sou · GOB3126d2 · 2001-01-01 00:00:00 — När det gäller metodutveckling bör utvecklingsmedel kunna användas. bör utreda förutsättningarna för en rikstäck- ande jourtelefon. Även detta uppdrag bör rimligen inte vara större än att det kan rymmas i myndighetens ordinarie budget. De förslag om ett förbättrat rapporteringsförfarande beträffande kontrollen av narkotikaklassade läkemedel som kommissionen föreslagit inryms i uppdrag som tillsyns- myndighet på området. Förslaget innebär endast att rutiner för in- samling av uppgifter bör införas och kan inte förutses leda till några merkostnader för berörda myndigheter. De förslag som tar sikte på effektivisering av tillsyn över läkares förskrivning av narkotiska läkemedel kan inte heller de bedömas leda till några ökade kostnader. De tekniska för- utsättningarna för att leverera och ta emot uppgifter ur recept- registret från till föreligger redan till följd av den registrering och redovisning av uppgifter som gäller bl.a. medicinsk uppföljning och framställning av statistik. De övriga förslagen kan inte förutsättas leda vare sig till något större merarbete eller ökade kostnader. Tvärtom bör de förslag som kommissionen lämnat i denna del leda till ett mer effektivt kontrollförfarande vilket i sin tur bör få en avhållande effekt på i vart fall de läkare som skriver ut stora mängder narkotiska läkemedel i rent vinstsyfte. Slutligen kan för- slagen förutsättas leda till att såväl apotekspersonal som personal vid tillsynsenhet besparas både tid och arbete. är arbetsinsatsen vid kontroll betydande, framför allt för apotekspersonalen. Beträffande de förslag som rör polisens insatser bör en översyn av polisens organisation rymmas inom led- nings- och kostnadsansvar. Kommissionens förslag att kräkmedel skall kunna användas i vissa speciella fall torde innebära en kost- Ekonomiska konsekvenser SOU 2000:126 nadsbesparing jämfört med alternativet att använda den s.k. tulltoaletten. föreslår att skall få möjlighet att fullfölja en § 34-placering och därmed ikläda sig ett kostnadsansvar även efter den villkorliga frigivningen. Detta gäller i de fall som kriminalvården anser att en placering är ange- lägen även om det inte har varit möjligt att få till stånd en ansvars- förbindelse från den intagnes hemkommun. förslag utgår från att normaliserings- principen skall gälla även fortsättningsvis, liksom gällande praxis för kostnadsfördelningen mellan kriminalvård och socialtjänst. Möjligheten att genomföra § 34-placeringar är dock enligt kommissionens uppfattning så central för kriminalvårdens möjligheter att arbeta behandlingsinriktat att det motiverar detta avsteg från principen. Det är enligt kommissionens uppfattning oacceptabelt att vissa placeringar inte kan genomföras av den anledningen att det är svårt att få till stånd ett samarbete med vissa kommuner. Kommissionens förslag skall dock ses som en nödlösning och inte som en reell förändring varför det inte heller borde bli några större kostnadsökningar för kriminalvården. Förutom de behandlingsmässiga aspekterna som ligger bakom detta förslag anser kommissionen att kriminalvården också har ett ekonomiskt intresse av att genomföra alternativa placeringar. Då en sluten fängelseplats kostar mer än en plats på ett behand- lingshem eller familjehem kan detta till en del kompensera för de ökade kostnader som dessa placeringar innebär. Även om man vid planeringen utgår från att en placering skall fortsätta efter frigivningen lämnar i praktiken många klienter sin § 34-vistelse i samband med, eller strax efter, tidpunkten för den villkorliga frigivningen. Någon statistik över antalet placerade som fullföljer behandlingen efter frigivningen finns inte varför det också är omöjligt att beräkna eventuella kostnadsökningar för kriminalvårdens del. Då det inte är möjligt att beräkna konsekvenserna av kommis- sionens förslag på förhand är det viktigt att följa upp effekterna . föreslår därför att den föreslagna möjligheten till § 34-placering