sou · GOB329d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Antalet garanterade undervisningstimmar bör utökas. Namnet bör ändras till hem- och konsumentkunskap. I gymnasieskolan bör konsumentkunskap införas som ett nytt obli- gatoriskt skolämne. Ett viktigt inslag i ämnet bör vara undervisning i privatekonomi. Både i och i gymnasieskolan bör de konsumentrela- terade frågor som har anknytning till andra ämnen behandlas inom ramen för dessa ämnen och utgöra ett komplement till det särskilda konsumentämnet. Förslagen medför att statens krav på konsumentundervisningen i skolan blir mer uttalade. bör statens stöd till konsumentundervis- ningen utvecklas och förstärkas. och bör gemensamt svara för att stödet till konsumentundervisningen i skolan utökas. bör utveckla utbudet av läromedel och annat undervisningsmaterial för konsumentkunskapen. bör genomföra ett gransknings- projekt av konsumentundervisningen i grund- och gymnasieskolan. En grundläggande förutsättning för en god konsumentundervisning i skolan är att lärarna har en hög kompetens i sakfrågorna. Konsumentkunskap bör vara ett kunskapsområde i lärarutbild- ningen. Det finns konsumentgrupper som är i behov av riktad information, t.ex. synskadade samt allergiker och personer med överkänslighet. Detta behov bör i stor utsträckning kunna tillfredsställas genom utvecklingen av konsumentinformation i databaser och på Internet. Det krävs dock ytterligare insatser. ges i uppdrag att ta fram rekommendationer dels om information om dagligvaror till grupper i behov av särskilt stöd, dels om hur tillgången till tydlig varuinformation kan förbättras i dagligvarubutikerna. Vad gäller frågan om märkning av dagligvaror generellt har en särskild utredare kartlagt det gällande regelverket. Vi ställer oss bakom flera av utredarens förslag som syftar till att stödja vissa grupper t.ex. synskadade. Genom de nya Internetbutikerna har skapats ett nytt sätt för konsu- menten att köpa varor och tjänster. Det är emellertid viktigt att kon- sumenterna även på Internet får tillgång till information om produk- terna. ges rätt att meddela närmare föreskrifter om hur och var prisinformation skall lämnas vid handel på Internet. ges i uppdrag att inleda en dialog med företrädare för näringslivet i syfte att undersöka intresset för och behovet av ett IT-baserat varudeklarationssystem i efter en dansk förebild. Vi anser att det finns behov av en saklig och objektiv konsumentråd- givning på bostadsköpsområdet. Anskaffandet av en bostad och boen- det i sig innebär stora utgifter för konsumenterna. Det är viktigt att konsumenterna kan fatta beslut i sådana frågor på en objektiv och sak- lig grund. Ett organ för konsumentrådgivning i samband med bostadsköp inrättas. Rådgivningen bör organiseras och finansieras med Konsu- menternas Försäkringsbyrå och som förebilder. har fler och fler tjänster som tidigare tillhandahållits i offentlig regi av- och omreglerats. Verksamheterna har alltmer kommit att utföras antingen av privata företag eller av statliga eller kommunala bolag på kommersiell basis. Förändringsprocessen har i många fall varit positiv, men den har också skapat problem för konsumenterna. Konsumenttjänstlagen ses över i syfte att bredda lagens tillämp- ningsområde. Genom införande av kvalitetsstandarder tydliggörs vilka krav kon- sumenterna kan ställa på den som tillhandahåller en tjänst. Sådana dokument kan vidare komma att underlätta och minska behovet av tvistlösning. Utveckling av branschfinansierade organ för rådgivning och hante- ring av klagomål från konsumenter. ges i uppdrag att tillsammans med Konkur- rensverket genomföra systematiska studier av de av- och omregle- rade marknaderna från ett konsumentperspektiv. är den centrala myndigheten på konsumentområdet. Verkets insatser är avgörande för möjligheten att uppnå de konsument- politiska mål som statsmakterna ställer upp. Stora och ökade krav ställs på , vilket bl.a. förutsätter ett effektivt, slagkraftigt och mycket