sou · GOB365d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Någon motsvarande bestämmelse har däremot aldrig funnits för konfliktersättning som betalas ut till arbetsgivare. Enligt praxis utgör utbetalningen från en arbetsgivarorganisation skattepliktig intäkt i den mottagande arbetsgivarens verksamhet (RÅ 1959:1006). Även en bestämmelse om hur föreningar skattemässigt skall behandla de avgifter som betalas in av medlemmarna togs från början in i KL. Den avgift som medlemmen betalade till sin organisation hänfördes inte till skattepliktig inkomst för sammanslutningen (första stycket punkt 1 av anvisningarna till 19 §). Skattefriheten ansågs vara i överensstämmelse med de allmänna principerna för beskattning av juridiska personer. Vid valet mellan att beskatta medlemsavgifterna hos föreningen eller hos medlemmarna, föredrog man att verkställa beskattningen hos medlemmarna genom att inte medge avdrag för avgifterna. I vissa fall har dock i praxis även medlemsavgifter eller vad som betecknats som sådana ansetts skattepliktiga. Detta har skett i sådana fall där föreningen har drivit rörelse av något slag och avgifterna uppenbarligen helt eller praktiskt taget helt har utgjort vederlag för direkta prestationer åt medlemmarna i föreningen. Den skattemässiga behandlingen av medlemsavgifter till fackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer har varit föremål för debatt. Frågan om avdragsrätt för medlemsavgifterna har också utretts vid återkommande tillfällen. Direkta paralleller har därvid i allmänhet dragits mellan de båda slagen av avgifter. Man har successivt strävat efter att anpassa bestämmelserna om avdragsrätten till vad som gäller dels för den konfliktersättning som betalas ut till respektive organisations medlemmar, dels i fråga om skatteplikt för den intäkt som utgörs av de medlemsavgifter som betalas till fackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer. I det följande lämnas en översiktlig redogörelse för hur frågorna om avdragsrätt och skatteplikt har behandlats i lagstiftningen. I PM 1.10.1946 med förslag till ändrade regler angående avdragsrätt och skatteplikt för medlemsavgifter vid taxeringen lämnade allmänna skattekommitté förslag till viss lagreglering. Kommitténs utgångspunkt var att avgifter till fackliga organisationer och arbets- givarorganisationer hade likartad karaktär och att det därför var logiskt att beskattningen skedde efter samma princip. Kommittén föreslog att beskattningen av de båda slagen av avgifter skulle ske efter samma metod, dvs. att avdrag skulle medges för avgiften och beskattning skulle ske först då bidrag i händelse av konflikt betalades ut av föreningen. Enligt kommitténs mening kunde den av de fackliga organisationerna och arbetsgivarföreningarna bedrivna verksamheten anses till huvudsaklig del utgöra försäkringsmässig verksamhet. Kommittén föreslog vidare att avdragsrätt skulle föreligga för avgifter till olika bransch- och yrkesföreningar som hade till huvudsaklig uppgift att främja medlemmarnas ekonomiska verksamhet på visst sätt. En förutsättning skulle dock vara att mottagaren var skattskyldig för avgiften (reciprocitetsprincipen). Något förslag om ändring av föreningarnas beskattning lades inte fram av kommittén. Influtna medlemsavgifter skulle således även i fortsättningen vara skattefria och någon avdragsrätt skulle inte föreligga för utbetalade konfliktersättningar. Propositionen 1949:173 om viss avdragsrätt för fackföreningsavgifter I propositionen 1949:173 om viss avdragsrätt för fackföreningsavgifter, som byggde på förslag, föreslogs att såväl fackliga organisationer som arbetsgivarföreningar skulle ta upp influtna medlemsavgifter som skattepliktig intäkt. Vid inkomstberäkningen skulle föreningen få avdrag, förutom för de egentliga kostnaderna för föreningsverksamheten, även för vad föreningen betalade ut som konfliktunderstöd samt vad föreningen därutöver avsatte till en särskild fond för att tas i anspråk vid framtida konflikttillfällen. Med dessa