sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — ger förvisso uttryck för ett uppriktigt och högt värdesättande av dessa sina kompisar, men upplever att relationen har förändrats under hans väg till . Han säger sig få lite förståelse för att han ibland måste vara hemma för att plugga, att han stundom ironiskt tilltalas professorn och att man anser att pluggar för att slippa arbeta: Dom tror att jag är för lat för att jobba, berättar han. Dessutom har det, menar , blivit svårt att tala med grabbarna på något sätt, t ex om flyktingfrågor och politik: för att dom lever fortfarande med dom här gamla sanningarna. Och om bjuder upp till diskussion är han rädd att han ska upplevas som märkvärdig – en besserwisser. saknar han den gamla jargongen, den direkta och manliga miljö som står i kontrast till den akademiskt diplomatiska och återhållsamma. Det är den han är van vid och uppskattar – att kunna säga hallå din jävla idiot, hur är läget? till någon som förstår att det är kärleksfullt menat. Trots att på kanske ganska många sätt håller på att lämna den gamla världen kan han inte känna sig som något annat än en outsider i universitetsmiljön. Han känner sig inte hemma där. Det är en främ- mande värld. Och vad som än händer, säger , så kommer jag alltid att känna mig som en arbetare. Revanschen, kunskapstörsten och framtiden Att tagit sig till får honom att känna sig stolt – en stolthet som är nära förbunden med en känsla av revansch: Att man liksom kunde visa att man inte var så jävla dum i huvet som alla hade trott, lilla målarpojken då som bara lyckats måla liksom, och sen blivit arbetslös. Revanschen är en känsla som mer verkar allmän än att den skulle vara specifikt riktad mot någon eller något. Snarare kanske revanschen röjer ett nytt förhållningssätt till sig själv – att under vägen kommit på att han vill läsa på och att han, trots att det så markant strider mot sin tidigare syn på sig själv och utbildning, faktiskt har tagit sig dit. under studierna på Komvux känner ett stort begär efter att lära sig saker: Det känns nästan som att jag slösar med tiden om jag inte lär mig nåt nytt, berättar . En kunskapstörst har väckts inom honom. Denna reflekteras tydligt i hans iver att ständigt förkovra sig inom det kunskapsområde som är hans största intresse. Detta utgörs av . För att förstå området på djupet tycker att han måste läsa både arabiska och islamologi. Han oroar sig för att tiden inte ska räcka till eftersom han också har för avsikt att påbörja ett samhällsvetenskapligt program nästa termin. På detta är han säker att komma in. Han har betyg från Komvux så att det både räcker till och blir över. Det har han kollat upp. Han har bara hunnit med en tenta. Trots att kände sig lite osäker inför denna föll resultatet väl ut: Jag aceade den också, berättar han. Den givna studenten – en berättelse om att känna sig hemma Jag trivs fantastiskt bra, jag känner mig hemma här . var kul, det enda jobbiga var att man fick stanna upp och hjälpa dom andra. Så beskriver sin tid på – den var kul och resultatmässigt gick det mycket bra för henne, till och med så bra att hon stundom fick ge avkall på sitt eget skolarbete för att hjälpa dem som inte hann med. menar att många, alltför många, barn och ungdomar tycker att det är mesigt och ocoolt att plugga. Hon tycker att det är synd, för de missar den glädje och de möjligheter som utbildning och kunskap kan ge – något som fått uppleva och som hon unnar alla andra. Att göra läxor har därför alltid varit självklart för . Lika självklart har det varit att hon skulle plugga på universitet – det har hon vetat sedan hon var liten. är och hon har bara några få terminer kvar på läkarlinjen. Det gick som det skulle. Att föräldrar aldrig har pluggat på universitet och att hon gör en klassresa är ingenting hon tänker på särskilt mycket. För har det varit självklart att läsa vidare. Det är dit hon har strävat, det är dit hon har velat – har varit en målsättning. I den meningen är en given student. Detta