sou · GOB3112 · 2001-01-01 00:00:00 — Sjukersättning i form av garantiersättning kan enligt departementspromemorian i enlighet med riktlinjer ses som ersättning för inkomstbortfall, medan ga- rantipension till ålderspensionärer utgör en kompensation till den som inte tjänat in någon ålderspensionsrätt. Även med hänsyn till de skillnader som finns mellan folkpensionssyste- met och förslaget till garantiersättning finns det enligt departementsprome- skäl för en enhetlig garantinivå. Garantiersättning är tänkt att vara en utfyllnad till den inkomstrelaterade sjukersättningen. En civilståndsregel inom systemet för sjukersättningen skulle därför komma att omfatta endast sådana gifta och ogifta som har låg eller saknar inkomstrelaterad sjukersätt- ning. Ett sådant förhållande anses tveksamt utifrån likabehandlingsprinci- pen. Övervägande skäl anses mot bakgrund av det anförda tala för att det bör vara en enhetlig garantinivå i sjukersättningssystemet, dvs. en nivå som är oberoende av den försäkrades civilstånd. Garantinivån vid hel garantiersättning föreslås motsvara 2,4 prisbasbe- lopp. Den som uppbär förtidspension eller sjukbidrag enligt hittillsvarande regler skall vid ikraftträdandet , som en engångsinsats, få denna äldre förmån omvandlad till inkomstrelaterad sjukersättning och garantiersättning samt ett särskilt justeringsbelopp. Syftet med justeringsbeloppet är att anpas- sa nettoersättningen efter omvandlingen till den nettoersättning som erhålls enligt dagens regler, dvs. fråga är om en justering med hänsyn till att sjuker- sättning blir skattepliktig till följd av att det vid inkomstbeskattningen inte skall medges något SGA. Efter omvandlingen skall i princip samma regler gälla för dessa omvandlade ersättningar som för senare beviljade förmåner. Enligt promemorieförslaget skall den som uppbär hel inkomstrelaterad sjukersättning tillgodoräknas ålderspensionsrätt på hela antagandeinkomsten efter avdrag för ett belopp motsvarande den allmänna pensionsavgiften. Däremot skall garantiersättningen inte grunda rätt till ålderspension och den skall således inte utgöra pensionsgrundande inkomst. Den som har vilande sjukersättning tillgodoräknas inte ålderspensionsrätt på den del av antagandeinkomsten som svarar mot den vilande ersättningen. I departementspromemorian föreslås också att samordning mellan sjuk- ersättning och arbetsskadelivräntor skall ske på motsvarande sätt som dagens samordning mellan förtidspension och arbetsskadelivräntor, dvs. sjukersätt- ningen skall reducera livräntan i de fall ersättningarna utges helt eller delvis för samma inkomstbortfall. I departementspromemorian lämnas också synpunkter på hur ett framtida bostadsstöd till sjukersättning bör utformas. Aktivitetsersättning – Nytt försäkringsstöd för unga med långvarig medicinskt grundad nedsättning av arbetsförmågan Samhällsutvecklingen har medfört ett förändrat synsätt på socialförsäkring- ens olika områden för alla åldersgrupper. Försäkringen skall inte inta ett passivt förhållningssätt utan verka för aktivitet för dem som har ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförmåga. Det krävs enligt departementsprome- en omprövning av gällande 16-årsgräns för rätt till långvarigt för- sörjningsstöd. Förändringsbehovet grundas inte minst på att från dagens försäkringssystem lämnas ersättning i form av förtidspension och sjukbidrag till unga personer som inte nått upp till den ålder då långsiktig försörjning genom förvärvsarbete i praktiken normalt sett förekommer. Tiden är mogen för en reformering av systemet för att åstadkomma en försäkring som tydligt uppmuntrar till, men också förutsätter aktivitet hos dem som är ersättnings- berättigade. Aktivitetsersättningen skall enligt promemoriförslaget liksom sjukersätt- ning hänföras till sjukförsäkringen. Den som är skall i stället för sjukersättning kunna få akti- vitetsersättning, som skall vara tidsbegränsad. Detta stöd skall kunna bevil- jas för längst i taget. Dagens 16-årsgräns anses otidsenlig, eftersom