sou · GOB360d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Vad gäller vilka som utöver de aktuella upplagshavarna enligt den nya lagstiftningen skall kunna föra in – obeskattad eller beskattad – teknisk sprit från annat land, har utredningen stannat för att anse att också den som av beskattningsmyndigheten medgetts rätt till inköp i sin verksamhet bör få föra in spriten från annat land lika väl som köpa den inom landet (2 a kap. 8 § andra stycket). Det kan uppmärksammas att försäkranssystemet gäller endast inom landet. Huruvida spriten kan föras in obeskattad beror på om den som för in spriten är varumottagare i skattelagstiftningens mening för sådan sprit (se vidare avsnitt 6.4.2.) För den som har rätt att utan förhandsmedgivande köpa viss mängd – beskattad – teknisk sprit, och som inte är upplagshavare, föreslås ingen rätt att föra in varorna från annat land. Detta innebär, som Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 251 framgår nedan, att ifrågavarande näringsidkare och skolor får köpa teknisk sprit (beskattad) endast inom landet. Med hänsyn till att kontrollen av att köparen är berättigad att köpa teknisk sprit i dessa fall måste göras vid själva försäljningen kan denna inköpsrätt enligt utredningen svårligen kombineras med en importrätt. Av de ca 6 000 företagen/näringsidkarna med endast inköps- tillstånd företar majoriteten kvantitetsmässigt förhållandevis begrän- sade inköp. Det är framför allt fråga om mindre näringsidkare som har ett reellt behov av teknisk sprit i stället för annat lösningsmedel – dock i en mindre mängd – t.ex. för rengöring av instrument eller annan utrustning, eller för ytbehandling av möbler. Enligt utredningens mening är det angeläget att finna ett system för dessa begränsade inköp av beskattad – och därmed dyr – teknisk sprit som inte är alltför komplicerat. Utredningen föreslår därför att det öppnas en generell möjlighet för de aktuella näringsidkarna, liksom för vissa skolor (se nedan), att göra begränsade inköp hos någon som handlar med teknisk sprit (2 a kap. 10 §). Det är beträffande näringsidkarna fråga om endast sådan yrkesverksamhet där ett verkligt behov av teknisk sprit föreligger. förutsätts meddela föreskrifter om vilka typer av verksamhet som omfattas och vilken kvantitet sprit som får inköpas för respektive slag av användning. Detsamma gäller i fråga om vilka typer av skolor som omfattas av bestämmelserna. Det åvilar härefter – liksom – den som säljer spriten, dvs. handlaren, att förvissa sig om att den som vill köpa sprit har rätt att göra detta. För att den nu beskrivna begränsade rätten att få köpa teknisk sprit skall kunna fungera måste den som säljer den tekniska spriten, dvs. upplagshavaren, på ett enkelt sätt kunna göra en kontroll av den påstådda inköpsrätten. Härvid måste på ett så långt som möjligt tillförlitligt sätt kunna avgöras – vad gäller näringsidkarnas inköp – dels om någon är näringsidkare, dels vilket slag av verksamhet som denne bedriver. I avsnitt 6.4.5 har beskrivits vad som gäller om registreringsbevis för näringsidkare. Av beviset framgår bl.a. den s.k. SNI-koden, vilken ofta ger en bild av näringsidkarens verksamhet i stort. Enligt utredningens mening bör det på handlaren kunna ställas krav på att han i vart fall kontrollerar den presumtive köparens identitet och registreringsbevis, med bl.a. nämnda kod. Handlaren måste dock uppmärksamma omständigheter som talar för att verkligheten är en annan än vad registreringsbeviset anger. Vid tveksamhet måste ytter- 252 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål ligare uppgifter begäras. Den handlare som finner att köparen inte har rätt att köpa varan, måste vägra att sälja. Något möjlighet att överklaga ett sådant beslut av en enskild handlare finns inte. Bland de ca 10 000 innehavarna av inköpstillstånd finns – förutom de tidigare nämnda ca 6 000 företagen o.d. – ca 4 000 skolor, universitet o.d. som har behov av teknisk sprit i forsknings- eller undervisningssammanhang. På