlig marknadsfö- ring och oskäliga avtalsvillkor. Den andra grenen av konsumentlagstift- ningen består av civilrättsliga regler. Dessa skall, vid tvist mellan nä- ringsidkare och konsument, ge den enskilde konsumenten ett rimligt skydd. Detta kan ske genom att oskäliga avtalsvillkor underkänns eller jämkas med stöd av generalklausulen i 36 § avtalslagen. Det kan också ske med stöd av den särskilda konsumentskyddslagstiftning som, inom vissa sakområden, ställer upp tvingande regler till konsumentens förmån. På så vis motverkas förekomsten av avtal som för konsumenten innehåller sämre villkor än de tvingande reglerna anger. Som nämndes inledningsvis finns det enstaka exempel på skyddsbe- stämmelser för underlägsna avtalsparter av såväl civil- som marknads- rättsligt slag redan i lagstiftning , se t.ex. avtalslagen och lagen om avbetalningsköp. Som också har framgått ovan uppkommer emellertid inte någon egentlig konsumentskyddslagstiftning förrän . Under de decennier som gått har rättsom- rådet varit i stark tillväxt. Frågan är då vilka gemensamma drag som kan urskiljas för konsumentlagstiftningen. I flertalet svenska konsumentlagar saknas en definition av begreppet kon- sument. I stället förekommer olika typer av beskrivningar, som t.ex. i KKL där det sägs att det skall vara fråga om köp som en konsument gör huvudsakligen för enskilt ändamål. Samma uttryck används i KTjL och konsumentförsäkringslagen. I 2 § distansavtalslagen finns däremot en ut- trycklig definition. Enligt den skall med konsument förstås en fysisk per- son som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför närings- verksamhet. Det är för övrigt samma definition som används i 2 § lagen (1994) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. I förarbetena till den sistnämnda lagen lämnades en redogörelse för konsumentbegreppet i svensk rätt i relation till EG-direktivet om oskäliga 12 , Den nya konsumentskyddslagstiftningen, 1990, s. 7 f. 50 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer villkor i konsumentavtal (93/13/EEG). I den svenska översättningen av artikel 2 b i direktivet definieras uttrycket konsument som ...en fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som faller utanför hans näring eller yrke.13 Regeringen föreslog att begreppet konsument skulle definieras på samma sätt som i direktivet. Ett undantag gjordes för kravet på att hand- landet skulle ligga utanför personens yrke. Det kriteriet ansågs alltför be- gränsande och den svenska definitionen är därför något vidare eftersom den endast kräver att det är fråga om en fysisk person som handlar huvud- sakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet.14 I det nämnda lagstiftningsärendet togs frågan om ett enhetligt kon- sumentbegrepp upp. Regeringen pekade på att inte heller den gällande terminologin var enhetligt och menade att detta inte hade lett till några större negativa konsekvenser. Frågan om en enhetlig definition borde där- för övervägas i ett annat sammanhang.15 Den bristande överensstämmelsen vad gäller konsumentbegreppet har, såvitt vi har kunnat se, inte lett till några större olägenheter. Ett uttryck som skillnaderna kan ta sig är emellertid att uppfattningen i frågan om det kan krävas att det är synbart för en näringsidkare att han har att göra med en konsument kan variera. Något sådant krav tycks EG-direktivet inte ställa. Även om det av t.ex. förarbetena till KKL finns stöd för att det skulle finnas ett synbarhetskrav i svensk rätt så innebär det en begränsning av lagens tillämpningsområde och skulle i så fall stå i strid med EG- direktivet. Slutsatsen skulle därför vara att något sådant krav inte ställs.16 2.2.3Näringsidkarens ansvar för marknadsföring och avtalsvillkor En bärande tanke inom konsumentlagstiftningen är att konsumenterna skall tillförsäkras en riktig och, så långt möjligt, fullödig information så att han eller hon har ett bra underlag för att fatta rationella beslut. Konsu- menten skall inte heller behöva riskera att de varor och tjänster som han eller hon förvärvar inte är användbara för sitt huvudsakliga ändamål. Mål- sättningen är att ge konsumenterna möjlighet att effektivt kunna utnyttja sina resurser.17 13Prop 1994/95:17 s. 30 ff. 16Prop 1989/90:89 s. 60 och /95:17 s. 32 17Prop 1994/95:123 s. 35 f. och prop 1994/95:140 s. 6 Konsumentskyddets huvuddrag och riktlinjer 51 Marknadsföringslagen (1995:450) utgår från en generalklausul (4 §) som ställer upp allmänna krav på marknadsföringen, varvid det bl.a. anges att den skall överensstämma med god marknadsföringssed och även i öv- rigt vara tillbörlig mot såväl konsumenter som näringsidkare. Det sägs också att näringsidkare i samband med marknadsföring skall lämna in- formation som är av särskild betydelse ur konsumentsynpunkt. Informationsskyldigheten bottnar i en tanke om att det åligger närings- idkarna att själva lämna tillräcklig information om sina produkter. Det uppkommer då vissa avvägningsproblem mellan konsumenternas intresse av information och näringsidkarens önskemål om att på ett effektivt och inte alltför kostnadskrävande sätt kunna föra ut sitt budskap. Tyngande informationsålägganden kan också ha en negativ inverkan på konkurren- sen näringsidkare emellan.19 Generalklausulen kompletteras med särskilda regler med konkreta för- bud mot och krav på vissa marknadsföringsåtgärder. Överträdelser av marknadsföringslagens bestämmelser sanktioneras genom bl.a. vite, ska- destånd och s.k. marknadsstörningsavgift.20 Marknadsföringslagens informationsskyldighet kompletteras med ett utökat civilrättsligt ansvar även för uppgifter som näringsidkaren lämnar före ingåendet av ett avtal.