sou · GOB3114 · 2001-01-01 00:00:00 — Verksamheten riktar sig till missbrukare som får insatser från en eller båda huvudmännen och den kan erbjuda bl.a. medicinsk diagnosticering och behandling, poliklinisk avgiftning, kartläggning av dryckesmönster, stödsamtal, individuell återfalls- prevention och anhörigstöd. På i , , finns ett nära samarbete mellan och kommunen kring miss- bruksvården. På mottagningen, som ingår i den s.k. Beroende- kliniken vid i , bidrar båda huvud- männen med personal i ett antal enheter för mottagning och råd- givning, bedömning och behandling samt information. Mottag- ningen har också en avgiftnings- och tillnyktringsenhet i vilken också socialtjänstpersonal ingår. På äldreområdet har statliga utvecklingsmedel bidragit till utveck- lingen av lokala samverkansprojekt och verksamheter. Genom det s.k. projektet finansierades åren 1994 – 1996 en mängd projekt som handlade om samverkan mellan huvudmännen kring rehabiliteringsfrågor, läkemedelshantering, vårdplanering och utveckling av gemensam kvalitetssäkring. Åren 1995 – 1997 utgick ett mer direkt riktat stöd till huvudmännen med syfte att utveckla nya former för samordnad rehabilitering – det s.k. Rehab-Äldre 300 projektet. Under dessa år pågick i samtliga län en uppbyggnad av olika samordnade verksamheter, bl.a. s.k. rehabiliteringsslussar, hemrehabiliteringsteam, dagrehabilitering, korttidsrehabilitering m.m. Några av dessa verksamheter beskrivs i det följande. I , startade en gemensam reha- biliteringsverksamhet kallad Bryggan. Målgruppen är medicinskt färdigbehandlade patienter som behöver fortsatt rehabilitering efter sjukhusvistelse. Vistelsen på Bryggan är tidsbegränsad och utgår från en individuell rehabiliteringsplan med tydliga mål för var och en. Kommunen svarar för omvårdnads- och rehabiliteringspersonal och bidrar med läkare, kurator och en halvtidstjänst som koordinator. Bryggan fungerar i gränslandet mellan geriatriska rehabilitering och kommunens rehabilitering och har visat sig vara ekonomiskt fördelaktig för båda huvudmännen. I finns också en vårdavdelning med femton vårdplatser för hospicevård med kommunen som huvudman och med bidrag från som svarar för en tredjedel av totalkostnaden samt för läkarinsatser. I , , finns Resurscentret Cedersborg som består av en öppen verksamhet för funktionsuppehållande rehabilitering samt en avdelning för korttidsvård med rehabiliteringsinriktning. Personalen ger också stöd och handled- ning till personal inom , i särskilt boende och till an- höriga. Verksamheten drevs från början i projektform men perma- nentades med som huvudan- svarig. Verksamheten har en gemensam ledningsgrupp och lands- tinget bidrar med finansiering bl.a. av läkarinsatser och med en dryg tredjedel av de sammanlagda kostnaderna. I finns ett motsvarande gemensamt Resurscentrum med inriktning på rehabilitering till äldre som inrymmer rehabilitering, hjälpmedels- verksamhet, dagvård, växelvård, utredning/utslussningsplatser, avlösningsplatser och träningsgymnastik. i och inledde samverkan i form av en samordnad rehabiliteringsverksamhet. är huvudansvarig för verksamheten men båda huvud- männen bidrar med finansiering av personalkostnader, lokaler och administrativa kostnader. Verksamheten svarar för rehabiliterings- insatser till hela befolkningen i oavsett boendeform och erbjuder poliklinisk behandling, dagrehabilitering, träning i hemmet, utbildning och handledning, tekniska hjälpmedel och bostadsanpassning. inleddes en försöksverksamhet i med att integrera lokala organisationer för omsorg, vård och social service samt att utvidga specialistvården i primärvården. Detta s.k. Bassjukvårdsprojekt bedrivs i , , , stadsdelen i och stadsdelen i . fattade beslut om en övergripande genom- lysning av länets hälso- och sjukvård med syfte att förbättra när- sjukvården. Under arbetsnamnet Genomlysningen kommer ytter- ligare kraftsamling att ske i anslutning till de pågående bassjuk- vårdsförsöken. Mer långtgående integrering planeras i kommun för samverkan inom vård, omsorg och folkhälsoarbete. Ett kommunalförbund benämnt planeras ha det samlade ansvaret för beställning och drift av primärvård, kommunens