sou · GOB316 · 2001-01-01 00:00:00 — Genomförandet av direktivet 1999/35/EG medför dock att även de svenska fartygen måste genomgå ett större antal besiktningar än vad som anges i tillsynsföreskrifter. I viss mån bör beaktas att besiktningar av fartyg som går i trafik mellan hamnar i två eller flera värdstater kan fördelas på ett lämpligt sätt mellan värdstaterna, vilket torde begränsa det ytterligare antal tillsynsförrättningar som skall göra. Svenska fartyg som går i regelbunden trafik till hamnar i andra medlemsstater i EU, torde därför inte besiktigas mer ofta av än vad som sker . När det gäller utländska fartyg och fartyg som går i regelbunden trafik till stater som inte är medlemsstater, kommer dock genomförandet av direktivet att medföra att skall göra ett ökat antal tillsynsförrättningar. har inför antagandet av direktivet uppskattat att de ytterligare tillsynsförrättningarna kommer att medföra ett behov av i vart fall ytterligare fem kvalificerade inspektörer. De årliga kostnaderna för en sådan inspektör kan uppskattas till ca . Till detta skall läggas kostnaderna för att utbilda de nya inspektörerna samt kostnaderna för ytterligare lokaler och utrustning m.m. De årliga kostnaderna för att genomföra direktivet 1999/35/EG kan uppskattas till ca . Det är rimligt att tillsynen delvis finansieras av de rederier som vill använda sina fartyg i reguljär trafik. Besiktningarna bör enligt vår uppfattning avgiftsbeläggas. kan med stöd av bemyndiganden i 10 kap. 22 § fartygssäkerhetslagen och 7 kap. 12 § fartygssäkerhetsförordningen meddela föreskrifter om avgifterna. 12.1Förslaget till lag om ändring i fartygs- säkerhetslagen (1988:49) 5 § Den tillsyn som anges i 1 § första stycket utövas vid tillsynsförrättningar. Sådana förrättningar utförs som besiktningar, inledande kontroller, rederikontroller eller inspektioner. Besiktningar och rederikontroller görs planmässigt. När det finns särskild anledning till det, kan en besiktning eller rederikontroll göras även utom planen. Inspektioner görs när en tillsynsmyndighet finner att det är motiverat. Besiktningar skall göras främst för att undersöka om ett fartyg är sjövärdigt, för att undersöka om det är lämpligt att användas som passagerarfartyg, för att bestämma dess minsta tillåtna fribord och för att undersöka om fartygets säkerhetsorganisation överensstämmer med rederiets säkerhetsorganisation. Vi föreslår att det i fartygssäkerhetslagen tas upp särskilda bestämmelser om tillsyn av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg som används i reguljär trafik på internationella resor och inrikes resor i fartområde A. Enligt direktivet 1999/35/EG skall tillsynen utföras som inledande obligatoriska kontroller, inledande särskilda besiktningar, särskilda besiktningar och övriga besiktningar. Den inledande (obligatoriska) kontrollen nämns inte bland tillsynsförrättningarna enligt 5 § första stycket. Vi föreslår att det stycket kompletteras med ett tillägg om att tillsynsförrättningar också kan utövas som inledande kontroller. 9 § Tillsyn av utländska fartyg som inte omfattas av 9 a – d §§ sker genom inspektion. När det gäller förhållanden som omfattas av certifikat, skall inspektionen begränsas till granskning av fartygets certifikat eller motsvarande handlingar enligt 1 kap. 8 §, om det inte finns grundad anledning att anta att fartyget, dess utrustning eller säkerhetsorganisation avviker från uppgifterna i certifikaten eller handlingarna i något väsentligt avseende. På framställning av en myndighet i en främmande stat får dock besluta om en annan tillsynsförrättning än inspektion för ett fartyg som hör hemma i den främmande staten och, om så erfordras, utfärda ett certifikat eller en annan handling som avses i denna lag eller i föreskrifter som utfärdas med stöd av lagen. Svenska tillsynsmyndigheter får utöva hamnstatskontroll av utländska fartyg. Detta sker genom inspektioner på sätt som anges i paragrafen. Hamnstatskontrollen