sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Sekulariseringen av- mystifierar det politiska deltagandet och gör varje val till en öppen fråga. Med det finns även allvarsamma inslag i denna utveckling som snarare framstår som demokratiska bakslag: Om en medborgare är socialt och politiskt marginaliserad är sannolikheten lägre att hon alls ska rösta. Tilltron till valhandlingens mening och effektivitet försvagas således. Och, menar våra val- rapportörer, det verkligt anmärkningsvärda är inte att valdeltagandet sjönk så kraftigt som det gjorde valet utan att detta inte skett tidigare. Med andra ord kan det vara så att vi bara sett början på en utveckling där valdeltagandet fortsätter att sjunka. En av orsakerna till att valdeltagandet inte upp- fattas som så viktigt längre för medborgarna har att göra med att de i mindre utsträckning än tidigare känner sig som anhängare till något parti. Seklets sista allmänna val noterar ett bottenrekord i detta avseende. Siffrorna i vår studie av det lokala poli- tiska arbetet förvandlar vissa onda aningar till upp- fordrande samstämmiga fakta. Sambandet mellan den representativa demo- kratin, partierna och valen är nämligen mycket en- tydigt. Om medborgarna förlorar sin identitet med de politiska partierna, tappar de också lusten att rösta och därmed också sin tilltro till den repre- sentativa demokratins förmåga att lösa centrala samhällsproblem. Endast partier som förmår att göra valrörelserna till spännande och effektiva möj- ligheter för medborgarna att påverka alltmer komplicerade politiska processer kan vända denna utveckling. Det finns skäl att lyssna mycket uppmärksamt på vad medborgarna numera ställer för villkor för att delta i valrörelser och i partiernas verksamhet. När representationen också som idé är ifrågasatt måste alla de som gör anspråk på att representera anstränga sig ännu mer för att motivera medbor- garnas förtroende. har den svenska folkstyrel- sen karaktäriserats som en folkstyrelse genom par- tier. Beskrivningen ger uttryck för den vitala roll som partierna tillskrivits, men även utvecklat, i den representativa demokratin liksom i politiken i stort. Denna grundtanke är inte lika självklar. Partierna har förknippats med stigande problem att fullgöra dessa vitala funktio- ner – att formulera, väga samman och förmedla de intressen, åsikter och krav som finns i samhället – kort sagt fungera som länkar mellan medborgarna och de styrande i den demokratiska processen. Partierna är förvisso inte de enda aktörerna som söker bilda opinion och få inflytande över sam- hällsutvecklingen. Konkurrensen är hård både från medier och lobbare som söker påverka den poli- tiska processen. Dessutom finns en mångfald av organisationer och nätverk som erbjuder mötesplatser för sam- hällsengagerade medborgare. Partierna har dock ännu behållit den alldeles unika uppgiften att ställa upp kandidater i allmänna val, sammanjämka olika intressen och ta ansvar för den politiska styrelsen i sin helhet. I har de traditionella folkrörelserna stått fö- rebild för partiernas organisationer och deras sätt att arbeta. Denna partimodell utvecklades histo- riskt i partier med rötter i förra seklets folkrörelser och innebar stor medlemskår, hög aktivitetsnivå även mellan valen och därmed god mobiliserings- förmåga. Det är främst socialdemokraterna och som kan sägas ha utvecklat denna masspartimodell, men den blev ett ideal för alla partier i partisystemet – dvs. även för partier med andra rötter och traditioner. Trots att förutsättningarna för att organisera partiarbetet successivt förändrats lever i högsta grad fortfaran- de folkrörelseidealet kvar. I ett arbete om demokratins framtid är det av största vikt att syna partierna och deras förmåga att vara vitala mötesplatser och även fortsättningsvis kunna behålla ansvaret för utformningen av den politiska styrelsen. En nödvändig förutsättning för en sådan granskning är otvivelaktigt att se vad som har hänt i de svenska partierna. Finns belägg för en