sou · GOB328d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Utredaren ska i ett andra steg föreslå former och planera för en utvidgad försöksverksamhet med validering av vuxnas kunskap och kompetens på gymnasial nivå och vissa eftergymnasiala nivåer, t.ex. på en nivå som motsvarar försöksverksamheten med kvali- ficerad yrkesutbildning (KY-utbildning). Utredaren skall i ett tredje steg pröva behovet av ett nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens. Tre pilotprojekten har utsetts. De återfinns i , Kat- rineholm och . understryker vikten av att validering möj- liggörs för vuxna i alla kommuner och inom alla yrkesområden som innefattas i den gymnasiala utbildningen. Kommittén har i kapitel 9 också föreslagit att regeringen i förordning reglerar kommunernas skyldighet att erbjuda alla intresserade (studieintresserade) rätt till validering. Vidare har kommittén i kapitel 15 föreslagit ett fördjupat forsknings- och utvecklingsprojekt på detta område. I detta avsnitt behandlas den kommunala organisationen av utbildningen för vuxna, samarbetet med olika utbildningsanordnare, med näringsliv och statliga/kommunala förvaltningar samt frågor rörande kursutbud. När man jämför diskussionerna på lokal nivå kring med den extra satsning för arbetslösa i vuxenutbildning som föregick , så kan konstateras att de lokala politikernas aktivitet ökat markant. Från att vid den förra satsningen möjligen ha varit en punkt på dagordningen i utbildningsnämnden (motsvarande), så har politikerna nu involverats i de inledande diskussionerna kring och dragit upp riktlinjerna. Frågor som rör utbildning för vuxna hamnade alltså i och med projektet högt på kommunpolitikernas prioriteringslista. Detta har bland annat visats i de fristående utvärderingar som kommittén redovisat i kapitel 7. Den ökade politiska aktiviteten bekräftas också av kommitténs egna iakttagelser. I samband med att Delegationen för upp- hörde och Delegationens arbete fördes över till skedde i vissa kommuner en förskjutning av beslutsfattandet från kommunsty- relse till den nämnd som handhar vanligtvis utbildningsfrågor. Det finns också ett antal kommuner som valt att lägga beslutsfattandet på en nämnd som därutöver även arbetar med exempelvis arbetsmarknads- frågor. Det förtjänar dock att påpekas att flertalet kommuner faktiskt har behållit den organisation som inrättades vid start. I dessa kommuner har organisationen varit stabil. Oavsett var en kommun väljer att lägga frågor om utbildning och livslångt lärande för kommunens vuxna innevånare är det enligt Kun- skapslyftskommitténs uppfattning viktigt att man i den beslutande instansen har en nära samverkan med kommunens företrädare i de re- gionala kompetensråden, i arbetsförmedlingsnämnden, etc. Därigenom ökar möjligheterna att tillgodose inte bara den vuxnes önskan om att erövra kunskaper på grundläggande och gymnasial nivå utan även den vuxnes kommande behov av att återerövra kunskaper för kompetens- utveckling i samhälls- och arbetsliv och i perspektivet livslångt lärande inom den ram som dessa utbildningsnivåer utgör. Kommunen har rätt att organisera den kommunala utbildningen för vuxna på det sätt som man i kommunen finner lämpligt. Det kan handla om speciella komvuxenheter, med gymnasieskolan samverkande eller samordnad vuxenutbildningsenhet eller någon annan konstruktion. Det vore olämpligt av att föreslå någon speciell organisationsmodell. Vad som däremot måste betonas är kommunens ansvar för att organisera utbildning för vuxna på ett sätt som tillgodoser de vuxnas behov av utbildning på vuxnas villkor. Frånvaron av rutiner för att säkerställa att studerande med funk- tionshinder får det stöd de behöver var tydligt i den undersökning av vuxenutbildning som genomförde inför sitt förra betänkandet. Bristande planering och framförhållning resulterar ofta i praktiska problem för den studerande. Genom att agera innan behovet av en särskild insats blir akut, vilket ofta sker i samband