sou · GOB350d1 · 2001-01-01 00:00:00 — X, en deltagare i Stora Famnen-lotteriet som anordnades av Röda Korset, ansökte hos om förhandsbesked om den vinst i form av premieobligationer eller varor som han kunde komma att vinna i lotteriet, utgjorde skattepliktig inkomst av tjänst. angav i förhandsbesked att X skulle beskattas i inkomstslaget tjänst för värdet av det X vinner i Bonuschansen. Som motivering anfördes bl.a.: Stora Famnen-lotteriet omfattas av tillstånd från och anordnas till förmån för Svenska Röda Korset. Lotteriet består av fyra olika spel – tre skrapspel samt Bonus- chansen, ett nummerspel. Vinnarna i ett av skrapspelen får anmäla sitt intresse att vara med i utlottningen av tio weekendresor till . De tio deltagarna får bl.a. vara med vid direktutsändningen i av programmet Stora Famnen. Två av de tio utses slumpvis under programmets gång att delta i spelet Bonuschansen. Bonuschansen består av två delspel. Det första är ett minnesspel med 14 numrerade luckor. På baksidan av luckorna finns sju produkter avbildade som bildar par. Spelarna vänder upp två luckor vardera varannan gång. De luckor som vänts upp utan att bilda par vänds ner igen. Spelet går ut på att bli först till två par. Spelaren får behålla de produkter som deras par representerar. Vinnaren i detta delspel går vidare till det andra delspelet som är helt lotteribetonat. – Spelet Bonuschansen genomförs i ett underhållningsprogram i TV. I praxis har priser i sådana program behandlats som ersättning för deltagande i TV- programmet. Skäl att göra en annan bedömning i det här aktuella fallet föreligger inte. Värdet av vad X erhåller vid ett eventuellt deltagande i Bonuschansen utgör därför intäkt av tjänst för honom. Två ledamöter var skiljaktiga och anförde: I det aktuella under- hållningsprogrammet utses de två deltagarna i Bonuschansen genom ett slumpmässigt val bland tio personer under direktsändning och tävlingen utgör dessutom ett förhållandevis kortvarigt inslag i programmet som helhet. Mot bakgrund härav anser vi att en vinst i Bonuschansen inte skall beskattas som intäkt av tjänst på den grunden att den utgör ersättning för medverkan i programmet. Det är inte ett slumpmoment som är avgörande för om de tävlande vinner. Avgörande härför är i stället en minnesprestation i det första delspelet. En vinst i Bonuschansen utgör därför ersättning på grund av den tävlandes egen prestation och är på den grunden en vinst hänförlig till inkomstslaget tjänst. X överklagade till Regeringsrätten och yrkade att beslutet skulle ändras på så sätt att Regeringsrätten skulle förklara att X inte skulle beskattas i inkomstslaget tjänst för värdet av vad X vann i Bonus- chansen. Regeringsrätten ändrade förhandsbeskedet och förklarade att någon beskattning i inkomstslaget tjänst inte skulle ske. Regeringsrätten konstaterade bl.a. att det aktuella lotteriet var ett kombinerat skrap- och nummerlotteri som bestod av 500 000 lotter per omgång/vecka . I sin motivering anförde Regeringsrätten vidare: Med hänsyn till den allmänna karaktären hos det av Röda Korset anordnade lotteriet och den helt övervägande graden av slump som utmärkte detta kan vidare vinst i lotteriet inte ses som en ersättning för den för- hållandevis ringa minnesprestationen som kunde ha betydelse i det första delspelet i Bonuschansen. Värdet av vad X vinner i Bonus- chansen får vid sådant förhållande anses vara sådan vinst i svenskt lotteri som avses i 19 § kommunalskattelagen och som således är undantagen från skatteplikt vid inkomsttaxeringen. har skriftligen ställt frågor till de övriga nordiska länderna om hur begreppet lotteri definieras och regleras i respektive land. Svar har inkommit från , och . Dessa svar redovisas nedan. Begreppet lotteri definieras inte uttryckligen i den nu gällande finska lotterilagstiftningen. Enligt 1 § 2 mom. i den finska lotterilagen gäller det som lagen stadgar både varulotteri och penninglotteri, vadhållning och annan sådan verksamhet vid vilken den som mot betalning