flexibelt arbetssätt. Det finns behov av att utveckla utred- ningsarbetet, ytterligare samordna den utredande och lagtillämpande verksamheten samt att stärka verkets befogenheter på det rättsliga området. och () utgör en gemensam myndighet där verkets generaldirektör också är KO. Denna dubbla funktion skapar en otydlighet gentemot konsumenter och näringsliv och kan inom myndigheten ge upphov till interna gränser och samordningsförluster. Vi föreslår bland annat: Utrednings- och analysarbetet bör utvecklas och förstärkas. Det är viktigt att har tillräckliga resurser för att bevaka och stärka det konsumentpolitiska området. De olika roller som och KO har enligt den lag- stiftning som /KO har tillsyn över integreras och KO:s samtliga befogenheter överförs till . Vi före- slår också att chef i fortsättningen skall ha titeln , tillika generaldirektör. befogenheter enligt den marknadsrättsliga lag- stiftningen stärks genom att verket ges rätt att utfärda de före- lägganden och beslut som krävs för att bestämmelserna skall efter- levas. Vissa uppgifter som ligger på bör flyttas över till andra myndigheter i syfte att renodla verksamhet. Vi har i enlighet med våra direktiv lagt förslag som på väsentliga områden stärker konsumenternas ställning på marknaden. De förslag som vi redovisar innebär ökade utgifter för staten. Det har inte varit möjligt att inom ramen för vårt arbete göra några exakta beräkningar av de ekonomiska konsekvenserna. Vi har dock uppskattat kostnaderna för staten till för huvuddelen av våra förslag. En särskild fråga är kostnaderna för genomförande av den före- slagna obligatoriska kommunala konsumentverksamheten. Den totala kostnaden för en sådan verksamhet torde enligt vår uppskattning uppgå till . Kostnaden bör enligt vår mening delas lika mellan stat och kommun. På vissa områden förutsätter våra förslag ett frivilligt ekonomiskt engagemang från de privata aktörerna. 1Förslag till lag om konsumentverksamhet i kommunerna Härigenom föreskrivs följande. 1 § Kommunerna skall tillhandahålla konsumentvägledning. 2 § Konsumentvägledningen skall omfatta 1.förmedling av information samt stöd och rådgivning till kon- sumenterna, Om kommunernas skyldighet att lämna råd och anvisningar till skuldsatta personer finns särskilda bestämmelser i skuldsanerings- lagen (1994:334). 3 § Konsumentvägledningen skall vara kostnadsfri för konsumenterna. Bestämmelsen hindrar inte att ersättning tas ut för kostnader för fotokopiering, porto och andra liknande tjänster samt för material såsom böcker och broschyrer. Denna lag träder i kraft den 2Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) Härigenom föreskrivs att 2 och 12 §§ prisinformationslagen (1991:601) skall ha följande lydelse. Lagen tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkes- mässiga verksamhet tillhanda- håller varor och tjänster till kon- sumenter. Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som skall anses utgöra praktiska hinder enligt 10 § andra stycket eller 11 § andra stycket 1 samt om kraven för att kontroll skall vara obehövlig enligt 11 § tredje stycket. Lagen tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkes- mässiga verksamhet tillhanda- håller varor och tjänster till konsumenter. Lagen tillämpas även på näringsidkare som i finansiell verksamhet tillhanda- håller andra nyttigheter till kon- sumenter. Regeringen, eller den myn- dighet som regeringen bestäm- mer, får meddela de närmare föreskrifter som behövs för till- lämpningen av 5 och 9 §§ samt föreskrifter om vad som skall anses utgöra praktiska hinder enligt 10 § andra stycket eller 11 § andra stycket 1 samt om kraven för att kontroll skall vara obehövlig enligt 11 § tredje stycket. Denna lag träder i kraft 3Förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830) Härigenom föreskrivs i fråga om konsumentkreditlagen (1992:830) dels att 6 och 34–37 §§ skall ha följande lydelse, dels att i lagen skall införas tio nya paragrafer, 5a-5b §§ och 34a– §§, av