sou · GOB312 · 2001-01-01 00:00:00 — Myndigheten gör sedan på grundval av de uppgifter som framkommit bedömningen om åtgärder behöver vidtas mot tillverkaren. Om typgodkännandemyndigheten konstaterar att fel föreligger i ett avgasreningssystem skall tillverkaren underrättas om detta och inkomma med en åtgärdsplan. Typgodkännandemyndig- heten skall pröva om föreslagna åtgärder är tillräckliga och, om så är fallet, godkänna åtgärdsplanen. Myndigheten kan, om någon överens- kommelse med tillverkaren inte kan nås, återkalla typgodkännandet. Ett typgodkännande motsvarar i regel de krav som ställs enligt relevant avgasdirektiv men ett sådant godkännande kan även avse nationella krav för fordon som inte omfattas av krav enligt EG- lagstiftning, t.ex. elbilar och bensindrivna tunga bilar. Antalet bilar som ursprungligen har EG-typgodkänts i är mycket lågt. Det sammanhänger med att typgodkännanden inom EU är en öppen marknad. Varje tillverkare kan efter eget val vända sig till vilken typgodkännandemyndighet som helst inom EU - eller dess tekniska tjänst - för att ansöka om ett typgodkännande. är typgodkännandemyndighet i i fråga om avgasdirektiven. () är utsett som tekniskt provnings- organ. Provningsmyndigheterna i konkurrerar om kunderna genom framförallt service och prissättning. Tills vidare kan antalet typgodkännanden i förväntas bli lågt. 80 Godkännande och tillsyn 5.3Två typgodkännandemyndigheter på motorfordonsområdet i I finns två myndigheter som utfärdar typgodkännande på motorfordonsområdet. Bestämmelserna i typgodkännandedirektivet utesluter inte att det i ett land finns fler än en godkännandemyndighet. Vem som är typgodkännandemyndighet för del framgår av 55 a § fordonskungörelsen (1972:595). EG-typgodkännande av fordon, komponent eller separat teknisk enhet meddelas för del av vad gäller ramdirektiven /156/EEG (bilar), 74/150/EEG (traktorer) och 92/61/EG (motorcyklar och mopeder) och i de särdirektiv till dessa ramdirektiv som berör område. har däremot ansvar för särdirektiven om avgaser från lätta och tunga fordon samt två- och trehjuliga motorfordon (70/220/EEG, 72/306/EEG, 77/537/EEG, 88/77/EEG samt kapitel 5 i 97/24/EG). Det kan ifrågasättas om uppdelningen på två olika myndigheter skall bestå framöver. har getts i uppdrag att utreda denna fråga. Enligt verkets regleringsbrev för skall verket utreda och lämna förslag gällande de förändringar som krävs för att överta ansvaret för typgodkännandesystemet i sin helhet. Utgångspunkten för arbetet skall vara att med bibehållen kvalitet nedbringa kostnaderna och de administrativa ledtiderna samt underlätta ansökningsförfarandet för fordons- och komponentdelstillverkarna. Vid genomförande av uppdraget skall samråda med Naturvårds- verket, Styrelsen för teknisk ackreditering, AB , och de svenska fordons- och komponent- delstillverkarna. Uppdraget skall redovisas . är således den myndighet i som meddelar helfordonsgodkännanden för personbilar samt mopeder och motor- cyklar och har ansvaret för typgodkännanden i avgashänseende för dessa fordon. En fråga som kan ställas är hur samarbetet mellan dessa myndigheter skall se ut. I detta sammanhang är artikel 3 i direktiv /156/EEG av intresse. Här beskrivs förfarandet vid ansökning om typgodkännande enligt följande. Ansökningar om typgodkännande av fordon skall inlämnas av tillverkaren till medlemsstatens godkännandemyndighet. Till ansökan skall bifogas ett underlag som innehåller de uppgifter som krävs enligt bilaga 3 och godkännandeintyg för varje tillämpligt särdirektiv enligt bilaga 4 och 11. Dessutom skall det tekniska underlaget för systemgodkännanden och godkännanden för separata tekniska enheter SOU 2000:12 Godkännande och tillsyn 81 avseende varje särdirektiv ställas till godkännandemyndighetens förfogande fram till dess att typgodkännandet har utfärdats eller vägrats (3.1). Om det inte föreligger något typgodkännandeintyg enligt något av de tillämpliga särdirektiven skall, med avvikelse från punkt 