sou · GOB314 · 2001-01-01 00:00:00 — Sannolikheten för att denna marginaliserade grupp åter- kommer på bostadsmarknaden är liten. De som får en ny chans finner vi främst bland de lokaliserade, framhåller Flyghed. 32 Han anser vidare att vräkningsproblematiken är av särskild betydelse när man diskuterar faktorer som genererar hemlöshet. vill, i likhet med vad har gjort tidigare, starkt understryka vikten av att följer hushåll som blivit föremål för vräkning. föreslås få i uppdrag av 32 Flyghed (1995), s 106. 128 Bostadspolitikens nya villkor och dess boendesociala effekter regeringen att genomföra en undersökning av de personer som vräktes för att därigenom kartlägga dels insatser visavi denna grupp, dels få vetskap om hur stor andel som hamnar i hemlöshet efter verkställd vräkning. 8.4Den sekundära bostadsmarknaden – en slutstation? Med en sekundär bostadsmarknad avses i detta sammanhang att soci- altjänsten hyr ut bostäder i andra hand åt de klienter som inte kan erhålla förstahandskontrakt av bostadsföretaget. I likhet med andra typer av andrahandskontrakt uppstår detta hyresförhållande när förstahands- hyresgästen, som hyr direkt av fastighetsägaren, i sin tur hyr ut hela lägenheten till en tredje person. 33 I detta hyresförhållande är det alltså förstahandshyresgästen som är hyresvärd visavi andrahandshyresgästen. För andrahandshyresgästen finns inget besittningsskydd om hyres- förhållandet pågår än i följd (45 § 1 stycket, pkt. 1, jordabalken). Hyreslagens bestämmelser (12 kap. jordabalken) utgår från att en person som upplåter sin privata bostad och som sedan kan komma att behöva den igen, också skall ha denna rätt. Detta starka skydd för förstahandshyresgästen i förhållande till andrahandshyres- gästen har därmed också i förhållande till de klienter som man erbjuder sociala kontrakt. Den sekundära bostadsmarknaden kan sägas bestå av följande bo- endeformer (, 1996): NGrupp- eller kategoribostäder omfattar det som tidigare kallades ungkarlshotell men utgörs också av sådana sammanhängande grupper av bostäder i trappuppgångar eller hela hus som etablerats för missbrukare och/eller psykiskt sjuka och där de boende hyr lägenheter av . NTräningslägenheter ses ofta som ett led i en utslussningsverksamhet. Dessa lägenheter kan vara insprängda i vanliga hyreshus. NSociala kontrakt innebär att klienten hyr bostad i andra hand av so- cialförvaltningen. Målet är ofta att klienten skall överta kontraktet. Vid en undersökning som ( 1994) genomförde i samband med sin första nationella kartläggning av antalet hemlösa framkom att av kommunerna använde sig av andrahandskontrakt, även om det saknades uppgift om antalet sådana kontrakt. 33 (1994), s 109. SOU 2000:14 Bostadspolitikens nya villkor och dess boendesociala effekter 129 1990 tiodubblades antalet träningslägenheter och sociala kontrakt, från 773 till 6.750,34 men tiden däremellan och därefter saknas någon vederhäftig statistik. Avsikten med åtminstone de två senare överlåtelseformerna, dvs. träningslägenheter och sociala kontrakt, är att klienten skall tränas i eget boende, dvs. visa att han eller hon kan klara av att leva under ordnade sociala förhållanden, ej uppträda störande gentemot grannar och sköta sina månatliga hyresinbetalningar. I den skriftliga information som andrahandshyresgästen får i samband med tecknandet av socialt kontrakt förespeglas ofta möjligheten av att överta förstahandskontraktet. En stadsdelsnämnd, som kommittén har haft kontakt med, ger skriftlig information till andrahandshyresgästerna med bland annat följande innehåll: Om man sköter sitt boende och sina inbetalningar kan det finnas möjlighet att överta förstahandskontraktet. Om fastighetsägaren inte går med på detta, kan bostadssekreteraren och fastighetsägaren stå som referenter vid sökandet av annan bostad. Dessutom kan skriftlig verifikation över att hyresinbetalningarna skötts ges. Citatet är ett exempel på att den hemlöse kan bli inkapslad i social- tjänstens sfär, vilket motverkar