omfattar inte regelbundna och ingående förebyggande besiktningar och kontroller av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg. Sådan tillsyn regleras särskilt i 9 a – d §§. När utländska fartyg omfattas av dessa bestämmelser bör de undantas från inspektioner enligt denna paragraf. Tillägget till paragrafen motsvarar vad som sägs i artikel 11.1 i direktivet 1999/35/EG. 9 a § Med ro-ro passagerarfartyg, höghastighetspassagerar- fartyg och reguljär trafik avses detsamma som sägs i rådets direktiv /35/EG av om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik . När ett ro-ro passagerarfartyg eller ett höghastighets- passagerarfartyg används eller skall användas i reguljär trafik där fartyget anlöper eller avgår från svensk hamn utförs tillsynsförrättningar enligt vad som sägs i denna paragraf och 9 b – d §§. Bestämmelserna tillämpas enbart när trafiken omfattar internationella resor och inrikes resor inom fartområde A enligt 1 kap. 7 § fartygssäkerhetsförordningen (1988:594). Är fartyget svenskt gäller dessutom vad som sägs i 5 – 8 §§. får avstå från en förrättning som avses i 9 b – c §§, om motsvarande förrättning utförts av en behörig myndighet i en medlemsstat i Europeiska unionen vars hamnar omfattas av den reguljära trafiken. De närmare övervägandena för våra förslag i fråga om tillsynen av ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik finns i 9 kap. Vi har gjort bedömningen att bestämmelserna endast bör omfatta fartyg som används i trafik på internationella resor och inrikes resor i fartområde A. Bestämmelserna tillämpas på ro-ro passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg oavsett flagg. gör regelbundna besiktningar av svenska fartyg. De nya bestämmelserna om tillsyn skall inte ersätta vad som gäller för tillsynen av de svenska fartyg som omfattas av bestämmelserna. I stället skall förvissa sig om att tillsynsförrättningarna såvitt gäller dessa fartyg uppfyller kraven både enligt de nya bestämmelserna och enligt de bestämmelser som gäller . Fartyg som går i reguljär trafik mellan hamnar i två eller flera värdstater skall inte av den anledningen bli föremål för fler tillsynsförrättningar än fartyg som trafikerar en enda stats hamnar. I detta syfte bör samarbeta med den behöriga myndigheten i andra värdstater som omfattas av en reguljär trafik. Man bör då kunna komma överens om att fördela tillsynsförrättningarna på ett lämpligt sätt. Eftersom inte kan överlåta på en utländsk myndighet att utföra de tillsynsförrättningar som det ankommer på verket att göra, bör det i 9 a § andra stycket anges att verket kan avstå från en förrättning, om motsvarande åtgärd vidtagits av den behöriga myndigheten i en annan värdstat. Innehållet i denna paragraf motsvarar vad som sägs i artiklarna 3.1 samt 11.2 och 3 i direktivet 1999/35/EG. 9 b § Innan ett fartyg som avses i 9 a § tas i bruk i reguljär trafik skall tillsynsmyndigheten göra en inledande kontroll av fartyget och av det företag som skall använda fartyget i reguljär trafik (rederiet). Sådana inledande kontroller skall också göras när ett sådant fartyg tas i bruk i annan reguljär trafik, om inte tillsynsmyndigheten med hänsyn till omständigheterna finner att det är obehövligt. Genom att utföra inledande kontroller och besiktningar särskilt för reguljär trafik kontrollerar värdstaterna att rederierna och deras passagerarfartyg följer de säkerhetsnormer som överenskommits inom IMO och, i förekommande fall, på regional nivå. En inledande kontroll av rederiet och dess fartyg skall göras innan fartyget används i trafik eller – om det behövs – innan det används i en ny trafik. Vid en inledande kontroll skall ett rederi visa för att dess fartyg – som det sägs i ingressen till direktivet 1999/35/EG – uppfyller vissa harmoniserade krav på certifiering och besiktning i flaggstaten, att de följer de tillämpliga klassificeringsnormerna för konstruktion och underhåll av skrov, huvudframdrivningsmaskineri och