skolgången i allmänhet inte upphör vid så låg ålder utan flertalet ungdomar studerar på gymnasienivå. Förmånen skall kunna betalas ut tidigast det år den enskilde fyller och längst . Därefter kan det bli fråga om sjukersättning. Som en konsekvens skall den övre åldersgränsen för rätt till vårdbidrag och den nedre åldersgränsen för rätt till handikappersättning höjas till . Aktivitetsersättningen skall ge förutsättningar för så mycket aktivitet som möjligt i syfte att utveckla den enskildes möjligheter till ett aktivt liv och att ta del av arbetslivet. Aktivitetsersättning skall kunna ges i två olika situationer. Den som av medicinska skäl har nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel skall kun- na få aktivitetsersättning, om nedsättningen antas bestå under . Förmånen kan utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels aktivi- tetsersättning. Dessutom skall aktivitetsersättning kunna utges till den som till följd av funktionshinder har förlängd skolgång på grundskole- eller gym- nasienivå eller motsvarande. Därvid skall det föreligga rätt till aktivitetser- sättning utan att arbetsförmågan prövas i särskild ordning så länge studierna bedrivs. Ett reformerat ersättningssystem som skall uppmuntra till aktivitet måste bygga på ett ekonomiskt stöd som är tidsbegränsat och som med jämna mellanrum skall prövas om på nytt. skall hålla kontakt med berörda kommunala myndigheter för bedömning av den enskildes situ- ation. Aktivitetsersättningen kommer i likhet med sjukersättningen att finnas i två former – inkomstrelaterad aktivitetsersättning resp. garantiersättning. Den inkomstrelaterade aktivitetsersättningen skall beräknas till av genomsnittsinkomsten för de två inkomstmässigt sett bästa åren av de tre åren närmast före det år då rätten till ersättningen uppkommer (ramtiden). Om det är mer fördelaktigt för den enskilde, får pensionsunder- laget för det sista av ersättas av dennes sjukpenninggrundande inkomst. Kan endast bruttoinkomster tillgodoräknas inom ramtiden upptas vid beräkningen av antagandeinkomst . Vid beräkning av anta- gandeinkomst bortses från inkomster överstigande 7,5 gånger prisbasbelop- pet. Den som har låg inkomstrelaterad aktivitetsersättning eller saknar sådan kan få ett utfyllnadsbelopp upp till åldersberoende garantinivå. Denna del av försäkringen är bosättningsbaserad. Garantinivån föreslås motsvara 2,10 prisbasbelopp för den som är och stiger därefter successivt till 2,35 prisbasbelopp för den som fyllt . Samma garantinivå skall gälla för gifta och ogifta. Den som har rätt till aktivitetsersättning skall enligt departementsprome- ha möjlighet att utvecklas för att kunna ta del i arbetslivet samt få ett aktivt och självständigt liv. Möjligheterna till utveckling skall tas till vara genom aktivitet av olika slag. torde det röra sig om vård och behand- ling, studier, arbetsmarknadspolitiska åtgärder, dagverksamhet etc. Försäk- ringskassan skall kunna besluta att aktivitetsersättningen skall upphöra. Detta gäller bl.a. när en försäkrad inte vill medverka i arbete med att finna passande aktiviteter eller inte deltar i de aktiviteter som fastställt och som bedöms bidra till en positiv utveckling. Enligt departementspromemorian bör därvid beaktas att det kan finnas gilti- ga skäl, t.ex. sjukdom eller andra hälsoproblem, problem i familjen o.dyl., för att den försäkrade inte haft någon pågående aktivitet. utan godtagbara skäl fortsätter att vara inaktiv finns det grund för försäk- ringskassan att dra in aktivitetsersättningen. Vill den försäkrade pröva på att arbeta, skall han eller hon få behålla aktivitetsersättningen . Fortsätter den försäkrade att arbeta därefter blir aktivitetsersättningen vilande under resten av den bevil- jade perioden. Den som uppbär hel inkomstrelaterad aktivitetsersättning tillgodoräknas ålderspensionsrätt på hela antagandeinkomsten efter avdrag för allmän pen- sionsavgift. Garantiersättningen skall däremot inte grunda rätt till ålderspen- sion och heller inte ingå i underlaget