den enskildes normalisering, oberoende och frigörelse från klientrollen. Även om hyresgästen klarar eget bo- ende och uppträtt klanderfritt som hyresgäst motsätter sig ofta fastig- hetsägaren att denne övertar kontraktet. Enligt hyreslagen 37 § har emellertid rätt att i vissa fall överlåta förstahandskon- traktet till andrahandshyresgästen: en bostadslägenhet upplåtits till en kommun, får kommunen överlåta hyresrätten till lägenheten, om hyresnämnden lämnar tillstånd till överlåtelsen. Sådant tillstånd skall lämnas, om överlåtelsen kan ske utan påtaglig olägenhet för hyresvär- den. Tillståndet kan förenas med villkor. I alla dessa tre boendeformer utgör det underliggande temat kontroll och uppfostran av klienten (tränas i eget boende, etc.). Kontroll utövas under förespegling av tillsyn, som dock inte sker på hyresgästens initiativ eller villkor, utan baseras i första hand på fastighetsägarens krav. primära mål är att klienten skall lära sig leva ett socialt ordnat och normalt liv. Begreppet normalisering kan inom socialt arbete avse antingen att man försöker påverka människor så att deras beteende blir så normalt som möjligt eller att man skapar förutsättningar för ett normalt liv. 35 En bostad på den sekundära bostadsmarknaden kan vara ett led i normaliseringsarbetet i båda dessa avseenden, men förefaller lägga tonvikten vid det förra. 34Sahlin (1996), s 196. 35Mallander, och (1998), s 158 f. 130 Bostadspolitikens nya villkor och dess boendesociala effekter andra ord som viktigare att normalisera livsstilen än att ge den hemlöse en normal bostad. Denna prioritering framgår dels av de föga normala tilläggsvillkoren i andrahandskontrakten, dels av krav på att den hemlöse i princip skall vara nykter och drogfri, sköta sig, bevisa att han eller hon klarar eget boende innan vederbörande ens kan påräkna en träningsbostad etc. För den hemlöse är en egen bostad ibland en förutsättning för att denne skall vara motiverad att exempelvis genomgå en behandling för sitt missbruk eller kunna avhålla sig från missbruk utan eller efter behandling. Det kan med andra ord finnas en tendens hos att enbart värdesätta normaliseringen när det gäller klientens livsstil, medan man alltså bortser från normaliseringen när det gäller den enskildes boende. Andrahandskontrakten upplåts ofta med t illäggsvillkor som går ut- över dem som vanliga hyresvärdar anger; det är vanligt med kontrakt som innebär att hyresgästen måste underkasta sig tillsyn och riskerar omedelbar avhysning vid regelbrott (, 1996). Dels finns det ex- empel på regler i andrahandskontraktet som kan vara direkt kontrapro- duktiva för normaliseringen av klientens boende. Som exempel kan nämnas bestämmelser om att andrahandshyresgästen inte får ha husdjur i bostaden, att i många fall kräver att vid behov kunna gå in i lägenheten med egen nyckel, att hyresgästen inte får ha gäster i lä- genheten efter ett visst klockslag, osv. I en stadsdelsnämnd som kom- mitténs sekretariat har besökt finns en regel om att tillsyn av lägen- heten skall ske minst . I en skriftlig information till hy- resgästen betonas vidare följande: Om man inte är hemma lägger vi en lapp i brevlådan om att vi varit där och besked om ny tid (vi går aldrig in i detta skede). Är man inte hemma heller, går vi in i lägenheten för att kontrollera att inget inträffat. Därefter kommer en skriftlig varning att skickas och om man inte är hemma vid nästa tillsynstillfälle sägs kontraktet upp. I vissa kommuner måste hyresgästen för att få ett hyreskontrakt förbinda sig att acceptera alkometertest respektive urinprov. Vid brott mot regelverket finns ofta inskrivet att andrahandshyresgästen kan avhysas per omgående (exempel: om överenskommelsen inte uppfylles kan socialförvaltningen ingripa för att verkställa avflyttning). Den sekundära bostadsmarknadens hyresgäster medges därmed inte ens den uppsägningstid som normalt gäller för andrahandshyresgäster. Utöver denna typ av villkor bidrar även kontraktstidens begränsade