partikris i den betydelsen att de tänkbara lös- ningarna spränger de traditionella ramarna? är fallet – finns någon innovationsförmåga att tän- ka i nya banor och att anpassa sig till de nya förut- sättningar som det framväxande kunskaps-samhäl- let genererar? I en studie till utredningen har statsvetarna och empiriskt under- sökt hur partierna, främst på lokal nivå, hanterat förändrade villkor för det partipolitiska arbetet un- der . Det finns utan tvivel dystra resultat från deras studie som visar ett partiväsende som relativt snabbt avlägsnar sig från folkrörelseidealet. Med- lems- och mötesutvecklingen är genomgående negativ. Den största förändringen av medlems-an- talet skedde visserligen i och med att kollektiv- anslutningen av LO-medlemmar till det social- demokratiska partiet upphörde (från utgången av 1991), men icke för ty har partierna totalt förlorat drygt en miljon medlemmar . En kvarts miljon medlemmar lämnade partierna bara . Även de politiska ungdomsförbunden har haft sjunkande medlemsutveckling. halverades medlemsantalet i dessa organisa- tioner och raset fortsatte en bit in då ytterligare en halvering skedde. har dock en viss uppåtgående trend kunnat noteras. Partierna visar även tecken på stigande svårig- heter att finna lämpliga personer som är villiga att kandidera till olika politiska förtroendeuppdrag. I några partier är problemen störst vad gäller att få kvinnor – särskilt kvinnor med utländsk bakgrund, ungdomar, glesbygdsbor – men i någon mån även högutbildade, att ställa upp som kandidater. I vissa fall söker sig partiorganisationer till politiskt intresserade som inte formellt är medlemmar för att kunna fylla sina kandidatlistor. Det bör då note- ras att dessa problem är påtagliga trots att antalet förtroendeposter successivt minskat i kommuner- na med kommunsammans- lagningar och förändrade styrformer och att efter- frågan således numera reducerats. Tendensen tycks dessutom vara en ytterligare minskning av för- troendevalda i kommunerna – inte minst om kon- ceptet med att slopa nämnder och att behålla endast en kommunstyrelse sprider sig i landet. Resultaten från den empiriska undersökningen visar även att partierna har stigande svårigheter att få folk på sina möten. Vid en jämförelse av samma partienheter (partiernas kommunorganisationer) 1979 och 1998 visade resultatet en sammantagen minskning av antalet mötesbesökare . Minskningen har visserligen drabbat samtliga partier men i särskilt hög grad social- demokraterna där antal mötesbesökare minskat . En jämförelse mellan samtliga partier i de 50 undersökta kommunerna 1979 respektive 1998 visade på en halvering av antalet mötesbesökare. En viss nedrustning har skett av den adminis- trativa kapaciteten i form av kansliresurser och anställd personal, vilket torde vara en följd av att behovet av administrativ service minskat i de krympande organisationerna. I djupintervjuer med partiaktiva i samma studie framkommer en viss självkritik av partiernas sätt att arbeta: Formbundenheten som ofta verkar av- skräckande på unga människor, tendensen att män- niskor som stimuleras av makt söker sig till partier. Det framkom även att det finns tecken på social slutenhet i de lokala partiorganisationerna. Även i andra empiriska studier bekräftas bilden av partier som förlorat i attraktionskraft och som i stigande utsträckning har svårigheter att få särskilt ungdomar att engagera sig partipolitiskt. röstningsbeteende kan valforskarna registrera ökat antal partibyten mellan val och minskad parti- identifikation. Förändrade villkor för partierna tillbaka har det blivit allt tydligare att villkoren för politiskt arbete starkt förändrats. Omfattande strukturella förändringar har bidragit till detta. Ändrade socio-ekonomiska mönster har exempelvis minskat den andel av befolkningen som är sysselsatta inom basnäringarna, medan de tjäns- te- och serviceyrkesverksamma ökat sin andel. Dessa förändringar har bl.a. påverkat partiernas traditionella medlems- och väljarbaser och