högskole- och universitetsnivå kan, som ovan redovisats, inköp ske av obeskattad sprit. De skolor på t.ex. gymnasienivå som för sin undervisningsverksamhet kan ha ett behov av teknisk sprit, har däremot att köpa beskattad sådan sprit. Det rör sig om inköp av exempelvis odenaturerad sprit och fullständigt denaturerad sprit per läsår. Fullständigt denaturerad sprit kommer med utredningens förslag att kunna köpas i obegränsad mängd av exempelvis skolorna. För den sprit av annat slag som skolorna på lägre nivå kan behöva i sin verksamhet, förutsätts som ovan nämnts, utfärda föreskrifter om bl.a. vilken högsta tillåtna kvantitet som gäller för inköp för respektive typ av skola. Självfallet skall den som säljer teknisk sprit kontrollera även sådana villkor. Utredningen har sökt utröna om det kan finnas någon ytterligare inköpskategori än de ovan redovisade vilken bör ha rätt att köpa beskattad teknisk sprit. Någon sådan grupp synes dock inte finnas. Som framgått av föregående kapitel anser utredningen inte att privatpersoner har något verkligt behov av att kunna köpa odenaturerad sprit. För de olika ändamål som är aktuella för privatpersoner kan fullständigt denaturerad teknisk sprit lika väl användas, liksom andra lösningsmedel. När teknisk sprit använts i en tillverkningsprocess, t.ex. i samband med tillverkning av läkemedel, finns det ofta kvar alkohol som en restprodukt. Denna sprit, ibland benämnd avfallssprit, är så pass lätt förorenad att den direkt, alltså utan föregående rening, kan återanvändas, då som råvara i en annan tillverkningsprocess. Det kan vara fråga om t.ex. framställning av spolarvätska. Som nämnts i avsnitt 4.11 förekommer sådan återanvändning endast inom sfären för de bolag där avfallsspriten uppkommit (någon – laglig – försäljning av teknisk sprit förekommer alltså inte i detta avseende.) tas avfallsspriten om hand för återvinning, dvs. genom destillation återvinns ur den förorenade spriten ren sprit. De företag inom landet som återvinner alkohol gör det inom ramen för sin Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 253 verksamhet i övrigt. Några inhemska företag som sysslar endast med återvinningsverksamhet finns inte . Det förekommer emellertid att avfallssprit säljs till företag i andra länder, för t.ex. återvinning. förstörs (destrueras) spriten. Detta kan ske genom att spriten bränns upp. släpps i stället spriten ut direkt i företagets avlopp. Det förekommer även att sprit säljs till reningsverk, för att doseras i avloppet under kontrollerade former (se vidare nämnda avsnitt). För försäljning till reningsverken har meddelat försäljnings- respektive inköpstillstånd. Beträffande vilka krav som – i LFT, alkohollagen och skattelagstiftningen – uppställs för de olika slagen av hantering, kan sägas följande. LFT innehåller regler för införsel samt försäljning och köp inom landet. Någon reglering som tar sikte på sådan hantering som består i att teknisk sprit utan rening e.d. återanvänds av det företag inom vilken avfallsspriten har uppstått, finns inte. Beskattningsreglerna innebär att skattskyldighet inte inträder för teknisk sprit som återanvänds i en upplagshavares tillverkningsverksamhet (20 § första stycket c lagen om alkoholskatt). För en näringsidkare som köpt in spriten mot försäkran inträder inte skattskyldighet för återanvändningen så länge spriten används för samma ändamål som var förutsättningen för skattefriheten vid inköpet. Ligger återanvändningen utanför den avsedda användningen inträder alltså skattskyldighet (8 § första stycket 8 nämnda lag). Som nämnts i kapitel 10 anses det inte krävas tillverknings- tillstånd enligt alkohollagen för rening av använd teknisk sprit. Utredningen har i det nämnda kapitlet emellertid föreslagit att återvinning i fortsättningen skall likställas med tillverkning av sprit. På samtliga företag som bedriver sådan verksamhet kommer därmed, genom utredningens förslag om förutsättningar för rätt att bedriva tillverkning, att i alkohollagstiftningen ställas