hälso- och sjukvård, delar av länsdelssjukvården samt resurser och kompetens för folkhälsoarbetet. I kommun planeras försöket endast att avse en samlad politisk beställarorgani- sation i form av ett kommunalförbund där driften av verksamheten ligger kvar hos vardera huvudmannen. Mellan i och de sju kommunerna i detta område finns en heltäckande modell för samverkan. Nyckelordet i modellen är sam- och man har strävat efter att förstärka och formalisera det samarbete som alltid förekommit och att samfinansiera ett antal samproduktioner. Samrehab blev startpunkten för samfinansierade och sam- producerade äldrevårdsaktiviteter. finns det samfinansierade samrehabiliteringsenheter i alla kommuner med slutenvårdsplatser för korttidsvård, dagrehabilitering och hemreha- bilitering och gemensam kompetensutveckling. I många kommuner finns också samfinansierade avlastnings- och behand- lingsplatser – s.k. samvårdsplatser. Samdemens är ett nytt projekt, där man planerar att göra demensutredningar i hemmet eller i den kommunala dagverksamheten. och länets samtliga kommuner har bildat en gemensam . Den gemensamma nämnden har tillsatts av och ingår därför i organi- sation. De samverkande huvudmännen har enats om att den gemensamma nämnden skall ha ansvar för drift och försörjning av hjälpmedelsverksamheten, att tillhandahålla hjälpmedel för daglig livsföring, samt att huvudmännen ges möjlighet att via hjälpmedelsverksamheten införskaffa och köpa s.k. arbets- tekniska hjälpmedel, exempelvis sängar och lyftan- ordningar samt skolhjälpmedel. Antalet ledamöter i den gemensamma nämnden uppgår till 17 stycken, varav har valt 6 ledamöter och kommunerna var sin ledamot. Ledamöterna i den gemensamma nämnden ingår dessutom i ett s.k. länsforum mellan kommunerna och för gemensamma frågor inom hälso- och sjukvård och omvårdnad. De samverkande huvudmännen har förutom ett samverkansavtal och ett reglemente enats om ett policydokument för den gemen- Där sägs bl.a. att personer med funktionshinder skall ha tillgång till hjälpmedel som kompenserar funktionshindret, att hjälpmedel skall ses som en integrerad del i vård och behandling samt att bärande principer skall vara närhet, kontinuitet och del- aktighet. och länets samtliga kommuner bildade en gemensam . De samverkande huvudmännens avsikt är att trygga en god, effektiv och lättillgänglig hjälpmedelsförsörjning för länets invånare. Nämnden ingår i organisation och har 15 ledamöter, varav har utsett 3 stycken och kommunerna 12 stycken. Huvudmännen har i ett samverkansavtal kommit överens om att deras ansvar omfattar hjälpmedel för daglig livsföring (ej hjälpmedel för yrkesin- riktad rehabilitering), hjälpmedel för rekreation och fritid (ej tävlings- och idrottshjälpmedel), hjälpmedel för vård och behandling, arbetstekniska hjälpmedel samt hjälpmedel för inkontinens. Huvudmännen har i reglementet också enats om att nämnden skall ha ansvar för den del av hälso- och sjukvården som avser ordi- nation av hjälpmedel. och ett antal kommuner i länet bildade en gemensam nämnd med uppgift att sköta patientnämnds- verksamhet inom området. 4.3.2Samverkan utifrån gemensamma vårdprogram och riktlinjer, modeller för kvalitetsutveckling och uppföljning m.m. En stor del av huvudmännens samverkan och samordning av insat- ser framgår av gemensamma och övergripande policyprogram, handlingsprogram eller generella överenskommelser om sam- verkan. Det finns också exempel på gemensamma vårdprogram för en diagnosgrupp, t.ex. stroke eller demensvård, modeller/metoder för gemensam kvalitetsutveckling, rutiner för informationsöver- föring, gemensam verksamhetsuppföljning osv. Samverkan mellan huvudmännen på vård- och omsorgsområdet sker också ofta in- formellt och utan några särskilt formaliserade överenskommelser. Samverkan i s.k. samrådsgrupper kring barn som far illa och i det dagliga vårdplaneringsarbetet är exempel på sådant inte närmare formaliserat samarbete. I det följande ger vi några exempel på lokala samverkansformer inom vård och omsorg av barn- och unga, människor med psykiska funktionshinder och äldre. Modeller för samverkan och gemensamma vårdprogram inom barn- och