sou · GOB321d3 · 2001-01-01 00:00:00 — 4.dem som genom krigsfrivilligavtal eller annat avtal åtagit sig att tjänstgöra frivilligt i befattningar i Försvarsmaktens krigsorga- nisation, de är tjänstgöringsskyldiga, 5.anställda i utlandsstyrkan i Försvarsmakten, när de tjänstgör utomlands. Är i krig gäller lagen enligt 2 § även för 1.alla, som utöver vad som följer av 1 §, är tjänstgöringsskyldiga i Försvarsmakten, 2.polismän som utan att vara tjänstgöringsskyldiga i Försvars- makten är skyldiga att delta i försvar, 3.skyddsvakter och skyddsområdesvakter som förordnats med stöd av lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anlägg- ningar m.m., 4.alla som annars vistas vid avdelningar av Försvarsmakten, när avdelningarna är i fält eller verkar under liknande förhållanden, 5.medlemmar av den organiserade motståndsrörelsen. Regeringen får förordna att lagens 2 § skall tillämpas även när krigsfara eller vissa andra utomordentliga förhållanden råder (3 §). Lagen gäller vidare även för krigsfångar, krigsdeltagare som har internerats vid krig under vilket är neutralt samt för utlänningar som vistas bland krigsfångar eller internerade krigs- deltagare för att utöva sjukvård eller andlig vård (5 §). Utanför lagens tillämpningsområde faller t.ex. de som - utan att träffas av uppräkningen i 1 och 2 §§ - tjänstgör inom den civila delen av totalförsvaret med ett anställningsavtal, annat avtal och/eller allmän tjänsteplikt som grund, dvs. de som inte är ian- språktagna med civilplikt. De som omfattas av lagen benämns i denna disciplinansvariga (7 §). Utgångspunkten för när disciplinansvar aktualiseras anges i 8 §. Här stadgas att en disciplinansvarig som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad han eller hon på grund av instruktio- ner, förmäns eller andra chefers order eller i övrigt skall iaktta i tjänsten skall åläggas disciplinpåföljd. Dock skall påföljd inte åläggas om förseelsen bedöms som ringa. Om en disciplinansvarig kan antas ha begått en disciplinför- seelse och han eller hon genom sitt förfarande skäligen kan miss- tänkas även ha gjort sig skyldig till brott, skall han eller hon anmälas till åtal för brottet (16 §). Enligt 17 § behöver dock inte åtalsanmälan göras i fråga om 1.brott för vilka svårare straff än böter inte föreskrivs, 2.följande brott i , nämligen ofredande, snatteri, egenmäktigt förfarande, bedrägligt beteende, undandräkt, olovligt förfogande, olovligt brukande, svikande av försvarsplikt, lyd- nadsbrott och rymning. Åtalsanmälan skall emellertid alltid göras, om 1.brottet riktar sig mot någon utanför den organisation där den misstänkte tjänstgör, 2.målsäganden har förklarat att han eller hon avser att föra talan om enskilt anspråk eller 3.det finns skäl att anta att påföljden inte kommer att stanna vid böter. När åtgärder vidtagits för att åtal skall väckas får ett disciplin- ärende inte inledas eller fortsättas (18 §). Disciplinpåföljderna är varning, extratjänst, löneavdrag och ute- gångsförbud (10 §). Varning innebär att den felande erinras om att han eller hon för framtiden skall iaktta sina skyldigheter i tjänsten (11 §). Extratjänst innebär att den felande vid högst fem tillfällen utöver den vanliga tjänsten skall utföra handräckning eller någon annan särskild uppgift. får högst tas i anspråk för uppgiften. Om extratjänsten inte avser annat än jour- eller beredskapstjänstgöring, får dock tiden fram till den vanliga tjänstens början tas i anspråk. Extratjänsten får inte vara sådan att den inverkar skadligt på den disciplinansvariges hälsa eller tjänstbarhet (12 §). Löneavdrag får bestämmas till och innebär avdrag på dagersättning eller motsvarande ersättning. Om något sådant avdrag inte kan göras, skall den felande betala ett belopp som motsvarar avdraget. För den som erhåller dagersättning skall löneavdraget motsvara dagersättningen utan tillägg. För övriga skall löneavdraget bestämmas till en viss andel av utgående ersättning. Andelen skall utgöra högst