pågår under en två- årig försöksperiod. Alla placeringar som genomförs utan att kom- munen medverkat, och skälen till detta, skall redovisas till Krimi- nalvårdsstyrelsen. En samlad analys kring gjorda erfarenheter när det gäller art, omfattning, utveckling och kostnader kan sedan gö- ras och redovisas till regeringen. Om det skulle visa sig att detta förslag skulle få en stor omfattning med ökade kostnader för kriminalvården som följd anser att detta bör beaktas inom ramen för det generella kommunbidraget. När det gäller förslaget att vissa bevakade besök skall kunna ersättas med besök som genomförs i särskilda rum där besökaren och den intagne skiljs åt genom en glasruta bör detta enligt kom- missionens bedömning kunna finansieras inom befintliga ramar. Förvisso innebär det en kostnad för kriminalvården att bygga om ett rum på detta sätt men förslaget innebär att kriminalvården kan frigöra personal. Förslaget utgör inte heller något krav på kriminalvården utan skall endast genomföras i de fall där kriminalvården ser ett eget behov. Förslagen beträffande rätten att genomföra kroppsvisitationer av intagna, personal och besökare, liksom förslaget att en vägran att lämna blod- eller urinprov skall jämställas med ett positivt prov bör inte medföra någon kostnadsökning. har en rad förslag som rör kompetens- utveckling. , och länsstyrelserna föreslås få en aktiv roll för att utveckla metoder, regionala och na- professionella nätverk samt stötta framtagandet av nya utbildningar för dem som arbetar med förebyggande insatser och missbruksbehandlare. Dessa kostnader bör rymmas inom myndig- heternas befintliga anslag och utvecklingsmedel. Beträffande ut- bildningarna som sådana bör de finansieras på samma sätt som sed- vanliga utbildningar. Kommissionens förslag till prioriterade forskningsområden finansieras via ordinarie forskningsanslag. Här vill kommissionen peka på möjligheten att utnyttja de forskningsmedel som finns inom EU. I nya roll ingår utvärdering, uppföljning och kunskapsutveckling inom det förebyggande området. Inom detta ansvar ryms naturligt att utarbeta modeller och system för att dokumentera lokalt förebyggande arbete, både avseende reguljär verksamhet och projekt. I detta uppdrag bör även ingå uppdraget att utreda förutsättningarna för att formulera förslag till en grund- läggande vidareutbildning i preventivt arbete samt förutsätt- ningarna för att förstärkta inslag i grundutbildningen för lärare och andra yrkeskategorier som arbetar med barn och ungdomar. Förslaget att bör inrätta ett rådgivande råd för missbrukarvården bör kräva relativt små resurser och bör kunna rymmas inom verkets anslag för vetenskapliga råd och, åtminstone inledningsvis, med hjälp av tilldelade utvecklingsmedel. och uppdrag att analysera och följa utvecklingen av ungas läkemedelskonsumtion och föreslå åtgärder för att bryta trenden med en ökande konsumtion av sömnmedel och värktabletter, ryms inom verkens existerande an- slag. initiativ till konferenser om forskningsläge, forskningsbehov och arbetsfördelningen mellan FoU-enheter inom kommuner och landsting och universitet och högskolor bör finansieras via utvecklingsmedel. Detta är en prioriterad uppgift för . De förslag som rör ett förstärkt internationellt samarbete inne- bär sammantaget ett merarbete jämfört med vad som görs men det finns också möjligheter till samordningsvinster och de samlade kostnaderna kan, enligt kommissionens bedömning, rym- mas inom befintlig budget. Ett större deltagande av svenska exper- ter och forskare i internationella sammanhang innebär också att man får bättre kunskap om och insyn i fördelningen av internatio- nella medel till forskning och utveckling. Detta bör kunna leda till att fler svenska forsknings- och utvecklingsprojekt kan få interna- tionell finansiering, framför allt från EU. Förslaget att Folkhälso- institutets skall utgöra en kontaktpunkt mellan EU och svenska forskarmiljöer kan också bidra till ökad internationell finansiering av projekt. 