deltar däri utlovas vinst som bestäms genom utlottning eller annan av slump beroende förrättning, likaså kasinoverksamhet samt hållande av spelautomater och andra spelanordningar eller spel till begagnande mot betalning, så att spelaren som vinst kan få pengar, varor eller andra sådana förmåner med penningvärde eller spelmarker som kan växlas till sådana. I lotteriskattelagen definieras lotteri genom att hänvisa till 1 § 2 mom. lotterilagen. Endast verksamhet mot betalning hör till lotterilagstiftningens tillämpningsområde i . om varulotterier omfattar dock också verksamhet med någon annan rättshandling förbunden prestation. I har man haft tolkningssvårigheter särskilt i fråga om s.k. marknadsföringslotterier som anordnas i media. Deltagande sker genom att ringa ett telefonnummer med särskild avgift eller genom att skicka ett kort. Tolkningssvårigheterna rör lotteriernas avgiftsbelagda karaktär, eftersom en del av de särskilda avgifterna kan komma mark- nadsföraren till godo. har ansett att deltagandet är vederlagsfritt om konsumenten kan delta i lotteriet genom att skicka ett kort eftersom portot kommer någon annan till godo än den som anordnar lotteriet. Det bör nämnas att den proposition som lämnades från till dess riksdag innehåller ett förslag till definition av begreppet lotteri. Det anges således i 2 § i förslaget till ny lotterilag att med lotteri i lagen avses en sådan verksamhet som bedrivs i syfte att skaffa medel, där deltagandet sker mot vederlag och del- tagarna har möjlighet att få en vinst med penningvärde som helt eller delvis baserar sig på slumpen. Vidare anges att som vederlag betraktas inte deltagarens postavgifter, lokal- eller fjärrsamtalsavgifter eller mot- svarande kostnader för anmälan om deltagande i lotteriet som inte kommer lotteriarrangören till godo. Slutligen anges i andra stycket i bestämmelsen att vad som i lagen bestäms om lotteri gäller även bedrivande av kasinoverksamhet och ställande av kasinospel, penning- automater, varuvinstautomater samt andra spelautomater och spel- anordningar till allmänhetens förfogande mot vederlag så att spelaren kan få en vinst med penningvärde. Förslaget har, såvitt är känt, ännu inte lett till någon ny lagstiftning. I isländsk lagstiftning är varken begreppet lotteri eller begreppet tävling definierade. Enligt praxis är lotteri en verksamhet där en grupp deltagare deltar med insats i et lod om en eller flera vinster och där chansen att vinna beror på tillfällighet (slump). Det krävs alltså att deltagarna erlägger insats för att en verksamhet skall anses som lotteri på . Verksamheter som betecknas som tävlingar har vuxit stort i antal på och det har inletts en diskussion om det inte finns behov av att reglera denna verksamhet i lag. I den norska lotterilagens 1 a § definieras lotteri som en verksamhet där deltagarna mot insats kan erhålla vinst till följd av dragning, gjetting eller annen fremgangsmåte som helt eller delvis ger ett tillfälligt (slumpmässigt) utfall. Enligt 2 § lotterilagen avgör vederbörande departement i tveksamma fall med bindande verkan om det föreligger lotteri och vilket slags lotteri som föreligger. Lotterier kan också omfatta tävlingar när lagens villkor är uppfyllda. Departementet anser att det minsta inslag av tillfällighet (slump) är nog för att lagens krav om utseende av vinnare är uppfyllt. Det har i varit en del tvister om tävlingar som arrangerats via telenätet är att betrakta som lotteri, särskilt i förhållande till frågan om kravet på insats är uppfyllt. I praxis anses kravet på insats uppfyllt i de fall där priset för tjänsten överstiger ordinarie teletaxa. En tävling som anordnas utan insats är inte att anse som ett lotteri. I förslaget till ny lotterilag (3 a §) är kunskapstävlingar helt eller delvis baserade på tillfällighet (slump) uttryckligen angivna i lagtexten såsom utgörande lotteri. Det kan noteras att slumpmomentet är av avgörande betydelse i de ovan redovisade ländernas definition av lotteribegreppet, oavsett om