följande lydelse. kredit beviljas, pröva om kon- sumenten har ekonomiska förut- denne åtar sig enligt kredit- avtalet (kreditprövning). Regeringen, eller den myn- dighet som regeringen bestäm- mer, får meddela närmare före- skrifter om kreditprövning. Om en näringsidkare lämnar kredit utan att iaktta vad som sägs i 5a § första följer av föreskrifter meddelade med stöd av andra stycket, skall Näringsidkare skall vid annonsering, skyltning och lik- nande marknadsföring beträffan- de kredit lämna information om Näringsidkare skall vid annonsering, skyltning och lik- nande marknadsföring beträffan- de kredit samt då avtal om kredit den effektiva räntan för krediten. träffas, lämna information om Om det är fråga om kredit för den effektiva räntan för krediten förvärv av en särskild vara, och om kreditkostnaden i kro- tjänst eller annan nyttighet, skall Om det är fråga om kredit även kreditkostnaden och kon- för förvärv av en särskild vara, tjänst eller annan nyttighet, skall även kontantpriset anges. När kreditavtalet innebär en rätt för kredittagaren att fortlöpande utnyttja ett kreditutrymme (löpande kredit) skall dels den effektiva ränta anges som en årlig ränta beräknad på det belopp som motsvarar kreditutrymmet, dels den effektiva räntan anges för minst ett fall där beloppet utgör endast en andel av kreditutrymmet. Är kreditutrymmet inte bestämt i avtalet skall det därvid anses vara . Information enligt första eller andra stycket behöver inte lämnas om krediter avser ett belopp som uppgår till högst eller om krediten skall återbetalas . Om en näringsidkare inte lämnar information som sägs i första stycket, skall marknads- föringslagen (1995:450) tilläm- pas. Information enligt första stycket skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Ett avtalsvillkor som innebär att en kontohavare skall vara betalningsskyldig för ett belopp som har påförts kontot genom att ett kontokort har använts av någon obehörig person får göras gällande endast om konto- havaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kortet har 1.lämnat ifrån sig kortet till någon annan, 2.genom grov oaktsamhet förlorat kortet, eller 3.på något annat sätt förlorat besittningen av kortet och Kontohavaren är betalnings- skyldig för belopp som debite- rats kontot genom obehörigt utnyttjande, om 1.kontohavaren har förfarit svikligt mot den betaltjänst- ansvarige eller någon i dennes ställe, 2.kontohavaren frivilligt har lämnat ut sitt kontokort, sin personliga kod eller annat legitimationsmedel som hör till kontot till någon annan och utlämnandet inte kan an- ses ingå som ett normalt led i användningen av tjänsten, inte efter upptäckten anmält förlusten hos kredit- givaren. Om ett belopp har påförts kontot på det sätt som sägs i första stycket efter det att kredit- givaren har mottagit en anmälan om att kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda konto- kortet inte längre har detta i sin besittning, är kontohavaren be- talningsskyldig för beloppet endast om han har förfarit svik- ligt. 3.kontohavaren har underlåtit att göra spärranmälan i enlighet med §, eller 4.kontohavaren på annat sätt har gjort utnyttjandet möjligt genom grov oaktsamhet vid hanteringen av sitt kontokort, sin personliga kod eller annat legitimationsmedel som hör till kontot. I andra fall än som avses i första stycket gäller vad som föreskrivs i 34a §. Kontohavaren är betalnings- skyldig för belopp som har debiterats kon- tot genom obehörigt utnyttjande, om kontohavaren har gjort utnyttjandet möjligt genom oakt- samhet vid hanteringen av sitt kontokort, sin personliga kod eller annat legitimationsmedel som hör till kontot. Oavsett om det visas att kontohavaren varit oaktsam är denne alltid betalningsskyldig för belopp som har debiterats kontot genom obehörigt utnyttjande, om en personlig kod som hör till kontot har använts. Detta gäller inte om det skulle vara uppenbart oskäligt med hänsyn till de omständigheter som gjorde det obehöriga uttaget