hjälpmaskineri, elektriska anläggningar och kontrollanläggningar, att de är utrustade med en färdskrivare (VDR) som uppfyller relevanta internationella krav samt att de, när det är tillämpligt, uppfyller vissa stabilitetskrav. Rederiet skall också visa att det vidtagit åtgärder (närmare beskrivna i bilaga 1 till direktivet 1999/35/EG) som innebär att trafiken bedrivs på ett sådant sätt att största möjliga säkerhet garanteras. skall vidare kontrollera att rederiet samtycker till värdstaternas medverkan vid utredning av olyckor eller tillbud med rederiets fartyg inblandade, likaså att informationen från färdskrivarna hålls tillgänglig vid sådana utredningar. Slutligen skall verket kontrollera att flaggstater som inte är medlemsstater har en administration som är införstådd med företagets förpliktelser att samarbeta i alla utredningar av olyckor eller tillbud till sjöss. I fartygssäkerhetslagen bör anges endast ramarna för den inledande kontrollen. Där bör sålunda anges när en sådan kontroll skall ske och att kontrollen omfattar både rederiet och dess fartyg. Enligt 10 kap. 21 § fartygssäkerhetslagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela ytterligare föreskrifter om tillsynsförrättningar. Av 7 kap. 5 § fartygs- säkerhetsförordningen följer att det är som meddelar sådana ytterligare föreskrifter. Genom denna paragraf och de föreskrifter som skall meddelas med stöd av bemyndigandena i lagen och förordningen får artiklarna 4 och 5 samt delar av artikel 7.1 och 2 i direktivet 1999/35/EG sin motsvarighet i svensk lagstiftning. 9 c § Fartyg som avses i 9 a § skall besiktigas planmässigt. Ett sådant fartyg skall dessutom besiktigas särskilt 1.innan det tas i bruk i trafiken, 2.när det har genomgått någon större ombyggnad, reparation eller förnyelse eller har lidit skada som kan inverka menligt på sjövärdigheten, 3.när det tas i bruk i annan reguljär trafik, när det byter flagg eller överförs till en ny klass eller när ledningen för rederiet som använder fartyget ändras, om det med hänsyn till omständigheterna inte är obehövligt. Ett ro-ro passagerarfartyg eller ett höghastighetspassagerarfartyg skall besiktigas innan det används i reguljär trafik. Därefter skall värdstaterna en gång inom varje tolvmånadersperiod utföra en särskild besiktning i enlighet med bilaga III till direktivet 1999/35/EG och en besiktning under en reguljär resa, som skall ta sikte på att täcka så många av punkterna i bilagorna I, III och IV till direktivet att värdstaten blir övertygad om att fartyget fortfarande uppfyller alla nödvändiga krav för säker drift. Ett fartyg skall också besiktigas i enlighet med vad som sägs i punkterna 2 och 3 i denna paragraf. I paragrafen anges inte när de planmässiga besiktningarna skall ske eller besiktningarnas närmare innehåll. Bestämmelser om detta kan meddelas av i form av verkställig- hetsföreskrifter. Genom paragrafen och de föreskrifter som skall meddela får artiklarna 6, delar av 7.1 och 2 samt 8 i direktivet 1999/35/EG sin motsvarighet i svensk lagstiftning. 9 d § får ge tillstånd till att ett fartyg som avses i 9 a § och som inte har kontrollerats eller besiktigats enligt 9 b – c §§ används i reguljär trafik, om det på grund av oförutsedda omständigheter är nödvändigt att snabbt sätta in fartyget som ersättning och för att säkerställa kontinuitet i trafiken samt fartyget kan antas uppfylla kraven för säker drift. skall inom en månad från det att ett tillstånd utfärdats enligt första stycket utföra en inledande kontroll och en besiktning av fartyget särskilt för reguljär trafik. Det bör finnas en möjlighet för ett rederi att snabbt sätta in ett ersättningsfartyg i reguljär trafik. En förutsättning är att vid en preliminär bedömning finner att fartyget är säkert för detta ändamål. Fartyget skall också inom en månad underkastas tillsyn enligt de nya bestämmelserna. Genom paragrafen får artikel 7.3 i direktivet 1999/35/EG sin motsvarighet i svensk lagstiftning. 