sou · GOB3105d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Denna fråga tar brottsoffret ställning till under förberedelserna inför familjerådslaget. Informationen om den unges sociala situation lämnas av och eventuellt andra inbjudna informatörer, t.ex. skolpersonal. Andra delen av rådslaget är familjens privata överläggning om brottet och dess konsekvenser, varefter resultatet av överläggningen presenteras. Det väntade resultatet är att den unge ber brottsoffret om ursäkt samt ett förslag till gottgörelse. Kommer man överens om en gottgörelse upprättas ett skriftligt avtal som undertecknas av brotts- offret och gärningsmannen samt, i förekommande fall, av deras vårdnadshavare. Den tredje delen av rådslaget är en fortsatt privat överläggning om den unges framtid och en presentation av familjens handlingsplan. skall ta ställning till handlingsplanen. Om har bedömt att den unges situation är så allvarlig att hans hälsa och utveckling påtagligt riskerar att skadas, skall planen godkännas endast under förutsättning att den klart visar att den unges behov blir tillgodosedda. En handlingsplan utarbetad av den utvidgade familjen och godkänd av kan jämställas med en vårdplan som utarbetat. Det är en fördel om handlingsplanen följs upp av ytterligare ett familjerådslag. Om familjen inte föreslagit någon uppföljning i sin handlingsplan, bör den erbjudas möjlighet till uppföljning och revidering av planen vid ett nytt rådslag. Efter anmälan om brott inleder en utredning. Om familjen och den unge tackar ja till familjerådslag tillsätter social- tjänsten en samordnare. utredning skall innehålla en bedömning av den unges och föräldrarnas behov och resurser, men inte några förslag om åtgärder för att komma till rätta med problemen. Utifrån utredningen formuleras några frågor till familjen och nätverket som en hjälp i arbetet med att utforma en handlingsplan. Vid familjerådslaget redogör för utredningen. kan bjuda in även andra informatörer till rådslaget, t.ex. den unges lärare. Efter att familjens handlingsplan har godkänts skickas denna och ett eventuellt avtal om gottgörelse tillsammans med utredning till åklagaren eller tingsrätten i form av ett yttrande. Av yttrandet skall framgå att den handlingsplan som den unges utvidgade familj har upprättad är godkänd och gäller som en vårdplan. Samordnaren har en central roll vid familjerådslag. Han eller hon skall hjälpa den unge och familjen att kartlägga nätverket, tillsammans med familjen gå igenom vilka som skall bjudas in, förbereda alla inbjudna inklusive brottsoffer och stödperson samt hålla i själva mötet. Själva familjerådslaget skall äga rum i en neutral lokal och samord- naren skall ordna alla praktiska förberedelser. företrädesvis vara lekmän och åta sig uppdraget vid sidan av sitt ordinarie arbete. De får en kort utbildning för att kunna hantera sitt uppdrag. De rekryteras och arvoderas av , men är fristående från denna. De skall även vara fristående från den unge och familjen liksom från brottsoffret. Samordnaren har tystnadsplikt. Om det är aktuellt med brottsoffermedverkan vid rådslaget är det oftast polisen som förmedlar kontakten mellan brottsoffer och samordnare. Innan samordnaren kontaktar brottsoffret skall den unge gärningsmannen och hans familj ha tackat ja till att hålla familje- rådslag. Vidare skall den unge ha erkänt brottet och ha förklarat sig villig att möta brottsoffret. Brottsoffret får ett erbjudande att delta vid rådslaget. Samordnaren förbereder brottsoffret vid ett eller flera personliga besök och informerar om syftet med familjerådslag samt hur det går till. Det är helt frivilligt för brottsoffret att delta och det är viktigt att brottsoffret får veta att familjerådslaget kan hållas även om han inte vill medverka. Om brottsoffret inte vill delta men ändå vill framföra sina synpunkter kan han lämna en skriftlig redogörelse som läses upp vid rådslaget av samordnaren eller en företrädare för brottsoffret. Brottsoffret uppmanas att ha med sig stödpersoner om