10.1Förslaget till lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om kroppsbesiktning. Utöver vad som stadgas i 28 kap. skall den som är misstänkt för narkotikabrott, som inte är att anse som ringa, kunna få ges läkemedel eller liknande vid en kroppsbesiktning om inte medicinska skäl föranleder annat. Avsikten är att det vid skälig misstanke om försäljning av narkotika skall kunna fattas beslut om att använda kräkmedel eller liknande vid kroppsbesiktning i sådana fall då det beslutas om att placera den misstänkte på s.k. tulltoalett. Beslut om kroppsbesiktning enligt bestämmelsen skall enligt andra stycket alltid fattas av åklagare. Något utrymme för att anse det vara fara i dröjsmål, och beslut kunna fattas av polisman i enlighet med 28 kap. 13 § första stycket , kan inte sägas föreligga vid denna typ av beslut. Av samma bestämmelse i framgår att kroppsbesiktning endast får utföras av läkare. För tydlighetens skull har även detta angivits i den nya paragrafen i narkotikastrafflagen. En viktig begränsning i möjligheten att använda läkemedel eller liknande är den medicinska bedömning som läkaren gör i det enskilda fallet. Det bästa är givetvis om läkemedlet kan ges med den misstänktes samtycke och därmed med minsta mått av tvång. Någon frivillighet i egentlig mening kan man emellertid inte tala om, eftersom alternativet för den som är skäligen misstänkt för brottet kan vara att få läkemedel tvångsvis eller bli placerad på tulltoaletten. Det bör mot denna bakgrund inte vara möjligt att ge läkemedel till en misstänkt som samtycker till det, utan beslut om kroppsbesiktning enligt den nya bestämmelsen måste alltid fattas. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt I paragrafen finns bestämmelser om rätt till besök för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. Enligt ett nytt fjärde stycke ges möjlighet att besluta att bevakade besök vid viss anstalt eller anstaltsavdelning får ersättas av besök som sker under sådana förhållanden att den intagne och den besökande inte kan överlämna föremål till varandra. Besök under sådana former som beskrivs i paragrafen är endast avsedda att ersätta bevakade besök. Det innebär att en individuell prövning av om ett besök skall vara bevakat eller inte först måste göras och att beslut om bevakning endast fattas när det behövs av säkerhetsskäl. Först därefter kan den intagne ges alternativet att ta emot besöket under de i den nya bestämmelsen beskrivna formerna. I övrigt hänvisas till avsnitt 6.3.2. I paragrafen har vidare ett tillägg gjorts i tredje stycket. Enligt detta ges möjlighet för att, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid en viss anstalt eller anstaltsavdelning, besluta att samtliga besökande till anstalten eller avdelningen skall kunna kroppsvisiteras. Sådana generella besökskontroller som avses i bestämmelsen bör begränsas till anstalter eller avdelningar där det föreligger stora problem med införsel av otillåtna föremål som t.ex. narkotika. Kontrollerna får inte göras mer omfattande än nödvändigt. Det innebär att det i regel kan anses tillräckligt med stickprovskontroller; generella kontroller bör begränsas till perioder när det förekommer särskild anledning att anta att det förs in i narkotika i anstalten. Frågan om en generell inpasseringskontroll för besökare har behandlats i avsnitt 6.3.1.1. Genom paragrafen, som är ny, införs en möjlighet till kroppsvisitation av kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller uppdrag inom anstalten eller anstaltsavdelning. får, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid en viss anstalt eller anstaltsavdelning, besluta att sådana visitationer får genomföras. Kontroll av personal och andra skall begränsas till sådana anstalter och avdelningar där det förekommer stora problem med införsel av t.ex. narkotika. Kontrollerna får inte göras mer omfattande än nödvändigt, vilket innebär att det i regel kan anses tillräckligt med stickprovskontroller. Mer omfattande, generella kontroller bör begränsas till perioder när det förekommer särskild anledning att anta att det förs in narkotika på anstalten. I övrigt hänvisas till avsnitt 6.3.1.2. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:531) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I paragrafen finns bestämmelser om rätt till besök för den som är häktad. Enligt tillägg till paragrafens andra stycke ges möjlighet att besluta att bevakade besök vid visst häkte eller viss häktesavdelning får ersättas av besök som sker under sådana förhållanden att den häktade och den besökande inte kan överlämna föremål till varandra. Besök under sådana former som beskrivs i paragrafen är endast avsedda att ersätta besök som annars skall vara bevakade. Det innebär att en individuell prövning av om ett besök skall vara bevakat eller inte först måste göras och att beslut om bevakning endast fattas när det behövs av säkerhetsskäl. Först därefter kan den häktade ges alternativet att ta emot besöket under de i den nya bestämmelsen beskrivna formerna. I övrigt hänvisas till avsnitt 6.3.2. I paragrafen har vidare införts ett nytt sista stycke. Enligt detta ges möjlighet för att, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid ett visst häkte eller en viss häktesavdelning, besluta att samtliga besökande till anstalten eller avdelningen skall kunna kroppsvisiteras. Sådana generella besökskontroller som avses i bestämmelsen bör begränsas till häkten eller avdelningar där det föreligger stora problem med införsel av otillåtna föremål som t.ex. narkotika. Kontrollerna får inte göras mer omfattande än nödvändigt. Det innebär att det i regel kan anses tillräckligt med stickprovs- kontroller; generella kontroller bör begränsas till perioder när det förekommer särskild anledning att anta att det förs in i narkotika i häktet. Frågan om en generell inpasseringskontroll för besökare har behandlats i avsnitt 6.3.1.1. Genom paragrafen, som är ny, införs en möjlighet till kroppsvisitation av kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller uppdrag inom häkte eller häktesavdelning. får, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid ett visst häkte eller en viss häktesavdelning, besluta att sådana visitationer får genomföras. Kontroll av personal och andra skall begränsas till sådana häkten och avdelningar där det förekommer stora problem med införsel av t.ex. narkotika. Kontrollerna får inte göras mer omfattande än nödvändigt, vilket innebär att det i regel kan anses tillräckligt med stickprovskontroller. Mer omfattande, generella kontroller bör begränsas till perioder när det förekommer särskild anledning att anta att det förs in narkotika på häktet. I övrigt hänvisas till avsnitt 6.3.1.2. 10.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1156) om receptregister En ny punkt 8 införs av innebörden att receptregistret även får användas för redovisning till av uppgifter om enskild förskrivares förskrivning av narkotiska läkemedel. Uppgifterna får användas i tillsynsverksamhet. Genom tilläggen i andra och tredje styckena görs det klart att redovisningen inte får avse uppgifter om andra enskilda personer än förskrivaren. 4 och 6 §§ Genom ändringen i 4 § tydliggörs vikten av att förskrivarkod anges vid förskrivning av narkotiska läkemedel och genom ändringen i 6 § blir det möjligt att använda denna kod som sökbegrepp vid tillsyn. I övrigt hänvisas till avsnitt 5.1.2. bedömning: De framlagda lagförslagen bör kunna träda i kraft . Några särskilda övergångs- bestämmelser behövs inte. Tidpunkten för ikraftträdandet är främst avhängig den tid som kan beräknas åtgå för remissförfarandet samt för beredningsarbetet inom och för riksdagsbehandlingen. Narkotika- kommissionen bedömer mot bakgrund härav att de föreslagna lag- ändringarna bör kunna träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs enligt Narkoti- kakommissionens bedömning inte. En för översyn och förstärkning av narkotikapolitiken Beslut