tvingat partier att bredda stödet till även andra grupper. Urbanisering och regionala flyttningsrörelser har skapat demografiska skevheter för partierna. Underlaget för medlemsrekrytering och partiverk- samhet i vissa basnäringskommuner blir alltmer problematiskt. Internationaliseringen har även fått konsekvenser för partiernas sätt att arbeta. I takt med att den europeiska integrationen fördjupats har partierna svarat med att institutionalisera samarbetet med likasinnade partier inom EU. Detta har skett för att förbättra förutsättningarna för att organisera val- plattformar inför Europavalen, påverka dagord- ningen och politiken i EU. De största partifamil- jerna har formellt bildat europeiska partier där nationella partier inom medlemsstaterna är med- lemmar. I denna utveckling är svenska partier djupt involve- rade. Internationaliseringen – och särskilt europei- seringen som förstärker samarbetet mellan EU:s stater – ändrar successivt på invanda politiska mönster och beteenden. För partiernas del innebär detta, förutom ett programmatiskt helhetstänkan- de, även en betydande organisatorisk utmaning. Ut- vecklingen medför inte minst ökande påfrestningar på den interna partidemokratin. Ju mer samarbetet i de europeiska partierna fördjupas, desto mer angeläget blir det att utveckla nätverkslösningar och IT-användning för att krympa avstånd och rum till de nationella partistrukturerna och särskilt till medlemmar och sympatisörer. Konturerna av det nya kunskapssamhället har blivit allt tydligare för partiernas vidkommande. Medialiseringen har, som vi visat, bl.a. inneburit att medierna fått en dominerande ställning i politiken och är i rollen av agendasättare en farlig konkurrent till partierna. Snabbheten och genomslaget i medi- ernas rapportering ökar även frestelserna för parti- ledningar att hellre använda medierna för att få ut information, testa och förankra förslag, än att gå genom partiorganisationerna. Partier som mellan- liggande organisationer (intermediära organisatio- ner), dvs. mellan väljarna och de politiska besluts- fattarna riskerar att tappa i marknadsandelar till medierna som aktivt hanterar opinionsbildning och direkt kan medverka till mobilisering av välja- re i olika politiska frågor. Den nya informations- tekniken har dock vissa potentialer att krympa av- stånden i de traditionellt hierarkiska strukturerna och kan dessutom förmedla mer lättillgänglig infor- mation till väljare, medlemmar – och medierna. Partierna arbetar i allt mindre styrbara och förutsägbara miljöer. De lokala partisystemen har ändrat utseende, konkurrensen har hårdnat och flera nya lokala partier har trätt in på den politiska scenen. Partierna konfronteras dessutom med en allt rörligare väljarkår. Fler människor än tidigare saknar bindningar till traditionella kollektiva iden- titeter, står upp för ökad individualism och finner kanhända andra former för sitt engagemang i olika politiska sakfrågor. Trots denna utveckling lever folkrörelseidealet och masspartimodellen kvar som mall för hur partierna bör vara uppbyggda. De utvecklingstendenser som påvisats i de empiriska studierna visar på att de svenska partierna alltmer fjärmat sig från detta klassiska ideal. Den utgångspunkt som Gidlund och har i sin studie är dock att partierna – i likhet med andra institutioner som bär upp demokratin – inte kan överleva om de konserveras i en för alla tider given form eller modell. Det är därför av vikt att se på tillståndet i partierna utifrån ett utvecklings- och förnyelseperspektiv. Det är väl känt att kriser kan öka medvetenheten om behovet av omprövning och förändring. I den frågeundersökning till partiernas kommun-orga- nisationer (i ett urval av 53 kommuner) som ingick i Gidlund & studie frågades om partiet i kommunen prövat att internt arbeta på ett annor- lunda sätt än vad som kan betraktas som traditio- nellt i partisammanhang. Sammantaget svarade ja på den frågan. De mest innovationsbenägna var de lokala partierna (), därefter kom och (), socialdemokrater- na () och (). De tre partier som hade den lägsta andelen organisa- tioner som prövat att arbeta i andra banor var (), () och allra lägst – med . Både de lokala partierna och har lösare organisationsstrukturer och oftast färre medlemmar, vilket underlättar när man vill arbeta Det är dessutom lättare att pröva nya former om man inte har långa traditionsrika arbetsformer och synsätt att ta hänsyn till. Miljö- partiet har dessutom en ursprunglig vision om att arbeta mindre hierarkiskt och mer aktionsinriktat. Resultatet visade vidare att innovationsbenä- genheten var större i de partiorganisationer som låg i de s.k. kunskapskommunerna, dvs. ofta befolk- ningsrika A-regioner (här ingår storstäderna, uni- versitets- och högskolekommuner) som torde ha särskilt goda förutsättningar för kreativitet och för att arbeta kunskaps- och informationsorienterat. Innovationsbenägenheten i partierna i denna kom- muntyp var i genomsnitt inte mindre än 50 pro- cent. Detta kan jämföras med basnäringskommu- nerna där motsvarande siffra var . Det utmärkande draget i denna innovativa verksamhet är försöken att öppna de politiska diskussionerna och den traditionellt mer interna mötesverksamheten till även icke medlemmar. Det finns således en klar inriktning mot att öppna tidigare slutna rum och bredda möjligheterna för även icke medlemmar att vara med och diskutera frågor exempelvis inför viktiga kommunala bes- lutsmöten. Ambitionen är i många fall även att försöka utveckla nya, mer attraktiva mötesplatser för politiska sam- tal med medborgarna. En gammal mötesplats som tycks vara under utveckling är partiernas fullmäk- tigegrupper. Öppna sammanträden med fullmäk- tigegrupper har visserligen förekommit under rela- tivt , men det nya är att dessa grupper tycks ha tagit på sig en mobiliseringsroll med utåtriktade aktiviteter – dvs. den typ av aktivitet som förknippas med partiorganisationens ansvarsområde. Detta kan vara ett uttryck för att partigrupperna som struktur upplevs mer attraktiva ur effektivitetssyn- punkt än partiorganisationerna. Risken för att de kommunala frågorna exklusivt handläggs av ett fåtal förtroendevalda har självfallet alltid funnits; ett förhållande som kan öka benägen- heten att öppna upp dessa strukturer till en breda- re mötesplats. Dessutom har små partier och krympande partiorganisationer med ett fåtal aktiva i praktiken inte möjligheter att hålla i gång flera strukturer vilket ökar benägenheten till vissa ratio- naliseringar. Partierna har även prövat nätverkslösningar. Den- na organisationsform är förknippad med snabbhet och flexibilitet och kan i vissa fall vara lämpligare att arbeta i internt än de olika organ som bygger på en bredare representation. Här har utvecklats, lik- som i politiken i övrigt, nätverk som bygger på sek- torstänkande av typen referens-/arbetsgrupper in- om olika politikområden. Dessa är ofta knutna till partiernas förtroendevalda i nämnder, styrelser eller till fullmäktigegruppen. Nätverk passar väl in i partiorganisationer som vill utveckla kontakter med olika väljargrupper. Här kan man finna regionala nätverk, nätverk för kvinnor, näringsliv etc. Dessutom utvecklas mer ämnesspecifika nätverk och kontakter med andra strukturer av typen byalag, utvecklingsgrupper men även med andra partier. När mötesbesökarna blir allt färre och med- lemsantalen sjunker ökar uppenbarligen kreativi- teten i fråga om hur man söker upp människor. Här finns exempel på att göra enkätundersökningar, vara lyssnare på stan, söka bollplank utanför parti- ets hägn, anordna öppet hus i , anordna bokbord, bjuda på kaffe någonstans där det finns folk, anordna pubkvällar eller möten . Partierna lokalt arbetar på många håll aktivt med att minska den ofta kritiserade formbunden- Flera vill arbeta med en mer informell mötes- och styrelseordning. Det finns en utveck- lingstrend att införa roterande system för exem- pelvis styrelseuppdrag, ordförandeskap i fullmäk- tigegrupp eller kommunorganisation men även för olika