1, i de handlingar som bifogas anmälan, ingå en teknisk information.... (3.2). Innebörden av artikel 3 i 70/156/EEG är att om en tillverkare vill ha ett godkännande avseende ett helt fordon skall han i ansökan bifoga godkännanden enligt olika särdirektiv, alternativt teknisk information avseende särdirektiv. För det fall både och även fort- sättningsvis skall vara typgodkännandemyndigheter bör följande gälla. Om en tillverkare vill vända sig till svenska typgodkännande- myndigheter, skall denne inte behöva gå till först för att få ett godkännande avseende särdirektiv för avgaser och sedan vända sig till för att få ett godkännande för en hel fordonstyp. Tillverkaren bör i stället kunna vända sig till direkt. Eftersom inte har behörighet att meddela god- kännande på avgasområdet bör från kunna inhämta ett godkännande vad gäller avgasdirektiven. Samråd bör således ske mellan de svenska typgodkännandemyndigheterna för att undvika att tillverkare ska behöva vända sig till båda myndigheterna. Eftersom det finns två typgodkännandemyndigheter i är det inte helt självklart vilken av myndigheterna som skall utföra hållbarhetskontroller och eventuellt återkalla typgodkännande enligt de nya reglerna om tillverkaransvar inom EU. Då systemet med hållbarhetskontrollerna regleras i särdirektivet 70/220/EEG (ändrat genom direktiv /69/EG) och det av direktivet framgår att det är den typgodkännandemyndighet som meddelat typgodkännande som också skall genomföra hållbarhetskontroller bör dock dessa uppgifter åligga . Även ett beslut om att återkalla godkännandet ifråga om utsläpp är därför en uppgift för . Om ett godkännande har återkallats av , kommer helfordons- godkännandet automatiskt att bli ogiltigt eftersom helfordons- godkännandet bl.a. baserar sig på godkännandet enligt särdirektiv för avgaser. Som typgodkännandesystemet är uppbyggt verkar det emellertid vara mest ändamålsenligt att bara ha en typgodkännandemyndighet i varje land även om det inför medlemskapet i EU uttalades dock att det var möjligt att ha flera typgodkännandemyndigheter. Enligt uppgifter som utredningen fått från den tekniska tjänsten, dvs. MTC, fungerar det bra med två typgodkännandemyndigheter. Det förekommer att tillverkaren först vänder sig till den tekniska tjänsten och får information om vilken myndighet han kan vända sig till. Den fysiska provningen är den tunga 82 Godkännande och tillsyn biten i en godkännandeprocess. Eftersom MTC är teknisk tjänst för nästan samtliga direktiv, kan MTC guida den som skall ansöka om typgodkännande rätt. och beslutar sedan på grundval av MTC:s resultat om typgodkännande. Den funktion som typgodkännandemyndigheten har inom EU motsvarar i vissa delar den som en tillsynsmyndighet nu bedriver i . har bedrivit tillsyn över efterlevnaden av bilavgaslagen och dess tillämpning som verket varit utsedd till typ- godkännandemyndighet. Inget hindrar naturligtvis att samma myndighet är såväl typgodkännandemyndighet som tillsynsmyndighet för avgasfrågor. uppgifter är som nämnts redan avgränsade genom EG-direktiv. skall i princip meddela typgodkännanden, följa upp de godkännanden den meddelat samt genomföra hållbarhetskontroller för de bilar den godkänt och fastställa eventuella åtgärdsplaner som tillverkaren arbetat fram. Myndigheten har även möjlighet att återkalla ett godkännande den meddelat. Enligt de gemenskapsrättsliga reglerna för tillverkaransvar för lätta bilar kan medlemsstater begära att en fastställd åtgärdsplan skall tillämpas även på fordon inom det egna landets territorium. När typgodkännandemyndigheten har godtagit en plan skall samtliga medlemsstater få del av denna . Medlemsländerna kan då begära att samma åtgärdsplan skall tillämpas på samtliga fordon av samma typ som är registrerade inom landets territorium. Trots att denna uppgift ligger utanför de egentliga uppgifterna för en typgodkännande- myndighet bör uppgiften av praktiska skäl åvila denna myndighet med hänsyn till att det föreskrivs i