längd till att skapa en osäkerhet och otrygghet kring boendet. Inom ex- empelvis SDF i löper kontraktstiden på en månad i taget. SOU 2000:14 Bostadspolitikens nya villkor och dess boendesociala effekter 131 andrahandskontrakt med dess inskränkningar av hy- resgästens integritet och autonomi ger knappast utrymme för en känsla av att höra hemma någonstans. Just känslan av att höra hemma nå- gonstans är, framhöll i sitt delbetänkande Rätt till bostad (SOU 1991:92), en nödvändig utgångspunkt för självkänsla och trygghet i tillvaron, vilket också ger förutsättningar att växa och ut- vecklas som människa tillsammans med andra. (1998) framhåller att denna typ av ordnings- föreskrifter ofta har ett sådant innehåll att de inte skulle godtas i ett normalt hyresförhållande. Mot förbudet att ha övernattningsgäster kan man ställa hyreslagens 41 § som ger hyresgästen rätt att inrymma utomstående i bostaden så länge det inte medför men för hyresvärden. anser att det tvång och den kontroll som innefattas i ord- ningsföreskrifterna bör bedömas – inte enligt de vanliga normerna i hyreslagen – utan i enlighet med de normer som gäller inom social- rätten. 37 Frågan har enligt förmodligen inte varit föremål för rättslig prövning. I vissa kommuner ingår det alternativa boendet som en del i en kvalifikationstrappa, där understa trappsteget utgörs av härbärgesboende och det högsta av ett förstahandskontrakt. Klienten kan också befinna sig på avstånd från denna trappa, dvs. som uteliggare utan tillgång till härbärge. Det finns ett flöde mellan de olika boendeformerna – många gäster kommer till härbärgen sedan de vräkts från den sekundära bostadsmarknaden, medan andra får andrahandskontrakt först efter att ha bott på härbärgen (se vidare kapitel 9 om hemlöshetens dynamik). Flera kommuner rapporterar dock att även klienter som sköter sig oklanderligt har svårt att få förstahandskontrakt. ( 1996) anser att en viktig orsak till detta är att fastighetsägarna saknar incitament att låta hyresgästen överta kontrakten som de är restriktiva med att upplåta vanliga och bra bostäder för special kontrakt om de har andra, prickfria hyresgäster att välja på. Vid besök som kommitténs sekretariat har gjort vid SDF i har denna bild bekräftats. Det finns enligt socialsekreteraren en uppenbar risk att and- rahandskontrakten permanentas som sådana. hade stadsdelsförvaltningen 101 övergångslägenheter, vilket motsvarar 1/3 av samtliga i . Av dessa var 88 uthyrda. I tabell 8:2 redovisas sammanhängande tid som nuvarande hyresgäster har bott i nämnda 88 övergångslägenheter. 36SOU 1991:92, s 53. 37Karlén (1998), s 79. 132 Bostadspolitikens nya villkor och dess boendesociala effekter Hyresgäster med övergångslägenheter inom Källa: SDF , . I dessa 88 lägenheter bor totalt 95 hushåll. Av dessa hushåll uppbär 57 socialbidrag och resterande (38 stycken) är självförsörjande genom lön, utbildningsbidrag, studiemedel, sjukbidrag, förtidspension, föräldra- penning eller ersättning från arbetslöshetskassa. I av de uthyrda övergångslägenheterna inom SDF nerstaden fanns det alltså hyresgäster som hade en sammanhängande hyresperiod av . Enligt bostadssekrete- raren fanns det dock inget av de nuvarande hushållen som kunde re- kommenderas till ett förstahandskontrakt, inte ens hyresgäster som haft nuvarande bostad sammanhängande tid. Av stort intresse är också vad som hänt med tidigare hyresgäster; hade de tack vare de sociala kontrakten kommit in på den reguljära bo- stadsmarknaden eller tvärtom vräkts och åter blivit öppet hemlösa? 38 Dessvärre saknas övergripande kunskap om den sekundära bostads- marknadens effekter för de enskilda hyresgästernas framtida position på bostadsmarknaden. För SDF i har man tagit fram följande uppgifter : NTotalt 28 personer flyttade från övergångslägenheterna, antingen på eget eller förvaltningens initiativ. Fem erhöll egna kontrakt, fem placerades på härbärgen, två flyttade till husvagn, två blev intagna på kriminalvårdsanstalt, en började på folkhögskola, två hamnade inom sjukvården, tre placerades på behandlingshem, tre blev samman- boende i andra lägenheter, medan saknar vetskap om vad som har hänt med resterande fem personer. 