definitionen anges i lagstiftning eller praxis. Vidare ställer samtliga länder – till skillnad från – krav på insats för att en verksamhet skall betraktas som ett lotteri. Vilka rekvisit bör då finnas med i en definition av begreppet lotteri? Av det föregående följer att följande omständigheter kan anses vara av intresse: Vinstchans: Någon/några av deltagarna i lotteriet skall kunna vinna mer än de övriga. Insats: saknar det betydelse för frågan om lotteri föreligger i fall insats krävs eller inte. Slump: Huvudregeln måste alltjämt vara att det skall föreligga ett visst mått av slump för att en verksamhet skall betraktas som lotteri. Verksamhetens allmänna karaktär: Den närmare innebörden av detta rekvisit framgår inte av förarbetena utan har lagts fast genom praxis. Vinstchansen – att någon eller några skall kunna vinna mer än någon annan – är otvivelaktigt ett karakteristiskt inslag i vad som brukar betecknas som lotteri och bör således ingå som ett rekvisit i lotteri- begreppet. Just möjligheten att någon kan vinna mer än någon annan är i vissa fall avgörande för att slå fast om en verksamhet är ett lotteri eller inte. En leksaksautomat eller en tuggummiautomat där vinsten är av ett enda slag eller åtminstone har ett och samma värde och där vinst erhålles varje gång betalning sker i automaten är enligt nämnda kriterium inte ett lotteri; vinstmöjligheten är densamma för alla. Man kan i det fallet fråga sig om det överhuvudtaget är riktigt att tala om vinst; det rör sig ju närmast om en varuautomat. I 3 § fjärde stycket lotterilagen stadgas att med vinst avses i lagen även rätt till fortsatt spel. Denna del av vinstbegreppet, som har betydelse främst för automatspel, behandlas närmare i avsnittet om förströelsespel. Det ställs i dagens lotterilag inget krav på insats för att en verksamhet skall betraktas som lotteri; tvärtom anges i definitionen av lotteri i 3 § lotterilagen med eller utan insats. Det svenska lotteribegreppet avviker härmed från lotteribegreppet i de andra nordiska länderna. Om man inför ett krav på insats för att en verksamhet skall betraktas som lotteri skulle det bl.a. innebära att många s.k. reklamlotterier och gåvoutdelningar skulle falla utanför lagens tillämpningsområde. Frågan är då vilken betydelse detta skulle få. förekommer en ansenlig mängd reklamlotterier, inte minst i radio, och de flesta av dessa torde inte ha något tillstånd. Det är inte bra för det allmänna rättsmedvetandet eller för tillsynsmyndig- heternas renommé att en viss typ av tillståndspliktig verksamhet pågår utan tillstånd och utan att myndigheterna reagerar. Om det införs ett krav på insats för att ett lotteri skall föreligga skulle denna negativa följd av dagens vida lotteribegrepp bortfalla, eftersom reklamlotterier då i huvudsak inte skulle omfattas av lagens Enligt vad som uppgetts från de övriga nordiska länderna uppstår då problemet hur man skall bedöma lotterier där man skall ringa ett telefonsamtal eller skicka ett vykort för att delta i lotteriet. Rent faktiskt har man då betalat för att delta i lotteriet, nämligen i form av en avgift för ett telefonsamtal eller för vykort och frimärke. Däremot kommer ju betalningen normalt inte anordnaren till godo utan telebolaget eller postverket. I likhet med vad som angivits från norsk sida torde i dessa fall kravet på insats inte vara uppfyllt och verksamheten således inte vara att betrakta som lotteri. Om man betalar en extra avgift för telefonsamtalet som tillkommer anordnaren, bör dock kravet på insats anses vara uppfyllt och verksamheten att betrakta som lotteri. Av det anförda torde man kunna dra den slutsatsen att införandet av ett krav på insats inte medför några större tolkningsproblem. Däremot finns det enligt utredningen en påtaglig risk för att en sådan begränsning av lotteribegreppet skulle leda till en kraftig ökning av antalet reklamlotterier, vilket i sin tur skulle minska andra lotteriers attraktionskraft på marknaden. Detta framstår inte som någon önskvärd utveckling