1 § Ett fartygs resa får förbjudas, om det finns skälig anledning att anta att fartyget inte är sjövärdigt för resa i den avsedda farten, att det i något väsentligt avseende har brister i fråga om skyddet mot ohälsa eller olycksfall, att det inte är lastat eller barlastat på ett betryggande sätt, att det medför passagerare utöver det högsta tillåtna antalet, att det inte är bemannat på ett betryggande sätt för den att rederiet eller fartyget inte uppfyller kraven på säkerhets- organisation. Om det är fråga endast om brister i anordningar för arbetet eller i arbetsredskap, får i stället användningen av anordningarna eller redskapen förbjudas tills rättelse har skett. Om det finns skälig anledning att anta att användningen av en viss lokal, arbetsprocess eller arbetsmetod eller av ett visst ämne innebär risk för ohälsa eller olycksfall, får denna användning förbjudas tills rättelse har skett. Ett fartygs resa får också förbjudas, om fartyget inte hålls tillgängligt för tillsynsförrättning eller om fartyget saknar ett certifikat som det skall ha enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 kap. 7 eller 8 §. Ett fartygs resa skall förbjudas, om dess rederi saknar ett dokument angående godkänd säkerhetsorganisation eller om fartyget saknar ett certifikat angående godkänd säkerhetsorganisation eller en kopia av rederiets dokument angående godkänd säkerhetsorganisation som det skall ha enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 kap. 7 eller 8 §. Förbudet får upphävas om det behövs för att förhindra överbeläggning av inspektionshamnen. Upphävs förbudet på denna grund gäller vad som sägs i 1 a § första stycket. I andra fall än som sägs i femte stycket andra meningen skall ett förbud att resa gälla till dess rättelse har skett och betalning har erlagts eller säkerhet ställts för de kostnader för tillsynsförrättningen som enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall betalas av redaren eller fartygsägaren. Vi föreslår att bestämmelser som gäller avsaknaden av certifikat angående godkänd säkerhetsorganisation och dokument angående godkänd säkerhetsorganisation som skäl för att förbjuda ett fartygs avgång lyfts ut ur fjärde stycket och regleras särskilt i ett nytt, femte stycke. Fartyg som i strid mot lag eller föreskrifter saknar dessa handlingar ombord skall sålunda enligt femte stycket förbjudas att resa från inspektionshamnen. Detsamma skall gälla om rederiet inte har ett dokument angående godkänd säkerhetsorganisation. Förbudet kan dock upphävas om det behövs för att förhindra överbeläggning av hamnen och andra skäl för förbudet inte finns. Rätten att lämna hamnen bör dock på sätt som föreslås i 1 a § förenas med ett förbud att tillträda hamnar till dess att fartyget innehar handlingarna. Förbudet att resa skall i andra fall bestå till dess att rättelse har skett och betalning har erlagts eller säkerhet ställts för kostnaderna för tillsynsförrättningen. Genom ändringarna i 1 § får artikel 9a.1–2 samt artikel 16.3 i direktivet 95/21/EG sin motsvarighet i svensk lagstiftning. 1 a § Lämnar ett fartyg hamnen i strid mot ett förbud som meddelats enligt 1 § eller har det tillåtits att resa till ett reparationsvarv och lämnar hamnen utan att uppfylla villkoren för en sådan resa eller fortsätter resan utan att anlöpa reparationsvarvet, skall fartyget förbjudas att anlöpa varje svensk hamn. Detsamma gäller när ett förbud att resa hävts enligt 1 § femte stycket andra meningen. Ett förbud att anlöpa svenska hamnar skall bestå till dess att redaren, fartygets ägare eller den som är ansvarig för fartygstransporten visat för den myndighet som förbjudit fartygets resa att bristen är åtgärdad. Vad som sägs i första och andra styckena gäller också om ett fartyg överträtt ett förbud att resa som meddelats av en behörig myndighet i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. får trots vad som sägs i denna paragraf ge ett fartyg tillstånd att resa till en anvisad hamn om force