vid regeringssammanträde . Kommissionen skall göra en utvärdering av samhällets narkotikapolitiska insatser och med utgångspunkt från denna lägga förslag till sådana effektiviseringar av narkotikapolitiken som kommissionen finner möjliga. Översynen skall omfatta lagstiftningen inom området samt in- satser för att förebygga missbruk och rehabilitera narkotika- missbrukare och insatser för att begränsa tillgången på narkotika. Antalet narkotikamissbrukare i uppskattades till några hundra. in kunde de räknas i tusental. stod – liksom många andra länder – inför ett nytt fenomen, som snart skulle komma att framstå som ett av samhällets allvarligaste problem: missbruk av narkotika. Det fanns inte någon samlad narkotika- politik eller någon samlad strategi för att stävja missbruket. Åtgär- derna bestod därför främst av insatser från tull, polis och åklagare. Opinionen växte dock för att ställa narkotikamissbrukarnas be- hov av omhändertagande och vård i förgrunden. inleddes ett försök med legalförskrivning av narkotika, främst amfetamin. Missbrukarna skulle på så sätt nås med erbjudanden om vård och deras sociala och medicinska status skulle förbättras, bl.a. genom att de inte skulle behöva begå brott för att finansiera missbruket. Erfarenheterna av projektet var nedslående och det avbröts . Ett skäl var läckage av legalt förskriven narkotika till den illegala marknaden. studier har inte heller kunnat visa någon minskad brottslighet hos deltagarna i projektet. skedde en förstärkning av narkotikapolitiken. Straffen för narkotikabrott skärptes, behandlingshem inrättades och en rad informationsinsatser genomfördes. kom uppfattningarna om narkotikapolitikens inriktning allt mer att polariseras. Motsättningarna gällde främst vilken del av politiken som skulle vara prioriterad. En stark opinion sökte gehör för en syn på narkotikamissbruket som ett symtom på sociala miss- förhållanden, vilket borde mötas med efterfrågedämpande åtgärder, vård och behandling och allmänna samhällsförbättringar snarare än skärpta straff och tvångsingripanden från samhällets sida. Ett sådant synsätt präglade samhällets åtgärder mot narkotika under större delen av , för att vända över i en mer restriktiv riktning. tillsatte regeringen en ledningsgrupp för narkotikafrågor med uppgift att föreslå ytter- ligare åtgärder mot narkotikamissbruket. Med utgångspunkt i ett tiopunktsprogram som presenterats av ledningsgruppen förstärktes resurserna till polisen och tullen som anslagen till nar- komanvård och till information ökade. slog fast att målet för den svenska narkotikapolitiken skulle vara ett narkotika- fritt samhälle. Insatserna mot gatulangning ökade och infördes möjligheter till tvångsvård av vuxna narkotikamissbrukare. Därmed var grunden till den nuvarande svenska narkotika- politiken lagd. Dess grundläggande idé kan beskrivas som ett nära samspel mellan åtgärder för att göra narkotikan mindre tillgänglig och insatser för att dämpa efterfrågan på sådana preparat. Narkotikapolitikens utveckling och inriktning För att få underlag för en samordnad och intensifierad kamp mot narkotikamissbruket tillkallade regeringen en narkotika- kommission. Kommissionen, som avslutade sitt arbete , av- lämnade elva promemorior vari upptogs bl.a. förslag till försöks- verksamhet avseende tull- och polissamarbete, skolans, tullens, polisens och kriminalvårdens insatser mot narkotika, inter- nationellt arbete och opinionsbildning mot narkotika. Grunden för det narkotikapolitiska överväganden och insatser kan i stora delar hänföras till det arbete som narkotika- kommissionen presterade. Parallellt med arbetade en grupp inom med att utveckla nar- komanvården. Gruppen kallade sitt uppdrag Offensiv narkoman- vård, vilket i någon mån kan spegla den syn som då rådde. diagnostiserades de första hiv-positiva injektions- missbrukarna. Många av dem hade då burit på smittan . Året därefter skedde en kraftig ökning. Under hotet av en hiv- och aidsepidemi bland