ungdomsområdet Samverkan i s.k. samrådsgrupper är en form av nätverksarbete i vilka representanter för socialtjänst, polis, BUP/PBU och i vissa fall barnhälsovård, barnmedicin, vuxenpsykiatri, åklagare, primär- vård, skola m.fl. kan ingå. I en samrådsgrupp kan ärenden diskuteras anonymt och varje myndighet kan bidra med sin kunskap och kompetens utan att sekretessgränserna överskrids. Sådana samrådsgrupper, med huvudsaklig uppgift att rådgöra i frågor om misstänkta sexuella och andra övergrepp mot barn och unga, finns i samtliga län och i de flesta kommuner i landet (Kunskapsöversikt kring sexuella övergrepp mot barn, Socialstyrel- sen rapport 2000:1). De flesta ärenden aktualiseras av och i samrådsgruppen kan man diskutera t.ex. formerna för utred- ningsarbetet, hur kontakter med föräldrarna skall samordnas, frågan när en polisanmälan skall ske, om behovet av barnpsykiat- riskt utlåtande och fortsatta insatser för barnet och familjen. kunskapsöversikt visar att samarbetet i dessa samrådsgrupper har inneburit att beredskapen att ta in andra yrkesgruppers synpunkter har ökat och att ett mer professionellt handhavande av alla kontakter med utgångspunkt i barnets bästa har byggts upp. Ett exempel på formaliserat samarbete i nätverksform är ett samverkansprojekt kring ungdomar med personlighetsstörningar och utagerande beteende samt barn med utagerande beteende som startade i kommundel i , . Nio olika verksamheter samverkar kring barn och unga med komplex problematik; mödrahälsovården, barnhälsovården, barnomsorgen, , individ- och familjeomsorgen, barn- och ungdoms- psykiatrin, vuxenpsykiatrin och närpolisen. När ett komplicerat ärende aktualiseras kallas ett professionellt nätverk med berörda verksamheter till ett nätverksmöte tillsammans med barn och föräldrar med syfte att få en gemensam helhetsbild, att klargöra barnets och familjens resurser och behov, att samordna insatserna, upprätta en handlingsplan och tydliggöra ansvarsområden samt att följa upp insatserna. I län finns en organisations- modell för samverkan kring barn med behov av särskilt stöd på grund av problem i den motoriska och/eller psykosociala utveck- lingen. Enligt modellen sker samverkan på tre nivåer där den viktigaste utgörs av samverkan på den lokala nivån med barnom- sorgspersonal, barnhälsovård, elevvård och skolhälsovård. I steg två kopplas ett lokalt stödteam in för att gemensamt diskutera och söka en lösning på problemet tillsammans med föräldrarna. I ett tredje steg kan Bollplank med representanter bl.a. för barn- och ungdomskliniken, barn- och ungdomspsykiatrin, barn- och ungdomshabiliteringen kopplas in för konsultation. Lokala stödteam finns eller är under uppbyggnad i alla kommuner eller kommundelar i länet och har etablerats ett Barncentrum i läns landsting för närmare samverkan mellan verksamheter som arbetar med barn och ungdomars hälsa och utveckling. i och länets kommuner har utarbetat ett gemensamt program för att främja barns och ungdomars hälsa och livsvillkor i . Programmet riktar sig till barn och ungdomar som behöver särskilt stöd på grund av brister i den soci- ala miljön eller som har någon form av utvecklingsavvikelse eller något funktionshinder. Enligt programmet skall helhetssyn och samverkan prägla huvudmännens insatser. Samverkansformer skall tillskapas som tidigt identifierar barn och ungdomar med behov av särskilt stöd. Varje kommun förutsattes ha utarbetat en lokal handlingsplan där samtliga berörda inom kommunen och skall vara delaktiga. En särskild refe- rensgrupp under det länsövergripande samverkansorganet läns- SLAKO har fått i uppdrag att följa det lokala arbetet. Ett program med liknande innehåll har också utarbetats mellan Programmet benämns Överenskommelser om samverkan gällande barn och ungdomar i behov av barn- och ungdomspsykiatriska och sociala insatser. Av överenskommelsen framgår att den övergripande planeringen och verksamhetsutvecklingen skall ske i samverkan utifrån barns och ungdomars behov av vård och andra insatser över tiden. Man använder gemensam vårdplanering som begrepp för planering där mer än en part deltar och för enskilda patienter/klienter ansvarar