sou · GOB3103d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Det är oklart hur undanta- get för djurraser skall tolkas. Diskussionen inom har i första hand gällt onkomuspatentet som beviljades i , och som avser patent på icke mänskliga däggdjur med ökad benägenhet att utveckla cancer. Det har också blivit föremål för en ansökan i Europeiska patentunionen. I första instans avslogs ansökan, dels därför att det inte visats att förfaran- det var reproducerbart för alla de arter som ingick i skyddsom- fånget, dels för att bedömningen var att djur inte var patenterbara. Besvärsinstansen slog emellertid fast, att undantaget för djur skulle tolkas på samma sätt som det för växter och att djur, till skillnad 4NU 1963:6 s. 99–104; Prop. 1966:40 s. 58. 5T 49/83, OJ EPO 1984 s. 112. 6T 356/93, Plant Cells/PLANT GENETIC SYSTEMS, OJ EPO 1995, 545. Kravet riktades mot en uppfinning, som ansågs uppfylla kriterierna för en växtsort. G 1/98, publikationsnummer 0448511. från djurraser, således inte var undantagna från patentskydd. Vidare underströks att undantag från de generella reglerna om patenterbarhet bör ske restriktivt. Samma tanke finns i artikel 27(1) TRIPS som föreskriver att patent skall vara tillgängligt på alla tekniska områden. Efter en bedömning av om djurens lidande stod i rimlig proportion till den förväntade nyttan för mänskligheten, beviljades patent . Mot detta har 17 invändningar lämnats in och förhandlingar hållits. Besvärs- kammarens beslut innebär endast att djur som sådana inte var uteslutna från patent. Kammaren hänvisade sedan det överklagade beslutet åter med instruktioner om att pröva om onkomusen var en ras i patenträttslig mening. Väsentligen biologiska förfaranden för framställning av växter och djur är också undantagna från patentmöjligheten. Således uppstår frågan om var skiljelinjen mellan ett väsentligen biologiskt förfa- rande, som inte får patenteras, och ett patenterbart tekniskt förfa- rande går. Enligt definitionen är ett förfarande väsentligen biologiskt – och inte patenterbart – om det helt består av att använda naturens lagar eller av traditionella förädlingsmetoder som urval eller korsning. Andra tekniska förfaranden kan alltså patenteras. Vilken förändring som krävs i ett naturligt förfarande för att det skall anses som tekniskt, kan antingen hänföras till förfarandet i sig eller till den särskilda ordning av de olika steg som ingår i ett flerstegsförfarande. Genteknisk förändring är patenterbar, eftersom den är teknisk och det inte handlar om traditionell förädlingsteknik. Ett mikrobiologiskt förfarande omfattar tekniska aktiviteter där mikroorganismer används. Till skillnad från väsentligen biologiskt förfarande är ett mikrobiologiskt förfarande patenterbart. Likaså är produkterna av ett sådant förfarande patenterbara. Det innebär att den generella principen om patenterbarhet återställs för dessa.8 Det kan ha sin förklaring i att det är möjligt för människan att i till- 8 1 kap. 1 § 4 st. sista meningen PL och Art. 53(b), andra meningen, EPC. räckligt hög grad kunna styra de mikrobiologiska processerna för att kunna uppfylla kravet på reproducerbarhet. Sedan gentekniken utvecklades , började man diskutera möjlig- heterna att patentera mikroorganismer som sådana. Ett problem var då kraven på att en patentansökan måste innehålla en sådan beskrivning av uppfinningen att en fackman skulle kunna upprepa den. För att lösa problemet tillkom Budapestkonventionen . Den innebär att om en uppfinning gäller mikroorganismer och det inte är möjligt att i en patentansökan beskriva uppfinningen så att en fackman kan utöva den, måste, som tillägg till uppgifterna i patentansökan, ett prov på det biologiska materialet deponeras hos en erkänd depositionsinstitution, som bevarar materialet och läm- nar ut prov på det enligt särskilda regler. På detta sätt garanteras reproducerbarheten för uppfinningar som gäller mikroorganismer i minst samma utsträckning som för uppfinningar i allmänhet. Nya växtsorter kan ges skydd i enligt en ny växtförädlar- rättslag . Skyddet är ett rent produktskydd. Syftet med lagstiftningen är att stimulera utveckling av nya växtsorter genom att tillförsäkra växtförädlarna ett visst ekonomiskt utbyte av sitt förädlingsarbete. Växtförädlarrätt kan ges till den som framställt eller upptäckt och vidareutvecklat en växtsort under förutsättning att den är särskiljbar från andra redan kända sorter, stabil, enhetlig, ny och har ett namn som sortmyndigheten kan godta. Förädlare med växtförädlarrätt har rätt att normalt under ta ut ersättning (royalty) från den som yrkesmässigt utnyttjar sorten i fråga. En skyddad sort kan emellertid fritt användas som utgångspunkt för framställning av nya sorter. Som regel får också skyddade sorter användas fritt för icke-kommersiella och experimentella syften. Således har andra rätt att utnyttja en sort för fortsatt förädlingsarbete. Om detta resulterar i en ny sort, kan denna fritt användas för kommersiella ändamål eller bli föremål för ett nytt skydd. Alla sorter som fyller kraven kan skyddas med växtförädlarrätt, oavsett framställningsmetod. Även växtsorter som tagits fram med hjälp av genteknik kan således skyddas. Skillnaderna mellan patenträtten och växtförädlarrätten är flera. Den grundläggande skillnaden är att växtförädlarrätten gäller enskilda växtsorter, medan patenträtten gäller den teknik (metod) som skall kunna användas för utveckling av flera växtsorter. ret för växtförädlarrätt är att de ovan nämnda kraven på särskiljbar- het, stabilitet, enhetlighet och nyhet är uppfyllda. Villkoret för patent är däremot nyhet (innovation), teknisk höjd och industriell användbarhet. Vidare krävs för växtförädlarrätt att sorten testats i praktiska försök, medan motsvarande krav inte finns i fråga om patent. Skyddets omfattning bestäms för växtförädlarrätten av nationell lagstiftning (med som grund för medlemsstaterna). För patenträtten bestäms de av patentkraven. Växtförädlarrätten medger att växtförädlare, utan tillstånd från växtsortinnehavaren, kan använda sorten för att utveckla nya växt- sorter. Patenträtten däremot kan innebära en inskränkning i detta avseende.9