sou · GOB329d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Vissa mindre spar- och låneföreningar har lämnats utanför det finansiella regelverket. Det har emellertid ansetts finnas ett starkt konsumentpolitiskt intresse av att de medlemmar som väljer att förlägga delar eller hela sitt sparande till en sådan förening klart och tydligt informeras om att föreningen står utanför den samhälleliga kontroll och det garantisystem som eljest gäller för bankerna. Därför har informationsplikten kommit att utformas på samma sätt som för s.k. kundmedelskonton, se nedan avsnitt 3.2.3. En förening som erbjuder sina medlemmar inlåningstjänster med stöd av undantagsbestämmelserna i bankrörelselagen skall således vid annonsering, skyltning och annan marknadsföring beträffande inlåningstjänsten informera om att kontobehållningen inte omfattas av garantin enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti. Samma information skall också överlämnas till medlemmarna innan ett kontoavtal sluts. I fråga om underlåtelse att lämna sådan information och andra uppgifter som kan vara av betydelse för konsumenten har - efter förebild i 8 § konsumentkreditlagen (1992:830) - en hänvisning gjorts till marknadsföringslagen (1995:540). Denna hänvisning ger KO möjligheter att genom vitesföreläggande framtvinga den information som i olika fall kan anses ha särskild betydelse från konsument- skyddsynpunkt. Lagen (1991:981) om värdepappersrörelse Lagen gäller värdepappersrörelse, dock inte verksamhet som drivs av , , Kammarkollegiet eller av försäkrings- bolag med koncession enligt försäkringsrörelselagen (1982:713). Lagen gäller inte heller sådan förvaltning av finansiella instrument som är reglerad i annan lag. Med värdepappersrörelse avses verksamhet som består i att yrkesmässigt tillhandahålla sådana tjänster som handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn, förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrument eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana instrument, handel med finansiella instrument för egen räkning, förvaltning av någon annans finansiella instrument, garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fondpapper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets. avses värdepappersbolag och som fått tillstånd enligt lagen att driva värdepappersrörelse och utländska företag som driver värdepappersrörelse från filial här i landet. I lagens 1 kap. 7 § finns bestämmelser om etiska frågor för värde- pappersinstitut. Enligt lagrummet skall värdepappersrörelse bedrivas så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligt äventyras samt i övrigt så att rörelsen kan anses sund. Ett värdepappersinstitut skall i sin verksamhet handla på ett ärligt och rättvist sätt samt handla med erforderlig skicklighet, omsorg och skyndsamhet. Ett institut skall vidare inneha och effektivt använda sådana resurser och rutiner som behövs för att rörelsen skall kunna bedrivas på ett riktigt sätt. Institutet skall från sina kunder inhämta uppgifter om deras ekonomiska situation, erfarenhet av värdepappers- marknaden och syftet med de tjänster de efterfrågar. Vid sina kontakter med kunder skall institutet lämna tillräcklig information om sådana omständigheter som är väsentliga i sammanhanget och söka undvika intressekonflikter och, om sådana inträffar, se till att kunderna behandlas rättvist.. Lag (1990:1114) om värdepappersfonder Detaljstyrningen av värdepappersfonderna har kommit att minska. Fonderna har fått större utrymme att själva reglera hur fondverksam- heten skall bedrivas och de får numera - inom vissa ramar - bestämma placeringsinriktning och riskprofil. Kravet på information från fonderna har å andra sidan kommit att skärpas. Varje fond skall ha en informationsbroschyr som bl.a. lämnar information om placeringsinriktning och om fondens utveckling och resultat. Fonderna skall också informera varje delägare direkt. I lagen uppställs krav på tillhandahållande av viss