för den pensionsgrundande inkomsten. Även i denna departementspromemoria lämnas synpunkter på hur ett framtida bostadsstöd till aktivitetsersättning bör utformas. Det finns ytterligare bestämmelser om reduktion av förmåner när en för- säkrad vistas på en institution på det allmännas bekostnad. Detta gäller t.ex. efterlevandepensionsförmåner, efterlevandestöd till barn, handikapp- ersättning och vårdbidrag. Vidare finns särskilda bestämmelser för bl.a. sjukpenning, föräldrapenning och underhållsstöd. I avsnitten 6.4–6.10 lämnas i varje avsnitt för respektive förmån en kort redogörelse för de bestämmelser som inverkar på rätten till förmånen vid en institutionsvis- telse. 2.3Förhållandena i några andra länder Som jämförelse har vi tagit fram uppgifter om hur pensionsförmåner hante- ras i några andra länder, när den pensionsberättigade är intagen i en krimi- nalvårdsanstalt eller liknande. Bestämmelserna om socialförsäkringsför- måner vid institutionsvistelse har utformats på skilda sätt i olika länder bero- ende på försäkringssystemens uppbyggnad. Som exempel kan nämnas att folkpension, som grundas på bosättning, förekommer främst i de nordiska länderna. I andra länder grundas rätten till pensionsförmåner i regel endast på den pensionsberättigades föregående förvärvsinkomster. I gäller i huvudsak följande. När en person är häktad eller avtjänar straff eller är omhändertagen i någon av fängelseväsendets anstalter reduce- ras hans eller hennes folkpension fr.o.m. den andra kalendermånaden. Detta gäller endast om strafftiden kan antas bli mer än inklusive hela den månad när straffet börjar avtjänas. Vid reduktion får den pensionsbe- rättigade behålla av grundbeloppet (bosättningsbaserat) och/eller av tilläggspension/pensionstillägget. Några avgifter betalas inte för levnadskostnader vid vistelse i fängelse. Är den pensionsberättigade för- sörjningsskyldig gentemot hustru eller barn kan ett tillägg utges till den re- ducerade pensionen. Vidare kan bostadstillägg utges till den som har reduce- rad pensionen. Detta gäller såväl ålderspension som förtidspension. Vid institutionsvistelse i gäller i huvudsak följande. Inkomstrela- terad pension reduceras inte. Däremot betalas folkpension och inkomstprö- vade folkpensionsförmåner inte ut när den pensionsberättigade har avtjänat av ett fängelsestraff. Häktestid räknas i förekommande fall in i dessa , men pension dras in först efter det att straffet skall börja avtjänas. Pensionen kan helt eller delvis utbetalas till make eller barn som för sin försörjning är beroende av den intagne. Utbetalning av pension åter- upptas vid ingången av den månad som börjar närmast efter att frihetsstraffet har avtjänats eller anstaltsvården har upphört. – Vid vistelse på statliga, kommunala eller landstingskommunala vårdinrättningar reduceras folkpen- sion ner till av full folkpension såvitt gäller vårdtid som översti- ger . För dem som har bostadsbidrag reduceras folkpensionen först efter nio månaders institutionsvistelse. En person som har dömts till vård på mentalsjukhus får betala vårdavgift liksom andra mentalpatienter. I dras alla sociala förmåner, även ålderspension och förtids- pension, in under en fängelsevistelse. Däremot kan en kommun lämna bo- stadsstöd, eftersom det är viktigt att en intagen har kvar sin bostad. Vid vis- telse på kriminalforsorgens behandlingshem och liknande betalas dock pen- sionen ut. Den som har intäktsgivande arbete eller sociala pensioner får då betala avgift för kost och logi enligt nya bestämmelser som ännu inte trätt i kraft. Detta kommer att gälla även den som är intagen i fängelse, om han eller hon har intäktsgivande arbete. har, såvitt gäller ålderspension, enbart inkomstrelaterade eller intjänade förmåner. Dessa påverkas inte av om den pensionsberättigade är intagen i fängelse. Vid underhållsskyldighet kan dock utbetalningen till den pensionsberättigade reduceras genom att en del av pensionen utbetalas till den underhållsberättigade. Vidare kan en intagen i fängelse som