är berättelse om vägen dit – en berättelse om att känna sig hemma. Det tysta stödet hemifrån mamma är kontorist och hennes pappa jobbar som skogsarbetare. Ingen av dem har någon akademisk utbildning. Liksom gör en klassresa. För föräldrar är något främmande. I synnerhet för hennes far: Han tror fortfarande att det bara är en massa rika barn som går här och att dom myglar sig genom utbildningen, berättar . Föräldrarnas generella inställning till studier är emellertid positiv. kommer ihåg att hennes föräldrar brukade säga att studier är minst lika viktigt som att få ett arbete. Och när ville bli förhörd inför prov ställde de alltid upp, berättar hon. Trots att skola och utbildning stundom var på tapeten i hemmet så var det ganska sällan, berättar . Valet att under satsa på läxläsning var eget – det var ett självständigt val. har aldrig upplevt några som helst utbildningskrav på sig från sina föräldrar. Hon är glad över att det varit så. På så vis har haft ett stöd hemifrån – ett tyst sådant, utan varken verbal inblandning eller gratifikationer. Vad det var som fick att redan initialt satsa på studierna vet hon inte riktigt. Men hon nämner två förhållningssätt som i en kombi- nation verkar ha bildat hennes studiemotiv: viljan att lära sig saker och viljan att vara bäst. var helt enkelt nyfiken och tyckte att skolan var kul, som hon ville visa sig själv och andra att hon kunde. Genom en effektiv växelverkan dessa båda förhållningssätt emellan genererades de lysande avgångsbetyg med vilka hon tog farväl av . Gymnasietiden – att hålla alla dörrar öppna När det var dags för att välja gymnasieprogram hade hon ännu ingen idé om vad hon ville jobba med. Däremot var hon fortfarande säker på att hon ville vidareutbilda sig efter gymnasiet. Med de framtida utbildningsplanerna i huvudet gjorde hon ett val som mer byggde på strategi än intresse: då gällde det ju att hålla alla dörrar öppna, så att jag sen kunde välja den universitetsutbildning som jag ville, säger . Utifrån denna strategi fann hon det bästa alternativet i det naturvetenskapliga programmet. Att valde detta var något som hennes föräldrar försiktigt avrådde henne från, eftersom hon under visat sig ha lättare för humanistiska ämnen än för naturvetenskapliga. Men förblev fast i sin övertygelse – också gymnasieprogrammet var hennes eget självständiga val. berättar att valet förvisso innebar att hon verkligen fick kämpa med matten och fysiken, men att kampen bar frukt – hon nådde goda resultat. Dessutom var det roligt och hon trivdes utmärkt. Det var fantastiskt bra säger hon och förklarar den positiva upplevelsen med att det var mindre klasser och att hon uppfattade lärarna som bättre. Men mest handlade det om klasskamraterna vilka hon kände sig mer lik och som hon delade sin studiesyn med: där var ju alla intresserade av samma sak, alla var studiemotiverade, säger hon. I takt med sin framfart i utbildningssystemet trivdes bättre och kände sig mer hemma. Utvecklingen skulle upprepa sig vid nästa övergång – den från gymnasium till universitet. – bara ett sommarlov bort När valde universitetsutbildning var det dags att träda in genom någon av de många dörrar som hon hållit öppna genom sitt val av gymnasielinje och sina mycket goda betyg. Hon började på allvar att fundera kring valet av universitetsutbildning på gymnasiet. Det kom att stå mellan att utbilda sig till jurist, journalist eller läkare. Hon beslöt sig för att söka läkarlinjen, vilken hon kom in på. Hon inledde studierna direkt efter gymnasiet. För vara bara ett sommarlov bort. Mötet med - att känna sig hemma säger att hon förvånats över att hon aldrig på något sätt skrämdes inför att påbörja sina universitetsstudier. Det borde jag kanske gjort, funderar , för ingen i familjen är läkare och jag känner ingen som är det. Trots dessa i efterhand gjorda reflektioner var det inget som hon tänkte på eller kände inför äntrandet av den nya världen – hon tyckte bara att det skulle bli kul och spännande. Dessa förväntningar