information (årsberättelse, halvårsredogörelse, informationsbroschyr m.m.) samt även krav på att vid marknadsföring av värdepappersfonder ange var informationsbroschyr finns att tillgå. Lagen (1999:158) om investerarskydd Lagen innehåller bestämmelser om ersättning för förlust av investerares finansiella instrument och medel hos ett värdepappersinstitut. Frågor om sådant skydd handläggs av . Investerarskyddet omfattar finansiella instrument som ett värde- pappersinstitut förfogar över i samband med att en investeringstjänst utförs och medel som ett sådant institut har tagit emot med redovisningsskyldighet i samband med att en investeringstjänst utförs. Skyddet innebär att en investerare har rätt till ersättning motsvarande marknadsvärdet på konkursdagen - dock högst - om ett institut som tillhör skyddet försätts i konkurs och investeraren inte kan få ut instrumentet eller medel enligt ovan. Även om av betalningarna i handeln fortfarande sker genom kontant betalning går utvecklingen snabbt och betalningar sker allt mer i form av betalningsförmedling, av banker eller kontokortsföretag. Man kan använda check eller betala med kort; även betalningar via Internet har blivit vanligare. Bankerna utför också betalningsuppdrag och betalning kan ske genom bankgiro och postgiro. Bankerna förmedlar betalningar till utlandet på motsvarande sätt. Flertalet av dessa betalningar är kopplade till transaktionskonton, dvs. inlåningskonton avsedda för löpande betalningar. På transaktionskontona registreras bl.a. uttag i bankautomater, automatiska överföringar av t.ex. räntor och amorteringar på lån, löneinsättningar samt uttag med hjälp av kontokort. Förutom checklagen (1932:13) och växellagen (1932:130) saknas särskild lagstiftning för betaltjänster. Innehållet i check- och växel- lagarna är emellertid inriktat på att upprätthålla handlingens funktion av betalningsmedel, inte att reglera förhållandet mellan en kund och en betaltjänstansvarig. Bestämmelserna i check- och växellagarna behandlar därmed i huvudsak formföreskrifter och avveckling av fordringsförhållandet till den slutliga borgenären. De lagarna kommer därför inte att behandlas närmare här. Det övergripande konsument- skyddet på området är även här i första hand de bestämmelser som det redogjorts för ovan under avsnitt 3.2.1. Alltfler betaltjänster tillhandahålls emellertid av institut som inte omfattas av den finansiella lagstiftningen t.ex. kontokort i detalj- handeln och bensinbranschen. slutbetänkande, Betaltjänster (SOU 1995:69) innehåller en utförlig kartläggning av betaltjänstmarknaden och behovet av konsumentskydd och där fram- hålls vikten av tydlig information, användarvänlighet, överskådlighet m.m. förslag har legat till grund för de ändringar i bankrörelselagen som trädde i kraft . Härigenom har sådana betaltjänster som kan ske med kundmedelskonton (t.ex. ICA- kort) fått en närmare reglering. Insättningar på sådana konton betraktas inte som vanlig inlåningsverksamhet. Behållningen på sådana konton får uppgå till högst . I regeringens proposition till den lagstiftningen (prop. 1995/96:74, Ökad bankkonkurrens) framförs vissa konsumentskyddsaspekter. Eftersom kundmedelsmottagande företag enligt den nya lagstiftningen inte blivit tillståndspliktiga (sådan verksamhet omfattas inte av tillsyn och inte heller av insättnings- garantin) har det beloppsmässiga taket införts i syfte att begränsa de förluster en kund kan göra för det fall det kontohållande företaget råkar i betalningssvårigheter. Det är bakgrunden till de strikta begränsningar som gäller för kundmedelskonton. Därmed ansågs det inte finnas något behov av ytterligare skyddsregler, däremot regler som garanterar att kunderna på ett klart och tydligt sätt informeras om att det kontohållande företaget inte omfattas av insättningsgarantin. De företag som erbjuder sina kunder kontoinsättningar skall således vid annonsering, skyltning och annan marknadsföring beträffande kontotjänsten informera