respektive part för att det utses handläggare eller patientansvarig läkare med särskilt ansvar för vårdplaneringen. Det s.k. är ett samverkansprojekt i mellan kommuner och landsting med syfte att ge barn med DAMP/ADHD och andra neurologiska utvecklingsavvikelser ett bättre stöd framförallt i förskola och skola. STUDS står för Sam- verkan för Tidig Upptäckt, Diagnos och Stödinsatser till barn med neurologiska utvecklingsavvikelser. Projektet startade och byggde på samverkan över huvudmannaskaps-, förvaltnings- och yrkesgränser. Barnkliniken vid ansvarar för projektet som bedrivs i samarbete med kommunerna i sydvästra delen av , berörda sjukvårdsområden och PBU- respektive habiliteringsverksamheten inom omsorgs- nämnd. Vårdprogram och verksamhetsuppföljning inom psykiatriområdet publicerade ett vårdprogram för området Psykisk ohälsa hos barn, ungdomar och vuxna. Företrä- dare för kommunerna har ingått som medarbetare i utformningen av programmet som täcker hela vårdkedjan från utredning/diagnos till insats/åtgärd. I den problembeskrivning som gjorts på barn- och ungdomsområdet inryms också hela skalan från psykiatriska diagnoser och störningar på grund av missbruk till problem som härrör från brister i hemmiljön och relationsproblem. Regionala samverkansgruppen i initierade ett gemensamt utvecklingsarbete beträffande vård, stöd och rehabilitering av psykiskt långtidssjuka patienter. Gemensamma arbetsgrupper etablerades för att utveckla vårdprogram för patient- grupperna psykoser respektive psykiskt störda missbrukare. Två arbetsrapporter för dessa patientgrupper Underlag till handlingsprogram utgör ett hjälpmedel för berörda huvudmän och vårdgivare att lokalt utveckla kvaliteten i vård, stöd och rehabilitering av psykiskt långtidssjuka. Fokus i handlingspro- grammen är individen och dennes behov av kvalitet i de insatser som ges. Handlingsprogrammet utgör också ett gemensamt kunskapsdokument och därmed underlag för samverkan, individuell vårdplanering och ett utbildningsmaterial. I flera län har och kommunerna gemensamt följt upp effekter av psykiatrireformen. medicinsk teknologi i fick i uppdrag av att i nära samverkan med utvärdera genomförandet av psykiatrireformen. Utvärderingen har dels genomfört en brukarorienterad uppföljning med tyngdpunkt på en hälsoekonomisk analys, dels en intresseut- värdering med fokus på samarbetsformerna mellan berörda aktörer. I samband med psykiatrireformens ikraftträdande beslutade socialcheferna i , , och kommuner tillsammans med verksamhetschefen inom psykiatri i Mölndalssektorn och hälso- och sjukvårdscheferna att göra en gemensam uppföljning och utvärdering av reformens effekter. I en av de fyra kommunerna har en mer systematisk Samverkans- mätning skett och jämförelser gjorts . Kvalitetsutveckling, handlingsprogram och uppföljning inom äldre- vårdskedjan Inledningsvis beskrev vi förekomsten av länsövergripande samver- kansavtal inom framförallt äldreområdet. Med utgångspunkt från ett övergripande dokument om Samverkan i följer här ett exempel på ett policydokument med riktlinjer för samverkan i äldrevårdskedjan som tagits fram av representanter för stadsdelarna samt Södra sjukvårdsområde. Hälso- och sjukvården representeras av geriatrik, primärvård och den öppna psykiatriska verksamheten. Policyförklaringen inleds med ett antal gemen- samma mål och värderingar som skall gälla för samarbetet och följs av gemensamt överenskomna definitioner, beskrivning av ansvars- och uppgiftsfördelning, vilka områden samverkan skall avse och hur uppföljning av vårdkedjan skall ske. läns landsting och kommunförbundet har gemen- samt utarbetat en för kvalitetsrevision i vårdkedjan vad gäller äldre mellan länsdelssjukvård, primärvård och kommun. Revisionens syfte är att ge samtliga yrkeskategorier som arbetar med äldrerehabilitering i vårdkedjan tillfälle att på ett strukturerat sätt diskutera befintliga samarbetsformer, bedömningsgrunder vid beslut om patienters flyttning mellan huvudmännen, problem i informationsöverföring samt verksamhetens svaghet och styrkor. Metoden går ut på att representanter för den kommunala äldre- omsorgen, primärvården i kommunen samt