en fjärdedel av ersättningen per dag. Avdraget får dock inte understiga ett belopp som motsva- rar dagersättning utan tillägg (13 §). Utegångsförbud innebär förbud för den som är förlagd inom ett kasernområde, läger eller motsvarande område att , minst en och , på fritid vistas utanför det område som är upplåtet åt en viss avdelning eller utanför en del av ett sådant område. För den som är förlagd ombord på ett fartyg skall utegångsförbudet avse förbud att lämna fartyget (14 §). En dags utegångsförbud motsvaras, enligt lag- texten, av två dagars löneavdrag. Löneavdrag får åläggas tillsammans med utegångsförbud, om det krävs med hänsyn till ordningen inom den verksamhet där disciplinförseelsen har begåtts. 17.3.3Handläggning av disciplinärenden - beslutanderätt m.m. Bestämmelser om förfarandet i disciplinärenden ges såväl i LDT som i förordningen (1995:241) om disciplinansvar inom totalför- svaret, m.m. (FDT) Reglerna innebär i huvudsak följande. En utgångspunkt är att handläggningen skall ske skyndsamt. Muntligt förhör - om möjligt med förhörsvittne närvarande - skall som regel hållas med den disciplinansvarige. Även andra personer, t.ex. den som anmält förseelsen, kan höras muntligen eller skriftligen. Protokoll skall föras över förhören. Innan saken avgörs skall den disciplinansvarige få del av vad som framkom- mit under utredningen och ges tillfälle att yttra sig över det, om det inte är uppenbart obehövligt. Ett beslut i ett disciplinärende skall grundas på vad som kommit fram under utredningen och bl.a. innehålla uppgifter om påföljd, skäl för beslutet, vem som fattat beslutet och, i förekommande fall (se strax nedan), auditö- rens yttrande samt hur beslutet överklagas. Utredningen leds av den som har rätt att besluta i ärendet. Sär- skild förhörsledare - som skall vara lägst kompanichef om den hörde tjänstgör vid Försvarsmakten - kan anlitas. Beslut i disciplinärenden skall enligt huvudregeln fattas där den disciplinansvarige tjänstgör eller har tjänstgjort. I fråga om dis- ciplinansvariga som tjänstgör eller har tjänstgjort hos bolag, före- ningar eller andra enskilda prövas frågor om disciplinansvar av (). Inom Försvarsmakten skall frågor om disciplinansvar prövas av chefen för det förband eller den enhet av annat slag där den disciplinansvarige tjänstgör, såvida chefen har lägst överstes eller kommendörs tjänstegrad (Försvarsmakten kan ta beslut om att chefer med lägst överste- löjtnants eller kommendörkaptens grad ges rätt att pröva dis- ciplinärenden vid förbandet). Chef med beslutanderätt i disciplin- frågor kan delegera denna rätt till lägst kompanichef, eller mot- svarande, inom förbandet eller enheten i de fall då förfarandet inte kan antas utgöra brott, förseelsen har erkänts och förseelsen inte bör medföra svårare påföljd än varning, extratjänst, eller ute- gångsförbud i . Dessa ärenden kallas ibland kom- panichefsärenden, medan de som inte kan delegeras benämns förbandschefsärenden. Ärenden som prövas av andra myndig- heter än Försvarsmakten, av kommuner eller av landsting skall prövas av chefen för den organisatoriska enhet där den disciplin- ansvarige tjänstgör eller har tjänstgjort eller av annan högre chef. Innan en disciplinpåföljd beslutas skall - utom i kompani- chefsärendena och ärenden av motsvarande beskaffenhet på den civila sidan - yttrande inhämtas från en auditör. En auditör är en jurist - inte sällan domare till yrket - som förordnas av Försvar- smakten eller av , beroende på inom vilken del av försvaret han eller hon skall tjänstgöra. Audi- tören är medansvarig för de beslut som fattas på hans eller hennes tillstyrkan. Auditören har också till uppgift att generellt utöva till- syn över handläggningen av disciplinärenden och utbilda totalför- svarets handläggare i sådana frågor. Ett beslut om disciplinpåföljd skall verkställas möjligt efter det att beslutet vunnit laga kraft. Om det behövs av hänsyn till ordningen inom den verksamhet där disciplinförseelsen begåtts