svarade väl mot hennes upplevelse: trivs förträffligt både med och med utbildningen, berättar hon. På plats på har aldrig känt sig utanför eller annor- lunda. De flesta, nästan alla, av hennes studiekamrater har föräldrar med akademisk utbildning och kvalificerade arbeten, berättar hon. Men det är inget som hon har tänkt på före intervjutillfället. Det är ingen skillnad, säger , dom är hemskt trevliga för det. Hon trivs med sina kursare, med och hon säger att hon känner sig hemma här. Det gjorde hon redan från början. Lite annorlunda kan hon däremot känna sig gentemot den gamla världen, vilken hon möter under de delar av skolloven som hon spenderar i den ort som hon växte upp i. Det är ju lite skilda världar, säger hon när hon jämför livet där med det som hon är van vid i studentstaden. Men det är inget som hon tänker särskilt mycket på och mest handlar det om att hon är förvånad över att det är så många av hennes gamla vänner som valt att stanna kvar. Det är synd, menar för dom vet ju inte vad dom missar. Vad dom missat är något som tagit del av, verkar hon mena. Detta motsvaras av väg från till – en ung, stark och självständig kvinnas förverkligande av sina utbildningsambitioner. Hon har alltid velat studera på universitet, hon har tagit sig dit, hon trivs – hon känner sig hemma. Den odramatiska klassresan och framtiden Trots att gjort en klassresa och med denna lämnat en liten ort på landsbygden för att bosätta sig i en studentstad har aldrig upplevt några egentliga problem längs vägen. Varken i förhållande till sin uppväxtmiljö eller till skol- eller universitetsvärlden – en värld i vilken hon för övrigt kanske stannar kvar: funderar på att doktorera och har redan gått några forskarförberedande kurser. Tillfälligheternas student och Den givna studenten – sammanfattning och berättelser reflekterar två olika individers skolgång och studiesyn. Men berättelserna är lite mer än så. tillsammans utgör de två extremer mellan vilka vägen till och upplevelsen av kan diskuteras och förstås. Berättelserna reflekterar att studenter med arbetarbakgrund kan uppleva som en miljö i vilken några känner sig bortkomna medan andra känner sig hemma- stadda. Uttryckt i denna studies terminologi kan olika högskole studenter med sina rötter i arbetarklassen vara en tillfälligheternas student, men också en given. Om man låter dessa reglera förståelsen för vägen till och upplevelsen av och låter och anta dessa olika roller kan vi formulera ett antagande – att känslan av hemmastaddhet och utanförskap varierar med när och hur beslutet att ta del av högre studier fattas: ju tidigare och ju mer självklart desto större känsla av hemmastaddhet och ju senare och ju mer av en tillfällighet desto större känsla av utanförskap. Detta antyder att benägenheten att söka sig till och upplevelsen av trivsel på grundläggs under tidiga år och att problematiken mer är en angelägenhet för skeenden på än på högskolor och universitet. Kulturell bakgrund och högre utbildning Det dominerande intrycket av intervjuerna med studenter med annan kulturell bakgrund är två. För det första gäller det den mängd samman- hang i form av positioner och existensbetingelser som ryms inom gruppen och för det andra att dessa varierar mellan de individer som konstituerar den. Redovisningen av intervjuerna med invandrarstudenter tar därför sin utgångspunkt i de många sammanhangen och de individuella variationerna och reflektionerna kring dessa. De många sammanhangen innefattar här två redovisningsnivåer. reflekteras kring problem med att utifrån de många och varierande sammanhangen förhålla sig till människor med annan kulturell bakgrund som grupp. För det andra låter jag en utbildningsberättelse exemplifiera reflektioner kring de många sammanhang som en individ med annan kulturell bakgrund ofta lever inom och förhåller sig till. De många sammanhangens studenter – en betraktelse av människor med annan kulturell bakgrund konstituerad som grupp Mötet med studenter med annan kulturell