har fått tillstånd att arbeta utanför anstalten få betala för uppehälle och liknande. Inte heller i har man någon bosättningsbaserad pension. In- komstrelaterad pension får behållas när den pensionsberättigade är intagen i fängelse, varvid pensionen sätts in på ett personligt konto i fängelset. Den intagne disponerar en tredjedel av pension för eget bruk. En tredjedel reser- veras för frigivningsändamål och en tredjedel avsätts till skadestånd. Som jämförelse kan vidare nämnas att i upphör utbetalning av ålderspension vid det första utbetalningstillfället efter det att den pensions- berättigade har blivit frihetsberövad. I införs ny lagstiftning som skall förhindra att en intagen blir överkompenserad genom att få behålla sina socialförsäkringsförmåner under en fängelsevistelse. De nya bestämmelserna omfattar dock varken bosättningsbaserad eller inkomstrelaterad ålderspension. Däremot saknar en efterlevande make rätt till efterlevandepension, när han eller hon avtjänar ett fängelsestraff. Under fängelsevistelsen kommer heller inte att utbetalas för- tidspension utan rätten till en sådan förmån kommer att vara latent i fängelse. Den förlängs dock inte under fängelsevistelsen. Frågor rörande socialförsäkringsförmåner och uttag av avgifter vid insti- tutionsvistelse på det allmännas bekostnad har tidigare behandlats i två utredningar: dels av , dels av . Även om de förslag som därvid lämnades utgick från då gällande bestämmelser om pensionsförmåner är de av sådant intresse att det finns anledning att redogöra för dem. lämnade i departementspromemorian Pensionsför- måner vid institutionsvistelse (Ds S 1984:9) förslag om pensioner och bostadstillägg vid anstaltsvistelse. I promemorian anfördes i bl.a. följande. Med hänsyn till normaliseringsprincipen fanns det skäl för att den en- skilde vid institutionsvistelse borde bidra till kostnaderna för uppehället. Detta gällde oavsett om huvudsyftet var vård och behandling eller om det var insatser av annan karaktär. Oavsett vilket slags omhändertagande det var fråga om borde de som vistades på offentliga institutioner i möjligaste mån ha en ekonomiskt likartad behandling. Oberoende av om staten, pri- märkommun eller landstingskommun var huvudman för verksamheten borde likartade regler gälla för avdrag på socialförsäkringsförmåner eller för avgifter som togs ut för uppehället under institutionsvistelsen. Pensionärer som hade ålderspension, förtidspension eller änkepension från folkpensioneringen skulle enligt förslaget vid vistelse på statliga in- stitutioner eller i hem för vård eller boende inom få behålla pensionsförmånerna och endast få avdrag på pensionen eller betala egen- avgift. Avdraget eller egenavgiften skulle beräknas med utgångspunkt från kostnader för uppehället, dvs. sådana kostnader vid eget boende som för- svinner vid vistelse på institution (kost, tvätt och liknande). berättigade som var omhändertagna enligt omsorgslagstiftningen och om- händertagna barn med barnpension eller barntillägg föreslogs i huvudsak oförändrade regler. Tanken var att avdragen eller avgifterna skulle vara i paritet med det s.k. sjukhusavdraget för att uppnå större ekonomisk rättvi- sa och undvika styreffekter på vården. Vidare skulle den s.k. helmånaders- regeln upphöra. För de statliga institutionerna – kriminalvårdsanstalter, häkten och spe- cialskolor – var det mycket opraktiskt att ta ut avgifter från de intagna. Enligt förslaget skulle försäkringskassorna göra avdrag med ett fast belopp på den enskildes pensionsförmåner såsom vid avdrag på sjukpenning vid sjukhusvård. Beträffande de kommunala institutionerna förelogs att kommunens rätt att uppbära pensionsförmåner för intagna på institution inom socialtjäns- ten skulle upphävas. I stället skulle den pensionsberättigade uppbära ore- ducerade pensionsförmåner men debiteras en fast avgift av den vårdansva- riga kommunen. Det ansågs vara i linje med grundläggande principer för , bl.a. principerna om självbestämmande och normalisering, att den enskilde