direktiv /69/EG, att den typgodkännandemyndighet som fastställt en åtgärdsplan skall underrätta övriga typgodkännandemyndigheter om detta. Även uppgiften att i enskilda fall meddela undantag från de krav som uppställs i avgaslagstiftningen bör lämpligen ligga på den myndighet som utses till typgodkännandemyndighet. I nästa kapitel behandlas frågan om tillverkaransvaret för tunga bilar skall finnas kvar. Beträffande dessa fordon finns det ännu inte några Godkännande och tillsyn 83 gemensamma bestämmelser om att typgodkännandemyndigheten har ett ansvar för att kontrollera hållbarheten. Då behåller tillverkar- ansvaret för alla tunga bilar, måste det också finnas en uppföljning av dessa. Då denna uppgift har stora likheter med typgodkännande- myndighetens övriga uppgifter bör den ingå i denna myndighets verksamhet. Myndigheten bör därvid ha möjlighet att utföra motsvarande undersökningar och kontroller som föreskrivs . Tillsynsfunktionen gäller alla motorfordon som brukas i . bör rapportera till den typgodkännande myndig- heten om myndigheten anser att fordon inte uppfyller gällande avgaskrav. I detta tillsynsarbete skall myndigheten ha rätt att göra frivilliga hållbarhetskontroller. I kapitel 6 nedan behandlas verksamheten med sådana kontroller mer ingående. En del av tillsynsmyndighetens uppgifter är att meddela närmare föreskrifter om avgaskraven. Föreskrivande myndighet är som i de s.k. A 40-bestämmelserna har meddelat föreskrifter bl.a. om vilka intyg från tillverkaren som skall godtas för att kraven skall anses uppfyllda. Föreskrifter om kontroller har meddelats av . En tillsynsuppgift är även att bedriva tillsyn över att bilar uppfyller kraven för aktuell miljöklass. Den uppgift som har att överpröva beslut om miljöklassindelning som fattats av AB faller dock bort genom de nya överklagande- bestämmelserna som framgår av kapitel 11. I denna utredning har jag försökt att definiera de olika myndighets- uppgifterna som finns på avgasområdet och att systematisera den. Som nämnts håller inom på att utredas vilka befogenheter som respektive skall ha vad gäller avgasrening. Jag vill därför inte föreslå vilka uppgifter som skall åläggas vilken myndighet. Inget hindrar t.ex. att de uppgifter som här betecknas som tillsynsuppgifter delas mellan och . 6Tillverkarens ansvar och myndighetskontrollen Utredningens förslag: I den föreslagna lagen föreskrivs att tillverkaren ansvarar för att av denne tillverkade motorfordon uppfyller gällande avgasreningskrav avseende gränsvärden för avgasutsläpp, hållbarhet, avdunstning, vevhusventilation, omborddiagnossystem och kallstartskrav. Närmare föreskrifter om bl.a. gränsvärden för avgas- utsläpp och hur länge hållbarheten hos utsläppsbegränsande anordningar skall kontrolleras bör meddelas i följdlagstiftningen. Det för särskilda tillverkaransvaret för tunga bilar bör finnas kvar i avvaktan på att ett sådant ansvar införs även inom EU omkring . Bestämmelserna i bilavgaslagen om ställföreträdare för utländska tillverkare och om rätt för typgodkännandemyndigheten att förena förelägganden med vite bör slopas beträffande lätta bilar med hänsyn till det nya systemet med typgodkännande inom EU. Då det ännu inte finns ett system inom EU för tillverkaransvar för tunga bilar, bör reglerna om ställföreträdare och vite finnas kvar såvitt avser dessa fordon. bör utnyttja möjligheten att genomföra frivilliga kart- läggande undersökningar (screening tests) av hållbarheten hos lätta bilar. Inledningsvis bör undersökningarna utföras i samma omfattning som hållbarhetskontrollerna . Om behov av sådana kontroller minskar p.g.a. att det europeiska samarbetet i fråga om kontroller utvecklas och fordonens kvalitet medger det, bör antalet kontroller kunna minska. bör verka för att en samordning av hållbarhetskontroller kommer till stånd mellan olika medlemsländer. Beträffande tunga bilar bör vederbörande myndighet ha rätt att genomföra kontroller av en motortyp om det finns välgrundade miss- tankar