bakgrund har givit 14 utbild- ningsberättelser som reflekterar en mängd olika sammanhang och företeelser som explicit eller implicit sätts i relation till framförallt vägen till men också upplevelsen av : familjens sociala klass och utbildningstradition, om man föddes i , eller hur gammal man var när man kom hit, under vilka omständigheter detta i så fall skedde och varifrån man kom, tillgången till det svenska språket, relationen till den kultur i vilken man har sina rötter – bara för att nämna några. Sammanhangen att beakta, diskutera och förhålla sig till är helt enkelt många – liksom de individuella variationerna av dessa sammanhang. Ur intervjuerna framträder därför en komplex bild reflekterad av 14 individers unika utbildningsberättelser, vilka påvisar att det inom gruppen ryms stora sociala, kulturella och individuella skillnader. Några av intervjupersonerna har kommit till som flyktingar – en del ensamma, andra tillsammans med sin familj, någon från diktaturens och en annan från krigets . För någon reflekterar flykten trauman innehållande krig och sorgen efter omkomna föräldrar, för andra små och otydliga minnesfragment från en mycket tidig barndom – allt beroende på omständigheter kring hur och när man bröt upp med sitt hemland. Någon har kommit till av andra skäl än flyktingens – som en följd av att modern mött en svensk man; som ett led i viljan att ges ett annorlunda, mer spännande liv i ett nytt land; eller som en konsekvens av att man mot sin vilja följt maken till ett land i vilket han definierat den gemensamma framtiden. En del är födda i , några har mött det nya landet som barn eller tonåringar och andra som vuxna. Vilket skapat olika förutsättningar för att tillägna sig det svenska språket. Detta språk vars stora betydelse tillskrivs av alla. Inte enbart genom att sätta det i relation till studieförutsättningar utan också till den egna identiteten, bemötandet i samhället och att överhuvudtaget kunna umgås, tala och leva i ett land som man inte fullt ut, eller inte alls, känner sig som en del av. svenska språket är ju den bas som allting vilar på, säger en student och sammanfattar väl det samlade intryck som intervjuerna ger. Språkets betydelse förmedlas av allihop men beskrivs i en generell mening – som själva förutsättningen för en invandrare att överhuvudtaget kunna bedriva universitetsstudier. Intervjupersonerna menar samtliga, om än på olika sätt och med varierande komplikationer, ha tillägnat sig språket. Några har fört en envis kamp genom diverse kurser i svenska, studier på Komvux och/eller folkhögskola, medan andra säger sig ha haft tillgång till språket som i stort sett vem som helst annars. Med variationerna i hur gammal man var när man kom till , eller om man är född i landet, varierar också utbildningsbanan. Några har tagit sig till via svensk grundskola och gymnasieskola. Andra har mött det svenska utbildningssystemet först i gymnasiet, medan ytterligare någon gått grundskola och gymnasium i hemlandet. Detta innebär att flera har tagit intryck inte bara av det svenska skolsystemet utan också sina hemländers. Dessa beskrivs i relation till det svenska ofta som mer disciplinärt och prestationsinriktat, vilket fått någon att uppfatta den svenska skolan som slapp och kravlös medan andra upplever den som positivt befriad från katederundervisning och överinlärning. Även upplevelsen av bemötandet i skiljer sig. Berättelser om känslor av diskriminering och om att ha blivit föremål för illvilliga och ogenerösa tilltal som blatte och svartskalle avlöses av berättelser om att i de allra flesta fall och sammanhang ha upplevt sig blivit bemött med respekt och öppenhet. Utöver dessa och flera variationer inom gruppen tillkommer variationen av sociala klasser och utbildningstraditioner inom familjen. En kvinnlig student kommer från chilensk medelklass och tillhör en familj vars utbildningstradition är mycket stark, en annan kvinnlig student har rötter i bosnisk arbetarklass och är den förste i familjen