han skall medverka. Det kan vara fråga om föräldrar eller andra anhöriga eller en företrädare för brottsofferjouren. Samordnaren har ansvaret för att brottsoffret får ge sin egen bild av det inträffade utan att bli ifrågasatt. Samordnaren skall också väcka frågan om vad brottsoffret skulle önska för gottgörelse. Gottgörelsen kan vara av symbolisk natur eller en arbetsinsats som den unge skall utföra. En sådan arbetsinsats kan vara riktad direkt till brottsoffret eller av mer allmän karaktär. Gottgörelsen kan även vara av ekonomisk art. Det har stor betydelse att det finns ett upparbetat samarbete mellan polis och socialtjänst för att ett familjerådslag skall kunna hållas snabbt. bör informeras om polisanmälningar avseende ungdomar. Det underlättar också den fortsatta handläggningen om medverkar vid förhöret med den unge. Om den unge har erkänt brottet är det lämpligt att polisen ger brottsoffret den första informationen om familjerådslag och frågar om brottsoffret kan tänka sig att bli kontaktad av en samordnare. 8.3Erfarenheter från familjerådslags- projektet för unga lagöverträdare genomfördes 40 familjerådslag efter erkända ungdomsbrott. Brottsoffer medverkade i 17 av rådslagen. Den över- vägande delen av ungdomarna var i åldersgruppen 15–. De flesta rådslagen har gällt egendomsbrott (13), skadegörelse (9) och våldsbrott (9). Tre unga gärningsmän har intervjuats och de var samtliga nöjda med sina rådslag. Av de 17 brottsoffer som har medverkat vid rådslagen har tio varit drabbade i egenskap av privatperson och i sju av dessa fall har det rört sig om våldsbrott. De brottsoffer som har varit utsatta för våldsbrott har valt att komma till rådslaget för att få se gärningsmannen och för att få en förklaring till varför man har blivit utsatt. Dessa brottsoffer har i högre utsträckning än andra haft med sig anhöriga eller nära vänner som stödpersoner till rådslaget. Brottsoffer som inte har upplevt en så stark personlig kränkning har vanligen valt att komma till rådslaget utan stödpersoner i huvudsak med föresatsen att hjälpa den unge till rätta. Det genomgående intrycket är att den unges brottslighet inte är huvudorsaken till att föräldrarna tackar ja till att hålla ett familjerådslag utan den sammantaget ohållbara situation som den unge och familjen befinner sig i. Få familjer har direkt tackat ja till ett erbjudande om familjerådslag utan behövt viss betänketid. Ett vanligt skäl till att den unge och föräldrarna tackar nej till familjerådslag är att man inte vill blanda in släkt och nätverk i sina problem utan vill försöka klara upp situationen på egen hand. Många har också varit oroliga för att ingen vill komma till mötet. Majoriteten av de inbjudna kommer emellertid till rådslaget. Flertalet av samordnarna rekryterades och utbildades . Endast ett fåtal hade tidigare erfarenheter av familje- rådslag. Förberedelsetiden för ett rådslag är under en tre – fyraveckorsperiod. Enligt rapporten är det inte tillrådligt att försöka pressa in de än . En av samordnarens viktigaste uppgifter under förberedelsen är att hålla den unge och föräldrarna underrättade om hur förberedelserna fortskrider. I de fall brottsoffret väljer att medverka krävs att samordnaren blir en garant för att offret inte utsätts för ytterligare kränkning. Även om brottsoffret vill delta är det inte säkert att han vill berätta om sina upplevelser av brottet inför det församlade nätverket utan samordnaren måste vara beredd på individuella lösningar. Det kan t.ex. vara lämpligt SOU 2000:105 Familjerådslag 143 att hålla ett medlingsmöte med gärningsman och brottsoffer i anslutning till familjerådslaget. För att arbetet med familjerådslag skall komma igång och bli en metod som används krävs en fortlöpande diskussion inom social- tjänsten om familjerådslagets värdegrund och förhåll- ningssätt. Det är också viktigt att samarbetspartners deltar i denna diskussion. Hur väl man har lyckats genomföra projektet i de olika kommunerna beror till en del på vilket stöd och vilka resurser