38 Detta kan illustreras av en konsultrapport från KomRev (d ecember 1999) som på uppdrag av har gjort en inventering av andrahandsuthyrning samt upplåtelse av lägenheter inom stadsdelarnas IOF-enheter. Av denna framgår att kommunen verkställt 39 uppsägningar januari – . "Härefter kan härbärge eller hotell bli aktuellt för klienten. I vissa fall a ccepteras dock ej denna lösning av klienten" (utdrag ur rapporten). SOU 2000:14 Bostadspolitikens nya villkor och dess boendesociala effekter 133 anser att det är väsentligt att kommunerna till- sammans med berörda bostadsföretag ingår en överenskommelse där formerna och villkoren för andrahandskontrakt klargöres. Det är oac- ceptabelt att hyresgäster med andrahandskontrakt hos , vilka har skött sitt boende klanderfritt, skall nekas förstahandskontrakt och därmed tvingas underkasta sig onormala hy- resvillkor. Med hemlöshetens dynamik avses att hemlöshet inte är ett statiskt eller tillstånd, vare sig eller enskilda för individer. För några kan det röra sig om ett temporärt och övergående problem, medan det för andra kan utvecklas till regelbundet återkommande perioder av hemlöshet eller utvecklas till en mer eller mindre permanent hemlöshet. Hemlöshetens dynamik kan studeras dels utifrån hemlösas rörelse mellan exempelvis härbärgesboende och sekundära bostadsmarknaden, dels i vilken omfattning som människor går in och ut ur hemlöshet, dels gruppens sammansättning (nationalitet, ålder, kön etc.). I detta kapitel koncentreras redovisningen på den fokusering som har skett när det gäller nya grupper av hemlösa. I den allmänna debatten har man myntat begreppet den nya hemlösheten för att därmed antyda att denna form av hemlöshet skiljer sig från den traditionella gruppen av hemlösa bestående av svårt al koholiserade medelålders män. Den nya hemlösheten är i ett avseende inte ny ef- tersom kvinnor, psykiskt störda, ungdomar m.fl. alltid har funnits bland de hemlösas skara. Snarare är det uppmärksamheten på dessa grupper av hemlösa som är ny. Vidare diskuteras och problematiseras i detta kapitel härbärgets funktion och roll för både hemlösa och . 9.2Hemlösa med psykisk störning eller med så kallade dubbeldiagnoser Ett återkommande tema i debatten om effekterna av avinstitutionalise- ringen av mentalsjukvården är att många av dessa patienter efter ut- skrivningen från slutenvården har blivit hemlösa. 1 Det är uppenbart att 1 Ett aktuellt exempel är SvD:s bildtext till en artikel på ledarsidan om psykiatrireformen: "Av de 28.000 patienter som skrivits ut från svenska mentalsjukhus är många uteliggare" (SvD 7/1 2000). 136 Hemlöshetens dynamik SOU 2000:14 det hos en del debattörer finns en tendens att försköna den gamla goda tiden, men utifrån brukarnas perspektiv var detta som var liktydigt med minimala möjligheter till självständighet och oberoende. publicerades ett antal forskningsrapporter som pekade på sambandet mellan vistelse på men- talsjukhus och utvecklingen av institutionsskador samt på mentalsjuk- husets kontrollfunktion.2 Utifrån hemlöshetsproblematiken och utsatta människors misär och isolering är det inte förvånande att många famlar efter enkla förklaringsmodeller. De gamla slutna institutionerna fram- träder som lugna hamnar där sköra människor kunde finna en asyl, ett skydd mot samhällets hårda villkor, en plats där man kan finnas till på egna villkor, som forskningsledaren mycket träffande sammanfattar denna hållning. Avinstitutionaliseringen4 är emellertid inte en process som påbörjades i och med psykiatrireformens successiva genomförande , utan flera årtionden tidigare. I påbörjades den stora utflyttningen strax efter slut, medan den i inte tog fart när landstingen övertog huvudmannaskapet för mentalsjukvården. Antalet slutenvårdsplatser inom psykiatrisk vård började minska kraftigt 5 – vårdades cirka 26.000 patienter på mentalsjukhus och totalt 35.000 i sluten psykiatrisk vård. endagsinventeringar av inneliggande patienter visar att antalet patienter vid vuxenpsykiatriska kliniker (inklusive mentalsjukhus) minskade från 20.224 t ill 4.767, dvs. Dessutom minskade även antalet inneliggande patienter vid andra psykiatriska institutionstyper (tabell 9:1). 