om att den typen inte uppfyller uppställda avgasreningskrav. Detta kommer främst att bli aktuellt om det klart framgår vid kontroll- besiktning att en motormodell/motorfamilj överskrider fastställda gränsvärden. En översyn av regelverket vad gäller tillverkaransvaret för tunga bilar bör ske då gemensamma bestämmelser införs inom EU. 86 Tillverkarens ansvar och myndighetskontrollen har biltillverkarna enligt svensk lag ett ansvar för hållbarheten hos avgasreningssystemen fordon de tillverkar. Hållbarhets- kontroller har utförts på motorfordon i bruk i . Tillverkaransvaret omfattar inte två- och trehjuliga motorfordon. Med direktiv /69/EG införs som framgått av tidigare kapitel ett tillverkaransvar med kontroller av fordon i bruk för lätta bilar även inom övriga EU. Denna utveckling har dock medfört en förändring av möjligheter att utföra hållbarhetskontroller. Enligt direktivet är det nämligen den myndighet som typgodkänt en bilmodell som skall utföra de officiella undersökningarna av lätta bilar. I utredningens uppdrag ingår att analysera vilka konsekvenser de nya reglerna om tillverkaransvar inom EU får för del. Även tillverkaransvaret för tunga bilar bör tas upp till prövning. I nuvarande lagstiftning finns möjligheter att förena ett föreläggande för tillverkaren att vidta olika åtgärder med vite. Dessutom finns regler om skyldighet för utländska tillverkare att ha ställföreträdare i . Behovet av regler om viten och om ställföreträdare för utländska tillverkare för att få tillverkare att vidta olika åtgärder som beslutats av svensk myndighet behandlas i detta avsnitt. Avslutningsvis behandlas också frågan i vilken omfattning den svenska verksamheten med hållbarhetskontroller skall bedrivas . 6.2.1Det nuvarande svenska tillverkaransvaret och verksamheten med hållbarhetskontroller Enligt svensk bilavgaslagstiftning är tillverkarens ansvar av central betydelse, eftersom denne svarar för avgasreningens funktion även efter det att bilarna tagits i bruk under förutsättning att bilägaren underhåller och handhar bilen på rätt sätt. Hållbarhetskontroller av bilmodeller utförs för att undersöka om tillverkaren har konstruerat ett avgas- reningssystem av sådan kvalitet att den vid normalt bruk och underhåll enligt tillverkarens anvisningar uppfyller de gällande gränsvärdena för Tillverkarens ansvar och myndighetskontrollen 87 Bestämmelser härom finns i 13 och 14 §§ bilavgasförordningen. har även meddelat föreskrifter om hållbarhets- kontroller i de s.k. A 60-bestämmelserna för lätta fordon. Föreskrifterna är tillämpliga för lätta fordon och avser bilar av årsmodell och . Dessa är utformade på ett sätt som stämmer överens med det förfarande som tillämpas i . Om det visar sig att en bilmodell inte uppfyller kraven på avgasrening får tillverkaren enligt 7 § bilavgaslagen föreläggas att vidta rättelse av den modellen. Ett sådant föreläggande kan innebära recall, dvs. att tillverkaren skall återkalla fordon av viss typ och åtgärda dessa. För tunga fordon har inte utförts några hållbarhetskontroller. Skälen till detta är följande. -Kontrollen är mycket komplicerad tekniskt sett. Vid alla prov måste den test som sker vid typgodkännande upprepas. Fordonen måste därför lånas då motorerna monteras ur fordonet för testning i provbänk. -För att kostnadseffektiva kontroller skall ske i praktiken behöver vidareutveckla en förenklad kartläggande test. Sådant arbete har påbörjats men utvecklingen inom EU avvaktas. -En viktig föreskrift om urval av bilar m.m. saknades tidigare i . På grund av invändningar i samband med notifiering till EU har en föreslagen föreskrift ännu inte trätt i kraft. 