som projektledaren har haft till sitt förfogande. I de flesta kommuner har rapporterat att man har ett bra samarbete med polisen. Få kommuner har dock lyckats att upprätthålla personkontinuitet i samarbetet. Detta synes bero främst på omorganisationer och personalomsättning. I en del kommuner får vetskap om att den unge har begått brott först i samband med att åklagaren begär in yttrande, trots att socialnämnden enligt 6 § LUL genast skall underrättas om att någon som inte har fyllt skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa. När åklagaren begär in yttrande är det för sent att påbörja förberedelserna för ett familjerådslag om man vill att rådslaget skall ske tidigt i rättsprocessen. Vidare utgör reglerna om särskilda skyndsamhetskrav för ungdomsmål i 4 och 29 §§ LUL ett hinder för att hålla familje- rådslag. Innehållet i dessa bestämmelser har redovisats i avsnitt 3.3.2. De korta tiderna gör att socialsekreteraren ofta måste välja att yttra sig till åklagaren på traditionellt sätt i stället för att erbjuda familje- rådslag. Polisen har endast vid några få tillfällen informerat den unge och föräldrarna om möjligheten till familjerådslag vid den första kontakten efter brottet. Det har dock varit ett större intresse än förväntat från polisens sida att medverka som informatörer vid familjerådslagen. Polisens medverkan har uppskattats av familj och nätverk som på det sättet fått en tydligare bild av hur allvarlig situationen är. I de fall familjerådslag har hållits innan åklagaren har fattat beslut i åtalsfrågan har den unge och föräldrarna omgående bestämt sig för att acceptera erbjudande om familjerådslag. I några fall har åklagaren förlängt tiden för att inkomma med yttrande på grund av att det skall hållas familjerådslag. 14 rådslag ägde rum innan åklagaren prövade åtalsfrågan. I nio av dessa medverkade brottsoffret. Åklagaren beslöt att inte väcka åtal i fem av fallen. I tre av dessa fall var brottet stöld och de två övriga avsåg olaga hot respektive grov skadegörelse. Flera åklagare har uttalat att de lägger stor vikt vid familjernas handlingsplaner. Det har emellertid inte undersökts närmare i vilken utsträckning resultatet av rådslaget har påverkat åklagarens beslut. Tingsrätten har haft resultatet av ett familjerådslag som en del av underlaget för prövningen av påföljdsfrågan i 14 fall. I hälften av fallen har rådslaget ägt rum före åklagarens åtalsprövning och i den andra hälften skedde rådslaget mellan åtalsprövningen och rättegången. I elva av dessa fall har tingsrätten dömt den unge till överlämnande till vård inom . Tingsrätten har i tre fall dömt till enbart böter. I dessa fall har familjernas handlingsplaner inte innehållit några åtgärder från . I tio fall har familjerådslag hållits efter tingsrättsförhandlingen. Ungdomarna har i samtliga fall dömts till överlämnande till vård inom och i hälften av fallen har det angetts i domen att familjerådslag skall hållas. Handlingsplanerna från familjerådslagen innehåller t.ex. stöd i skolarbetet, stöd i att ta upp fritidsaktiviteter, planerade och lov, ordnat feriearbete, regler för hemkomst samt stöd till föräldrarna i deras uppfostrarroll. Därtill kommer insatser från i form av t.ex. missbruksbehandling, ekonomiskt bistånd och familjesamtal. Ofta är handlingsplanerna handlingskraftiga och konstruktiva dokument, men . Enligt rapporten måste det dock vara bättre med en inte fullt så bra handlingsplan som nätverket står bakom än en vårdplan från som ingen i nätverket ens känner till och som i bästa fall föräldrarna och den unge står bakom. När det gäller gottgörelse till brottsoffret har man vid familje- rådslagen utan större problem kommit fram till överenskommelser som parterna har varit nöjda med. För brottsoffren tycks den ekonomiska ersättningen har kommit i andra hand. I stället har gärningsmannens ånger och uppriktiga ursäkt varit det viktigaste för offret. 