narkotikamissbrukarna beslutade riksdag och regering om en fortsatt restriktiv narkotikapolitik samt att ambitionsnivån för narkotikabekämpningen skulle höjas. Målet för narkotikapolitiken skulle vara att nå samtliga intravenösa miss- brukare med avgiftning, provtagning, vård och behandling. Satsningen innebar en förstärkning av resurser till polis och tull, en kraftigt utbyggd narkomanvård, metodutveckling samt särskilda insatser för att stimulera till samverkan mellan socialtjänst och kriminalvård. Lagstiftningen som gäller narkotikafrågorna har skärpts på en rad punkter. Som exempel kan nämnas kriminaliseringen av den egna konsumtionen av narkotika och den därpå följande straffskärpningen då fängelse infördes i straffskalan för ringa narkotikabrott. vidgades möjligheterna att vårda en missbrukare utan dennes samtycke genom att ny lagstiftning trädde i kraft. Utvecklingen av samhällets åtgärder har varit en spegling av nar- kotikamissbrukets förändring. Omkring började det intra- venösa missbruket att bli ett betydande problem. ökade cannabismissbruket snabbt bland ungdomar. Undersökning av nar- kotikaerfarenheten bland elever i årskurs 9 visade inledande år att hade prövat nar- kotika. Andelen sjönk därefter till som lägst mellan , varefter den återigen har ökat. var andelen mellan . Undersökningar av mönstrande värnpliktiga beskriver en relativt likartad utveckling. Regelbundna undersökningar av narkotikaerfarenheten bland vuxna har genomförts . De visar att av befolkningen provat narkotika. Omfatt- ningen av det tunga missbruket är mer svårfångad. upp- skattades antalet tunga missbrukare till mellan 10 000 och 14 000 personer. var motsvarande siffra mellan 14 000 och 20 000. Också andra indikatorer –såsom antal lagföringar som gällt narkotikastrafflagen (1968:64) och lagen (1960:418) om straff för varusmuggling samt antalet personer misstänkta för brott mot nar- kotikastrafflagen – pekar i riktning mot att antalet tunga miss- brukare kan ha ökat något . De allmänna samhällsförändringarna har också påverkat narkotikamissbrukets utveckling. Här kan nämnas ungdomsarbetslöshetens utveckling och tecken på en ökad segregering i samhället. Internationaliseringen har medfört en ökad rörlighet över gränserna som drogerna, miss- bruksmönstren och inställningen till narkotika har förändrats. Cannabis är fortfarande det vanligaste narkotiska missbruksmedlet i , som konsumtionen av syntetiska droger har ökat inom bl.a. EU:s medlemsstater . De vanligaste syntetiska drogerna, som är amfetaminstrukturer, framställs genom kemiska processer. Genom att byta ut någon eller några av kemikalierna vid tillverkningen kan nya varianter fås fram. Dessa droger brukar kallas designer drugs. En del av drogerna är förhållandevis enkla att framställa, utan krav på avancerad Ingredienser kan finnas att köpa i många europeiska länder som recept kan sökas på Internet. Det finns tydliga tecken på att ungdomar är mer öppna för att pröva droger än . Den debatt om liberali- sering av narkotikapolitiken som pågår på flera håll i , med bl.a. krav på avkriminalisering av cannabis, har dock ingen mot- svarighet i . Inom EU, i och inom FN sker ambitiösa satsningar för att ytterligare samla enskilda länders insatser mot narkotikan och mot den organiserade brottsligheten. har en mångårig tradition av internationellt engagemang i narkotikafrågan. En viktig utgångspunkt för internationella arbete har varit en strävan att få gehör för en politik som väl balanserar insatser för att begränsa tillgängligheten med insatser för att dämpa efterfrågan. De motsättningar som präglade den narkotikapolitiska debatten i har i stor utsträckning ersatts av en samsyn. Det råder folklig och politisk samling kring målet för den svenska narkotikapolitiken – att skapa ett samhälle fritt från nar- kotika. Utgångspunkten, att målet bäst kan nås genom en restriktiv narkotikapolitik med ett balanserat förhållningssätt med åtgärder mot både tillgång och efterfrågan, ligger fast.