sou · GOB349d9 · 2001-01-01 00:00:00 — –Min roll, vad jag är uppfostrad och utbildad till och kunnig i och anställd för, det är att leda företaget, i första hand. I andra hand är det att argumentera i frå- gor som gäller företagandet och företagsklimatet, för det anser jag också att jag har någon form av kunskap om. Om jag ska gå ut och börja tala om sjukvården måste jag vara oerhört påläst. Där får man vara försiktig, så man inte tror man kan vara språkrör för allt och alla. Man måste fundera på trovärdigheten, man får ha högt ego och tro att man är kunnig om mycket, men måste ändå ha en viss ödmjukhet och förstå var ens trovärdighetsgräns går. –Vi i är ju engagerade i en massa projekt som inte direkt har med företagets verksamhet att göra. Min erfarenhet är att det blir en samman- blandning mellan företaget och mig som person. Men jag har inte sett några direkta problem med det, noterar . M I L L E N N I E K O M M I T T É N visar en debattartikel, vars innehåll han inte är riktigt nöjd med. Den säger att business saknar traditioner, att företagen alltid bara sett till sina egna och aktieägarnas intressen, och att det nu är hög tid för kapitalismen att vakna till medvetande om sin egen ledarroll i världen och det ansvar den medför. –Jag anser att vi tar det ansvaret , säger han. Beviset är alla de företag som har levt och uppfyllt samhällets krav, annars skulle kunderna ha slutat köpa deras produkter. –Vad som förvånar mig är – vare sig det gäller arbetslöshet eller något annat – att samhällsbeslutsfattare alltmer sällan vädjar om hjälp. menar att det är svårt att stå emot när någon kommer och säger: Kom igen , vi måste xa det här! –Det gjordes ett sådant försök inför , berättar , då arbetsmarknadsministern kallade till möte om sommarjobb, men det mynnade ut i intet. Ett av argumenten för näringslivet var att få bättre förutsättningar, slopade arbetsgivaravgifter och lägre skatter för de här unga. På det sättet kunde vi ha skapat många er jobb. Men vi kunde inte bara gå ut och säga att vi ska anställa så och så många, vi måste hjälpas åt från båda håll. Det var tyvärr inte möjligt. Så det blev ingenting. –Jag vet inte vad som försiggår på de möten som faktiskt hålls mellan politik och näringsliv; jag vet att det är en väldig brist på sådana möten, men de nns. I Chattanooga i , säger , har näringslivet och kommun- en gjort helt enastående framsteg när det gäller miljön, och det beror väl på så enkla saker som att man hade en bra kommunalpolitiker eller näringsliv som ck ihop det. Det är människor som gör det. Och när vi nu är överens om att ingenting hän- der undrar jag vad vi ska göra, har vi verkligen gjort allt? – Vi ser ju att det inte fungerar med ansiktslösa organisationer som pratar med andra ansiktslösa organisationer, konstaterar . Det blir inget av för det är ingen som behöver ta ansvar för någonting och det händer ingenting. Kanske är det så att vi måste ner från central företagsledarnivå och central politikernivå, till kommunnivå. Det funkar bättre mellan vår Västervikschef och kommunalrådet i än vad det funkar för mig att tala med ministrar; mel- lan oss händer ingenting, för det är så slipat, vi har så olika agendor. Man måste kanske ner på verksamhetsnivå. M I L L E N N I E K O M M I T T É N – För att verkligen få fart på , säger , räcker det inte att bara göra det lokalt. Ambitionen måste vara att göra det nationellt också, men då måste vi ändra spelplanen. Du talade om att det är slipat och att alla har sina agendor. Man måste bryta upp dem på något sätt, ha sönder och börja om från början igen. Fast det får man ju inte säga högt. –Jag tror att precis lika lite som jag förstår eller vardag, hur de tänker och vad som faktiskt händer, lika lite förstår de min. frågar sig hur man får människor som inte förstår varandras vardag att samsas kring en gemensam agenda? är mån om att företagen inte skapar felaktiga för- väntningar. –Jag upplever att det nns en förväntansbild om ett mänskligare näringsliv, och att vi alla som sitter här ska ha en förmåga att ta ett större ansvar och hjälpa . Men så enkelt är det inte. Vi kan inte ta detta överdrivna större ansvar, och därmed tro att vi har lösningen på alla problem. Den rollen kan vi inte ikläda oss. Vi måste lyfta upp frågan över det specika bolaget. Handlar det då inte om att skapa bästa möjliga förutsättningar i för att driva företagsamhet? Det är kanske den stora frågan för framtiden, och då är vi inne på allt som handlar om lägre skatter och förutsägbarhet vad gäller regleringar och utbildning och systemet kring det, etcetera. –handlar det ju om hur vi hittar balansgången, säger , att å ena sidan skapa bättre klimat och förutsättningar och ta bort hinder, å andra sidan fördela det vi skapar och att allt detta tillsammans blir bingo för landet . –I mitten på åttakantingen, tillägger . –Hur gör vi det? Vore det lätt skulle det vara löst