sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — Bland de utrikes födda är den europeiska dominansen stor, medan personer från och är underrepresenterade i förhållande till dessa gruppers andel av befolkningen14. Slutsatsen av detta, i avvaktan på behövliga djupare analyser, är att högskolan är mer internationell än mångkulturell. Som framgått ovan gäller detta i synnerhet professors- och lektors- tjänster. Inom dessa tjänster finns en stor andel utrikes födda och en i förhållande till befolkningen betydligt mindre andel personer med en eller två föräldrar födda utomlands. Detta tillsammans med att en stor del av personalen med utländsk bakgrund finns inom tjänster som per definition är tidsbegränsade gör att vi här anar en karriärproblematik. Den kan delvis bero på att eurocentristiska forskningsperspektiv dominerar det 12Siffran innebär att av de utrikes födda professorerna är kvinnor. 13Siffra med parentes anger att antalet individer är 20 eller färre. 14Förhållandet synes vara detsamma när det gäller gäststuderande, vilket fram- går av direktiven till Utredningen om rekrytering av utländska studenter till (U 1999:09) som bl.a. har uppdraget att föreslå åtgärder för en mer mångkulturell rekrytering av gäststuderande. 70 Mångfald i högskolan svenska forskarsamhället, vilket framgår av Fazlhashemis (1999) beskrivning av en del sakkunniga i tjänsteförslagsnämnder inom högskolan: De sakkunniga består i likhet med nämndemannakåren av företrädesvis äldre och medelålders flergenerationssvenskar. har de själva forskat inom traditionellt västerländska ämnen och har svårt att bedöma sökande som har forskat inom ämnen som skiljer sig från den västerländska huvudfåran. Resultatet blir inte sällan att den sakkunnige avsäger sig möjligheten att bedöma den sökandes forskningskapacitet.15 Detta tillsammans med att publikationer på främmande språk kan vara svåra att bedöma gör att från början svenskspråkiga forskare har ett försteg framför dem som dels har svenska som andraspråk och dels har publicerat sig på sitt hemlands språk (engelska är naturligtvis ett undantag). Den administrativa personalen rekryteras i högre grad bland personer med svensk bakgrund. Här finns ett slags administrativ margi- nalisering av personer med utländsk bakgrund som är en klar brist i högskolans mångfald. För att dessutom få en indikation på etnisk representation och eventuell politisk marginalisering inom högskolans interna beslutande organ har vi gjort ett stickprov i studentkårsstyrelser och fakultetsstyrelser vid och . Vid har vi undersökt 12 av totalt 15 studentkårsstyrelser samt samtliga sju fakultetsstyrelser. I åtta av de undersökta kårstyrelserna fanns inga invandrare eller personer med utländsk bakgrund, medan det i övriga fyra styrelser fanns 1–2 personer med denna bakgrund. I tre fakultetsstyrelser fanns vardera en person med utländsk bakgrund samt ingen person med utländsk bakgrund i fyra av de sju styrelserna. Vid fanns ingen invandrare eller person med utländsk bakgrund i tre av fyra studerade kårstyrelser, medan det i en kårstyrelse fanns en mycket stor andel personer med denna bakgrund. I högskolas sex områdesstyrelser fanns en person med utländsk bakgrund i vardera tre av styrelserna och ingen i de övriga. Vi har ingen anledning att tro att förhållandena skulle avvika radikalt vid andra universitet och högskolor. 15 Författaren till denna artikel, , har understrukit detta i en föreläsning som vi avlyssnat vid och vid det semina- rium som anordnade vid för utredningens räkning. Han har visat direkta formuleringar i sakkunnigutlåtanden där sakkunniga underlåter att bedöma sökande med hänvisning till att de inte kan bedöma meriter. Vid det seminarium som och anordnade för utredningens räkning vid diskuterades också tjänstetillsättningar i detta perspektiv. Mångfald i högskolan 71 I kapitlets första del presenteras forskning om social snedrekrytering och om etnisk mångfald. När det gäller social snedrekrytering har fenomenet diskuterats och