ansvarsområden och vissa politiska poster. Mentorskap, tidsbegränsningar för uppdrag och olika system för fördelning av arbetsuppgifter är förekommande. Frågeundersökningen 1998 visade att vissa parti- organisationer hade övervägt en friare anslutnings- form än det formella medlemskapet. Totalt hade av de tillfrågade kommunorganisationerna övervägt detta. Den högsta innovationsbenägen- heten fanns hos (), miljö- partiet () och (). Den lägsta benägenheten att bryta upp från det tra- ditionella medlemskapet återfanns hos social- demokraterna () och (). Även i detta avseende återkommer nätverkskonceptet och ambitionen om öppenhet i förhållande till icke medlemmar, att knyta till sig partipolitiskt obundna experter eller andra parti- politiskt obundna grupper. Andra partiorganisa- tioner har prövat stödmedlemskap, lokalt med- lemskap; i flera partiorganisationer innebär detta att man går in i ett parti för att vara aktiv med en viss fråga, betalar en viss avgift men slipper bli regist- rerad. De sjunkande medlemstalen har även utlöst aktiviteter på andra nivåer inom partierna. Där har bl.a. inbjudan om s.k. trainee-utbildning i politik med intensivträning gått ut via Internet, i andra fall har partiföreträdare försökt att mer direkt söka upp människor på olika platser i när- miljön för att öka medlemsanslutningen. Anpassning till ny teknik Riksdagspartierna i har haft hemsidor i cir- ka . Trots att valet var det första IT-valet visade en studie till utredningen av , att av riksdagskandidaterna i valet hade egna hemsidor. De kandidater som hade hemsida tycks i viss mån även ha gynnats av fler personkryss än konkurrenter utan hemsida. Resultatet består även efter en viss kontroll för kan- didaternas kampanjaktiviteter i övrigt.2 Liksom på central nivå pågår i partierna lokalt en successiv utveckling av IT-användningen. Resultatet från frågeundersökningen 1998 visa- de att även om tilltron till IT:s betydelse för den lokala partiverksamheten inte alltid var så hög, vågade inget parti – av konkurrensskäl – ändå stå utanför denna teknikanpassning. hade den klart mest positiva bedömningen av IT:s betydelse för den lokala verksamheten, medan socialdemokraterna hade en mer försiktig attityd därvidlag.3 Det är i kunskapskommunerna som IT- användningen är mest utbredd i partierna. Det är också i dessa befolkningsrika kommuner som partierna dels har mest tillgång till hemsidor på Internet, dels visar de mest positiva erfarenheterna av användningen så långt. bildas även Internet-föreningar i par- tier; företeelser som sällan är förutsedda i stad- garna. I ett aktuellt fall anhöll en nybildad om anslutning till partiets kommun- organisation, men stötte på patrull. Hur skulle denna förening betraktas i relation med övriga – territoriella föreningar? Vilken valkrets tillhörde den? Vad innebar medlemskapet? Exemplet illustrerar de utvecklingslinjer som bryter de etablerade, territoriellt baserade ord- ningarna, både vad gäller representation och män- niskors sociala tillhörighet. representeras som utvecklar andra gemenskaper än med den territoriella valkretsen?4 Att söka upp medborgarna där de befinner sig Partierna tycks ha fått stigande problem att tränga igenom det informationsbrus som omger medbor- garna i dagens samhälle. När dessutom allt färre besöker partiernas möten gäller det att finna nya mötesplatser och nya sätt att skapa kontakter med medborgarna. I frågeundersökningen 1998 ombads respon- denterna att ange huruvida partierna lokalt bru- kade presentera sig på olika typer av mässor, an- vända sig av reklam på eller i kollektiva färdmedel, anordna utställningar, visa videoreklam t.ex. i köp- centra eller på stormarknader.5 Resultatet visade att det egentligen endast är i kunskapskommunerna som denna nyare typ av politisk marknadsföring har slagit rot. Ett undan- tag utgör presentationer på mässor som även före- kommer i viss utsträckning i andra typer av kom- muner. Minst utvecklad är märkligt nog video- reklam; en form som är ytterst