möjligt. Kontohavaren svarar enligt 34 och 34a §§ även för annan persons oaktsamhet och grova oaktsamhet, om denne enligt betaltjänstavtalet var behörig att disponera över kontot. Det- samma gäller när den andre personen inte sett till att spärr- anmälan kunnat göras eller när denne förfarit svikligt mot den betaltjänstansvarige. Kontohavaren ansvarar i fall som avses i 34 § första stycket 2 4 och 34a § inte för 1. belopp som överstiger vad som enligt avtalet var dispo- nibelt för kontohavaren, 2. obehörigt utnyttjande av kon- tot som skett efter att spärr- anmälan mottagits av den betaltjänstansvarige eller någon annan som denne an- visat som mottagare av sådan anmälan, eller 3. obehörigt utnyttjande av kontot som varit möjligt genom en brist i säkerheten i systemet. Säkerhetsbrist enligt första stycket 3 skall anses föreligga, om inte den betaltjänstansvarige kan visa att sådana säkerhets- rutiner förelegat som innebär att risken för manipulation av sys- temet varit oväsentlig och att rutinerna följts vid den aktuella transaktionen. Kontohavaren kan åberopa säkerhetsbrist även i delar av systemet som den betaltjänst- ansvarige inte har direkt kontroll över. För belopp som konto- havaren enligt 34-34c §§ inte är betalningsskyldig svarar den betaltjänstansvarige. Ansvaret omfattar det debite- rade beloppet jämte utebliven ränta och påförda avgifter. Den betaltjänstansvarige skall också ersätta kontohavaren för annan skada, om utnyttjandet varit möjligt till följd av oaktsamhet från den betaltjänstansvarige eller någon i dennes ställe. Om det uppstår tvist om betalningsskyldighet enligt 34 eller 34a §, skall den betal- tjänstansvarige kreditera kontot för det debiterade beloppet jämte förlorad ränta och debiterade dröjsmålskostnader utan att avvakta prövningen av tvisten. Om transaktionen är av sådan art att 34a § andra stycket är tillämplig, får den betaltjänstansvarige underlåta att kreditera kontot för det belopp som kunden därigenom kan åläggas att betala. Den betaltjänstansvarige skall tillhandahålla möjlighet för kontohavaren att till den betaltjänstansvarige eller till någon som denne anvisar göra anmälan om att kontohavaren utövar tillsyn över att denna lag följs. Verkets tillsyn omfattar dock inte riksbank, verksam- het som står under tillsyn av finansinspektionen eller verk- samhet hos exekutiv myndighet. förlorat kontrollen över sitt kontokort, sin personliga kod eller annat legitimationsmedel som hör till kontot (spärranmälan). Kontohavaren är skyldig att göra spärranmälan efter det att kontohavaren upptäckt eller fått skälig anledning miss- tänka att denne förlorat kontrollen över sådant legiti- mationsmedel som avses i 34f §. Den betaltjänstansvarige skall genast sända en skriftlig bekräftelse till kontohavaren om att spärranmälan har tagits emot. Datum och tidpunkt för när anmälan togs emot skall framgå av bekräftelsen. Konto- havaren skall också erinras om vad anmälan innebär för dennes ansvar för obehöriga utnyttjan- den av kontot. Den betaltjänstansvarige skall registrera och bevara mot- tagna spärranmälningar på ett säkert sätt. utövar tillsyn över att denna lag följs. utövar dock tillsyn över bestämmelserna om kreditprövning. Konsument- verkets eller finansinspektionens tillsyn omfattar dock inte riksbank eller verksam- het hos exekutiv myndighet. För tillsynen har konsument- För tillsynen har konsument- verket eller den som verket förordnar rätt att företa inspek- pektionen eller den som endera tion hos näringsidkare som be- driver varuförsäljning eller som i företa inspektion hos närings- idkare som bedriver varuförsälj- ning eller som i sin yrkes- kredit som avses i denna lag och mässiga verksamhet lämnar, för- att ta del av samtliga handlingar medlar eller övertar kredit som som behövs för tillsynen. avses i denna lag och att ta del av samtliga handlingar som be- hövs för tillsynen. lämnar upplysningar i ett sådant fall som avses i första stycket, lämnar upplysningar i ett sådant näringsidkare