studerats under i stort sett . En rad åtgärder har också vidtagits och resultatet sett över har blivit en viss social utjämning av rekryteringen till högre studier. Kunskapsläget nu kan sammanfattas: 1. den generella sociala utjämningspolitik som bedrevs i under i synnerhet perioden –1970-tal gjorde att den sociala snedrekryteringen i någon mån minskade; 2. det faktum att den sociala snedrekryteringen motstått förändring sammanhänger med att den är djupt rotad i samhällets socioekonomiska och sociokulturella struktur. I synnerhet anses hem- mets utbildningsnivå och ett utbildningsmedvetet föräldrastöd ha stor inverkan på individens övergång till högskolan. Inom forskningen om mångfald är identitet ett centralt problem, både det svenska samhällets förändrade identitet när det utvecklats till ett mångkulturellt samhälle och individens kulturella identitet. Mot bakgrund av dels det mångkulturella svenska samhället och 1990-talets nya kulturella integrationspolitik, vars ledstjärna är att kulturell mångfald ska bevaras och individen ska tillförsäkras rätt att välja kulturell tillhörighet, presenteras forskning om mångfald som belyser just det spänningsfyllda samspelet mellan individ, gruppidentitet och samhälle. När vi därefter betraktar högskolan i ljuset av samhällets etniska mångfald pekar vi på tre områden som har särskilt betydelse: mångfalden bland studenter och personal, vilken bör spegla mångfalden i samhället; den högre utbildningens betydelse i ett mångkulturellt samhälle eftersom dess reflexiva karaktär kan bidra till större kulturell förståelse; samt det förhöjda värdet av kritiskt och självständigt tänkande individer i det identitetspolitiska spänningsfält som bildas mellan individ, grupp och samhälle. Därefter görs en lägesbeskrivning med avseende på social och etnisk mångfald bland studenter och personal i högskolan. Den sociala snedrekryteringen är fortfarande stark: sannolikheten för att en individ med högre tjänstemannabakgrund är sex till sju gånger större än att en individ med arbetarbakgrund ska antas till högskolan. Hälften av hög- skolans studenter är dock första generationens akademiker, medan hälften har akademisk bakgrund. Det betyder att högskolan både är en arena för social mobilitet och akademisk självreproduktion. När det gäller den etniska rekryteringen till högskolan är kunskapen begränsad och behovet av forskning rörande förhållandet mellan utbildning och etnicitet är stort. De få studier som i belyst för- hållandet mellan etnicitet och social bakgrund i rekryteringen till högre 72 Mångfald i högskolan studier betonar att den sociala bakgrunden är den faktor som inverkar starkast. Detta bekräftas också i internationella studier. Andelen stu- denter med utländsk bakgrund inom högskolan är ungefär som mot- svarande andel i befolkningen som helhet men analyser saknas som gör det möjligt att visa hur det förhåller sig med högskolestudier i olika etniska grupper. Med tanke på den segregation och marginalisering som kännetecknar många invandrares situation i , kan den tendens till etnisk underklassbildning som finns också påverka övergången till högskolan. När det gäller högskolans personal har vi tagit fram statistik som belyser dess etniska mångfald. I förhållande till hela befolkningen finns det bland högskolans personal en överrepresentation av personer som är utrikes födda. Denna kategori utgörs inte endast av personer som invandrat. Där ingår även utlandsfödda personer med två svenskfödda föräldrar samt personer från annat land som är tillfälligt verksamma inom högskolan, t.ex. gästforskare. Den senare kategorin får antas vara relativt stor, vilket indikeras av att av högskolepersonalen har utländskt medborgarskap. I befolkningen som helhet är andelen . När det gäller personer med två utlandsfödda föräldrar motsvarar andelen bland högskolans personal andelen bland personer i arbetsför ålder men den är mindre än i befolkningen som helhet. Andelen personer med en utlandsfödd förälder är samma som i