eller av någon annan särskild anledning, får det i beslut om extratjänst eller utegångsförbud bestämmas att beslutet skall verkställas trots att det inte vunnit laga kraft. Ett beslut om extratjänst eller utegångsförbud får alltid verk- ställas , om den disciplinansvarige skriftligen begär det. Utegångsförbud skall omvandlas till löneavdrag om den dis- ciplinansvariges tjänstgöringsskyldighet upphört innan verkstäl- lighet kunnat ske. Härvid skall en dags utegångsförbud anses motsvara två dagars löneavdrag. Extratjänst däremot bortfaller i den del det inte kunnat verkställas. Om löneavdrag inte kan verkställas och den disciplinansvarige inte betalar motsvarande belopp drivs detta in enligt de bestäm- melser som gäller för uppbörd och indrivning av böter. Obetalda belopp får dock aldrig omvandlas till ett fängelsestraff. Ett beslut i ett kompanichefsärende kan på begäran av en dis- ciplinansvarig omprövas av den chef som delegerat beslutande- rätten till kompanichefen, dvs. som regel förbandschefen. Förbandschefs beslut - oavsett om beslutet rör ett kompani- chefsärende eller är ett ursprungligt beslut - kan överklagas till domstol. Detsamma gäller beslut i disciplinärenden som tagits av annan myndighet än Försvarsmakten, eller av en kommun eller ett landsting. Rätt domstol är den tingsrätt inom vars domkrets det verksamhetsställe där den disciplinansvarige tjänstgör är lokalise- rat. Tingsrättens avgörande kan överklagas till hovrätten som är sista instans. Överklaganden handläggs som ärenden i domsto- larna, inte som brottmål. Detta innebär t.ex. att avgörandet tas av en lagfaren domare i tingsrätten. (enligt en särskild bestämmelse (53 §) i LDT kan dock nämndemän medverka om det finns sär- skilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet.) Den som skadar eller förlorar materiel som utlämnats till honom eller henne för personligt bruk kan enligt 58 § LDT bli ersätt- ningsskyldig. Ersättningsärendena är skilda från disciplinärendena men reglerna för handläggningen, möjligheterna att överklaga m.m. är i princip desamma (58-63 §§). Om ett disciplinärende som avser föranleda ersättningsskyldighet mot den disciplin- ansvarige inleds, så skall frågan om ersättningsskyldighet prövas i disciplinärendet om inte särskilda skäl talar mot det. Vid sidan av reglerna om disciplinansvar i LDT finns straffrätts- liga bestämmelser som stadgar ansvar för skilda kategorier av totalförsvarets personal i olika situationer. Olika regler gäller för fred och krig. Generellt kan sägas att straffbestämmelserna tar över det förvaltningsrättsliga disciplinsystemet vid allvarligare förseelser och att bedömningarna - med viss självklarhet - är strängare i krig än i fred. För helhetssynen och för förståelsen av disciplinsystemets funktion och plats i ett större sammanhang krävs kännedom även om de straffrättsliga reglerna. En totalförsvarspliktig som uppsåtligen avviker eller uteblir från värnplikt, civilplikt eller allmän tjänsteplikt, vägrar eller under- låter att lyda en förmans eller annan chefs order eller på annat sätt åsidosätter vad som åligger honom eller henne under tjänst- göringen, döms, om gärningen är ägnad att medföra avsevärt men för utbildningen eller tjänsten i övrigt för brott mot totalför- svarsplikten till böter eller fängelse i högst (10 kap. 2 § första stycket lagen om totalförsvarsplikt). I detta lagrum straffbeläggs allvarligare förseelser av pliktper- sonal. Gränsdragningen mot disciplinförseelser kommenterades av departementschefen i förarbetena till den tidigare gällande värnpliktslagen (prop. 1985/86:9 s. 138-139. Till vilka förarbe- tena till lagen om totalförsvarsplikt - prop. 1994/95:6 - hänvisar i denna del): I det nya ansvarssystemet är disciplinförfarandet avsett att vara det van- liga korrektionsmedlet när värnpliktiga överträder tjänsteföreskrifterna. För sen ankomst, underlåtenhet att följa givna order osv. skall därför i normalfallet föranleda disciplinpåföljd, t.ex. utegångsförbud. I