krav att de är upplagshavare. Ett företag som avser att bedriva återvinnings- verksamhet med avfallssprit från ett annat företag kommer, genom utredningens förslag i avsnitt 11.3 beträffande rätt att bedriva handel med teknisk sprit, att kunna köpa in spriten med stöd av sitt upplagshavargodkännande för sprit, förutsatt att övriga förutsättningar är uppfyllda. Vad gäller förstöring av teknisk sprit, uppställer LFT som redovisats inga särskilda regler för sådan hantering, varken vad gäller sådan hantering inom bolaget eller hos annat bolag. (Vid försäljning till ett annat bolag kommer dock reglerna för försäljning in i bilden.) För bolag som är upplagshavare finns i skattelagstiftningen särskilda bestämmelser om förstöring av skattepliktiga alkoholvaror (20 § första 254 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål stycket b lagen om alkoholskatt). Bestämmelserna innebär, som redovisats i avsnitt 6.4.2, att skattskyldighet inte inträder om varorna förstörts under tillsyn av beskattningsmyndigheten. Enligt Riks- skatteverkets föreskrifter (RSFS 1996:12) om beskattningsmyndig- hetens tillsyn över upplagshavares förstöring av skattepliktiga tobaks- och alkoholvaror, skall varorna i fråga brännas eller på annat lämpligt sätt förstöras så att det säkerställs att varorna inte kan användas. Upplagshavaren skall skriftligen senast viss tidpunkt anmäla till beskattningsmyndigheten att han avser att förstöra alkoholvarorna. Varorna skall förstöras i närvaro av bl.a. behörig tjänsteman från beskattningsmyndigheten, om inte beskattningsmyndigheten ger till- stånd till annat. Protokoll skall föras av upplagshavaren eller av företrädare för honom för varje tillfälle som upplagshavaren förstör varor, och en kopia omgående ges in till beskattningsmyndigheten. Enligt uppgift från Särskilda skattekontoret tar man regelbundet emot anmälningar av angivet slag, såvitt avser alkoholdrycker. Några anmälningar avseende förstöring av teknisk sprit har såvitt är känt inte förekommit. Förstöringen (t.ex. kross av nedsmutsade flaskor) sker ofta på annan plats än hos det bolag som har lämnat in anmälan, exempelvis hos anläggningar som tar emot avfall av olika slag. Som nämnts förekommer att teknisk sprit säljs till reningsverk. har i förekommande fall meddelat säljbolaget, alltså tillverkningsföretaget, tillstånd för försäljning. Majoriteten av de tillverkningsindustrier som köper in teknisk sprit i sin verksamhet gör sina inköp av skattefri sprit mot försäkran (se avsnitt 6.4.3). Beskattningsreglerna innebär att skattskyldighet inträder vid all vidareförsäljning som sker av sprit inköpt på detta sätt. Någon möjlighet att sälja avfallsspriten skattefritt finns alltså inte för tillverkningsföretag som köpt in spriten mot försäkran. Läkemedels- verket har också tillåtit försäljning endast om säljbolaget innehar upplagshavargodkännande. Enligt utredningen bör även i fortsättningen gälla att försäljning av detta slag tillåts endast om det säljande bolaget är upplagshavare. Detta ligger också i linje med utredningens förslag beträffande rätt att bedriva handel med teknisk sprit. De reningsverk som , med inköpstillstånd, köper in avfallssprit i obeskattad form gör detta mot att de lämnar försäkran (20 § första stycket j lagen om alkoholskatt, om användning i en tillverkningsprocess där slutprodukten inte innehåller alkohol). För reningsverken kommer med utredningens i avsnitt 11.4 redovisade förslag fortsättningsvis att gälla att de får göra sina inköp efter förhandsmedgivande från beskattningsmyndigheten. Nyss har nämnts möjligheterna för en upplagshavare att under beskattningsmyndighetens tillsyn förstöra teknisk sprit (eller Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål 255 alkoholdrycker) utan att skattskyldighet inträder. Enligt utredningen bör rimligen också den som köpt in alkoholvarorna mot försäkran kunna förstöra dessa, t.ex. därför att varorna av någon anledning inte kan användas, utan att skattskyldighet inträder. I de