vid vite att full- fall som avses i första stycket, göra sin skyldighet. näringsidkare vid vite att full- göra sin skyldighet. Om enligt 36 § andra stycket har förelagt en näringsidkare att tillhanda- hålla en handling, får beslutet överklagas hos kammarrätten. Andra beslut av konsument- verket enligt 36 § får inte över- klagas. Om eller finansinspektionen enligt 36 § andra stycket har förelagt en näringsidkare att tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos kammarrätten. Beslut av finansinspektionen enligt 5b § eller andra beslut enligt 36 § får inte överklagas. Denna lag träder i kraft . Konsumenten är konsumentpolitikens viktigaste aktör och påverkar genom sitt beteende marknaden. De flesta problem som uppkommer löser konsumenten på egen hand eller i samverkan med andra aktörer. Konsumentpolitikens viktigaste utgångspunkt måste därför vara att konsumenterna i första hand själva reagerar och vidtar åtgärder för att ta till vara sina intressen. Det är konsumenterna själva som är bäst skickade att bedöma hur de skall utnyttja sina resurser. Men finns situationer där den enskilde konsumenten varken själv eller i samverkan med sin närmaste omgivning klarar av att reda ut problem som uppstår. Därför är det viktigt att det finns myndigheter, frivilliga organisationer och andra som med utgångspunkt i konsumentens behov kan bevaka och påtala brister på ett sätt som påverkar marknaden i en mer konsumentvänlig riktning eller som kan bistå konsumenten med hjälp och vägledning. Kommittén har också utgått ifrån att huvudansvaret för att markna- den fungerar till belåtenhet för kunden åvilar näringsidkarna själva. Det innebär att företagen själva måste svara för att produkter är säkra och miljövänliga, att konsumenterna får god information och att de spel- regler som i övrigt gäller för marknaden efterlevs. Näringslivet tar också i stor utsträckning ett sådant ansvar. En annan viktig utgångspunkt för våra överväganden och förslag är de snabba förändringar som skett och sker i och i omvärlden och som i hög grad påverkar konsumenternas situation. Vissa av dessa förändringar härrör från politiska beslut eller från ekonomiska faktorer, andra har att göra med den tekniska utvecklingen och ytterligare andra kan bero på nya synsätt, drivkrafter och strömningar i samhället. Ett tydligt syfte för konsumentpolitiken är att människor skall ha ett starkt och aktivt inflytande över sin vardag och att de skall kunna känna sig trygga som konsumenter. Syftet med våra förslag är att de skall vara ett led i en ökad satsning på konsumentpolitiken. Kommitténs strävan har också varit att försöka finna en rimlig avvägning mellan vad staten eller kommunen bör göra på konsumentområdet och vad som med fördel kan överlåtas till frivil- liga organisationer eller anordnas av näringslivet genom frivilliga insatser. Våra direktiv utgår bl.a. från att de konsumentskyddande myndig- heterna har ett högt förtroende bland konsumenterna och att det finns goda förutsättningar att driva en aktiv konsumentpolitik till gagn för konsumenterna. En annan utgångspunkt för kommittén har varit att de förslag som läggs för att stärka konsumenternas ställning också bygger på att den ökande valfriheten av varor och tjänster i omvärlden medfört ett ökat ansvar och ökade ekonomiska risker för den enskilde. Det är enligt vår uppfattning viktigt att se konsumentpolitiken som en integre- rad del av den ekonomiska politiken med syfte att skapa förutsättningar för konkurrensförmåga, tillväxt, ökad välfärd samt sörja för att männi- skor kan känna sig trygga och utvecklas till medvetna konsumenter. Om konsumenterna skall få en stark ställning på marknaden är det vik- tigt att konkurrens- och konsumentpolitiken samverkar. Därför är det angeläget med ett nära samarbete och en stark samordning mellan Kon- sumentverket och . Flera förändringar har påverkat hushållens kon- sumtionsmönster och berör utformningen av den framtida konsument- politiken. EU-medlemskapet