normalt uppbar sina inkomster och svarade för sina utgif- ter. Vårddagsavgiften borde vara densamma för alla med ekonomiska för- utsättningar att betala den, oavsett inkomstkälla. De olikheter i ekonomisk behandling som förekom för missbrukare vid institutionsvistelse skulle upphöra. I princip samma avgift skulle betalas direkt till den vårdansvariga kommunen oberoende av om missbrukaren uppbar pension, sjukpenning eller någon annan form av ersättning. Ett genomförande av förslaget att en pensionär skulle få behålla sin pension torde enligt verket innebära att de i regel fick behålla bostads- tillägget. Det kunde antas att det kommunala bostadstillägget i sådana fall skulle tillerkännas på liknande grunder som för sådana pensionärer inom långstidssjukvården, som vistades i bostaden under permissioner och som kunde förväntas bli utskrivna. Vid vistelse på institution som beräknades bli långvarig, t.ex. för en ensamstående pensionär som dömts till långt fängelsestraff, var det rimligt att kommunen gjorde särskilda bedömningar. Beträffande barn som genom fick vård i ett annat hem än det egna föreslogs att kommun skulle få uppbära barnpension från ATP. Bakgrunden var att den ersättning som en föräldrar var skyldig att betala för kommunens kostnader för barnet blev mindre ju högre ATP-pension barnet hade. Någon reduktion av barnpension från ATP för barn som vis- tades på statliga institutioner föreslogs däremot inte, eftersom föräldern i sådana fall inte ansågs ha lämnat vårdnaden ifrån sig på samma sätt som inom kommunernas familjehemsverksamhet. Den kvarvarande föräldern torde i regel själv svara för en del av barnets kostnader om barnet vistas i föräldrahemmet vid ferier och veckoslut. För personer som var omhändertagna enligt omsorgslag var institutionsvistelserna i regel långvariga. Mot bakgrund därav föreslogs att rätten för huvudmannen att uppbära den pensionsberättigades folkpension skulle behållas samt att huvudmannen dessutom skulle få uppbära pension från ATP. Om förslaget att huvudmannen skulle kunna uppbära ATP- pension genomfördes, borde den pensionsberättigade få behålla en del av denna pension, t.ex. , vilket gällde för pensionärer som var hel- inackorderade i . föreslog i delbetänkandet Vårdavgifter vid rättspsykiatrisk vård (SOU 1996:141) bl.a. att för en försäkrad fick rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd, skulle sjukpenningen på begä- ran av den som svarade för vårdkostnaderna minskas med , dock högst med en tredjedel av sjukpenningens belopp. Enligt förslaget skulle avgift för sjukhusvård enligt LRV tas ut genom avdrag från pension, sjuk- bidrag eller sjukpenning. Beträffande vårdavgifter för rättspsykiatrisk vård anförde kommittén i huvudsak följande. Enligt 26 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL), fick vårdavgifter tas ut av patienter efter grunder som eller kommunen bestämde, om inte annat var särskilt föreskrivet. Högsta avgift i sluten vård uppgick till per vårddag. Den ersättning som en kommun enligt 34 § SoL fick ta ut av den som fick stöd- och hjälpinsatser uppgick också till högst per vårddag. För en pensionsberättigad som fick sjukhusvård tog enligt dåvarande 2 kap. 12 § AFL ut avgift genom avdrag på pension med högst per vårddag. Kommittén konstaterade att för dem som fick rättspsykiatrisk vård efter beslut av domstol svarade eller kommunen för vården. Dessa patienter debiterades vårdavgift som andra patienter i sluten vård. Rättspsykiatrisk vård kunde i vissa fall ges utan beslut av domstol. Detta gällde personer som var anhållna, häktade, intagna i kriminalvårdsanstalt eller intagna på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning. I dessa fall svarade staten för kostnaderna för hälso- och sjukvård och vårdavgift togs inte ut för rättspsykiatrisk vård. En avgift eller ett avdrag på högst kunde inte täcka kostnaderna för vården utan fick anses täcka kostnader för mat, hygien m.m., dvs. inbesparade kostnader för uppehälle. Kommittén ansåg att det därför inte fanns