bestämmelser avsågs att förebygga att obeskattade medel användes för, som det uttrycktes, främmande ändamål. Departementschefen ansåg att den legala presumtionsregeln, dvs. det förhållandet att medlemsavgifter i egentlig mening är att räkna som levnadskostnader, torde ha tillkommit dels med hänsyn till önskemålet att inte göra avkall på regeln om reciprocitet mellan avdragsrätt och skatteplikt, dels till svårigheten att inom ramen för gällande rätt finna någon förvärvskälla i vilken mottagna medlemsavgifter kunde sägas utgöra intäkt. Föreningar med sådan verksamhet som i och för sig kunde anses motivera rätt för medlem att göra avdrag för avgiften drev nämligen i regel inte verksamheten med vinstsyfte eller annars under sådana förhållanden att uppburna medlemsavgifter kunde sägas utgöra intäkt i någon föreningens förvärvskälla. Vid remissbehandlingen av förslag hade föreslagits vissa övergångsbestämmelser. Dessa gick ut på att det skulle skapas garantier för att en lagändring inte skulle medföra att fonderade medel, som redan beskattats genom att medlemmarna hade vägrats avdrag för dem, inte beskattades en gång till när de betalades ut till medlemmarna som konfliktbidrag. Departementschefen ansåg dock att sådana övergångsbestämmelser skulle bli svåra att tillämpa i praktiken. Dessutom menade han att konfliktbidrag från en facklig organisation i allmänhet inte skulle bli föremål för någon beskattning eller i varje fall för en mycket måttlig sådan. Eftersom större fonderingar förmodades finnas huvudsakligen i de fackliga organisationerna och de föreslagna bestämmelserna skulle medföra en inte obetydlig skattelättnad för dessa föreningars medlemmar föreslogs inte några sådana övergångsbestämmelser. (1949:48) tog bland annat fasta på farhågorna om de beskrivna tillämpningssvårigheterna att konfliktbidrag under en pågående konflikt skulle kunna ändra karaktär genom att övergå från att vara skattefri till att vara skattepliktig inkomst och avstyrkte propositionen. följde utskottet och avslog propositionen. Skattelagssakkunniga föreslog i PM 2.12.1958 angående avdragsrätt vid beskattningen för vissa medlemsavgifter och bidrag att rörelseidkare borde medges avdrag vid beräkning av inkomst av rörelse för medlemsavgifter till arbetsgivarföreningar, branschorganisationer och . Från inkomst av annan fastighet borde avdrag medges för avgift till fastighetsägarförening. Från inkomst av tjänst borde avdrag medges endast för avgift till . Medlemmens avdragsrätt skulle motsvaras av skatteplikt för mottagande förening. I promemorian diskuterades även frågan om avdragsrätt för fackföreningsavgifter och önskemålet att i avdragshänseende likställa de två slagen av föreningar, inte minst av psykologiska skäl. Mot avdragsrätt talade enligt Skattelagssakkunniga främst praktiska svårigheter, men även den minskning av skatteunderlaget som skulle uppkomma vid införandet av en avdragsrätt samt att avgifterna inte var av den storleken att en avdragsrätt för den enskilde medlemmen kunde vara av praktisk betydelse. I propositionen 1959:137, som behandlade vissa ändringar i KL, ansåg departementschefen att avdragsrätten borde underkastas mer ingående överväganden och var därför inte beredd att ta någon slutlig ställning till frågan om avdragsrätt för föreningsavgifterna. I betänkandet Översyn av skattesystemet (SOU 1977:91) behandlades återigen frågan om avdrag för fackföreningsavgift. skatteutredning konstaterade att medlemsavgifter i allmänhet inte var avdragsgilla vid beskattningen, men att ett undantag utgjorde avgift till vissa arbetsgivarföreningar. Om föreningen var skyldig att lämna medlemmen bidrag vid konflikt ansågs nämligen avgiften likställd med premie för försäkring mot förlust i samband med arbetskonflikt. Avdrag medgavs då för avgiften, medan å andra sidan erhållna konfliktbidrag utgjorde skattepliktig intäkt. I fråga om arbetstagarorganisationerna gällde däremot att avdrag inte medgavs för erlagda avgifter men att mottagna konfliktbidrag i gengäld var