befolkningen och bland dem i åldern 16–. Sammantaget gör detta att andelen flergenerationssvenskar bland högskolans personal är mindre än motsvarande andel i befolkningen som helhet. Jämför vi med den del av befolkningen som är i arbetsför ålder blir skillnaden något mindre. Det finns skillnader mellan universitet, dvs. lärosäten med forskarutbildning, och högskolor vad gäller personalsammansättningen. Den stora skillnaden är att andelen utrikes födda är betydligt större vid universitet än vid högskolor. Det finns en stor europeisk dominans bland de utrikesfödda, såväl i befolkningen som bland högskolans personal. Andelen födda i och är mindre bland högskole personalen än i befolkningen som helhet. Fördelningen av personer med utländsk bakgrund på olika tjänstekategorier inom högskolan är ojämn. Den största andelen med utländsk bakgrund finns inom forskningstjänster, medan andelen är mindre inom undervisningstjänster och minst i administrativa tjänster. Forskning är internationell, undervisning är mera svensk och admi- nistration är påfallande svensk, om den något svepande slutsatsen tillåts. De största andelarna personer med utländsk bakgrund finns vidare i tidsbegränsade forskartjänster på olika nivåer. En stor andel personer med utländsk bakgrund finns inom kategorin lokalvårdare och ekonomipersonal, alltså längre ned i tjänstehierarkin. Mångfald i högskolan 73 kan dras av detta är att det finns ett karriärproblem för personer med utländsk bakgrund inom högskolan. I sammanfattning kan högskolans sociala och etniska mångfald beskrivas så här: högskolan är samhällsförankrad men i mindre grad mångsocial, internationell men i mindre grad mångkulturell. kan sägas vara mindre mångsociala och mer internationella, medan högskolorna är mer mångsociala och mindre internationella. 3Mångfald i utbildning och undervisning Som framgått har en viss minskning av den sociala snedrekryteringen ägt rum och en del forskare menar att detta är en effekt av i synnerhet ekonomiska utjämningar i samhället. Det finns fortfarande ekonomiska hinder för deltagande i utbildning men det går knappast att , som , hävda att det är ekonomiska hinder som primärt förklarar den sociala snedrekryteringen till högre utbildning. framstår snarare de kulturella hindren för deltagande i högre utbildning som de viktigaste och språket är därvidlag en central faktor när det gäller invandrare. I vårt samhälle existerar det skillnader i tillgång på kulturellt kapital mellan olika sociala och etniska grupper i samhället som utbildningssystemet belönar innehav av kulturellt kapital oavsett om det härrör från familjens socialisationsprocess eller från själva utbildningsprocessen. Det är en fördel att komma från en akademikerfamilj när det gäller benägenheten att gå vidare till högre utbildning. När det gäller invandrare finns här dock det kulturella hinder som bristande kunskaper i svenska språket kan innebära, alldeles oavsett kulturellt kapitalinnehav i övrigt. De sociokulturella skillnaderna i benägenheten att fortsätta till hög- skolan har som framgått varit föremål för åtgärder . Främst har det handlat om rekryteringsåtgärder. Vad vi föreslår är kulturellt överbryggande åtgärder som utjämnar kulturella skillnader mellan studenterna vid ingången till högskolestudierna. Detta betyder att högskolan ska ta ansvar för att introducera studenterna i sin studie - kultur. Dessutom anser vi att högskolan i högre grad ska anpassa sina arbetsformer till studenternas förutsättningar. En större social och etnisk mångfald bland studenterna bör helt enkelt leda till en större mångfald i utbildningen och undervisningen. 