med utbildningens start, skapas goda studieförutsättningar. Det kan t.ex. handla om att kartlägga behov av att anpassa den fysiska miljön eller om att beställa hjälpmedel eller litteratur. framförhållning ger upphov till olägenheter för den studerande som måste betraktas som onödiga. Det är viktigt att det finns personal på skolan som studerande med funktionshinder kan vända sig till för att få sina behov av stöd upp- märksammade och tillfredsställda. Rektor för utbildningen bär det yt- tersta ansvaret för att utbildningen görs tillgänglig. Ansvaret för att tillgodose det löpande stödbehovet för studerande med funktionshinder kan dock inte vara rektors huvuduppgift. Stora utbildningsenheter där det finns ett kontinuerligt behov av stödinsatser, bör kunna avsätta permanenta personalresurser med särskilt ansvar för frågor kring stude- rande med funktionshinder. Ett minsta krav som man bör kunna ställa på en offentligt finansie rad utbildningsanordnare, enligt uppfattning, är att man inom organisationen gör klart hur ansvaret för att arbeta med frågor som rör studerande med funktionshinder ser ut. Det bör inte be- höva uppstå någon osäkerhet från de studerandes sida om vem man kan vända sig till för att få olika former av stöd. har uppmärksammat flera goda exempel på hur man planerat för att kunna ta emot studerande med funktionshinder. Vissa komvuxenheter har t.ex. en handlingsplan för bemötande av studerande med funktionshinder. Denna kan bl.a. bestå i att berörd personal inför kursstart diskuterar med den studerande hur utbildningen på bästa sätt bör utformas och vilka särskilda stödinsatser som kan vara aktuella under utbildningen. Mot bakgrund av gjorda iakttagelser re- kommenderar kommunerna att förbättra sina rutiner i mottagandet av studerande med funktionshinder. Samtliga kommuner har i ett tidigt skede upprättat kontakter med arbetsförmedlingen om . I många kommunerna har samarbetet också fungerade väl. Med en mer frikostig definition skulle man rent av kunna hävda att en sådan relation åstadkommits i samtliga kommuner. Den lokala arbetsförmedlingen har i alla kommuner varit en part i rekryteringen av de arbetslösa. Samarbetet tycks också ha för- bättrats. I vissa kommuner har processen tagit än i andra. Påtagligt har också varit att diskussionen med arbetsförmedlingen i och med utökats till att även omfatta innehållsliga dis- kussioner. Det var inte bara rekryteringsfrågan som diskuterade utan kursutbud och gemensam genomförande av vissa utbildningar. Även samarbetet med andra statliga myndigheter och med olika kommunala organ har också utvecklats . Det är värde- fullt ur flera aspekter. Olika grupper korttidsutbildade kan nås via olika myndigheter/förvaltningar. Många nås säkert via socialförvaltningen men därutöver finns också andra samarbetspartners för att nå presum- tiva studerande, exempelvis , arbetsgivare, fackliga organisationer och kanske också ideella rörelser av olika slag. Samarbetet mellan olika utbildningsanordnare i kommunerna har ökat, vilket torde innebära att studerande i utbildning för vuxna får tillgång till ett större kursutbud inom den egna kommunen. Det ökande samarbetet har framför allt gynnat utvecklingen av utbudet inom olika yrkesinriktade sektorer. Samarbetet mellan utbildningsanordnare, myndigheter och förvalt- ningar för att nå prioriterade grupper tycks alltså utvecklas. När det sedan gäller samverkan med arbetsmarknadens parter visar det sig att den lokala arbetsmarknaden i många kommuner varit central i diskussionen kring kursutbudet. Även om många kommuner har eftersträvat att ett samarbete kom till stånd mellan projektledning och representanter för arbetsgivare, så har detta framställts som ett problem i många kommuner. som diskussionsfråga har inte varit något som prioriterades bland lokala arbetsgivare. Vissa kommuner har dock antingen haft en direkt påverkan av arbetsgivare för att få till stånd vissa kurser, eller haft arbetsgivarrepresentanter