2Topor (1996a) refererar i en artikel till ett antal olika forskningsrapporter och essäer på området som belyser detta tema. 3Topor i inledningskapitel i Tidemalm (1996), s 5. 4Avinstitutionalisering kan ha två olika betydelser: (a) en utflyttning från och nedläggning av psykiatriska institutioner (f f a mentalsjukhus), samt (b) en förändring av de attityder och maktförhållanden som rått på mentalsjukhusen och i samhället visavi de psykiskt funktionshindrade. 5Observera att psykiatrisk slutenvård inte bara omfattar mentalsjukhus utan också enskilda vårdhem, sjukhem och psykiatriska kliniker. Inneliggande patienter vid endagsinvente- ringar fördelade på institutionstyp. Källa : Bearbetning av uppgifter i SOU 1992:37 s 86, samt uppgifter lämnade av . Olika studier har lopp gjorts för att följa upp vad som har hänt med dessa patienter: N undersökte vad som hade hänt med de drygt 2.200 patienter som 1995 hade anmälts t ill kommunerna som medicinskt färdigbehandlade. Av dessa hade en stor andel avlidit (26,), den största andelen hade särskilda boendeformer (32,), många vårdades på enskilt sjukhem eller sjukhem eller HVB- institution (). hade eget boende. 6 Istället för en avinstitutionalisering har det snarare skett en transinstitutio- nalisering – kroniker har överförts från mentalsjukhus till sluten- vårdsinstitutioner i primärkommunal eller privat regi. Enligt Social- styrelsens årsrapport om psykiatrireformen går det inte att på- visa att den ökade andelen psykiskt störda bland de hemlösa skulle vara en effekt av avinstitutionaliseringen.7 Från inventeringarna av de medicinskt färdigbehandlade finns , framhåller , inget som tyder på att dessa människor saknar bostad efter överföringen till kommunerna. Däremot är andelen personer med psykiska funktionshinder överrepresenterade bland personer som blivit vräkta från sina bostäder (se vidare kapitel 8). NErik och m.fl. vid forskning, , genomförde 1991 en intervjuunder- sökning med 61 personer som vårdtid vid Ma- riebergs mentalsjukhus i , –1989 hade skrivits ut till eget boende.8 Flertalet hade varit intagna och hade vårdats under diagnosen 6Socialstyrelsen (1999a), s 94-95. 7Socialstyrelsen (1998b). 8Forsberg och (1991); (1994). Vid utskrivningen från mentalsjukhuset hade samtliga i undersökningsgr uppen sin bostadssituation ordnad. Samtliga bodde i moderna bostäder. Flertalet () hade kontakt med social hem- tjänst minst en gång . Endast fyra personer förklarade sig vilja flytta tillbaka till mentalsjukhuset. Det som de framför allt värdesatte var friheten och oberoendet: är jag fri att göra vad jag själv vill, det var jag inte där, nu rår jag mig själv. 9 refererar också till andra uppföljningar som hade genomförts och som alla visade att inte en enda patient hade skrivits ut från mentalsjukhuset direkt till hemlöshet. Minskningen av antalet vårdplatser inom mentalsjukvården/psykiatrin påbörjades på allvar efter 1967, men redan före avinstitutionaliseringen kunde professor (1962) rapportera om att en stor andel av de hemlösa i led av allvarliga somatiska besvär och allvarlig psykisk sjukdom. visade i sin avhandling att det inte hade skett någon allmän försämring av den psykiska och fysiska hälsan bland de hemlösa sedan publicerade sin undersökning . framhöll i sin doktors- avhandling, att avinstitutionaliseringar lett till en ökning av antalet hemlösa psykiskt sjuka (Nordentoft, 1994), som det var svårt att säga om det var avinstitutionaliseringen i sig som medfört detta. Det kan handla om andra bakomliggande samhälleliga processer som ökad arbetslöshet, försämringar av