76 Mångfald i utbildning och undervisning Utbildningssystemets tillväxt är en del av moderniseringsprocessen. skedde en betydande kvantitativ tillväxt av utbildningssystemet i hela västvärlden och gällde följande för det svenska utbildningssystemet: Tabell 1.Utbildningssystemets omfattning i slutet av 1990-talet1 Närmare två miljoner människor var således elever och studenter i det formella utbildningssystemet . Lägger vi därtill de anställda inom utbildningssystemet, som är drygt 160 000, kan vi konstatera att det är drygt två miljoner människor som är involverade i denna alltmera betydelsefulla samhällssektor. (Till detta kan läggas antalet kursdeltagare i kortare vuxenutbildning som uppgår till 1,7 miljoner och de 1,8 miljoner personer som deltar i kortare personalutbildning.) Den kvantitativa tillväxten av det formella utbildningssystemet svarar mot en trend i de västliga industriländerna där, som Husén (1980) har uttryckt det, allmän primärskola infördes fram till och allmän sekundärskola genomfördes efter . har gymnasieskolan kommit att bli praktiskt taget allmän, medan högskolan ännu inte vuxit färdigt eftersom målsättningen där är att av en årskull ska ha påbörjat högskoleutbildning , vilket innebär att antalet studenter kan förväntas stiga till åtminstone 400 000. Utbildningsresurser fördelas alltså nu till hela befolkningen men i likhet med många andra samhällsresurser fördelas de ojämnt. Inte desto mindre har utbildning kommit att bli en del av vårt samhälles normalitet, med andra ord något som de flesta ägnar sig åt. 1 Uppgifterna i tabellen har hämtats från SCB, och . Siffrorna avser och har avrundats uppåt till närmaste tusental. Mångfald i utbildning och undervisning 77 före inträdet på arbetsmarknaden var mycket ovanligt och i den folkliga typifieringen av ett sådant beteende ingick referenser till praktisk hjälplöshet. Att ha många skolor, som det hette i t.ex. utredningssekreterarens mors skånska arbetarfamilj, var ingen tillgång. Detta har ändrats radikalt. framställs en 15-årig utbildning närmast som en nödvändighet. Det har att göra med att både formella kvalifikationskrav höjts och att dominerande opinionsbildare ger uttryck åt att lång utbildning, och dessutom livslång återkommande utbildning, är en förutsättning för ett bra liv i det framväxande kunskapssamhället. Denna koppling har dessutom skärpts i då vägen in i kunskapssamhället här gärna framställs som vägen ut ur av ekonomisk och social kris, vilket kan ha att göra med den svacka i utbildningssatsningarna i och (Sohlman 1996: 108) som gjorde att halkade efter övriga utbildningsexpansion. Krisbekämpningen kom därmed i takt med utbildningsåterhämtningen. Att utbildning kommit att bli en del av dagens svenska normalitet gör att dess värde sällan diskuteras annat än möjligen i ekonomiska termer. Det är, för att citera en rapport som lämnades till revisorer: enkelt att motivera satsningar på högre utbildning. Det finns politisk konsensus kring motiv som högre tillväxt och rättvisare fördelning. Det kan till viss del förklara varför det finns så få utvärderingar av högre utbildning och begränsad debatt om eventuella positiva eller negativa konsekvenser av utbyggnaden av högre utbildning. (2000: 44). Utbildning har i någon mening kommit att bli självlegitimerande – åt- minstone i ett samhällsperspektiv. Att utbildning kommit att bli det normala illustreras väl av de gymnasieelever som skrivit uppsatser till utredningen2. På den akade- miskt präglade gymnasieskolan framträder stressen att hänga med och att välja rätt utbildning tydligare än lusten att lära. Att läsa vidare upplevs där som en självklarhet, men eleverna vet inte vad de vill läsa. Hälften av dessa elever ska inte läsa vidare direkt efter gymnasiet. De är skoltrötta och ska resa, hitta sig själva och komma fram till vad de sedan ska studera. På förortsgymnasieskolan med många ungdomar med utländsk bakgrund ser man mera utbildning som en chans. Bilden av vad man inte vill göra (jobba på restaurang eller tvätteria, gifta sig ) är tydlig. Eleverna på gymnasieskolan i småstaden befinner sig, vad gäller synen på utbildning, någonstans mellan eleverna på de två andra skolorna. Konturerna av vad man inte vill göra eller var man inte vill hamna är något skarpare än bland eleverna på den 2 Den följande texten om gymnasieuppsatserna bygger på ett arbetsmaterial som lämnat till utredningen och som här framställs i bearbetat skick. Se vidare bilaga 5. 