med hänsyn främst till statsmakternas strävan att stärka föreningslivets ställning på lotteriområdet. Enligt direktiven är utredningen också förhindrad att lägga fram förslag som rubbar den nuvarande fördelningen av lotteri- marknaden. Utredningen finner mot denna bakgrund inte anledning att föreslå att det skall bli tillåtet att anordna lotterier som inte förut- sätter någon insats. I sammanhanget kan det finnas anledning att ställa sig frågan om lotterilagen även i fortsättningen bör vara den lagstiftning som skall reglera reklamlotterier. Ett alternativ är att i stället reglera denna verk- samhet i marknadsföringslagen, där konsumentskyddet också är starkt framträdande. Frågan har, som ovan nämnts, behandlats i samband med lagstiftning på det området och departementschefen uttalade följande i prop. 1970:57 s. 73-74 med förslag till marknadsföringslag: Vad härefter angår lotterier, pristävlingar och gåvoutdelningar instämmer jag med utredningen i att det inte finns anledning att uppmjuka regeln att tillstånd krävs för anordnande av lotteri för allmänheten i säljfrämjande syfte. Det är inte heller motiverat att ändra den praxis som innebär att tillstånd till sådana lotterier i princip inte lämnas. Jag vill vidare under- stryka...att pristävlingar och gåvoutdelningar ofta torde vara utformade på ett sådant sätt att de i själva verket är att betrakta som lotterier i lotteriför- ordningens mening. Detta är givetvis inte tillfredsställande och konsument- ombudsmannen bör i sin verksamhet ha uppmärksamheten riktad härpå samt verka för att detta slags överträdelser av lotteriförordningen blir beivrade. Frågan synes inte ha behandlats närmare vid införandet av den nya marknadsföringslagen som trädde i kraft (SFS 1995:450, prop. 1994/95:123). Reklamlotterier har givetvis ett naturligt och nära samband med marknadsföring i allmänhet. Det förbud som gäller för sådana lotterier torde emellertid inte i första hand betingas av skäl som har med marknadsföring att göra utan av hänsyn till konkurrensen på lotteriområdet. Reklamlotterier bör därför fortfarande regleras i lotterilagen. Slump och verksamhetens allmänna karaktär Slumpmomentet får vid sidan av vinstchansen anses vara den viktigaste omständigheten när det gäller att avgöra om en viss verksamhet är att betrakta som lotteri eller inte. Det kan därför förefalla något märkligt att slumpmomentet inte framhävs tydligare i den nuvarande definitionen av lotteribegreppet. Ett skäl härtill är de svårigheter som finns att bestämma den grad av slump som bör gälla för att en verksamhet skall betraktas som lotteri. Ett annat skäl är att lagstiftaren önskat att lotterilagens tillämpningsområde skall omfatta även vissa företeelser där slumpen inte har en avgörande betydelse och låtit detta påverka utformningen av själva definitionen. Som har framgått av den föregående redogörelsen har lagstiftaren brottats med dessa svårigheter i vart fall sedan tillkomsten av lotteriförordning. Före tillkomsten av sistnämnda förordning torde enligt praxis ha gällt att verksamheter där skicklighetsmomentet var större än slumpmomentet inte betraktades som lotterier, jfr SOU 1938:17 s. 45 f.f., anmärkt ovan. I nämnda betänkande framhölls framför allt svårigheten att avgöra slumpens betydelse vid gissningstävlingar. En sådan tävling kunde, framhölls det, ibland lämna utrymme för sakkunskap och erfarenhet i betydande grad och att objektivt fastslå, huruvida skickligheten var utslagsgivande torde vara nästan omöjligt. Även i fråga om vad som i betänkandet kallades mekaniska anordningar (tivolispel) förekom gränsdragningsproblem. Det påpekades bl.a. att man för att vara säker på anordningens karaktär i vissa fall behövde göra fortlöpande kontroller. Förslagen betänkande ledde som tidigare nämnts fram till en definition av lotteri som föreskrev bl.a. att verksamheten (anordningen) skulle vara helt eller delvis beroende av slumpen. Man gav således inte genom slumprekvisitet uttryck för en övervikts- eller huvudsaklighetsprincip