representerade i styr- eller referensgrupper. De lokala arbetsmarknaden har alltså varit en aktör i det lokala formandet av , oavsett om detta skett genom direkt elle r indirekt medverkan i diskussionerna. De fackliga organisationerna har varit en påtaglig intressent när det gäller den uppsökande verksamheten. Fackliga organisationer har också i flera kommuner varit representerade i olika styr- eller lednings- grupper. förra betänkande, SOU 1999:39, visade att det är relativt vanligt att studerande inom vuxenutbildning och folkhögskolan har något funktionshinder. Folkhögskolorna har som grupp räknat en större andel deltagare med funktionshinder än den kommunala vuxenutbildningen. Den undersökning som genomförde visade dock att det är relativt ovanligt med s.k. traditionella funktionshinder – rörelsehinder, synskada, hörselskada, dövhet – inom den kommunala vuxenutbildningen. Detta innebär att undervisning av studerande med olika komplicerade och ovanliga inlärningssituationer endast sker och ofta med långa intervaller. I och med har samarbetet mellan kommuner – både vad gäller utbildningsinsatser och kunskapsöverföring – i frågor som rör vuxenutbildning ökat. finns stora vinster att göra när det gäller regionalt samarbete för att utnyttja specialpedagogisk kompetens och erfarenheter av att utbilda studerande med funktionshinder mellan olika utbildningsanordnare i en region. Särskilt viktigt är det att de möjligheter som finns när det gäller regional samordning av undervisning på teckenspråk utnyttjas för att ge studerande med teckenspråket som första språk bättre studieförutsätt- ningar. Speciellt mindre utbildningsanordnare bör ha mycket att vinna på ett ökat regionalt samarbete. Vissa folkhögskolor vänder sig särskilt till vissa grupper av stude- rande med funktionshinder och kan därigenom utgöra en viktig sam- arbetspartner i en region. föreslår i kapitel 13 att den statliga myndigheten för specialpedagogiskt stöd som håller på att bildas även bör få i uppdrag att stödja vuxenutbildningens huvudmän. Myndigheten, som bl.a. har till uppgift att främja det regionala samarbetet i specialpedagogiska frågor, kan förväntas få en nyckelroll i arbetet med att skapa goda förutsättningar för ett ökat samarbete. 16.2.3Utbudet och dess organiserande Frågan hur utbudet ska planeras för att tillgodose den enskildes önske- mål och behov har diskuterats i olika sammanhang. I många kommuner har också värdet av att höra arbetsförmedlingens syn på utbudet varit tydligt. Önskvärt i sådana diskussioner har då varit att försöka fastställa vilket utbud som skulle kunna vara gångbart på den lokala/regionala arbetsmarknaden. Att planera utbud innebär också att försöka finna former för hur olika kurser tidsmässigt ska läggas ut för att tillgodose så många öns- kemål som möjligt – eller snarare hur kurser tidsmässigt ska läggas ut för att tillgodose allas önskemål. Där har utvecklingen mot ett mer flexibelt lärande fått stor betydelse. Det är bra att kurser inte bara star- tar /utan vid olika perioder . Det är ännu bättre om detta utbud kan kompletteras med individuella studiegångar där den enskilde utifrån sin speciella situation kan läsa när möjlighet gives. Då kan det handla om gruppundervisning med start vid olika tider , om egenstudier med handledning från lärare i kommunen med eller utan stöd i olika former (Kunskapens Hus, Stu- dieverkstad, e-post, video, dator och IT-stöd etc.) men också om rena distansstudier via datorstöd med IT med handledning från en utbild- ningsanordnare lokaliserad på någon annan plats i . Detta är en utveckling som vi ännu bara sett början på. Det är – som ser det – oerhört angeläget att kommunerna följer den utvecklingen och på så sätt successivt vidgar den enskildes möjligheter till studier på otraditionella sätt och tider. har – i syfte att stödja en snabb utveckling av det flexibla lärandet i individuella studiegångar – i kapitel 14 före- slagit att staten ansvarar för att det