vissa fall är överträdelsen så allvarlig att ett disciplinförfarande framstår som otill- räckligt. Straffbestämmelsen i förevarande paragraf är avsedd för sådana situationer. I lagtexten har detta uttryckts genom kravet att gärningen skall vara ägnad att medföra avsevärt men för utbildningen eller tjänsten i övrigt. Förutom de allvarligare rymnings- och lydnadsbrottssituationerna kan också andra brott mot tjänsteföreskrifter medföra avsevärt men för utbild- ningen eller tjänsten i övrigt. lär dock sådana förseelser utgöra all- männa brott enligt . Som jag framhållit under den allmänna motiveringen kan underlåtenhet att rätta sig efter beslut om åläggande av disciplinpåföljd anses medföra sådant men. Det typiska fallet är att den som fått utegångsförbud inte rättar sig efter föreskriften utan avviker. Om det sker vid upprepade tillfällen, är det enligt min mening helt klart att detta får avses vara ägnat att medföra avsevärt men för tjänsten. Men också vid enstaka avvikelser kan omständigheterna vara sådana att bestämmelserna om värnpliktsbrott aktualiseras. I annat fall riskerar det nya disciplinansvarssystemet att bli urholkat... Det är svårt att mera exakt ange var gränsen går mellan disciplinför- seelse och värnpliktsbrott. Ytterst får detta avgöras genom rättstillämp- ningen. Något som därvid komplicerar bilden är att prövningen till stor del kommer att ske vid de militära myndigheterna i samband med över- väganden om förseelsen skall anmälas till åtal eller behandlas genom dis- ciplinförfarande vid myndigheten. För att brott mot lydnadsplikten skall medföra straff enligt paragrafen måste det således krävas att åklagaren kan visa att den tjänstgöringsupp- gift som den felande vägrat att fullgöra varit av sådan betydelse att det enligt allmän erfarenhet har varit sannolikt att avsevärt men för utbild- ningen eller för tjänsten i övrigt har orsakats. Som exempel kan nämnas vägran att delta i viktigare tillämpningsövningar. Motsvarande betraktel- sesätt kan tillämpas på den som avviker eller uteblir. Ett fall av brott mot lydnadsplikten som har ansetts vara särskilt allvarligt är när ordervägran sker inför trupp. Faran för disciplinen har bedömts vara särskilt stor i dessa fall, eftersom befälets auktoritet sätts på spel. Enbart det förhållandet att ordervägran skett mer offentligt synes emellertid inte vara tillräckligt för att en konkret fara för avsevärt men för tjänsten skall anses föreligga. Vad som i stället bör vara avgö- rande är på vilket sätt vägran sker och det syfte den kan antas ha. Straff- bara fall synes vara de som närmar sig uppvigling, således de klart provo- cerande fallen där den felande uppenbarligen sätter sig upp mot förman i obstruerande syfte och där han indirekt försöker få sina kamrater med sig. Som framgår av lagtexten omfattar den aktuella straffbestämmel- sen inte bara värnpliktiga och civilpliktiga utan även dem som tjänstgör med allmän tjänsteplikt. Om riket är i krig torde utrymmet för att tillämpa 10 kap. 2 § lagen om totalförsvarsplikt vara begränsat beträffande de som tjänstgör med värnplikt. Enligt lagrummets andra stycke skall ansvar nämligen inte inträda om straff för gärningen är föreskrivet i 21 kap. (se strax nedan). I 18 kap. 6 § stadgas ansvar för den som genom stympning eller på annat sätt gör sig oduglig för tjänstgöring inom försvaret eller genom att föregiva sjukdom eller med annat vilse- ledande undandrar sig sådan tjänstgöring. Brottet benämns svi- kande av försvarsplikt och ansvar inträder oavsett vad skyldig- heten att tjänstgöra grundar sig på (värnplikt, civilplikt, allmän tjänsteplikt eller avtal) och oavsett om fred eller krig råder. Svi- kande av försvarsplikt tillhör de brott som enligt 17 § LDT inte behöver anmälas till åtal utan får handläggas inom disciplinför- farandet under förutsättning att det inte finns skäl till antagande att påföljden skulle bli svårare än böter. Vissa förfalskningar av sjukintyg torde t.ex. enligt nuvarande