om att kontobehållningen inte omfattas av den insättningsgaranti som gäller för banker. Det åligger också dessa före- tag att innan ett kontoavtal sluts skriftligen lämna sådan information och övriga uppgifter som kan vara av betydelse från konsument- synpunkt. Efter förebild i 8 § konsumentkreditlagen (1992:830) har i bankrörelselagen (1 kap. 2 c §) gjorts en hänvisning till reglerna i marknadsföringslagen (1995:540) som ger () möjlighet att framtvinga den föreskrivna informationen; KO skall alltså kunna väcka talan om vitesföreläggande i om de kundmedelsmottagande företagen inte efterlever informations- kravet, se vidare under avsnitt 6.3. Valutaväxlingslagen (1996:1006) har två slag av betaltjänster uppmärksammats och kommit att regleras närmare genom lagstiftning, nämligen valutaväxling och betalningsöverföringar till utlandet. Valutaväxlingslagen reglerar yrkesmässig handel (valutaväxlings- rörelse) med utländska sedlar och mynt samt resecheckar utställda i utländsk valuta. Sådan rörelse bedrivs i ökande omfattning av från banker och andra kreditinstitut fristående företag. Företag som driver sådan rörelse i väsentlig omfattning skall anmäla verksamheten till . skall föra ett register över de företag som har anmält verksamhet. Under en särskild rubrik i lagen behandlas konsumentskyddet. Där anges att företag som driver valutaväxlingsrörelse tydligt skall informera om tillämpade växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräkningsnota som anger företagets namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter (4 §). Information skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen (1995:450) och om ett företag som driver valutaväxlingsrörelse inte lämnar sådan information är marknadsföringslagen tillämplig. Vidare reglerar lagen företagens skyldighet att lämna upplysningar till och inspektionens möjligheter att ingripa. Lag (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet Lagen bygger på EG-direktivet 97/5/EG av om gränsöverskridande betalningar. Syftet med lagen är att betalningsöverföringar till och från utlandet skall bli snabbare och säkrare. Bestämmelserna är inte begränsade till konsumenter, utan de riktar sig även till små och medelstora företag. Regleringen får dock anses vara väsentligen konsumentinriktad. (ca ). Av lagen följer en skyldighet för banker och andra institut som bedriver gränsöverskridande betalningsförmedling att informera kunderna om villkoren för en sådan förmedling. Det får ta högst från acceptdagen för en betalning att komma fram till den bank som betalningsmottagaren anlitar, om inte beställaren och den anlitade banken uttryckligen har kommit överens om någon annan tid; den betalningsmottagande banken skall göra beloppet tillgängligt för mottagaren före nästföljande bankdag. Med acceptdag avses den dag då beställaren har erlagt det belopp och lämnat de uppgifter som banken kräver för att kunna verkställa betalningsöverföringen och med bankdag avses den dag då banken har öppet. Om pengarna förkommer under betalningsförmedlingen har avsändaren rätt att få tillbaka det förkomna beloppet, s.k. återbetalningsgaranti. Denna garanti har dock begränsats till ett belopp motsvarande (ca ). Lagen trädde i kraft . Konsumentkreditlagen (1992:830) Konsumentkreditlagen är anpassad till om konsumentkrediter. Den har fått ett bredare tillämpningsområde än den lag som tidigare gällde på området och har kommit att stärka konsumenternas ställning i samband med kreditgivning. Många regler som tidigare omfattade enbart krediter i samband med köp och vissa tjänster gäller för i princip alla konsumentkrediter. Lagen omfattar en rad olika typer av krediter och tillämpas på t.ex. banklån, kontokortskrediter, avbetalningsköp och enkla betalningsanstånd, allt under förutsättning att det är fråga om konsumentkrediter i lagens mening. Krediterna kan vara av tre olika slag, betalningsanstånd, lån och s.k. löpande krediter (t.ex. kontokrediter). Kreditgivaren är