sker en snabb uppbyggnad av webbaserade kurser inom såväl utbudet på grundläggande nivå, som på hela det gymnasiala området. föreslår i det sammanhanget att en planeringsram om 500 miljoner avsätts för att ta fram webbaserade kurser på såväl grundlägg- ande som gymnasial nivå. 16.3.1Flexibelt lärande – individuella studiegångar har i kapitel 14 närmare behandlat vuxenpe- dagogik och flexibelt lärande. I detta avsnitt kan vi konstatera att ut- vecklingen visar upp en provkarta på olika sätt att genomföra utbildning. Diskussioner om arbetssätt och arbetsformer har fördjupats i kom- munerna. Att genomföra utbildning innebär inte längre att man i kom- munerna bara grupperar människor i ämnen, grupper och fasta tider. Det innebär också att man på olika sätt möjliggör alternativa former av individuella studiegångar, där tekniska hjälpmedel utgör ett ibland mycket kraftfullt stöd. Det handlar om individuella studier, där studie - handledning ges på regelbundna tider – överenskommelser med hand- ledare – eller när behov uppstår – interaktivitet via IT eller i så kallade studieverkstäder och studiecentra. Det handlar också, om än i mycket liten utsträckning, om ren distansutbildning, där webbaserade kurser finns att tillgå med stöd och handledning från en geografiskt sett av- lägsen utbildningsanordnare eller från den egna hemkommunen. Ut- vecklingen i kommunerna inom dessa områden har påbörjats och kommer såvitt man nu kan bedöma att utvecklas kraftigt . Det är i detta fält fort- och vidareutbildning i det livslånga lärandet kommer att utvecklas, om man undantar lärandet i arbetslivet. Detta ställer nya krav på lärarrollen. Den handledande delen ökar i betydelse och omfattning utan att för den skull utesluta den del som handlar om presentation, överblick och förklaring av ämne och ämnes- delar. anser att den ovan beskrivna utvecklingen är betydelsefull. Den bör på olika sätt främjas. Kommittén har också i kapitel 14 inte bara föreslagit ett stort utvecklingsarbete med webb- baserade kurser på grundläggande och gymnasial nivå utan också därtill hörande utveckling av handledarrollen. Kommittén anser också att den beskrivna utvecklingen bör stimuleras i dialogen mellan stat och kommun. Stödundervisning syftar till att motverka studiemisslyckanden och stu- dieavbrott. Vuxna kan ha svårigheter att regelbundet delta i undervis- ningen och kan då behöva stödundervisning. Sådan undervisning kan också sättas in som hjälp för deltagare som av olika skäl – exempelvis sjukdom – varit frånvarande från undervisningen längre eller . Stödundervisning kan också användas för att ge viss förberedande undervisning till studieovana vuxna och för att stödja deltagare med svårigheter i ett visst ämne. föreslår därför i kapitel 9 att rätten till stöd i förordningen om vuxenutbildning ändras så att behovet relateras till kunskapsmålen i kursplanerna och att den nu fastlagda tidsbegränsningen upphör. 16.3.3Utvärdering i klassrummet och i kommunen I ett mål- och resultatstyrt system utgör utvärdering av verksamheten en bekräftelse på i vilken utsträckning uppsatta mål har uppnåtts. Därigenom skaffas kunskap för ett fortsatt utvecklingsarbete i målens riktning. På lokal nivå sker utvärdering på minst tre nivåer, nivå, enhetsnivå och klassrumsnivå. På nivå finns förutom de nationella styrdokumenten lokala styrdokument i form av skolplan (motsvarande) ansökan om medel för projektet , etc. I många kommuner har verksamheten följts upp genom olika utvär- deringssinsatser. Den uppsökande verksamheten, studie - och yrkes- vägledningen, kursutbud samt trivselfaktorer för de studerande har varit föremål för många sådana utvärderingar. Också den pedagogiska verksamheten har utvärderats lokalt vilket beskrevs i kapitel 7. Exempel på utbildningar som utvärderats är dels Kunskaps- verksta´n i kommun, en förberedande utbildning som fungerar som en språngbräda till vidare studier, samt en behörighetsgivande ut- bildning, Data med kärnämnen i