i fråga om relationen slump/skicklighet. Enligt definitionen var det tillräckligt att anordningen delvis, dvs. del, var beroende av slumpen. förutsattes det emellertid att anordningen var jämförlig med lottning, gissning eller vadhållning. Härigenom åstadkoms en ganska tydlig gräns mot annan verksamhet där vinstmöjligheterna otvivelaktigt till viss del är beroende av slumpen, t.ex. idrottstävlingar o.d. Marknads- och tivolinöjen, såsom mekaniska spelapparater, ringkastningsanordningar och skjutbanor, skulle betraktas som lotteri oavsett slumppåverkan. Definitionen av lotteri behölls i allt väsentligt oförändrad lotterilag. Det kan för den fortsatta framställningen dock vara av intresse att påpeka att man behöll uppräkningen av lottning, gissning, vadhållning men bytte ut eller jämförlig av slumpen helt eller delvis beroende anordning mot eller liknande förfarande. Däremot gjordes ganska omfattande ändringar av definitionen i samband med införandet av lag, även om det i förarbetena angavs att definitionen i sak motsvarade den tidigare definitionen (prop. 1993/94:182 s. 52). Lag- ändringarna innebar i huvudsak dels att uppräkningen av de för- faranden som skulle hänföras till lotteri – i tidigare lag som nämnts lottning, gissning, vadhållning eller liknande förfarande – utvidgades med en punkt omfattande vissa angivna spel (bingospel, automatspel m.fl.), dels att slumprekvisitet slopades i den egentliga definitionen. infördes en kompletterande bestämmelse om att, vid bedömningen av om en verksamhet är ett lotteri, hänsyn skall tas till verksamhetens allmänna karaktär och inte endast till den större eller mindre grad av slump som finns i det enskilda fallet. De nu behandlade ändringarna synes inte ha föregåtts av några mer ingående analyser. Den nya punkten med uppräkning av vissa spel, vilken tillkom vid beredningen i departementet, kommenterades inte i propositionen. Förslagen om slopandet av slumprekvisitet och inför- andet av den kompletterande bestämmelsen om verksamhetens allmänna karaktär fanns med redan i det betänkande som låg till grund lag (SOU 1992:130) och kommenterades där med att det av pedagogiska skäl var viktigt att på ett annat sätt än tidigare betona att slumpen inte är avgörande för om det skall föreligga ett lotteri. Det påpekades att den kompletterande bestämmelsen anslöt till ett motivut- talande till förordning (prop. 1939:76 s. 11). 1993/94:182 (s. 53) framhölls i sammanhanget bl.a. att det kan vara fråga om ett lotteri även om vinstmöjligheterna inte till någon del beror på slumpen. Uttalandet skall ses mot bakgrund av att den uppräkning av förfaranden som var att hänföra till lotteri och som ingick i definitionen omfattade även t.ex. marknads- och tivolinöjen och kedje- brevsspel, beträffande vilka det står klart att vinstmöjligheterna inte alltid är beroende på slumpen. Genom lagstiftning gjordes den senaste ändringen av lotteribegreppet. Ändringen innebär att uppräkningen av lotterikate- gorier är uttömmande utan endast exemplifierande. Ändringen motiverades främst med hänsyn till att det mot bakgrund av den tekniska utvecklingen fanns risk för att alla aktiviteter som annars skulle kunna betecknas som lotteri inte kommer att omfattas av lagen. Med hänsyn till de problem som är förknippade med okontrollerat spel ansågs det angeläget att lagen omfattade ett så stort område av spelverksamheten som möjligt (prop. 1996/97:7 s.14). Av den föregående redogörelsen har framgått att bestämningen av vad som är lotteri genomgått ganska stora förändringar . Från början (förordning) var lotteridefinitionen upp- byggd kring de omständigheter som enligt vanligt språkbruk känne- tecknar lotteri, nämligen att deltagarna kan få vinster och att dessa för- delas slumpmässigt. Det sistnämnda kriteriet kom som påpekats till uttryck dels genom en uppräkning av vissa företeelser som i och för sig förutsätter att ett visst mått av slump föreligger, nämligen lottning, gissning och vadhållning, dels ett krav på att