78 Mångfald i utbildning och undervisning akademiskt präglade gymnasieskolan och lusten att läsa vidare och brådskan att bli något är något större. Bland uppsatserna från små- stadsskolan finner vi en av de mycket få lustfyllda föreställningarna om utbildning: Jag vill ha mkt omväxling, gärna kortare kurser och gärna på lite olika håll i landet. Jag vet en del kurser som jag skulle vilja läsa som t.ex. Idé och ledarskap, retorik och konflikthantering. På det hela taget omfattas emellertid inte utbildning med någon större entusiasm. Inställningen till utbildning är dessutom instrumentell: samtliga elever på de tre skolorna skriver att de ska läsa vidare för att få ett jobb. Den akademiska dogm som innebär att inhämta kunskap för kunskapens egen skull (Nisbet 1971) förefaller inte existera – åt- minstone inte i elevernas skoltillvaro. Så här skriver några av dem: Vad mina föräldrars utbildning beträffar var det helt annorlunda . Det räckte i princip med en grundskoleutbildning för att få jobb. (elev på den akademiska gymnasieskolan) Det är ju ett faktum att utan vidare utbildning så kommer man inte särskilt långt. kräver de gymnasieutbildning av städerskor! (elev på den akademiska gymnasieskolan) Jo, jag ska läsa vidare på högskolan för att säkra min framtid. Jag vill läsa vidare på högskolan för att jag vill inte vara som de flesta turkiska kvinnor som bara sitter hemma medan deras männer jobbar på pizzaria 12 h . (elev på förortsskolan) Det är viktigt med utbildning tycker jag, annars blir man arbetslös . Många tvingas ju till att välja en yrkesprogram men som vill fortsätta vidare till högskolan många är ju duktiga och skulle klara av det men får inte det. Föräldrarna anser att det är viktigare att bilda en familj och låta mannen försörja den Mina föräldrar säger istället att jag måste studera vidare och ta hand om mig själv Man blir nästan tvingad till att studera vidare i för att det inte finns så många jobb här. (elev på förortsskolan) När jag hör ordet framtid, blir jag så nervös, det är som det hugger till i magen. (elev på den akademiska skolan) Utbildning framställs således som medel i en rad olikartade individuella projekt men gemensamt är att utbildning närmast framställs som en nödvändighet i det som kallas kunskapssamhället. För dessa gymnasie - elever betyder det att utbildning är nödvändig oberoende av vad man tänker sig att göra , i det närmaste ett slags plikt. Inom denna ram uppfattas utbildning på olika sätt beroende på det egna utgångs- läget: eleverna på den akademiskt präglade skolan är rädda för att miss- lyckas, närmare bestämt att inte kunna bekräfta föräldrarnas socio- kulturella position. Många av eleverna på förorts- respektive småstads- skolan ser utbildning som en inträdesbiljett till arbetslivet men också som en möjlighet att förändra det egna livet. Utan utbildning är man ingen, skriver de, och då riskerar man att hamna som kassörska i småstaden eller på en restaurang i förorten. Mångfald i utbildning och undervisning 79 Vi uppfattar ungdomarna på gymnasiets samhällsvetarprogram i dessa tre mycket olika gymnasieskolor i som ett slags sensorer, vilka indikerar synnerligen vardagliga och i samhället utbredda sätt att se på utbildning. I någon mening är de ekon av den utbildningsretorik som dominerar media och föräldrageneration. Helt oberoende av för- äldrarnas socioekonomiska och sociokulturella position ser de utbildning som en nödvändighet. Denna nödvändighet ger de dock med mening på olika sätt beroende på bakgrund. De som inte har akademisk bakgrund (eller när det gäller flera av eleverna med invandrarbakgrund: som har akademisk bakgrund men vars föräldrar inte tillåts arbeta med det de är utbildade för) har fortfarande ett slags moderna mobilitetsmotiv för utbildning: de vill stiga socialt, komma bort från hemorten och komma ur det etniska diskrimineringsgrepp som föräldrarna sitter fast i. Eleverna med akademisk bakgrund ger i betydligt högre grad mening åt utbildningsnödvändigheten i termer av bekräftelse av en redan uppnådd position. Hos ungdomarna utan akademisk bakgrund är utbildning fortfarande ett möjlighetsfönster, medan den hos akademi- kerungdomarna mer framstår som en spegel. 