EG-rättsliga reglerna bakom 20 § första stycket lagen om alkoholskatt har inte heller uppställts någon begränsning till endast upplagshavare. Beskattnings- reglerna bör således i detta avseende ändras; se utredningens förslag till ändring av 8 § lagen om alkoholskatt (ett nytt, tredje stycke). Vad slutligen gäller förekommande utförsel/export av avfallssprit, uppställer inte LFT några krav i detta avseende. När företag som bedriver partihandel med teknisk sprit, från landet för ut sådan sprit brukar begära in rapporter över den mängd sprit som förts ut. Några liknande rapporter e.d. begärs inte in vad gäller utförsel av restalkohol. Med den nya lagstiftningen avses att exklusivt reglera även i vilka fall utförsel/export av teknisk sprit får ske. Utredningens i avsnitt 11.3 redovisade förslag innebär att endast den som är upplagshavare kommer att kunna sälja sin vara till någon i annat land. Detta kommer även att gälla utförsel av avfallssprit till utländska företag som bedriver t.ex. återvinningsverksamhet. 11.6Närmare om kontrollen över handeln med teknisk sprit Att försäljnings- respektive införseltillstånden avseende teknisk sprit slopas betyder inte, som tidigare framhållits, att handeln med teknisk sprit kan bedrivas utan kontroll. och beskattnings- myndigheten – – utövar kontroll över skattskyldig- heten. En upplagshavare som inte längre uppfyller kraven på lämplighet kan få sitt godkännande återkallat av beskattnings- myndigheten. Vidare måste kontrolleras bl.a. att alkoholvarorna inte säljs till någon som inte har rätt att köpa dessa. Kontrollen av att de som säljer teknisk sprit uppfyller lagens krav måste utövas av beskattningsmyndigheten. Myndigheten måste vidare kontrollera till vilka försäljningen sker. har även i övrigt att övervaka att försäljningen sker i enlighet med vad som föreskrivs i 2 a kap. Om det uppmärksammas att någon sålt teknisk sprit till någon som inte har rätt att köpa varan, vilken försäljning i sig är straffbelagd, måste självfallet ifrågasättas om godkännandet som upplagshavare skall återkallas. Som nämnts i bl.a. avsnitt 4.12.3 förekommer det vid hantering av teknisk sprit att vissa kontroller utförs av kontrollbolag, 256 Handel med sprit för tekniska m.fl. ändamål bolag som är fristående från både partihandlarna och . Bolagen anlitas främst på eget initiativ av partihandlarna för att genomföra kontroller vid t.ex. in- och utlastning av sprit i samband med införsel, försäljning respektive inköp inom landet. Kontrollbolagen underlättar också säljarens förhållandevis omfattande rapporteringsskyldighet till . Dessutom gäller att den som ansöker om införsel- och/eller försäljningstillstånd avseende teknisk sprit i princip måste anlita kontrollbolag (eller andra externa kontrollanter såsom revisorer) för att av medges sökta tillstånd. Kontrollbolagens verksamhet har således betydelse av flera skäl. Vid uttag hos säljbolaget för leverans till köparen kontrollerar kontrollbolaget t.ex. att mängden sprit som skall levereras ligger inom ramen för vad köparens tillstånd omfattar samt att denatureringen är i enlighet med inköpstillståndet. Kontrollbolaget rapporterar därefter via säljbolaget till eller direkt till verket. Omfattningen av och genomförandet av kontrollbolagens kontroll varierar beroende på bl.a. hur stora leveranserna av sprit är. Se vidare nämnda avsnitt. I avsnittet har vidare redogjorts för att en del säljbolag är kvalitetssäkrade enligt ISO 9000 eller liknande kvalitets- säkringssystem. För dessa bolag har ansett att uttag, helt eller delvis, får ske i säljarens egen regi", medan inleveranser ansetts böra skötas av kontrollbolaget. Kontrollbolaget i fråga gör då t.ex. månatligen stickprovsvisa kontroller av utleveranser och denatureringar. Vidare kontrolleras (pejlas) tankar och plomberingar samt lämnas rapporter till . Förekomsten av kontrollbolag och kvalitetssäkringssystem har inte inneburit att inte gjort t.ex. stickprovsvisa kontroller. Enligt utredningen kan det antas att företag