några principiella hinder mot att ta ut avgift av den som fick rättspsykiatrisk vård. Vårdavgift betalades inte av en intagen i kriminalvårdsanstalt som fick rättspsykiatrisk vård. Detta kunde enligt kommittén verka orättvist jämfört med den som av domstol fått rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd. En- ligt regler i AFL fick den som var intagen i kriminalvårdsanstalt eller häktad avdrag på pension och var inte berättigad till sjukpenning. Han eller hon skulle därför ha svårt att betala vårdavgift. Patienter som fick psykiatrisk tvångsvård betalade vårdavgift vid sjuk- husvård liksom vid frivillig psykiatrisk vård och somatisk sjukhusvård. Det var inte ovanligt att psykiatrisk tvångsvård övergick i frivillig vård och tvärtom. Enligt kommittén skulle det medföra praktiska och princi- svårigheter, om det gjordes ekonomisk skillnad mellan olika vård- former på så sätt att vårdavgift togs ut vid frivillig vård men inte tvångs- vård. Det fanns vissa skäl för att rättspsykiatrisk vård borde vara gratis för den enskilde, eftersom det var en brottspåföljd som ofta innebar långvarig vård. Å andra sidan var det från rättvisesynpunkt motiverat att bestämmel- serna om avgifter var desamma inom närliggande vårdområden. Kommit- tén konstaterade att inom såväl sjukvården som och krimi- nalvården hade den enskilde någon form av kostnadsansvar för uppehälle. Vidare talade normaliseringsprincipen för att den enskilde vid institu- tionsvistelse skulle ha ett kostnadsansvar. Enligt denna princip borde in- stitutionsvistelsen så mycket som möjligt likna förhållandena ute i sam- hället. Även för den rättspsykiatriska vården var det rimligt att den enskil- de fick betala avgift för mat, hygien m.m. som motsvarar den inbesparade levnadskostnader. Saknade den enskilde inkomst borde avgift emellertid inte tas ut, eftersom vårdskulder skulle försvåra rehabilitering. Det var viktigt att det fanns ett smidigt sätt att i anslutning till vården ta ut avgift av den som uppbar en socialförsäkringsförmån så att det inte uppkom vårdskulder för dessa patienter. Beträffande pensionsberättigade som fick rättspykiatrisk vård ansåg kommittén att dåvarande bestämmelse i 2 kap. 12 § AFL beaktade den enskildes förhållanden vid beräkning av den avgift som skulle tas ut. Där- emot föreslogs ett tillägg i 3 kap. 15 § andra stycket AFL, som innebar att sjukpenning skulle minskas med högst för en försäkrad fick rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd, om den som svarade för vård- kostnaderna begärde det. Enligt kommittén talade starka skäl för att den som fick rättspsykiatrisk vård och som hade mycket låga inkomster inte borde åläggas kostnads- ansvar för avgift. Denna fråga borde lösas förhandlingsvägen mellan och . För den händelse detta inte skulle lyckas föreslog kommittén en bestämmelse i LRV om att avgift för rättspsykiatrisk vård fick tas ut endast genom avdrag från förmån enligt AFL i den mån så följde av 2 kap. 12 § eller 3 kap. 15 § AFL. Olika former av institutionsvistelse.... 4Olika former av institutionsvistelse på det allmännas bekostnad samt särskilt boende En person kan i en rad olika fall helt eller delvis få sina levnadskostnader täckta av det allmänna när han eller hon vistas på en institution eller annan inrättning. Detta gäller oavsett vem som är huvudman för den aktuella in- rättningen. Avgörande för om det allmänna kan anses svara för den enskil- des levnadskostnader är nämligen vem som svarar för kostnaderna för place- ringen i det enskilda fallet. Enligt direktiven ingår det i vårt uppdrag att kartlägga olika institutions- vistelsers inverkan på de intagnas rätt till olika socialförsäkringsförmåner och de intagnas skyldighet att betala avgift för uppehället. I det följande lämnas en översikt över olika former av vistelse på institu- tion eller boende i särskilda former som det allmänna bekostar eller ansvarar för. Med vistelse avses i detta sammanhang i princip sluten vistelse, dvs. en vistelse som normalt omsluter dygnet.