som studerar vid ett universitet, medan en manlig student kommer från ungersk arbetarklass men som sedan modern gift om sig med en svensk man blivit en del av den svenska överklassen – bara för att nämna några exempel på spännvidden i studentgruppen. Mot bakgrund av den mängd av variationer som ryms inom gruppen har det varit komplicerat att identifiera en gemensam problembild. Om någon skulle den vara att utbildningsberättelserna är specifika, kom- plexa, omfattande och just att de rymmer en så stor mängd sammanhang. Som grupp betraktad framträder de många samman- hangens studenter – en grupp som genast verkar upplösas då hänsyn tas till variationerna inom sammanhangen. Den problembild som framträder ur intervjuerna med studenter med annan kulturell bakgrund är därmed främst individuell – den varierar med varje individs position inom och förhållningssätt till de många sammanhangen. Utbildnings- berättelsen nedan reflekterar en bild av en sådan student och fokuserar på hennes förhållningssätt till och position inom de många samman- hangen. De många sammanhangens student – en unik utbildningsberättelse Man behöver lära sig se skillnaden mellan kulturer för att kunna respektera människan bakom kulturen så att säga tycker inte om att invandrare behandlas som en grupp och tycker att människor har ett märkligt behov av att dra alla invandrare över en kam. Hon tror att det beror på att många människor inte ser eller upp- täcker att det finns skillnader mellan olika kulturer. Först när man förstår detta, menar , kan man se människan bakom kulturen. Hon studerar till sjuksköterska. Ursprungligen är hon från . Hon är en student med annan kulturell bakgrund än svensk; hon är en individ inom gruppen; hon är en av de många sammanhangens studenter. I denna utbildningsberättelse återges vilka sammanhang som hon menar har varit viktiga och haft betydelse för henne i hennes väg till och upplevelse av universitet – detta är ett försök att teckna hennes individuella utbildningsberättelse. Flykten från ett annat land familj kom till som politiska flyktingar från . De lämnade då ett land i vilket hennes far fruktade för sitt liv och vid upprepade tillfällen blivit torterad. var när hennes familj lämnade . Hon berättar att hon inte minns mycket från tiden i sitt födelseland. och hennes familj fick politisk asyl i bodde de på en flyktingförläggning. säger att hon inte minns mycket från heller. familj – social bakgrund och utbildningssyn I hade mor och far hunnit påbörja universitetsstudier – hon med sikte mot att bli lärare, han mot att bli advokat. I har far utbildat sig till systemvetare, vilket han numera arbetar som. mor arbetar som bildlärare. I familj är utbildning mycket betydelsefullt, i synnerhet för hennes far. För honom har det alltid varit viktigt att lyckas i skolan. Om det inte gick bra på proven , berättar , så har pappa blivit helt förkrossad. Ett misslyckande tog sig ut- tryck i att han undrade om det var sopåkare hon ville bli, berättar . Trots att oftast nådde goda skolresultat i både grundskola och gymnasium fick hon aldrig något beröm av sin far. För pappa var ingenting bra nog, säger . När studerar på universitet säger han ingenting, berättar hon. Men tror och har fått berättat för sig av sin mor att han är stolt. Varifrån faderns stränga utbildningssyn kommer vet inte . Men hon berättar att han kommer från chilensk medelklass och att han växte upp i en familj vars syn på studier är kopplad till prestige och status. tror att hennes far tagit över denna syn. Hon tror också att den har förstärkts sedan han kom till . berättar att han en gång kom hem och berättade att han hade hört att fram till den 3:e generationens invandrare sällan lyckades göra någonting annat än att vara arbetslösa eller städa. Trots att han själv är ett levande bevis på motsatsen tog far detta hårt. Han var bedrövad, jätteledsen berättar hon. Minnesbilden är mycket klar för . Annorlundaskapet i både en invandrar- och en svensk miljö – om viljan och