8.4Slutsatser av familjerådslagsprojektet för unga lagöverträdare I rapportens slutsatser anges att färre familjerådslag än förväntat med erkända brott och brottsoffermedverkan kunde genomföras . Anledningarna till detta anges vara bland annat att projekttiden var kort, att få ungdomsbrott begåtts i vissa kommuner, att personalomsättning gjort att kompetens har försvunnit samt att många ungdomar och föräldrar har avböjt erbjudandet om familjerådslag. Enligt rapporten kan medling och familjerådslag komplettera varandra. Om den unge gärningsmannen har en relativt stabil social situation är det knappast aktuellt att samla nätverket till ett familje- rådslag. För ungdomar som återfaller i brott efter medling kan ett familjerådslag vara nästa steg. Det sägs vidare i rapporten att om ett brottsoffer inte vill medverka vid ett familjerådslag kan ett alternativ vara att först ordna ett medlingsmöte och därefter hålla ett familje- rådslag utan brottsoffermedverkan. Vad gäller gottgörelsernas omfattning och rimlighet anges i rapporten att flera skäl talar för att i huvudsak förespråka symboliska gottgörelser. För att undvika att familjerådslaget blir ett forum för att diskutera och avgöra om avsevärda belopp är skäliga bör som regel sådana anspråk avgöras i domstol. I rapporten sägs att det är olyckligt om strävan att hålla de tidsfrister som gäller i ungdomsmål går ut över möjligheten att hålla ett familjerådslag före åtalsbeslut och rättegång. Det anges att familje- rådslag är en väl så kraftfull reaktion som kan vara värd att invänta. Vidare sägs att den unges vilja att ställa till rätta och den utvidgade familjens handlingsplan för den unges framtid bör vara delar av det underlag som åklagare och domstol har att ta ställning till. Enligt rapporten är det inte helt lyckat att skriva in i domen att ett familjerådslag skall hållas, eftersom det innebär att familjerådslaget kommer att uppfattas som en insats i stället för ett sätt att komma fram till vilka insatser som behövs. Det är bättre enligt rapporten att skjuta upp domstolsförhandlingen tills familjerådslaget har hunnit genomföras. I flera fall har åklagaren gått med på att ge för att inkomma med sitt yttrande på grund av att ett familjerådslag skall hållas. Enligt rapporten kan bestämmelserna om tidsfrister för ungdomsmål tolkas på så sätt att denna får överskridas om det skall hållas ett familjerådslag. I rapporten anges att när har godkänt familjens handlingsplan är det åtgärderna i den planen som utgör underlag till tingsrätten, dvs. den vårdplan avseende den unge som skall ge in till tingsrätten. Enligt rapporten har lagstiftaren inte förutsett att några andra än skall kunna göra en plan för den unges framtid som skulle kunna vara likvärdig med en vårdplan. Vidare bygger det svenska rättssystemet på att det allmänna ensamt svarar för sanktioner på brott. Av rapporten framgår att familjernas handlingsplaner ofta innehåller en blandning av insatser från och från den utvidgade familjen. har dock inte någon skyldighet att följa upp de åtgärder som familjen svarar för annat än om den unge av domstolen överlämnas till vård inom och rätten har meddelat en föreskrift att denne skall genomgå vård eller åtgärd som anges i familjens handlingsplan. I sådana fall har enligt rapporten skyldighet att följa upp åtgärderna och underrätta åklagarmyndigheten om åtgärderna i planen inte kommer till stånd. Har då de mål (jfr avsnitt 8.2) man hade med familjerådslags- projektet kunnat uppnås? Enligt rapporten har familjerådslagen utan tvekan engagerat de ungas nätverk. Det har dock inte gått att kontrollera hur hållbara de lösningar som rådslagen kommit fram till är . De brottsoffer som har valt att medverka har enligt rapporten gjort detta för att de vill bidra till att en ung människa skall kunna gå vidare i livet med en ny insikt. Genom att den unge har visat vilja att göra rätt för sig har även brottsoffren fått ut något av rådslagen för egen del, vilket flera av dem inte hade förväntat sig. Det sägs också i rapporten att i de fall brottsoffret önskat en gottgörelse har den unge och dennes familj