som bedriver handel med teknisk sprit även fortsättningsvis kommer att anlita kontrollbolag för sin egen övervakning av bl.a. försäljning och inköp, trots att bolagens årliga avgifter till sådana bolag ofta uppgår till betydande belopp (de större partihandlarna kan erlägga i avgift). Att sådana bolag anlitas får ses som ett värdefullt inslag i den kontroll som kommer att ligga på , och bör också minska behovet av kontroll och tillsyn från verkets sida. Även användande av kvalitetssäkringssystem bör enligt utredningens mening ses som ett viktigt led i övervakningen av handeln med teknisk sprit. Handel med alkoholhaltiga preparat 257 12 Handel med alkoholhaltiga preparat Förslag: Handeln med alkoholhaltiga preparat skall vara fri, utan krav på införseltillstånd eller godkännande. Till skydd för folkhälsan uppställs dock vissa allmänna krav på preparaten för att de skall få säljas fritt. Möjlighet finns också att besluta om villkor för försäljning inom landet, bl.a. då fara för missbruk föreligger. Utredningens allmänna överväganden och ställningstaganden beträffande bl.a. de alkoholhaltiga preparaten har redovisats i kapitel 9. Definitionen av begreppet alkoholhaltigt preparat har till viss del behandlats i kapitel 11. Ytterligare överväganden rörande vad som täcks av detta begrepp lämnas i avsnittet nedan. Utredningens överväganden och förslag i övrigt rörande de alkoholhaltiga preparaten redovisas därefter. Överväganden och förslag rörande straffansvar m.m. redovisas i kapitel 14. I avsnitt 11.1 har behandlats bl.a. avgränsningen av begreppet alkoholhaltigt preparat i förhållande till begreppet teknisk sprit. Vad gäller avgränsningen gentemot alkoholdrycker, har utredningen ansett att sådana drycker inte faller under begreppet alkoholhaltigt preparat eller annars anses som sådant preparat. Inom restaurangbranschen förekommer i samband med matlagning användning av denaturerat vin (matlagningsvin). Dessa produkter härrör från eller annat land. Som denatureringsämne används salt, ibland i kombination med peppar eller pepparämnen. Sådana varor har ibland hanterats som alkoholhaltiga preparat och alltså ansetts falla inom verksamhetsområde. För försäljning av varor- na har då från verkets sida ansetts att denaturering bör ha skett med t.ex. salt. Det har dock förekommit att varorna ändå konsumerats som dryck. Av alkoholpolitiska skäl anser utredningen därför att den kontroll som gäller för alkoholdrycker måste upprätt- 258 Handel med alkoholhaltiga preparat hållas även beträffande matlagningsvin. Sådant kan alltså inte säljas fritt enligt de regler som gäller för alkoholhaltiga preparat. Utredningen har erfarit att det inom restaurangbranschen före- kommit även denaturerade spritdrycker. Inte heller dessa drycker bör falla under bestämmelserna om alkoholhaltiga preparat. Det kan anmärkas att skattereglerna innebär att det skall tas ut skatt för i vart fall dessa drycker, trots den tekniska användningen. Liksom bör en avgränsning gälla även i förhållande till läkemedel. Enligt utredningen bör denna avgränsning uttryckas på så sätt att som alkoholhaltiga preparat räknas inte läkemedel enligt läkemedelslagen. Detta innebär bl.a. att viss homeopatika inte längre skall anses som alkoholhaltiga preparat utan får kontrolleras enligt de särskilda reglerna för homeopatika (se avsnitt 5.12.1). med dess centrala expertfunktion bör, som nämnts i avsnitt 11.1, kunna meddela allmänna råd med närmare beskrivning av de olika varianter av bl.a. alkoholhaltiga preparat som förekommer på marknaden. 