skattefria. Utredningen framhöll skillnaden i den skattemässiga behandlingen av arbetsgivarföreningar och fackliga organisationer och ansåg att betydelsen av denna skillnad ökat genom att en allt större del av avgifterna användes för andra ändamål än konfliktersättning. ansåg att en avdragsrätt för avgift till arbetstagarorganisation borde införas och att den borde utformas så att likställdhet i möjligaste mån skulle uppnås mellan arbetsmarknadens organisationer. En beskattning av konfliktbidragen från fackföre- ningarna skulle, konstaterade utredningen, emellertid leda till mycket svårbemästrade praktiska problem, och i stort sett samma resultat skulle kunna uppnås genom att endast den del av avgiften till annan facklig verksamhet än konfliktersättningar var avdragsgill. Utredningen föreslog att halva avgiften till arbetstagarorganisation, dock högst , skulle vara avdragsgill. Motiveringen för detta var bland annat att arbetstagarorganisationerna gör samhället tjänster för vilka en del av avgiften utgör ersättning. I propositionen 1978/79:160 om fortsatt reformering av inkomstskatten, m.m., som behandlade utredningens förslag, pekade departementschefen på de kritiska synpunkter som vid remissbehand- lingen förts fram på förslaget om avdragsrätt för fackföreningsavgifter. Han delade utredningens uppfattning att skillnaden i den skattemässiga behandlingen av fackföreningsavgifter och avgifter till arbetsgivar- organisationer inte var tillfredsställande, men att det låg närmare till hands att i stället ytterligare begränsa avdragsrätten för de . Frågan borde dock, menade departementschefen, utredas ytterligare. delade denna uppfattning (bet. SkU 1978/79:55 s. 64, rskr. 1978/79:334). Departementspromemorian Ds B 1980:3 Avdragsrätten för medlemsavgifter till arbetsgivarorganisationer behandlades i Budgetdepartementets promemoria Ds B 1980:3. I promemorian konstaterades att avdragsförbudet för fackförenings- avgifter dittills kompenserats av skattefrihet för konfliktbidrag, medan avdragsrätten för avgifter till arbetsgivarorganisationer som motvikt haft att konfliktersättningar var skattepliktiga. Det framhölls att kombinationen avdragsförbud/skattefrihet i praktiken blir mindre förmånlig än kombinationen avdragsrätt/skatteplikt, främst genom att endast en del av de inflytande avgifterna används för konfliktändamål. En arbetsgivarorganisation kan, menade man, finansiera hela sin verksamhet, dvs. även den del av verksamheten som avser annat än avsättning till konfliktfonder och utbetalning av konfliktersättningar, med avdragsgilla (obeskattade) medel. Fackliga organisationer måste däremot finansiera exempelvis sin förhandlings- eller utbildnings- verksamhet med beskattade medel. Det erinrades vidare i promemorian att statsmakterna dittills gripit in i föreningarnas ekonomi på andra sätt än inom ramen för skattesystemet, genom att fackliga organisationer erhållit betydande bidrag av staten för sin utbildningsverksamhet. I promemorian fördes fram två alternativa lösningar. Den första gick ut på att behålla skatteplikten för det konfliktunderstöd som betalades ut till arbetsgivarorganisationernas medlemmar och medge avdrag endast för den del av medlemsavgiften som avser konflikt- ändamål. Den del av avgiften som var avsedd att täcka kostnaderna för föreningens övriga verksamhet skulle således komma att bli beskattad genom att inte vara avdragsgill. Det alternativet skulle förhindra att obeskattade medel användes för ändamål som var ovidkommande för den försäkringsmässiga verksamhet som motiverat avdragsrätten. En nackdel med detta alternativ utgjorde det förhållandet att den andel av medlemsavgiften som är tillgänglig för konfliktändamål var högst olika inom de olika organisationerna och olika för samma organisation . Om en schablonregel användes – avdrag med en viss bråkdel av den erlagda medlemsavgiften – skulle den inbegripa även icke avdragsgilla avgifter. I stället skulle man få införa en regel som tog hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. En