marginellt förekom- mande, men borde kunna utvecklas i multimedia och passa utmärkt inte minst i kontakter med unga människor. Olika medierelaterade aktiviteter som debatter i radio och TV, presskonferenser, pressmeddelan- den, reklam i radio hade däremot ett ganska om- fattande genomslag i partiernas verksamhet under . Även i fråga om dessa former hade kunskapskommunerna ett försteg framför andra kommuntyper. Uppbrott från de traditionella ramarna Det starka omvandlingstryck som partierna upp- lever från omgivningen, med betydande strukturella förändringsprocesser, ändrar radikalt villkoren för partiernas arbete. Det tycks finnas en stigande medvetenhet inom partierna att det inte finns några enkla lösningar och att det knappast är fråga om att kunna återskapa den gamla goda tiden. Den pågående innovationsaktiviteten som kunnat registreras på lokal nivå har vissa inslag som visar på uppbrott från de traditionella ramarna. Så exem- pelvis finns en tydlig tendens att vilja utveckla par- tierna till mer allmänna diskussionsfora – öppna upp organisationerna för bredare debatter än med de egna medlemmarna. Detta ska naturligtvis ses som en lovvärd ambition, men i ett utvecklings- perspektiv visar denna trend på en för- skjutning i partiernas och i själva partimötets funk- tioner. När de existerande partierna inte längre utgör livsviktiga politiska arenor för olika sam- hällsgrupper och när inte avgörande beslut och ställningstagande upplevs stå på spel – behöver partierna bredda sina baser för att kunna uppnå till- räcklig mobiliserings- och förankringsförmåga för att överleva. I politiken sker mobilisering av väljarna under val- rörelserna i allt högre grad genom medierna. För- ankring av politiken och politiska beslut testas genom opinionsundersökningar, utspel och genom att medierna vänder sig direkt till väljarna. Parti- ernas roll att vara vitala kanaler mellan besluts- fattare och medborgare blir därmed mindre tydlig. Även fullmäktigegruppernas ökande betydelse ger signaler om en pågående förskjutning av partiverk- samhet till det offentliga beslutsfattandet. Med en sådan utveckling förstärks partigruppernas ställ- ning i de politiska församlingarna – ofta på bekost- nad av andra partistrukturer. Om partigrupperna utvecklas till basen i ett partis verksamhet ser vi dessutom konturerna till en annan känd parti- modell, nämligen kaderpartiet; en partimodell som hade sitt empiriska genomslag runt förra sekel- skiftet då partier bildades av grupper i parlamenten som behövde en demokratisk plattform för att kunna återväljas.6 Spännvidden mellan tänkbara utvecklingsvägar är dock betydande. Uppbrotten från de traditi- onella ramarna är förknippade med osäkerhet. Det gäller således att ompröva och förnya – utan att ha facit i hand. Partiernas sätt att hantera omgivningens omvand- lingsprocesser påverkar förtroendet hos medbor- garna. Stelhet är lika med oförmåga att anpassa sig till förändrade villkor. har forskare gjort mätningar av förtroendet för partier och politiker och kunnat visa på ständigt sjunkande siffror. Orsaken till den- na tendens är diskuterad; den debatten ska dock inte redovisas i detta sammanhang.7 Det kan ändå konstateras att partierna inte sällan anklagas för stelhet, bristande förmåga att fånga upp nya ström- ningar och värderingar i samhället. Ungdomar ser exempelvis ofta andra vägar att påverka än genom att bli medlemmar i ett politiskt parti. Vissa upp- lever distans till partierna. Ett uttryck för missnöje med de etablerade parti- erna är de framväxande lokala partierna. I en kart- läggning av de lokala partierna val framkom att dessa partier hade största möjligheter till framgångar i kommuner med lågt valdeltagan- de, hög andel arbetslösa och socialbidragstagare, samt ett uppluckrat partisystem. De lokala partier- na ses ofta som en lösning för väljare som inte läng- re ser de etablerade partierna som tänkbara före- trädare.9 På sätt och vis ger lokala partier både ett uttryck för vitalitet i den kommunala