enligt lagen skyldig att iaktta god kreditgivningssed i förhållande till konsumenten. Begreppet god kreditgivningssed har beskrivits i lagens förarbeten och preciserats närmare i allmänna råd och riktlinjer som berörda myndigheter (och ) utfärdat. Vidare är kreditgivaren skyldig att lämna information om bl.a. den effektiva räntan. Konsumentens betalningsförmåga skall vara avgörande för om en kredit skall beviljas och därför skall en kreditprövning göras. Vid kreditköp skall näringsidkaren ta ut en kontantinsats om av varans kontantpris. Konsumenten har här rätt att göra samma invändningar gentemot kreditgivaren som han kan göra p.g.a. köpet gentemot säljaren. I lagen finns numera regler som begränsar kreditgivarens rätt att höja räntan under löpande avtal. Lagen innehåller också begränsningar i rätten att ta ut avgifter för krediten och att höja avgifterna . Vidare har kreditgivarens möjligheter att säga upp kreditavtalet till betalning inskränkts medan konsumenten däremot har rätt att betala sin skuld tidigare än enligt avtalet. Kreditgivaren får inte heller ta ut någon särskild ersättning av konsumenten vid förtidsbetalning, förutom när avtalet löper med bunden ränta. Konsumenten har också ett bättre skydd i sådana fall då det förekommer flera parter på näringsidkarsidan, t.ex. när kreditgivaren överlåtit sina rättigheter enligt ett kreditavtal. Betalar konsumenten av misstag till fel näringsidkare, får konsumenten normalt ändå tillgodoräkna sig betalningen. Som huvudregel gäller att avtal om konsumentkrediter skall ingås skriftligen och undertecknas av konsumenten. Konsumentkreditlagen är tvingande till konsumentens förmån. 3.2.5Myndigheternas föreskrifter, allmänna råd och riktlinjer på bankområdet (Bankinspektionens) allmänna råd angående reklamationer i bankautomatverksamhet (FFFS 1991:16) De allmänna råden behandlar situationer vid kontohavares reklamation av fel vid användning av bankautomat som typiskt sett avser en invändning mot att banken debiterat kontot för ett uttag i bankautomaten. Råden riktar närmast in sig på hur banken skall behandla reklamationen, vilka tekniska utredningar m.m. som bör genomföras och utredning av omständigheterna i övrigt. Vidare behandlas de bevissvårigheter som ofta uppstår och det anges särskilt att det för banken inte torde vara några problem att få fram den tekniska dokumentation som erfordras för att visa huruvida automatsystemet fungerat normalt och huruvida kontohavarens kort och kod använts vid uttaget. Enligt de allmänna råden är det därför skäligt att en teknisk utredning utförs av banken. Enligt vad som anges i de allmänna råden är kontohavarens svårigheter att styrka ett påstående att obehörig gjort uttaget eller att fel uppstått vid ett uttagsförsök uppenbara. Därför anses det vara rimligt att banken inte ställer alltför höga beviskrav på kontohavaren. Återföring av reklamerat belopp bör också göras omgående i de fall banken vid sitt ställningstagande har funnit reklamationen befogad p.g.a. tekniskt fel eller, efter en bedömning av omständigheterna i övrigt, har godtagit kontohavarens invändningar då frågan gällt om kontokortet använts av obehörig eller inte och med andra ord satt tilltro till kontohavarens uppgifter. De allmänna råden är föremål för översyn. allmänna råd om information för inlåningskonton m.m. (FFFS 1993:20) De allmänna råden har utarbetats i samråd med företrädare för branschen och bör ses som en minimistandard för information i samband med inlåningskonton. Där anges som generell information att för inlåningskonton bör gälla att om aktuell räntesats inte anges i eller i samband med kontoutdragen, vilket förordas, bör där anges telefonnummer via vilket uppgift om aktuell räntesats kan erhållas. Vid öppnande av konto av alla slag bör kontohavaren erhålla skriftlig information som översiktligt beskriver de regler, som banken tillämpar för ränteberäkning även i samband med överföringar/ gireringar. Uppgifterna bör ingå i