för länge sedan. Det går inte att göra det på näringslivets agenda, det går inte att göra det på politikernas agenda. Om vi antar att marknadsekonomin fungerar i linje med den diskussion vi haft tidigare, nämligen att de dåliga slås ut och de framgångsrika fortsätter, resonerar . Och vi antar att det är precis som har sagt att han driver sitt företag, att han jobbar hårt på att alla de här bitarna ska fungera, och vi har accepterat att det betyder att företagen måste ta hand om utbildning och de anställda. Då betyder det att näringslivet har en utslagningsprocess, som innebär att de som inte är framgångsrika försvinner och de framgångsrika blir kvar. Och de agerar optimalt, givet sina förutsättningar. Då betyder det att näringslivet fungerar optimalt. Den som då kan göra något för att förändra M I L L E N N I E K O M M I T T É N den bilden, det är de som sätter spelreglerna och det är inte näringslivet. Det är i det här fallet de olika departementen och deras skatter, lagar och för- ordningar. –Vår uppgift skulle då kunna vara att påverka dem som påverkar för- ändringar? föreslår och instämmer. ställer upp ett hypotetiskt exempel. –Föreställ dig att det är du som leder . Du är ansvarig för att sjuk- vård och allt funkar, att landet funkar. Då är frågan: Vad skulle du göra med din leverantör av välstånd så att du ck en optimal utveckling för att klara av den här balansgången, när du vet att de talar i sin sak och du har att överväga era saker. Vad skulle du göra? Vision att samlas kring menar att vi har en tendens i att titta bakåt. Vi talar om en omfördelning av ett välstånd som inte växer lika fort som i andra länder, men det glömmer vi bort. Vi tar vårt välstånd för givet. –Vad vi behöver är att gemensamt skapa en vilja att titta framåt, skapa en vision. När ska ta sitt första på länge? Hur ska vi skapa målsättningar för gemensamma visioner? Där någonstans skulle väl jag, om jag var chef för , börja och sedan skulle jag försöka samla en bred uppslutning bakom det här. Det viktiga är att skapa en framåtriktad syn och försöka bryta trenden att titta bakåt. hänvisar till Per vision kring folkhemmet. –Det var ju en tydlig vision, men vet jag inte om någon vision för landet har beskrivits. –Många beskriver svenska politiker, oavsett partitillhörighet, som visionslösa, fortsätter . Man talar i olika sakfrågor, särfrågor, men ingen har förmågan att rita upp den stora bilden att samlas kring. Jag tror att socialdemokraterna lider av detta, av att det nns en otydlighet, och vi vet alla från våra organisationer att om du är otydlig så springer folk åt alla håll och du får ingen ordning på organisationen. Jag upplever att är där just . Hur stor olikhet tror ni det nns i bilderna som svenska folket har av det samhälle de vill leva i? –Stor när vi använder ord, tror , för då har vi lätt att lägga ord i munnen på folk och säga uthålligt och ekologiskt och så vidare. M I L L E N N I E K O M M I T T É N egentligen är det väl jag vill ha det bättre för mig och de mina. Jag vill ha det bättre. Det är väl en härlig drivkraft för mänskligheten, och då talar jag inte bara om materiella ting. –Du tror inte att uppfattningen skiljer så mycket mellan olika människor? Mitt intresse i de här frågorna bottnar i Sifounder- sökningen, där man frågade svenska folket: Tror du att företagen bryr sig om det här och det här. Svaret blev i många fall nej, och jag tror faktiskt det är så, att folk tror att företagen inte bryr sig. På det baserar jag många av de projekt jag engagerat mig i. Folk blir så förvånade – bryr du dig?. –Jag tror du har rätt, det nns en misstro, en skepsis, mot storföretagen. På något sätt är det en halvsanning. Då blir väl följdfrågan för oss hur vi handskas med det. En av sakerna som kommer ut av den här diskussionen är att man måste tänka till ordentligt, här har vi mycket att göra för att skapa ett förtroende kring oss själva, ett förtroende som det är fullständigt onödigt att vi inte har. –beskrev en gång som en extremkorporativistisk struktur, berättar , med stora företag, stor stat, stora fack- förbund och organisationer där alla är beroende av varandra. Det är möjligen ett problem att vi i näringslivet har valt att företrädas av en ansiktslös stor organisation, som likt alla intresseorganisationer tyvärr måste ta ställning på en ganska låg nivå för att man måste inkludera alla medlemmar. Till slut kan man inte säga någonting, för det är alltid någon medlem som blir förbannad. Det kan ju ligga oss i fatet. –Just detta upplever jag som en del av problemet i , konstaterar . Upplägget svarade på ett behov som hade då vi blev ett riktigt industriellt samhälle och internationellt beroende efter kriget. Då passade det här fantastiskt väl. Men jag tror inte att det som passade 1960 passar lika väl , och jag ser det som en av de stora utmaningarna att förändra, avslutar han. M I L L E N N I E K O M M I T T É N