sådan regel skulle dock, konstaterades i promemorian, bli mycket svår att tillämpa eftersom organisationerna då skulle bli tvungna att lämna sina medlemmar uppgift om andelstalet. Den andra lösningen skulle vara att införa samma regler som för avgifter till fackliga organisationer, nämligen att vägra avdrag för erlagda medlemsavgifter och låta uppburet konfliktunderstöd bli En sådan modell skulle medföra en total samordning av avdragsrätt och skatteplikt för medel som förs till och från arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna. Det diskuterades därvid vissa problem som skattefrihet för konfliktbidrag övergångsvis skulle leda till. Det skulle bland annat komma att finnas två typer av konfliktfonder, dels gamla fonder som byggts upp av obeskattade medel, dels nya fonder som byggts upp av beskattade medel. Med hänvisning till att ett avskaffande av avdragsrätten för avgifter till arbetsgivarorganisationerna skulle innebära en skatteskärpning ansågs dock sammanfattningsvis särskilda övergångsregler kunna undvaras. I promemorian föreslogs slutligen att avdrag, liksom för fackföreningsavgifter, inte heller skulle medges för avgifter till arbetsgivarföreningar. Å andra sidan skulle konfliktersättning, som vid arbetskonflikt utgått från sådan förening, liksom sådant konfliktbidrag som arbetstagare erhåller av sin organisation, inte räknas som skattepliktig intäkt. betänkande SkU 1981/82:2 om avdragsrätt vid inkomstbeskattningen för fackföreningsavgifter skatteutskott behandlade i sitt betänkande SkU 1981/82:2 om avdragsrätt vid inkomstbeskattningen för fackföreningsavgifter två motioner, som rörde likvärdig behandling av medlemsavgiften till arbetsgivarorganisation och facklig organisation i avdragshänseende. I anslutning till innehållet i Ds B 1980:3 menade utskottet att målet måste vara att åstadkomma ett så neutralt system som möjligt och att skillnaden i den skattemässiga behandlingen av avgifter till fackliga organisationer och till vissa arbetsgivarorganisationer var otillfreds- ställande och borde undanröjas. förutsatte därför att skulle föreläggas en proposition i ämnet. Propositionen 1982/83:50 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder m.m. Frågan om den skattemässiga behandlingen av arbetstagares medlems- avgift till facklig organisation togs upp av regeringen följande år. I propositionen 1982/83:50 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder m.m. föreslogs på skatteområdet vissa lättnader av inkomstskatten. Bland annat gällde detta införandet av en särskild skattereduktion på grundval av erlagd medlemsavgift till facklig organisation. skälet till att medge sådan reduktion var enligt regeringen att skapa skattemässig jämställdhet mellan arbetsgivarens och löntagarens kostnader för respektive facklig organisationsverksamhet. Reglerna togs in i en särskild lag om skattereduktion. De allmänna förutsättningarna för reduktionen var att den skattskyldige varit bosatt eller vistats i under någon del av inkomståret, varmed avsågs året före taxeringsåret. Underlaget för beräkningen av skattereduktionen utgjordes av den medlemsavgift som den skattskyldige under inkomståret hade erlagt till arbetstagarorganisationen, dock högst . Avgift till arbetslös- hetskassa skulle dock inte ingå i underlaget eftersom sådan avgift var avdragsgill. Skattereduktionen skulle beräknas till av underlaget. Definitionen av begreppet arbetstagarorganisation anknöt till lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Enligt lagens 6 § avses med arbetstagarorganisation en sådan sammanslutning av arbetstagare som enligt sina stadgar skall tillvarata arbetstagarnas intressen i förhållandet till arbetsgivaren. Med lokal arbetstagarorganisation avses sådan sammanslutning av arbetstagare som är part i lokal förhandling med arbetsgivare. Med central arbetstagarorganisation avses förbund eller därmed jämförlig sammanslutning av arbetstagare. Den skattskyldige som ville erhålla reduktion skulle framställa ett