jämförliga anordningar skall vara helt eller delvis beroende på slumpen. Sådana företeelser som skulle hänföras till lotteri trots att de helt kunde sakna slump- moment, dvs. marknads- och tivolinöjen, reglerades särskilt. Den nuvarande regleringen av lotteribegreppet behandlar däremot allt som skall hänföras till lotteri i ett sammanhang, dels genom en mycket vid definition, dels genom en exemplifierande uppräkning som innehåller såväl typiska lotterier som annat (t.ex. marknads- och tivolinöjen), dels genom en anvisning om att verksamhetens allmänna karaktär skall beaktas. Det innebär att det kanske mest typiska kännetecknet för lotteri – slumpmomentet – inte finns med i själva definitionen. Det medför i sin tur att föreskriften om att man skall ta hänsyn till verksamhetens allmänna karaktär och inte endast till graden av slump hänger i luften. Definitionen anger f.n. inte något om slump och det saknas därmed anvisningar om vad som avses med verksamhetens allmänna karaktär när det gäller lotterier. Den allmänna karaktären hos ett lotteri kännetecknas ju bl.a. av den slumpmässiga fördelningen av vinsterna. Slutsatsen av det anförda är att den nuvarande definitionen av lotteri inte är tillfredsställande. En anledning till detta är uppenbarligen att man med definitionen försökt fånga in inte bara vad som i allmänt språkbruk hänförs till lotterier utan även andra företeelser som typiskt sett inte är lotterier men som lagen skall tillämpas på. En första åtgärd för att åstadkomma en tydligare definition bör därför bli att inte låta själva definitionen omfatta dessa andra företeelser, dvs. i huvudsak företeelser som saknar slumpmoment, utan i stället ange dessa särskilt. Härigenom öppnas möjligheten att låta slumpmomentet ingå i den allmänna definitionen. Det skulle innebära att regleringen i dessa avseenden i princip skulle utformas efter förebild av regleringen lotteri- förordning och lotterilag. I den sistnämnda författningen var definitionen i aktuell del uttryckt enligt följande vinstmöjligheterna helt eller delvis beror på slumpen till följd av lottning, gissning, vadhållning eller liknande förfarande. Frågan är då om detta är en beskrivning som på ett korrekt och tillräckligt tydligt sätt avgränsar lotteriområdet. Vad som kan ifrågasättas är bl.a. om det finns anledning att komplettera beskrivningen med dels den uppräkning av spel, dels den anvisning om hänsyn till verksamhetens allmänna karaktär som båda finns i nuvarande reglering. Vad först gäller uppräkningen av spel kan konstateras att denna till- kom i samband med införandet av nuvarande lag. Det torde emellertid vara klart att de uppräknade spelen omfattades också av definitionen lag i den mån spelens vinstmöjligheter var beroende av slumpen. Bland de uppräknade spelen finns automatspel, kortspel och kedjebrevsspel. När det gäller automatspel och kortspel är slumpen inte alltid utslagsgivande och beträffande kedjebrevsspel torde slumpen knappast ha någon betydelse alls för vinstmöjligheterna. Automatspel och kedjebrevsspel skall enligt lagstiftarens mening uppenbarligen omfattas av lotterilagstiftningen oavsett slumppåverkan. Det betyder att dessa spel får regleras särskilt om man inför en lotteridefinition som bygger på att ett slumpmoment skall föreligga. Kortspel – t.ex. – kan som antytts anordnas så att slumpen har ingen eller ringa betydelse för vinstmöjligheterna. Om kortspel anordnas på det sättet torde spelet inte böra omfattas av lotterilagen. Någon särreglering av kortspel torde då inte behövas. Det bör påpekas att lagrådet i samband med införandet av lag, ifrågasatte om den i förhållande till då gällande rätt föreslagna avvikelsen, nämligen att orden helt eller delvis beror på slumpen inte längre fanns med i definitionen, var välbetänkt med tanke på att bl.a. kortspel nämndes i uppräkningen av spel (prop. 1993/94:182 s. 151). I fråga om övriga spel i uppräkningen – bingospel, roulettspel och tärningsspel – torde det stå klart att slumpen är utslagsgivande.