avtalsvillkoren när dessa reviderats. Kontohavare med aktiva konton, som har en behållning på eller mer bör såsom en engångsföreteelse tillsändas samma information, t.ex. tillsammans med årsbeskedet. Den branschgemensamma rekommendationen om information till privatkund om ränte- och andra villkorsändringar för inlåning bör iakttagas. På varje bankkontor bör det finnas aktuell ränte- och avgiftsinformation. Den bör tillhandahållas lättillgängligt, t.ex. i broschyrställ eller på diskskylt (ränteinformation). Ränteinformationen bör innehålla uppgift om den s.k. jämförelseräntan för olika konton. Information i tryckt form bör på begäran kunna erhållas om den tid som normalt åtgår till dess betalningar till annat konto genom överförings- och gireringsuppdrag får anses vara mottagaren tillhanda. allmänna råd om ränteskillnadsersättning m.m. vid förtida lösen av konsumentkredit med bunden ränta för bostadsändamål (FFFS 1994:30) De allmänna råden ger riktlinjer för ränteskillnadsersättning vid förtida lösen beträffande kredit till konsument för bostadsändamål, dvs. räntebundna krediter där säkerheten primärt utgörs av pantbrev i fastighet eller tomträtt eller av pant i borätt samt krediter som beviljas för bostad på ofri grund eller liknande. Förtidslösen medges normalt för konsumentkrediter som lämnats . Laglig rätt till förtidslösen föreligger för konsumentkrediter som tecknats därefter. Instituten har rätt att ta ut en ersättning för den ekonomiska skada som kan drabba institutet då avtalet sägs upp av konsumenten. Skadan kan härvid mätas med utgångspunkt i institutets alternativa placeringsmöjlighet för det förtidsinlösta beloppet. Beräkning skall i varje enskilt fall ske inom ramen för den lagstiftning och de kreditvillkor som gäller för krediten. Inom dessa ramar kan kreditgivaren om han så finner lämpligt dock tillämpa andra principer för beräkning, om dessa inte leder till högre slutlig kostnad för kredittagaren. De beräkningsprinciper som anges i dessa allmänna råd utgör således "högstregler" för beräkningen. De huvudsakliga principerna för beräkningen bör framgå av avtalsvillkoren. För att möjliggöra för kredittagaren att förutse kostnaden vid förtidslösen bör denne efter begäran erhålla information från institutet som i grova drag visar hur ersättningen beräknas. Informationen bör innehålla ett konkret exempel på beräkningen och en formel som kredittagaren själv kan använda för en approximativ beräkning. Om kreditgivaren till viss kredittagare lämnat uppgift om beräkningssättet för ränteskillnadsersättningen bör kreditgivaren stå fast vid detta beräkningssätt om lösen sker senast . allmänna råd om krediter i konsumentför- hållanden (FFFS 1997:33) I de allmänna råden anges att kreditgivaren skall agera med utgångs- punkt från att kreditavtal kan ha stor betydelse för den enskildes ekonomiska förhållanden. De allmänna råden ger också närmare riktlinjer för marknadsföring och information varvid sägs att uppgifter om kredigivaren skall lämnas, att kreditgivaren skall vara återhållsam och måttfull i sin marknadsföring, om effektiv ränta samt kreditkostnad och kredittid. Vidare skall information ges vid betalningsanstånd att betalningsfri månad utnyttjats och att saldot därmed ökat med ränta och eventuella avgifter för den betalningsfria månaden. När det gäller effektiv ränta anges i råden hur den skall beräknas och hur den skall anges vid marknadsföring och i kreditavtalet. Vidare anges att kreditgivaren bör sträva efter att kredittagaren blir införstådd med de ekonomiska konsekvenserna av avtalet. Vid skriftlig kreditansökan bör därför formuläret utformas så att uppgifterna tillsammans med övrig information ger kredittagaren vägledning beträffande hans ekonomiska förutsättningar att fullgöra kredi- tåtagandet. När det gäller kreditprövning sägs att det är angeläget att privatpersoner inte skuldsätter sig på ett sätt som är alltför långtgående med hänsyn till deras inkomster och övriga ekonomiska