3.1.1Utbildning som normalitet och snedrekryteringen Gymnasieuppsatserna ger en stark känsla av utbildning som plikt. Kanske är det förståeligt att uppleva det så som 17-åring utbildningsplikt: ännu mer utbildning framstår då möjligen inte som frihet. Men refererar eleverna ständigt till en oviss framtid, med uttryck som vore de hämtade ur utbildningsartiklar i media och vägledningsbroschyrer, och detta förhöjer känslan av att de inte före- ställer sig frågan om vidare utbildning som ett egentligt val. Mot bak- grund av det synnerligen omfattande utbildningssystem som existerar i sätter detta frågan om snedrekrytering till högre utbildning i ett helt annat ljus . För det första: om utbildning upplevs som en nödvändighet och naturligtvis ännu mer om den upplevs som en plikt, framstår det som allvarligare än tidigare att någon hindras från att utbilda sig. Om den upplevelse som gymnasieeleverna förmedlar, nämligen att man inte är någonting om man inte har utbildning, är representativ, så har utbildning fått en roll som liknar lönearbetets: ut- bildning bestämmer då individuell samhällstillhörighet. Att i den situationen förnekas möjligheten att utbilda sig liknar då arbetslösheten med allt negativt den innebär, inte minst vad gäller samhällstillhörighet, individuell integration och identitet. För det andra kan emellertid ut- bildningslösheten också ges en annan mening och vi kan se hur 80 Mångfald i utbildning och undervisning den börjar uppträda i synnerhet inom IT-branschen: utbildningslösheten blir en del av ett self-made-man/woman-koncept där det ibland sägs att det var tack vare utbildningslösheten som den självkonstruerade personen kunde utnyttja de möjligheter som erbjöds. Detta är självklart än så länge en marginell företeelse och förblir det kanske också i fram- tiden. Vad vi vill understryka är att när utbildning upplevs som nöd- vändighet och rentav plikt sätter en helt annan dynamik sin prägel på utbildningen än när utbildning var en förmån för en relativt liten grupp i samhället. Mot denna bakgrund är det motiverat att aktualisera utredning om social snedrekrytering . För det första kan vi då reflektera över de olika sätt att argumentera mot den sociala snedrekryteringen som de diskuterade i sin rapport. Effektivitets- argumentet går ut på att samhället går miste om resurser om inte alla begåvningar tas tillvara. Rättviseargumentet sätter fingret på orättvisan i att begåvade personer hindras från att utbilda sig av ekonomiska eller andra skäl. Det sociala harmoniargumentet går ut på att utbildnings- systemet kan användas för att skapa harmoni i samhället genom att underklassen utbildas och det argumentet användes främst före . Representativitetsargumentet, slutligen, pekar på det problematiska i att samhällets olika elitgrupper rekryteras ur likartade sociala miljöer. Dessa argument mot snedrekrytering används fortfarande men de ges en något annan innebörd. Effektivitetsargumentet fokuserar inte så starkt som på den s.k. begåvningsreserven, utan ses den relativt låga utbildningsnivån i som ett hinder för kunskapssamhällets fortsatta utveckling. Därmed har det just för- vandlats till ett argument som går ut på att (högskole)utbildning sym- boliserar kunskapssamhällets normalitet. Effektivitetsargumentet går dock också att använda i diskussionen om den invandrade begåvnings- reserven, nämligen när det gäller invandrade utländska akademiker vars kompetens inte utnyttjas i . Rättviseargumentet är förmodligen det som används minst men det finns exempel. I För- enade Studentkårers program om social snedrekrytering heter det exempelvis: Ett utbildningssystem som i praktiken inte är lika tillgängligt för alla människor saknar samhällelig legitimitet. (1999:3).