kommun. Genomgående för båda utbildningarna har varit möjlighet till flexibelt lärande på in- dividens villkor, elevaktivt arbetssätt och stora möjligheter för lärarna att pröva andra upplägg och modeller än de traditionella samt att lärarrollen varit flexibel och varierande från föreläsare till handledare. Resultatet visar på positiva erfarenheter som kan ge spridning till andra utbildningar (Cedering & Häggbom, 1999). understryker vikten av att satta mål och resultat verkligen följs upp och kontrolleras på nivå via ut- värderingar, tillsyn och kvalitetssäkring på lokal nivå. Dessa verksam- heter bör stöttas av den för utvärdering och kvali- tetssäkring som kommittén föreslagit i kapitel 15. har ovan sökt beskriva behovet av en väl fun- gerande infrastruktur för delar av det livslånga lärandet. Kommittén anser att en för livslångt lärande väl fungerande kommun minst måste kännetecknas av en kedja som kan beskrivas på följande sätt: Uppsökande verksamhet – rekrytering Den uppsökande verksamheten har tagit sig många olika uttryck i kommunerna. Många aktörer har varit involverade. Exempel på sådana aktörer är arbetsförmedlingen, utbildningsanordnare, massmedia och olika kommunala förvaltningar. För att underlätta rekryteringen av studerande till har ett särskilt stöd utbetalats till de fackliga organisationerna för utbildning av informatörer och uppsökare. En utvärdering av det särskilda stödet som gjorts på uppdrag av regeringen har visat att de insatser som de fackliga organisationerna gjort har nått ut till målgruppen för och intresset för studier har breddats. Organisationerna har även utvecklat arbetsformer som innebär att de har goda möjligheter att nå även de mest svårmotiverade grupperna. Även olika folkrörelser har engagerat sig i den uppsökande verk- samheten. ser det som positivt att också han- dikappförbund och andra folkrörelser engagerar sig i de egna medlem- marnas utbildning. Handikapporganisationerna har inte omfattats av det särskilda stödet. En relativt sett hög andel av förbundens medlemmar tillhör målgruppen för . att även handikapporganisationerna bör ges möjlighet att ta del av det särskilda medel som utgår till de fackliga organisationerna för rekryterande och uppsökande insatser. att det är viktigt med mångfald även inom området uppsökande verksamhet. bör därför övervägas var huvudmanna- skapet för uppsökande verksamhet ska förläggas. Studie - och yrkesvägledning – individuella studieplaner – fördjupade individuella studieplaner framhåller nu liksom i tidigare betänkanden behovet och vikten av en genomtänkt och i relation till olika anordnare objektiv studie- och yrkesvägledning. Den individuella studieplanen utgör i en bemärkelse den studeran- des egen utvecklingsplan. I den kommer den enskilde – vanligtvis till- sammans med studie - och yrkesvägledare – fram till beslut om sina egna framtidsplaner och om hur dessa ska förverkligas i studiesituatio- nen. utgör de en del i en individuell handlingsplan, om sådan finnes. Det är också en plan som kan förändrats under resans gång, när den enskilde mer och mer kommer till insikt om sina möjligheter och begränsningar, vidgar sin horisont och gör nya val. När det gäller studerande i behov av särskilt stöd finns skäl att ytterligare stärka individens ställning gentemot utbildningsanordnaren inom ramen för en fördjupad individuell studieplan. Utgångspunkten för planen är ett på förhand specificerat kunskapsmål där planen ses som en överenskommelse mellan den studerande och skolan. Den stud- erande bör veta vilket ansvar som vilar på honom eller henne samt vilka krav som kan ställas på utbildningsanordnaren. Förutom mål och delmål för studierna samt individuell studieupp- läggning bör den fördjupade studieplanen tydliggöra vilka särskilda stödinsatser eller särskilda anpassningar den studerande kan behöva för att de uppsatta målen ska nås. Individens ansvar liksom anordnarens ansvar bör klargöras inför utbildningens genomförande. har