särskilt yrkande om det, vilket kunde ske genom arbetstagar- organisationen taxeringsåret till (vid ADB-överföring). Den skattskyldige kunde också själv taxeringsåret framställa yrkandet hos skattemyndigheten eller efter nämnda datum såsom en begäran om omprövning enligt 84 § uppbördslagen (1953:272). Propositionen antogs av , bet. 1982/83:SkU15 och 16, rskr. 1982/83:128, SFS 1982:1193. Utredningen om reformerad inkomstbeskattning tillkallades en kommitté med uppdrag att göra en översyn av inkomstskattesystemet i de delar som inte hade direkt samband med företagsbeskattningen. Syftet med översynen var att åstadkomma ett mer rättvist och enkelt skattesystem som i förhållande till det som då gällde bland annat innebar lägre skattesatser för den statliga inkomstskatten och en breddad skattebas. Utredningen om reformerad inkomstbeskattning lämnade i betänkandet Reformerad inkomstbeskattning, RINK (SOU 1989:33) förslag till en genomgripande reformering av inkomstskatten med sänkta skattesatser och en mera likformig beskattning. RINK behandlade bland annat de alternativ för en likabehandling av arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer som diskuterats i promemorian Ds B 1980:3 med en slopad eller beskuren avdragsrätt för arbetsgivares avgift till sina organisationer. Utredningen konstaterade att det fanns avsevärda tekniska problem med att införa en begränsad avdragsrätt (s. 129 f.). Utredningen stannade för att endast föreslå att skattereduktionen för fackföreningsavgift skulle medges (i stället för 40) av den del av avgiften som inte översteg (i stället för 1 200) . För att skattereduktionen skulle erhållas utan särskilt yrkande från den skattskyldige måste arbetstagarorganisationen ha lämnat uppgift om avgiftens storlek till skattemyndigheterna taxeringsåret. Inga ändringar föreslogs beträffande arbetsgivares avdragsrätt för kostnader för organisationsverksamhet. Propositionen 1989/90:110 om reformerad inkomst- och företagsbeskattning Förslaget från utredningen om reformerad inkomstbeskattning låg till grund för en del av regeringens proposition 1989/90:110 om reformerad inkomst- och företagsbeskattning, som innehöll förslag om en andra etapp av en skattereform som skulle vara fullt genomförd . Bland annat föreslogs (s. 368 f.) schablonavdraget i inkomstslaget tjänst höjt från till . Alla typer av ersättning för arbetsinsatser och prestationer i allmänhet – lön eller förmåner av skilda slag – skulle beskattas så långt möjligt likformigt och värderas till marknadsvärdet. Ett avskaffande av skattereduktionen för fackföreningsavgift skulle, enligt departementschefen, kräva att även arbetsgivarnas avdragsrätt för föreningsavgifter begränsades för att inte en skattemässig olikformighet skulle uppstå i behandlingen av arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer. Det fanns dock starka skäl för att inte begränsa eller helt slopa arbetsgivarnas avdragsrätt för förenings- avgifter och någon sådan begränsning borde därför, menade han, inte införas. Som en konsekvens därav borde inte heller skattereduktionen för fackföreningsavgifter avskaffas. Beträffande skattereduktionen för fackföreningsavgift föreslogs dock vissa justeringar. Reduktion skulle medges av den del av avgiften som inte översteg . För att skattereduktion skulle erhållas utan särskilt yrkande från den skattskyldige måste en arbetstagarorganisation ha lämnat uppgift om avgiftens storlek till skattemyndigheterna eller, om ADB-medium användes, under taxeringsåret. De nya tidpunkterna skulle gälla års taxering. Avgifter till arbetsgivarorganisationer ansågs tidigare i sin helhet vara att jämställa med försäkringspremier (prop. 1989/90:110 s. 368). Inga ändringar föreslogs därför beträffande arbetsgivarens avdragsrätt för kostnader för sin organisationsverksamhet. Propositionen antogs av (bet. 1989/90:SkU30 rskr. 1989/90:140, SFS 1990:667). betänkande 1990/91:SkU10 behandlade i betänkandet 1990/91:SkU10 Kvarstående frågor i reformeringen av inkomst- och