kunnat gå brottsoffret till mötes och man har enats om en lösning som brottsoffret har varit nöjt med. Vidare verkar gärningsmännen enligt rapporten ha tagit intryck av situationens allvar och många har varit nervösa och spända inför att möta reaktionerna från de församlade på vad de ställt till med. Enligt rapporten har gärningsmännen i de flesta fall känt tillfredsställelse efter att de har bett brottsoffret om ursäkt och träffat ett avtal om gottgörelse. Slutligen anges att utgångsläget för samarbete mellan familj, socialtjänst och rättsväsende är bättre när en handlingsplan, som har antagits av den unge och den utvidgade familjen, har godkänts av socialnämnden än när i samråd med endast föräldrarna och den unge har fattat beslut om insatser. I rapporten sägs att för att familjerådslag skall bli en naturlig del av arbete krävs att hyser tilltro till den utvidgade familjens förmåga och engagemang samt är redo för att släppa ifrån sig makt och kontroll. Det sägs också att om ställer sina generella expertkunskaper och sina resurser till den utvidga- de familjens förfogande och ger dem ansvaret att finna lösningar, kan den privata och den professionella kompetensen sammansmälta till ett optimalt utgångsläge för en samverkan mellan familj och myndighet. Enligt rapporten ifrågasätts uppifrån och nedperspektivet allt mer och diskussioner som förs om framtidsvisioner för kan tolkas så att familjerådslagsmodellen har framtiden för sig. Enligt rapporten är ungdomar som har begått brott en alltför smal målgrupp för att hålla arbetet med familjerådslag i en kommun vid liv. Det anges att när man startar arbetet med familjerådslag är det klokt att börja med grunden och infoga medlingsdelen efter hand. De kommuner som har deltagit i projektet utan tidigare erfarenhet av familjerådslag har alla utom en utvidgat målgruppen till att omfatta olika typer av barn- och ungdomsärenden. Detta har enligt rapporten skett inte bara för att ungdomar som har begått brott är en alltför begränsad målgrupp utan även för att man anser att fler familjer skall få tillgång till detta sätt att planera och fatta beslut. 9Utredningens överväganden och förslag 9.1Är medling en lämplig åtgärd vid ungdomsbrott? Utredningen anser att medling är en åtgärd som bör användas i större utsträckning vid ungdomsbrott. De syften som bör vara vägledande för medlingsverksamheten är att den skall leda till en ökad insikt om brottets konsekvenser hos den unge gärningsmannen och att den skall ge brottsoffret en möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet. Även andra syften, t.ex. att avlasta rättsväsendet, kan uppfyllas genom medlingsförfarandet. Som har framgått används medling som metod inom flera områden (se avsnitt 2.1). Utredningens uppdrag är emellertid begränsat till att avse medling för unga lagöverträdare. Enligt den utvärdering som har genomfört av försöksverksamheten med medling för unga lagöverträdare kan medling ha en positiv inverkan på både gärningsmän och brottsoffer. Internationella undersökningar visar samma resultat. Utredningen gör för sin del samma bedömning. Även enligt utredningens mening visar försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott att medling kan vara värdefull både för de unga gärningsmännen och för deras brottsoffer. Utredningen anser därför att medling är en metod som bör användas i större utsträckning i än som sker. Utredningen ser således positivt på att använda medling vid ungdomsbrott. Det finns emellertid vissa omständigheter förknippade med medling som särskilt måste beaktas vid bedömningen om och i vilken utsträckning det är lämpligt att använda medling i samband med brott. Ett medlingsförfarande bygger på att både gärningsman och brottsoffer medverkar frivilligt. Det har påpekats för utredningen att 150 Utredningens överväganden och förslag brottsoffer av olika skäl kan känna sig tvingade att delta och en risk att de upplever medlingen som en ytterligare kränkning. Det kan också finnas risk att även unga gärningsmän