i kapitel 9 föreslagit att kommunernas skyldighet att upprätta fördjupade studieplaner förtydligas genom att regeringen anger i Förordningen om vuxenutbildning att studerande i behov av särskilt stöd ges rätt till en fördjupad individuell studieplan som tydliggör hur behovet av särskilda stödinsatser eller särskilda anpassningar ska tillgodoses. Kommittén föreslår vidare att regeringen i förordning bör reglera kommunernas skyldighet att erbjuda kontinuerlig vägledning. Med validering avser en värdering av reell kunskap och kompetens i form av informell diagnostisering och/eller formella erkännanden. Normalt sker validering av reell kompetens i ett utbildningsperspektiv i samband med inledande studie - och yrkesvägledningssamtal. Där bedöms – vanligtvis tillsammans med ämnes-/yrkeskunniga – vad personen ifråga kan inom ett visst ämne. Han/hon kanske direkt kan få ett betyg i en eller flera kurser i ämnet, påbörja studier i ett visst ämne på en högre nivå än hans/hennes tidigare betyg ger anledning anta eller behöva börja från grunden, oavsett om betyg i ämnet redan finns. understryker vikten av att validering möj- liggörs för vuxna i alla kommuner och inom alla yrkesområden som innefattas i den gymnasiala utbildningen. Kommittén har i kapitel 9 också föreslagit att regeringen i förordning reglerar kommunernas skyldighet att erbjuda alla intresserade rätt till validering. Regeringen har tillkallat en särskild utredare med uppdrag att i hu- vudsak -organisera och leda tre pilotprojekt i syfte att utveckla modeller och metoder för validering av utländsk yrkeskompetens på i första hand gymnasial nivå, -föreslå former och planera för en utvidgad försöksverksamhet med validering av vuxnas kunskap och kompetens på gymnasial nivå och vissa eftergymnasiala nivåer samt -pröva behovet av ett nationellt system för validering av vuxnas kun- skap och kompetens. har i kapitel 15 föreslagit ett utvecklingsprojekt på vetenskaplig bas för metod- och modellutveckling när det gäller validering. Projektet skulle läggas ut på någon högskola eller ett konsortium bestående av flera högskolor. Projektet skulle fördjupa, komplettera och ta vid där den nuvarande utredningen om validering. Samarbetet med olika utbildningsanordnare, statliga och kommunala förvaltningar och med näringsliv om ett flexibelt kursutbud Samarbetet kring den kommunala organisationen av utbildning för vuxna har ökat markant under . Detta är särskilt tydligt när det gäller samarbetet med dels arbetsförmedlingen om rekrytering och kursutbud, dels andra utbildningsanordnare om att bredda utbudet – speciellt inom yrkesinriktade sektorer – dels ock med olika kommunala förvaltningar, exempelvis socialförvaltning. Samarbetet med näringslivet går ofta trögt och behöver ytterligare utvecklas. Vissa kommuners erfarenheter visar att samarbetet ökar då det handlar om enstaka kurser, där man från näringslivet sida direkt kan se nytta av den aktuella utbildningen. Det finns stora vinster att göra när det gäller regionalt samarbete för att utnyttja specialpedagogisk kompetens och erfarenheter av att utbilda studerande med funktionshinder. Särskilt viktigt är det att de möjligheter som finns när det gäller regional samordning av undervisning på teckenspråk utnyttjas för att ge studerande med teckenspråket som första språk bättre studieförutsättningar. Vissa folkhögskolor vänder sig särskilt till vissa grupper av studerande med funktionshinder och kan därigenom utgöra en viktig samarbetspartner i en region. förslag när det gäller forskning om livs- långt lärande, utveckling av webbaserat lärande, informations- och kunskapsspridning samt erfarenhetsåterföring kommer att förstärka möjligheterna till samarbete och bidra till ett flexibelt kursutbud. Flexibelt lärande – individuella studiegångar Den samhällsstödda utbildningen för vuxna har – med undantag för statens skolor för vuxna – i princip byggt sitt arbete på utbildning av vuxna i grupper av olika storlekar.