12.2Regler om handel med alkoholhaltiga preparat Som framgått av kapitel 9 anser utredningen att handeln med alkoholhaltiga preparat – inbegripet bl.a. införsel/import – i enlighet med principen om varors fria rörlighet skall vara fri, utan krav på införseltillstånd eller försäljningsgodkännande. Vissa allmänna krav som är motiverade med hänsyn till skyddet för folkhälsan (vilket utgör EG-rättsligt godtagbara skäl) bör dock uppställas för att preparaten skall få säljas fritt inom landet. Möjlighet måste dessutom finnas att vid inhemsk försäljning ingripa i situationer då fara för missbruk föreligger. Det sagda innebär att det i 2 a kap. alkohollagen inte bör finnas någon särskild reglering beträffande yrkesmässig eller annan införsel/import eller utförsel/export av alkoholhaltiga preparat, varken vad gäller preparat avsedda för förtäring eller preparat som inte är avsedda att förtäras (se 2 a kap. 13 §). En annan sak är att andra regelverk kan innehålla handelsbegränsningar, inbegripet föreskrifter om bl.a. import, för varor som är att betrakta som alkoholhaltiga preparat enligt alkohollagen (se nedan och kapitel 5). En stor del av de alkoholhaltiga preparaten faller in även under livsmedelslagstiftningen, framför allt livsmedelslagen. Som exempel kan nämnas fikon i , likörchoklad och aromer. Handel med alkoholhaltiga preparat 259 livsmedelsområdet har den EG-rättsliga harmoniseringen kommit särskilt långt och antalet EG-rättsliga direktiv m.m. är stort. Vad gäller de nationella reglerna kan nämnas t.ex. livsmedelslagens bestämmelse att livsmedel som saluhålls inte får ha sådan sammansättning eller beskaffenhet i övrigt att livsmedlet kan antas vara skadligt att förtära. har möjlighet att av bl.a. hälsoskäl förbjuda eller föreskriva villkor för hantering av visst slag av livsmedel. I övrigt kan nämnas bl.a. förordningen om kosmetiska och hygieniska produkter samt föreskrifter (LVFS 1996:7) om kontroll av kosmetiska och hygieniska produkter. Enligt sistnämnda föreskrifter gäller bl.a. att den som yrkesmässigt tillverkar eller importerar en kosmetisk eller hygienisk produkt skall till dels anmäla sin verksamhet, dels anmäla produkten för förteckning i ett produktregister. Enligt LFT får ett alkoholhaltigt preparat inte säljas eller lämnas ut om det finns särskild anledning att anta att varan är avsedd att användas i berusningssyfte. En motsvarande regel bör finnas även i den nya lagstiftningen (se 2 a kap. 14 §). Som tidigare nämnts bör enligt utredningen föreskrivas vissa allmänna krav på alkoholhaltiga preparat för yrkesmässig försäljning. Missbruk av alkoholhaltiga preparat förekommer , såvitt är känt, främst av preparat såsom T-röd o.d., rakvatten och munvatten (se avsnitt 5.2). gäller beträffande denatureringar att dessa skall fylla sitt syfte, dvs. att förhindra missbruk av den denaturerade varan, med minsta möjliga skada hos den som ändå missbrukar varan. Alkoholhaltiga preparat kan dock innehålla även andra ämnen än denatureringsämnen som ensamma eller tillsammans med andra ämnen gör att varan får en sådan sammansättning att den medför allvarlig fara för liv eller hälsa. Vidare kan tänkas att alkoholhalten hos en vara som kan antas komma att missbrukas är så hög att halten i sig medför allvarlig fara för liv eller hälsa. Mot bakgrund av syftet med lagstiftningen bör därför enligt utredningen uppställas ett allmänt krav på att alkoholhaltiga preparat som kan befaras komma att missbrukas inte får ha en sådan sammansättning eller så hög alkoholhalt att de, om de konsumeras, medför allvarlig fara för liv eller hälsa (2 a kap. 15 §). För sådana slag av preparat som inte uppfyller nu angivna krav bör finnas möjlighet att föreskriftsvis, alltså inte i ett enskilt fall, föreskriva villkor för handeln. Begränsningarna bör kunna vara utformade som särskilda villkor för försäljning eller, undantagsvis, som förbud (se närmare nedan). För att motverka att missbruk sker bör enligt utredningen även uppställas ett allmänt krav på att alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring inte får genom smak, färg, förpacknings- 260 Handel med alkoholhaltiga preparat utformning eller liknande, medföra risk för förväxling med alkoholdryck eller på annat sätt uppmuntra till förtäring (2 a kap. 16 §). Även beträffande en sådan bestämmelse bör finnas möjlighet att beträffande preparat som inte uppfyller kraven meddela särskilda villkor för försäljning eller, eventuellt, förbud.