6.2.2Tillverkaransvaret för lätta bilar inom EU och myndighetskontrollen I viss omfattning infördes hållbarhetskrav för lätta fordon inom EU redan genom direktivet 91/441/EEG genom föreskriften att hållbarheten hos de utsläppsbegränsande anordningarna fick provas till dess fordonet körts (bilaga 1 punkten 5.3.5). De utvidgade regler om tillverkaransvar som införs inom EU genom direktivet 98/69/EG och som bl.a. möjliggör återkallande av fordon i bruk för rättelseåtgärder är i stort sett samma som de svenska bestämmelserna. En viktig principiell skillnad är dock att inom EU finns, som nämnts, ett enhetligt system för typgodkännande. Kontrollen av avgaskraven inom EU, liksom andra krav på motorfordon, har byggts upp enligt en modell som innebär att det endast är den typgodkännande myndigheten som har rättighet att genomföra hållbarhetskontroller. Eftersom antalet utfärdade typ- godkännanden är lågt i , kommer möjligheterna att tvångsvis utföra kontroller i landet att bli begränsade. Det kan i detta sammanhang 88 Tillverkarens ansvar och myndighetskontrollen påpekas att en skillnad mellan det svenska och det gemensamma systemet är att en större del av ansvaret för upp- följningen av fordon i bruk inom EU läggs på tillverkaren eftersom typgodkännande- myndigheten enligt EG-lagstiftningen skall kontrollera tillverkarens egenkontroll av att biltillverkningen motsvarar typgod- kännandet. skall besluta om tillverkaren är skyldig att vidta åtgärder beträffande en godkänd typ som visar sig felaktig och att fastställa en av tillverkaren upprättad åtgärdsplan. Det finns dock inget krav på att typgodkännandemyndigheten på eget initiativ skall genomföra hållbarhetskontroller. En annan medlemsstat kan emellertid begära att typgodkännandemyndigheten kontrollerar fordon om det har påvisats att en fordonstyp inte uppfyller gällande krav. Regler om överensstämmelse hos fordon i bruk har kopplats samman med bestämmelser om produktionsöverensstämmelse i artikel 10 och 11 i typgodkännandedirektivet (70/156/EEG) och de påföljder som anges där. får genomföra kontroller under bilens första eller längst till dess fordonet körts . För tiden efter gäller att kontroll får ske till dess bilen körts . Myndigheten kontrollerar att fordon i bruk motsvarar typgodkännandet på grundval av alla relevanta uppgifter från tillverkaren. Vilka dessa uppgifter är anges i direktivet. Vid kontroll av fordon i bruk är tillverkaren skyldig att tillhandahålla vissa uppgifter om bl.a. vilka service- och reparationsåtgärder som utförts på bilarna. Den typgodkännande myndigheten gör därefter bedömningen om fordonen skall provas enligt de förfaranden som beskrivs i direktivet. Om provning skall ske, skall myndigheten i samarbete med tillverkaren välja ut ett provparti av fordon som har tillryggalagt en tillräcklig körsträcka och som har använts under normala förhållanden. Tillverkaren skall rådfrågas om vilka fordon som skall kontrolleras och ges möjlighet att närvara vid kontrollerna. skall om provresultaten inte är tillfredsställande fastställa en åtgärdsplan som tillverkaren har arbetat fram. Om någon överenskommelse med tillverkaren inte kan nås om en åtgärdsplan, kan myndigheten dra in typgodkännandet enligt en hänvisning till bestämmelsen i artikel 11.2 i typgodkännandedirektivet (70/156/EEG). I direktiv /69/EG regleras vad en åtgärdsplan skall innehålla. När typgodkännandemyndigheten är övertygad om att en fordonstyp inte överensstämmer med vad som krävs enligt dessa bestämmelser skall myndigheten kräva att tillverkaren lägger fram en plan för åtgärder för att avhjälpa detta. Åtgärdsplanen skall lämnas in till typgodkännande- myndigheten senast . Myndigheten skall meddela om den godkänner planen eller inte. Tillverkarens ansvar och myndighetskontrollen 89 dock möjlighet att utsträcka tiden för att lägga fram en åtgärdsplan. Åtgärderna måste vara tillämpliga på alla fordon som kan tänkas vara behäftade med samma fel. En bedömning av om det är nödvändigt att ändra typgodkännandet måste göras. Planen för åtgärder skall bl.a. innehålla en beskrivning av varje fordonstyp, en beskrivning av särskilda modifikationer, förändringar, reparationer, justeringar och övriga förändringar som skall utföras för att fordonen skall överensstämma med kraven, inbegripet en kort sammanfattning