känner sig tvingade in i ett förfarande som de egentligen inte förstår eller vill delta i. En annan risk är att vissa gärningsmän ställer upp på medling endast för att de räknar med att då få en mildare behandling i rättsligt hänseende, vilket gör att syftet med medlingsförfarandet kan förfaras. Enligt utredningens mening måste medlingsverksamheten därför utformas så att framför allt brottsoffren, men även gärningsmännen, känner att de har en verklig möjlighet att vägra att delta. Ju mer omfattande medlingsverksamheten blir och ju större genomslag den får i rättsprocessen, desto större blir riskerna att en del av dem som deltar inte gagnas av medlingen utan i stället upplever den som negativ. Det bör också hållas i minnet att medling vid ungdomsbrott utgör en del av vad som kallas Restorative eller reparativ rättvisa (se avsnitt 2.2). Internationellt har användandet av och hänvisningar till denna rättsfilosofi vuxit . Det skulle emellertid behövas långtgående förändringar av det svenska straffsystemet för att anpassa det till den reparativa rättvisan. Vissa delar av den reparativa rättvisan kan även ses som främmande för svensk rätt. Som exempel kan nämnas synen på vem som betraktas som målsägande, vilken skiljer sig stort mellan det svenska rättssystemet och ett system med reparativ rättvisa på så sätt att kretsen av målsägande är betydligt större enligt teorierna om reparativ rättvisa. Sammanfattningsvis menar utredningen att även om teorierna om reparativ rättvisa innehåller positiva inslag måste beaktas att ett sådant system är mycket långt från det nuvarande nyklassicistiskt präglade svenska straffsystemet. Som tidigare redovisats i betänkandet kan medling ha flera olika syften. Utredningen anser att de syften som bör vara vägledande för den svenska medlingsverksamheten är att den skall leda till en ökad insikt om brottets konsekvenser hos den unge gärningsmannen och att den skall ge brottsoffret en möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet. Dessa huvudsyften utesluter inte att även andra syften med medling kan uppfyllas. Detta gäller t.ex. att rättsväsendet kan avlastas genom ett medlingsförfarande. Ett syfte som brukar framhållas är att medling skall ha en brottsförebyggande effekt genom att minska risken för att gärningsmannen återfaller i brott. I utredningens direktiv sägs också att medling bör belysas utifrån ett brottsförebyggande perspektiv. Enligt Brottsförebyggande rådets bedömning är ett av de syften som kommit mest till uttryck i försöksverksamheten och som bör understrykas i en eventuell lagstiftning att medling skall minska återfall i brott. Rådet har dock av förklarliga skäl inte genomfört någon studie för att undersöka Utredningens överväganden och förslag 151 om medling verkligen innebär en minskad risk för återfall. Något egentligt stöd för ett antagande att medling leder till färre återfall finns egentligen inte, annat än några begränsade internationella studier samt vissa uppskattningar som har gjorts av några av de projekt som ingått i den svenska försöksverksamheten. Det är också utomordentligt svårt att göra några säkra studier av återfallsfrekvenser, eftersom det finns så många olika omständigheter som påverkar om en ungdom återfaller i brott. Det måste anses vara i princip omöjligt att säga att det är just den omständigheten att den unge har deltagit i medling som gjort att han inte har återfallit i brott. Även om någon minskning av de ungas brottslighet inte kan visas, har dock medling enligt utredningens uppfattning många andra fördelar som gör att metoden måste anses värdefull. 9.2Gärningsmännens upplevelser av medling Försöksverksamheten får anses ha visat att medlingen påverkar gärningsmännen på ett positivt sätt. Enligt utredningen kan medling ha en rehabiliterande effekt på den unge. Enligt utredningens direktiv bör medling belysas utifrån det perspektivet att medling kan utgöra ett led i rehabiliteringen av unga lagöverträdare inom ramen för såväl rättsväsendets som verksamhet.