socialförsäkringssystemet, ökad fattigdom etc. Det är dock uppenbart att kombinationen omfattande avinstitu- tionaliseringar och nedskärningar inom välfärdssystemet innebär en betydande risk för ett ökat antal hemlösa med psykisk störning. Psykiatern och med. anser som en sammanfattande kommentar att det inte går att avgöra betydelsen av avinstitutiona- liseringen för utvecklingen av hemlösheten, vare sig i , våra nor- diska grannländer eller i : Om de hemlösa i i genomsnitt levt längre i hemlöshet än de hemlösa gjorde vid kartläggning, vilket vi inte heller vet något om, kan det av denna anled- ning finnas fler hemlösa med påtaglig psykisk störning 1997 än 1993. Dessutom har den svenska massmediala hemlöshetsdebatten varit fokuserad på just hemlösa med psykisk störning, varför sannolikt vårdgivare inom bl.a. socialtjänst blivit mer uppmärksammad på denna kategori. Mosher och (1995) hävdar med exempel från att avinstitutio- naliseringen knappast i sig leder till hemlöshet, men att hemlöshet i sig 9Forsberg (1994), s 11. 10Halldin (2000, utkast), s 8. alstrar oerhörda påfrestningar för den enskilde vilket påverkar hälsotill- ståndet i vid bemärkelse, inte minst omfattningen av psykisk ohälsa. Hemlöshetens längd står dessutom i proportion till problemens omfatt- ning och tyngd: ju svårare problemen blir, desto svårare blir det att av- hjälpa dem. Detta kan illustreras med resultatet av en undersökning avseende 223 nyanlända hemlösa män vid Citys kommunala härbärgen (Susser, Struening, Conover, 1989). Med hjälp av bland annat intervjuer anpassade till den psykiatriska diagnos- manualen DSM-III-R fick man en uppfattning om männens psykiatriska tillstånd. En slutsats var att de som hade av hemlöshet bakom sig uppvisade färre psykiatriska störningar jämfört med de män som hade varit oavbrutet hemlösa under . Bland gruppen långvarigt hemlösa var förekomsten av psykoser betydligt mer vanlig. Ett återkommande tema har bland annat varit hemlösa kvinnors utsatthet och behov. Det är ingen tillfällighet att åtskilliga projekt som har valt att stödja avser kvinnlig hemlöshet, bland annat uppsökande verksamhet (Stoc kholm) och boen- deenhet för hemlösa kvinnor (). och FoU-enhet i har i sina undersökningar visat att kvinnornas andel av totala antalet hemlösa har ökat. Även om undersökningarna inte är jämförbara måste denna ökning bedömas som relativt måttlig (från enligt nationella kartläggningar). Denna ökning kan eventuellt förklaras med den ökade tillgången på härbärgesplatser som vänder sig till hemlösa kvinnor. En förklaring till ökningen kan ha att göra med det som statsvetaren benämner politik-statistik-paradoxen med innebörden att hemlöshetstalen ökar ju mer insatser som görs för hemlösa, bland annat genom att det öppnas nya härbärgen och andra inrättningar. Genom att uppsöka dessa blir klienterna mer synliga och registrerade som gäster i statistiken.11 Den finska sociologen hävdar i en studie om hemlösa kvinnor i , att i det fall man skulle isolera en utlö- sande orsak till att kvinnor blir hemlösa, så är det förekomsten av fa- miljevåld. 12 Denna föreställning skiljer sig ofta från den gängse som 11Hertting (2000), s 13–14. Det engelska begreppet är "service-statistics- paradox". 12Järvinen (1993). 140 Hemlöshetens dynamik SOU 2000:14 istället utmålar den hemlösa kvinnan som prostituerad, missbrukare och utsatt för sexuella övergrepp. Dessutom hävdas ofta att den kvinnliga hemlösheten är dold, att den kvinnliga hemlösheten i större utsträckning är förenad med skamkänslor, att många kvinnor har utsatts för sexuella övergrepp tidigare i sina liv, att hemlösa kvinnors behov skiljer sig från männens och att kvinnor till viss del har behov av särskilda insatser från samhällets sida. (1998) har i en studie om hemlösa kvi nnor i visat hur hemlösa kvinnors behov historiskt sett har kommit i skymun- dan, och att hemlösa kvinnor tidigare kunde vara utsatta för övergrepp och kränkningar från männens sida på de mansdominerade kategoribo- endena.