av de uppgifter och tekniska undersökningar som stöder tillverkarens beslut om de särskilda åtgärder som skall vidtas för att avhjälpa icke-överensstämmelsen. Planen skall också innehålla en beskrivning hur tillverkaren tänker nå fordonens ägare och information om var reparationer skall utföras. Det skall även finnas en beskrivning av det korrekta underhåll eller den korrekta användning som tillverkaren fastställer som villkor för berättigande till reparationer enligt planen för åtgärder och en förklaring till tillverkarens skäl att ställa sådana villkor. Inga villkor som gäller underhåll och användning får ställas om de inte bevisligen har samband med icke-överensstämmelsen och åtgärderna. Vidare skall planen innehålla en beskrivning av det förfarande fordonens ägare skall följa för att få icke-överensstämmelsen korrigerad. Beskrivningen skall innehålla ett datum efter vilket åtgärderna får vidtas, den tid verkstaden beräknas behöva för att utföra reparationerna samt var de kan utföras. Planen skall även innehålla en kopia av den information som skall sändas till fordonets ägare och en kopia av alla instruktioner skall sändas till de personer som skall utföra reparationerna. Tillverkaren är skyldig att föra register över alla fordon som har återkallats och reparerats samt den verkstad som utförde reparationen. Medlemsstaterna kan enligt bilaga 1 avsnitt 7.1.7.4. i nämnda direktiv begära att samma åtgärdsplan för överensstämmelse tillämpas på samtliga fordon av samma typ som är registrerade inom deras territorium. En sådan framställan skall göras hos tillverkaren. I detta sammanhang spelar det, som tidigare nämnts, ingen roll på vilket sätt bilarna kommit in i landet, huvudsaken är att fordonen är registrerade där. 90 Tillverkarens ansvar och myndighetskontrollen 6.2.3Tillverkaransvaret för tunga bilar och EU I direktiv /77/EEG finns en allmän bestämmelse som anger att de komponenter som kan påverka utsläppen av gasformiga föroreningar från tunga fordon måste vara utformade, konstruerade och monterade så att motorn vid normal användning uppfyller kraven i detta direktiv, trots de vibrationer den kan utsättas för. Direktivet innehåller inte, till skillnad från svensk lag, några mer utvecklade regler för tillverkaransvar men enligt det antagna direktivet 1999/96/EG skall ett sådant ansvar preciseras . Enligt artikel 5 i direktivet skall typgodkännanden som beviljas för tunga fordon och motorer till dessa även intyga funktions- dugligheten hos de utsläpps- begränsande anordningarna under ett fordons normala livslängd. Kommissionen skall återkomma med kompletterande förslag om regler om hållbarhetskontroller. Är det då möjligt att i svensk lagstiftning behålla tillverkaransvaret för tunga bilar ? Eftersom det ännu inte finns några utvecklade regler om tillverkaransvar och hållbarhetskrav inom EU för tunga bilar kan det ifrågasättas om det svenska tillverkaransvaret innebär att ställer för långtgående tekniska krav på sådana fordon. Frågan om tillverkaransvarets förenlighet med EG-lagstiftningen har aldrig prövats av domstol. I den s.k. VAG-domen prövades enbart frågan om kravet på ett svenskt nationellt intyg (trots att det fanns ett giltigt Coc-intyg) stod i strid mot EG-rätten. Av visst intresse i sammanhanget är vad kommissionen har uttalat i en officiell tolkning om sambandet mellan 70/156/EEG och produktsäkerhetsdirektivet 92/59/EG. I produktsäkerhetsdirektivet anges i preambeln att Då det finns specifika regler i gemen- skapslagstiftningen som syftar till fullständig harmonisering, särskilt regler som antagits enligt den nya metoden och som innehåller produktsäkerhetskrav, skall de ekonomiska aktörerna inte åläggas ytterligare krav i samband med att produkter som omfattas av sådana regler släpps ut på marknaden. Kommissionen säger i sitt tolkningsmeddelande i huvudsak följande. Typgodkännandedirektivet ger en uttömmande reglering av vilka krav som får uppställas för att bevilja ett typgodkännande.