företagsbeskattningen, m.m. bland annat skattereduktionen för fackföreningsavgift. Utskottet konstaterade att skattereduktionen var beräknad på ett sådant sätt att den motsvarade ett avdrag för den del av fackföreningsavgiften som kunde anses hänförlig till facklig verksamhet (s. 169). Någon motsvarande begränsning fanns inte för den då gällande avdragsrätten för arbetsgivarnas motsvarande medlemsavgifter. Utskottet tillstyrkte därför att även arbetstagarnas utgifter för den typen av verksamhet skulle beaktas i sin helhet och att därför skulle slopa begränsningen av underlaget för skattereduktionen. I samma betänkande uttalade sig utskottet också för att mätnings- och granskningsavgifterna för uppmätning av ackordsarbete och granskning av löneförhållandena vid ackords- och tidlönearbete enligt kollektivavtal mellan byggarbetsgivarförbunden och skulle ingå i underlaget för skattereduk- tionen. Anledningen till detta var, enligt utskottet, att ett jämnare utfall därigenom skulle uppnås för alla som under ett beskattningsår haft sådana kostnader genom en generell skattereduktion av kostnaden. Dessa avgifter var avdragsgilla, men på grund av schablonavdraget under inkomst av tjänst blev avdragsrätten inte effektiv. De av utskottet förordade ändringarna dels att det begränsande taket för underlaget för reduktionens beräkning togs bort, dels att mätnings- och granskningsavgift som den skattskyldige erlagt till den fackliga organisationen skulle räknas in i beräkningsunderlaget för skattereduktionen beslutades också med tillämpning första gången vid taxering (rskr. 1990/91:106, SFS 1990:1456). Propositionen 1991/92:48 om justeringar i beskattningen i inkomstslaget tjänst, m.m. skattereform och de omfattande förändringar som då företogs inom inkomstslaget tjänst genomfördes efter hand ett antal större eller mindre justeringar av bestämmelsernas utformning. I propositionen 1991/92:48 om justeringar i beskattningen i inkomst- slaget tjänst, m.m. föreslogs att skattereduktionen för fackförenings- avgift skulle avskaffas års taxering. I propositionen framhöll regeringen att varit enig om att det bör råda skattemässig jämställdhet mellan arbetsgivare och arbetstagare beträffande kostnader för organisationsverksamhet respektive fackföreningsavgifter och att den då gällande utformningen av reglerna därför var principiellt felaktig. Departementschefen ansåg att starka principiella och statsfinansiella skäl talade för att skattereduktionen för fackföreningsavgift skulle avskaffas. Samma skäl motiverade att avdragsrätten för arbetsgivares kostnader för organisationsverksamhet, till den del dessa inte avsåg konfliktändamål, togs bort. Därmed skulle, menade han, uppnås en bättre överensstämmelse med grundläggande skatterättsliga principer än vad som dittills varit fallet. Frågan om ändrade regler för arbetsgivares avdragsrätt för kostnader för organisationsverksamhet ansågs vara av betydligt mer komplicerad natur än frågan om slopad skattereduktion för fackföreningsavgift. Bland annat gällde det, enligt propositionen, att på ett rimligt sätt skilja den del av kostnaderna som avsåg konfliktändamål från övriga kostnader för organisationsverksamhet. I propositionen meddelades att regeringen därför avsåg att återkomma till med förslag om avskaffande av arbetsgivares avdragsrätt för avgift till arbetsgivarorganisation, avseende tiden efter , till den del den inte avsåg medel för konfliktändamål. Mätnings- och granskningsavgift som den skattskyldige erlagt till arbetstagarorganisation hade genom en lagändring, som gällde års taxering (SFS 1990:1456), räknats in i underlaget för beräkning av skattereduktion för fackföreningsavgifter. Därmed slopades avdragsrätten för dessa avgifter. I och med att skattereduktionen för fackföreningsavgiften föreslogs avskaffade ansågs avdragsrätten för sådana avgifter böra återinföras. biföll propositionen (bet. 1991/92:SkU8, rskr. 1991/92:98, SFS 1991:1868). Härigenom upphävdes lagen (1982:1193) om skattereduktion för fackföreningsavgift.