svårigheten att integreras Efter tiden på flyktingförläggningen flyttade och hennes familj till ett av många miljonprogramområden beläget i utkanten av en stor stad. Hennes föräldrar trivdes inte där och valde att flytta från området när hennes föddes. själv skulle just börja andra klass. Det var ju väldigt ghettoliknande där och mina föräldrar ville inte att vi skulle växa upp i en sådan miljö, berättar . Hon menar att hennes föräldrar ville något annat än vad andras föräldrar i bostads- området ville. Detta gjorde henne olik sina klasskamrater och vänner fastän att de också hade invandrarbakgrund, menar . Vi hade ju viljan att integreras, säger hon. Denna vilja delar med sin föräldrar. familj flyttade till ett mindre samhälle i vars närhet hennes far hade erhållit arbete. Där bytte de betong mot hus och villa och var den enda invandrarfamiljen på orten. Från att ha varit i en miljö dominerad av människor med invandrarbakgrund blev ensam invandrartjej på den skola som hon nu började i. Hon trivdes bra överlag men kände sig på något sätt annorlunda än sina klasskamrater också här, berättar hon. Det är svårt att förklara, säger , det var en slags dold och tyst samhörighet som jag inte kunde dela, jag var liksom inte som alla andra. Det upplevda utanförskapet förstärktes kallt men effektivt av andra. I skolan blev hon kallad för både blatte och svartskalle. Det var alltid av samma människor och dom var ju inte så många, berättar hon och menar i efterhand att det därför inte var så farligt. Men berättar också att hon blev sårad och ledsen. Hon ville integreras i ett samhälle som innefattade beståndsdelar som aktivt stötte bort och definierade sig mot henne. När talar om sin väg genom utbildningssystemet ger hon ofta uttryck för ett stort kunskapsintresse. Hon är nyfiken och tycker att det är roligt att lära sig saker. Så har det varit ända sedan fjärde klass, berättar hon. På olika sätt har detta kunskapsintresse följt henne. Trots att hon under hade mycket höga betyg i matte, fysik och kemi och att hon av många lärare därför rekommenderades att välja den naturvetenskapliga linjen valde hon den samhällsvetenskapliga. Hennes motiv var att hon helt enkelt tyckte att ämnena där var de mest intressanta. När direkt efter gymnasiet äntrade valde hon att plugga antikens kultur- och samhällsliv – vilket också var ett val som reflekterade något som hon var intresserad av, säger hon. Utbildning som bevis på att kunna och som bekräftelse Parallellt med sitt kunskapsintresse har genom sin utbildningsbana också förhållit sig till utbildning som vore den ett bevis. Bevisbördan kände mot en mängd sammanhang. berättar att faderns stränga syn på utbildning hade betydelse för henne. Trots att hon inte tycker att den berört henne på djupet upplevde hon ändå att hon skulle prestera goda resultat i skolan. Det är klart att jag ville göra honom glad, man har ju bara en pappa, berättar . När fann att det i gick mycket bra för henne resultatmässigt, såg hon till att vara bäst. Det var skönt, berättar hon och riktar sig till dem som kastade glåpord efter henne i , att jag kunde visa för dom att jag kunde. blev studierna viktigare och mer allvarliga. Då var man tvungen att sikta upp mot och verkligen skärpa sig, säger hon. visste ännu inte vad hon ville eller skulle läsa, men ansåg det som både självklart och viktigt att skaffa sig en eftergymnasial utbildning. I sammanhanget reflekterar hon över sin position som invandrare i . Det har satt sig i huvudet, säger hon, att man ska bevisa att man kan komma nån vart fastän man är invandrare. Att komma någonstans verkar alltså för gälla att ta sig till – den bekräftelse med vilken förhoppningsvis bevisbördan går i sank; gentemot fadern, idioterna på och sig själv. Efter att ha läst antikens kultur- och samhällsliv en termin kände ett behov av att formulera sitt framtida yrke och styrde sina studier mot att bli tolk. Efter att ha studerat språk någon termin hade hon inte längre lust att fullfölja denna plan.