majeure eller säkerhetsskäl gör det nödvändigt eller för att minska eller begränsa föroreningsrisk eller för rättelse av fartygets brister. De närmare övervägandena avseende detta förslag finns i kapitel 8.3. Genom paragrafen får artiklarna 9a.3 och 11.4 i direktivet 95/21/EG sin motsvarighet i svensk rätt. 1 b § Användningen av ett fartyg som avses i 10 kap. 9 a § får förbjudas i reguljär trafik, om 1.rederiet vid en inledande kontroll enligt 10 kap. 9 b § inte har visat att kraven för sådan trafik är uppfyllda, 2.flaggstaten, när det är tillämpligt, utfärdat dispens- certifikat enligt regel I B/12 (a) (vi) internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS 1974) eller trafiktillstånd för höghastighetsfartyg enligt punkt 1.9.3i IMO:s sjösäkerhetskommittés resolution MSC 36(63) (Internationella säkerhetskoden för höghastighets-fartyg) utan att först ha samrått med behörig svensk myndighet. Enligt artikel 10 i direktivet 1999/35/EG skall rederier hindras från att bedriva trafik med fartyg som inte uppfyller kraven i artiklarna 4 och 5. Användningen skall också hindras, om det vid en besiktning enligt artikel 6 eller 8 upptäcks farliga brister hos ett fartyg. Enligt vår uppfattning bör farliga brister som upptäcks vid besiktningar i stället medföra att ett fartyg med stöd av 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen förbjuds att lämna inspektionshamnen tills bristerna har åtgärdats. I de fall då kraven för användning i reguljär trafik inte är uppfyllda men det saknas tillräckliga skäl att meddela ett förbud enligt 1 §, bör fartygens användning i reguljär trafik förbjudas enligt denna paragraf. Likaså bör användningen förbjudas i de fall då en flaggstat före utfärdandet av vissa certifikat och tillstånd skall samråda med värdstaten och detta inte har skett. Paragrafen kommer i princip bara att omfatta fartyg som ännu inte tagits i bruk i reguljär trafik. Upptäcks brister hos fartyg som redan går i trafik, bör rederierna – om bristerna inte bör föranleda förbud enligt 1 § – föreläggas att åtgärda bristerna med stöd av 5 §. 2 § Ett beslut enligt 1 – 1 b §§ meddelas av eller av annan myndighet som regeringen föreskriver. Beslutet skall innehålla uppgifter om skälen för förbudet och om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Enligt artikel 10.1 andra stycket i direktivet 1999/35/EG skall värdstaten skriftligen informera rederiet om ett beslut att hindra användningen av ett fartyg och ange fullständiga skäl. Vad som sägs i direktivet får sin motsvarighet i svensk rätt dels genom tillägget till denna paragraf, dels genom bilaga 4 (tillsyns- förrättningsresultat och dokumentation) till föreskrifter (SJÖFS 1999:17) om tillsyn av fartyg och rederiers säkerhetsorganisation. De närmare övervägandena i denna del finns i kapitel 9.5. 3 § Den myndighet som har förbjudit ett fartygs resa eller förbjudit ett fartyg att anlöpa svensk hamn skall, om fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, genast anmäla beslutet till polis-, tull- och lotsmyndigheterna. Ett förbud att anlöpa svensk hamn skall också anmälas till . och skall vidta de åtgärder som behövs för att hindra att förbudet överträds. skall inställa de förrättningar för fartygets resa som ankommer på den. Om fartyget står under tullkontroll, får inte tillåta det att avgå. får också tillfälligt ta hand om fartygets nationalitetshandling, när det behövs för att hindra fartygets avgång. Om förbudet gäller ett svenskt fartyg som befinner sig utomlands, är befälhavaren skyldig att på begäran av en svensk utlandsmyndighet lämna den för fartyget gällande nationalitetshandlingen till myndigheten. bör meddela de nämnda myndigheterna också när ett fartyg förbjuds att anlöpa en svensk hamn. Myndigheterna skall bistå med att upprätthålla förbudet. I paragrafen omnämns inte . Ett beslut att förbjuda ett fartyg att anlöpa en svensk hamn torde i de flesta fall kunna verkställas endast med hjälp av . Det bör därför anges i paragrafen att skall anmäla ett sådant beslut till och att skall vidta åtgärder för att hindra att förbudet överträds. 