fredstida praxis inte anmä- las till åklagare utan stanna vid disciplinära åtgärder. Brott mot 21 kap. I rubricerat lagrum straffbeläggs följande gärningar i krig och, om regeringen så föreskriver, om riket är i krigsfara eller om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som riket befunnit sig i: G våld eller hot mot förman G samröre med fienden G undergrävande av stridsviljan G försummande av krigsförberedelse De som omfattas av det straffrättsliga ansvaret är krigsmän vilka definieras som alla som är tjänstgöringsskyldiga vid Försvars- makten, alla som annars vistas vid avdelningar av Försvars- makten när avdelningarna är i fält eller verkar under liknande för- hållanden, vissa polismän, skyddsvakter och skyddsområdes- vakter, medlemmar av den organiserade motståndsrörelsen, krigs- fångar, internerade krigsdeltagare samt utlänningar som vistas bland krigsfångar eller internerade krigsdeltagare för att utöva sjukvård eller andlig vård. Som nämnts ovan tar bestämmelserna i 21 kap. över bestämmelsen i 10 kap. 2 § första stycket lagen om totalför- svarsplikt. Även vissa gärningar som i fred endast skulle föranleda en dis- ciplinär åtgärd torde i krig bli betraktade som brott enligt 21 kap. . I fred torde t.ex. mindre allvarliga fall av orderväg- ran stanna vid en disciplinpåföljd. Om ordervägran - fortfarande i fred - är av allvarligare slag och gärningen är ägnad att medföra avsevärt men för utbildningen eller tjänsten i övrigt skall det dömas till ansvar enligt 10 kap. 2 § lagen om totalförsvarsplikt. Straffskalan innehåller böter eller fängelse i högst . I 21 kap. 5 § anges att den krigsman som underlåter att lyda en förmans order eller otillbörligen dröjer med att fullgöra den- samma skall dömas för lydnadsbrott till böter eller fängelse i högst . Visserligen ger LDT utrymme för disciplinära åtgär- der i stället för anmälan till åtal för lydnadsbrott även i en krigs- situation men det kan antas att bedömningen är strängare i krig än i fred. Det skall observeras att - eftersom 21 kap. endast gäller för krigsmän - de som tjänstgör med civilplikt endast kan åläggas påföljd med stöd av LDT eller 10 kap 2 § lagen om totalförsvarsplikt om de vägrar lyda order i krig. Den strängare straffskalan för krigssituationer blir sålunda inte tillämplig för denna personalkategori. Brott mot 22 kap. Enligt 22 kap. kan då riket är i krig envar (den som...) straffas för gärningar som innebär G ryktesspridning till fara för rikets säkerhet G olovlig befattning med kemiska vapen Dessa gärningar kan sålunda begås inte bara av totalförsvarets personal utan av alla och envar. 17.6Disciplinansvar för offentligt anställda - en översiktlig jämförelse Genom reform av disciplinansvarssystemet kom, som ovan nämnts, den anställda militära personalen i fredstid att omfattas av samma regler som tillämpades inom den offentliga förvaltningen i övrigt, dvs. reglerna i äldre . Som främsta skäl för detta anfördes att den offentliga anställningen, liksom den privata, bygger på ett civilrättsligt synsätt med ett avtalsförhål- lande mellan anställd och arbetsgivare. Vad gällde den värnplik- tiga personalen kunde dock ett civilrättsligt (arbetsrättsligt) syn- sätt inte tillämpas, eftersom det inte föreligger något anställnings- förhållande mellan försvarsmakten och de värnpliktiga utan det är en plikttjänstgöring. En strävan vid utformningen av dis- ciplinlag var dock att så långt som det bedömdes möjligt anpassa detta system till vad som kom att gälla för den anställda persona- len (se prop. 1985/86:9 s. 52). Enligt den nu gällande lagen (1994:260) om offentlig anställ- ning (), som gäller för det stora flertalet av statens tjänste- män, får en arbetstagare åläggas disciplinpåföljd för tjänsteför- seelse om han uppsåtligen eller av oaktsamhet satt åsido vad som åligger honom i hans anställning och felet inte är ringa (14 §). De disciplinpåföljder som kan komma i fråga är varning och löne- avdrag. Löneavdrag får göras för och högst av daglönen (15 §). Enligt 19 § verksförordningen (1995:1322) skall frågor om disciplinansvar prövas av en perso- nalansvarsnämnd där företrädare för personalen är representerade. (Jfr Försvarsmaktens instruktion (1994:642) 21-22 §§). Om en arbetstagare vill ha ändring i ett beslut om disciplinpåföljd har han eller hon att väcka talan om detta från del- fåendet. Målet handläggs som arbetstvist enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (se 39 och 37 §§ ). Sista instans är Arbetsdomstolen. 