är kanske den viktigaste förändringen . Den nationella svenska konsumentpolitiken har därmed knutits samman med den som bedrivs på gemenskapsnivå. Att bevaka och utveckla den svenska konsumentpolitiken är oförändrat viktigt, men det kan inte göras isolerat från utvecklingen i EU eller andra delar av världen. Den ökade internationaliseringen kombinerad med den tekniska utvecklingen ger konsumenter tillgång till fler och ibland billigare pro- dukter genom ökad konkurrens och en tillströmning av företag och produkter från andra länder. Det finns dock en risk att antalet farliga eller dåliga produkter ökar, eftersom den konsumentskyddande lag- stiftningen och marknadsbevakningen varierar i olika delar av världen. Det är därför angeläget att motverka att konsumentskyddet i urholkas. Informationstekniken fortsätter att utvecklas snabbt, och många konsumenter har tillgång till Internet och mobiltelefon- tjänster. Det är enligt vår mening viktigt att konsumentskyddet får en framträdande roll när det nya informationssamhället tar form. Vi kan konstatera att det pågår mycket arbete i , EU och globalt när det gäller IT och konsumentskyddsaspekter. Utvecklingen innebär både möjligheter och problem för konsumenterna. Informationstekniken ger ökad tillgänglighet till information och till varor och tjänster och kan underlätta t.ex. prisjämförelser. Många konsumenter känner sig dock förvirrade inför allt det nya och uppfattar det inte sällan som svårt att välja. Det finns en risk att den nya tekniken fördjupar klyftorna i sam- hället eller skapar nya. Det är positivt att konsumenterna ges ökade möjligheter till handel på nya marknader och över gränserna, t.ex. via Internet, men för att en sådan handel skall få ökad spridning måste kon- sumenterna ha tillgång till goda tekniska lösningar och kunna känna förtroende för såväl tekniken som marknadens funktioner. Avregleringen av olika marknader har för den enskilde inneburit ökade valmöjligheter. Det gäller marknader som varit mono- poliserade (t.ex. elektricitet), det ökade antalet entreprenadavtal som sluts i kommunerna (t.ex. för sophämtning) och det ökade antalet pri- vata alternativ på olika marknader som tidigare till största delen har skötts av kommuner och landsting (t.ex. inom vård och omsorg). Men det har också lett till mer oklara gränser för vilka regler som gäller. En förskjutning mot mer individuella värderingar och ageranden har skett. Till detta har bidragit den ökade avgiftsfinansieringen av offent- liga tjänster, privatiseringen och avregleringen inom välfärdssystemen. Ett viktigt exempel är det nya allmänna pensionssystemet, där den enskilde själv skall fatta viktiga ekonomiska beslut utifrån ett stort och komplicerat utbud. Ett ökat inslag av individuella val har dessutom införts i avtalspensionssystemen. Att den enskilde förutsätts agera själv på fler områden innebär att det konsumentpolitiska fältet vidgas. strävar efter att skapa ett hållbart samhälle och miljöfrågor är nu en del av konsumentpolitiken. Undersökningar visar att hushållen har blivit allt mer benägna att väga in miljöaspekter i sin konsumtion. Också andra etiska aspekter på produktion och konsumtion uppmärk- sammas allt mer av både producenter och konsumenter, t.ex. när det gäller rättvisefrågor, jämställdhet, humanitet och djurskydd. Frågor om livsmedels kvalitet och säkerhet har i och med EU-med- lemskapet och den fria varucirkulationen blivit en allt mer uppmärk- sammad konsumentfråga. Detta ställer i sin tur krav på utökad samord- ning mellan och i syfte att bland annat möta konsumenternas efterfrågan på säkra livsmedel och tydlig information. 1.2Det svenska konsumentpolitiska engagemanget Ett statligt engagemang på konsumentområdet började växa fram i mitten av . bars verksamheten upp främst av organisationer av olika slag. Det första inslaget i en statlig konsument- politik kan informationsbyrån hushållning sägas ha varit. Verksamheten präglades naturligtvis av krigs- och kristiden.