5 § Om det föreligger en brist som avses i 1 § eller om ett krav för reguljär trafik som avses i 1 b § inte är uppfyllt, men det inte finns tillräckliga skäl att meddela ett förbud, får en myndighet som enligt 2 § får meddela ett förbud i stället förelägga fartygets redare eller ägare att avhjälpa bristen eller uppfylla kravet . Gentemot den som har skyddsansvar enligt 7 kap. 2–13 §§ får en myndighet som avses i 2 § meddela föreläggande som behövs för att bestämmelserna i 6 och 7 kap. eller föreskrifter som har meddelats med stöd av 8 kap. skall efterlevas. Om den som har fått ett föreläggande inte följer det eller om han inte kan underrättas om föreläggandet utan sådant dröjsmål som äventyrar syftet med det, får myndigheten låta verkställa åtgärden på hans bekostnad. Detsamma gäller även i andra fall när ett föreläggande har meddelats, om omedelbar åtgärd krävs men inte kan förväntas bli vidtagen av den som avses med föreläggandet. Följs inte ett föreläggande som avser användningen av ett fartyg enligt 10 kap. 9 a § i reguljär trafik, får myndigheten besluta att fartyget inte får användas i trafiken. När ett ro-ro passagerarfartyg eller ett höghastighetspassagerar- fartyg redan går i reguljär trafik skall påträffade brister, om de inte är så allvarliga att 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen bör tillämpas, inte medföra att fartyget skall tas ur trafiken. I stället skall rederiet föreläggas att åtgärda fartygets brister. Om rederiet inte åtgärdar bristerna inom förelagd tid bör få förbjuda användningen av det bristfälliga fartyget i reguljär trafik. Ändringarna i paragrafen tar sikte på artikel 10.2 i direktivet 1999/35/EG. 1§ Till böter eller fängelse i högst döms 1.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift eller ett villkor som har meddelats med stöd av 8 kap. 2eller 4 §, 2.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud enligt 11 kap. 1–1 b §§ mot ett fartygs resa, mot användning av en anordning för arbetet eller annat som nämns i andra eller tredje stycket av 1 §, mot tillträde till hamn eller mot användning i reguljär trafik, 3.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande som har meddelats med stöd av 11 kap. 5 §. Om ett förbud eller föreläggande som avses i första stycket 2eller 3 är förenat med vite, skall den som bryter mot det inte dömas till ansvar. Enligt artikel 18 i direktivet 1999/35/EG skall medlemsstaterna fastställa ett påföljdssystem för brott mot de bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. Detsamma bör gälla överträdelser av de bestämmelser som behövs för att införliva direktivet 95/21/EG. De närmare övervägandena för våra förslag i denna del finns i kapitlen 8.3 och 9.4 1.Denna lag träder i kraft . 2.Om ett fartyg som avses i 10 kap. 9 a § är i bruk i reguljär trafik , skall tillsynsförrättningar enligt 9 b – c §§ göras senast därefter. Enligt artikel 19 i direktivet 1999/35/EG skall medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Kravet att fartygen skall vara utrustade med godkänd färdskrivare (VDR) skall dock tillämpas senast 30 månader efter offentliggörandet av IEC- standard nr 61996 eller , beroende på vilket av dessa datum som infaller sist. De närmare kraven för användning i reguljär trafik bör meddelas av med stöd av lagens bemyndiganden. Att det först krävs att fartygen skall vara utrustade med VDR, påverkar därför inte utformningen av övergångsbestämmelserna. Fartyg, som redan går i reguljär trafik när lagändringarna träder i kraft, skall kontrolleras och besiktigas på samma sätt som de fartyg som därefter sätts in i en sådan trafik. Av punkt 2 framgår att senast efter ikraftträdandet skall göra inledande kontroller och en inledande besiktning av fartygen. Detta motsvarar vad som sägs i artiklarna 4.1, 5 första meningen och 6.1 i direktivet 1999/35/EG.