förhållanden. Mot denna bakgrund bör det av den kreditinstruktion, som instituten tar fram enligt allmänna råd (1995:49) om kreditrisker i kreditinstitut och värdepappersbolag, framgå vad som särskilt bör beaktas vid kreditgivning till konsument. Kreditprövningen kan dock förenklas om krediten är ringa (upp till halva basbeloppet) eller om kreditgivaren har sådan kännedom om kreditsökanden att han redan därav kan dra tillräckliga slutsatser om dennes betalnings- förmåga. Kreditgivaren bör bevilja kredit för sanering av kredittagarens ekonomi endast om en kreditprövning visar att kredittagaren har återbetalningsförmåga för de villkor som gäller för den nya krediten. Vid bostadskrediter bör kreditgivaren, som ett led i bedömningen av kredittagarens återbetalningsförmåga, upprätta en boendekostnads- kalkyl. Kredittagaren bör informeras om kalkylens innebörd samt att kalkylen kan påverkas av sådana beslutade men ännu inte genomförda förändringar i skatte- och bidragssystemen som är av väsentlig betydelse för honom. skall innehålla fullständiga villkor. I dessa villkor skall klart och tydligt anges vilka rättigheter och förpliktelser som avtalet medför. Villkor och information av väsentlig betydelse för kredittagaren bör särskilt framhållas. Om en kredit ges bör detta klart framgå av avtalet. bör innehålla uppgift om kredittagarens rätt att betala samt om hur beräkningen av kostnaden härför görs för kredit med bunden ränta. bör innehålla information om kreditgivarens rätt att överlåta eller pantsätta sin fordran till annan samt att kreditgivarens medgivande krävs om krediten skall övertas av annan. I samband med överlåtelse av en lämnad kredit till annat institut, bör kreditgivaren möjligt informera kredittagaren om sådana konsekvenser av överlåtelsen som är av väsentlig betydelse för denne. Om överlåtelsen är ett led i värdepapperisering bör kreditgivaren informera kredit- tagaren särskilt om innebörden av att krediten värdepapperiseras. Kreditgivaren bör beakta att en borgensman eller den (tredje man) som sätter sin egendom i pant för annans kredit bör kunna förutsätta att en tillfredsställande kreditprövning gjorts avseende kredittagarens återbetalningsförmåga. Vidare innehåller de allmänna råden riktlinjer för information till borgensman/tredje man efter åtagandets ingående, betalning av förfallen kredit, återkallelse av överföringsuppdrag, Kvittning för kreditfordran, kvittning mot kontobehållning och närmare om betaltjänster. I fråga om medel, som kreditgivaren mottagit till fullgörande av ett betaltjänstuppdrag, anges att de inte bör utnyttjas till kvittning mot kredittagarens skuld, oavsett om denne är uppdragsgivare eller betalningsmottagare. Kreditgivaren bör inte kvittningsvis tillgodogöra sig medel för kredittagarens skuld när denne för inlösen överlämnar postväxel eller check eller annan anvisning. Kvittning mot kredit- tagarens skuld kan dock ske om uppdragsgivaren eller kredittagaren anvisat betalning till den senares konto. När kvittning skett, bör kreditgivaren avisera kredittagaren om kvittningen och skälen härför. föreskrifter om handel och tjänster på värdepappersmarknaden (FFFS 1998:21) Ett värdepappersinstitut skall sträva efter att i de fall en kunds och institutets intressen inte sammanfaller kundens intressen inte förfördelas. Vidare skall ett värdepappersinstitut utfärda etiska riktlinjer avseende institutets verksamhet och utse en regelansvarig person som har till uppgift att se till att anställda i institutet och dess styrelse vid var tid har kännedom om gällande regler för den verksamhet som bedrivs. Styrelsen i ett värdepappersinstitut skall utfärda instruktioner om hur information om gällande regler skall lämnas till institutets anställda. En kund som avser att göra affärer med derivatinstrument skall, innan affärer första gången får utföras, av värdepappersinstitutet erhålla tydlig skriftlig information om de särskilda risker som handeln med derivatinstrument kan innebära.