17.7Utredningens överväganden och förslag Överväganden rörande utformningen av ett disciplinärt ansvars- system för totalförsvarets personal kräver inledande ställnings- taganden i vissa frågor av principiell natur. Övergripande spörs- mål om syftet med disciplinära påföljder, i vad mån det finns anledning att skilja på olika personalkategorier och på förhållan- dena i krig och fred bör lösas innan en diskussion om vilka påföljder som skall användas och om vem som skall ha rätt att besluta om dem påbörjas. Detsamma gäller frågor om vilka grundläggande krav som bör ställas på systemet, bl.a. i rättssäker- hetshänseende och var - i vilken typ av instans - beslutanderätten initialt skall ligga. I de närmast följande avsnitten redovisas utredningens över- väganden i dessa delar. Slutsatserna - som skall ses som generella utgångspunkter - ligger sedan till grund för de fortsatta resonemangen om hur detaljerna skall lösas och om det finns anledning att, i vissa särskilda fall, gå i från de utgångspunkter som angetts. 17.7.2Vad är syftet med ett disciplinärt system för totalförsvarets personal? Utredningens bedömning: Syftet med disciplinsystemet är preventivt. Reglerna skall utformas och tillämpas så att säker- heten och ordningen inom totalförsvarets olika enheter främjas, såväl i fred som i krig. I den preventiva grundsynen ligger att påföljderna inte skall vara mer ingripande än vad som är nödvändigt just för säkerheten och för ordningens upprätt- hållande. Sanktioner som följer på överträdelser av de bestämmelser som gäller inom olika verksamheter kan ha olika ändamål. Syftet med en påföljd kan vara ren vedergällning, dvs. bygga på tanken att den som gjort något otillåtet också skall straffas för detta. Syftet kan vara preventivt då målet är att förseelsen inte upprepas , dvs. påföljden skall verka avhållande på den som begått förseelsen (individualprevention) och/eller på övriga (allmänprevention). Slutligen kan påföljden ha en reparativ funktion, dvs. syfta till att reparera den eventuella skada som förseelsen föranlett. Ett påföljdssystem bärs sällan upp av ett enda av dessa syften eller mål. Utbildningen inom försvaret är speciell på det sättet att den syftar till att träna och förbereda människor för extrema förhål- landen som krig och krigsfara. Särskilt inom den militära delen av försvaret handskas personalen med farlig materiel där kraven på säkerhet i hanteringen måste ställas synnerligen högt. Det är självklart att ordningen måste vara god för att verksamheten skall fungera. Grundförutsättningarna för att ordningen upprätthålls och att säkerhetsbestämmelserna iakttas skall skapas genom utbildningen. Det gäller såväl att lära ut allmänt uppträdande och praktisk hantering av materielen, t.ex. vapen och fordon, som att skapa motivation för verksamheten i stort och förståelse för de regler som är nödvändiga för dess bedrivande. Även med god utbildning inträffar emellertid förseelser. Främst genom oaktsam- het, men även uppsåtliga överträdelser av gällande bestämmelser förekommer. Ett sanktionssystem behövs därför som komplement till den pedagogiska insatsen. Syftet med disciplinära påföljder inom totalförsvaret bör vara hand vara att stävja förekomsten av förseelser och därmed främja ordning och säkerhet. (), som gav förslaget till LDK, uttalade i denna del följande (SOU 1983:2 s. 67): Krigstjänstgöringens natur gör att det är av stor betydelse att god dis- ciplin råder inom försvarsmakten.