klinik/avdelning på länsdelssjukhus tillsammans granskar motsvarande verksamheter i en annan kommun. Revisioner har genomförts mellan sjukhusen och ett flertal av länets vårdcentraler och kommuner . i , , , inleddes med syfte att öka kvaliteten i vårdkedjan från det egna boendet/särskilt boende – akutsjukvård-eftervård och primär- vård. Arbetet har inriktats på att skapa förutsättningar för en hög kvalitet i vårdkedjan och fokuserats på individen/vårdtagaren och inte på en diagnosgrupp eller ett verksamhetsområde. Resultatet av projektet har utmynnat i ett sätt att organisera vårdkedjan som bygger på att det finns en vårdkedjesamordnare inom varje verk- samhet med uppgift att utveckla kvaliteten i vårdkedjan. Detta innebär bl.a. att se till att det finns fungerande rutiner för informa- tionsflödet och för vårdplaneringar samt ett etiskt förhållningssätt vid förflyttningar mellan olika vårdgivare. Också inom äldreområdet finns exempel på gemensamt överens- komna riktlinjer och vård- eller handlingsprogram. Mot bakgrund av riktlinjer har läns lands- ting och direktionen för sjukvårdsdistrikt samt kommun beslutat att vården vid livets slut skall vara ett prioriterat område som skall kvalitetssäkras. Företrädare för och vårdcentralen i samt slutenvården har arbetat fram handlingsprogrammet Vård vid livets slut – Palliativ vård. Av programmet framgår bl.a. hur man praktiskt arbetar med palliativ vård vid livets slut vem som ansvarar för olika insatser samt formerna för uppföljning. Inom äldreområdet förekommer också vårdprogram eller gemensamma riktlinjer för personer med demenstillstånd. Utgångspunkten för de riktlinjer som antagits i är den demenssjuke som ses ur medicinsk, psykologisk och social syn- vinkel. Riktlinjerna behandlar diagnostik, vård, förebyggande kontinuerliga insatser, samverkan mellan hälso- och sjukvårdens insatser och kommunerna samt den organisation som krävs för vården. Av riktlinjerna framgår att det i varje kommun skall finnas en gemensamt finansierad demenssköterska per 15 000 invånare som arbetar gränsöverskridande inom både den kommunala äldre- omsorgen och inom primärvården. I många län har man utarbetat gemensamma riktlinjer för sam- ordnad vårdplanering och informationsöverföring som en följd av föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1996:32). I startade ett projekt för samordnad vårdplane- ring med syfte att arbeta fram en lokal tillämpning av föreskrif- terna. ingår de nya rutinerna i projektet vårdkedja som handlar om att utveckla IT-stödet i vårdplanering och informationsöverföring. Elektroniskt överföring av dokumen- tation mellan olika vårdnivåer infördes detta år och likaså har patientrelaterade videokonferenser med deltagande från olika vård- givare testats. I detta sammanhang vill vi uppmärksamma utvecklingen av IT- stöd inom vård- och omsorgsområdet. Samverkan kring informa- tionsöverföring och med stöd av modern informationsteknologi förekommer på fler platser i landet. I inleddes ett samverkansprojekt mellan informations- avdelning och Bodens kommun samt primärvården i . Projektet dokumentation i hälso- och sjukvård innebär att datoriserade patientjournaler har införts i den kommunala hälso- och sjukvården enligt vård- administrativa system. Detta möjliggör en ömsesidig dokumen- tation för de vårdgivare som arbetar kring en enskild patient oberoende av huvudmannaskap. I det s.k. inledde lands- ting och ett projekt med syfte att pröva metoder för att underlätta och säkerställa informationsöverföring med stöd av IT. Inledningsvis prövades former för utveckling av elektroniska meddelanden mellan några vårdavdelningar på , vårdcentralerna och stadsdelsförvaltningarna på . startade officiellt projektet 2000 som inbegriper hela , och länets kommuner. INUT består dels av en adresskatalog som hänvisar till enheter och personer i organisationen som ett hjälp- medel att hitta rätt befattningshavare i samband med överförande av information. Den IT-baserade informationsöverföringsdelen kan visa meddelande om inläggning, kallelse till samordnad vård- planering, meddelande om medicinsk färdigbehandling och utskrivningsmeddelande. Samverkan mellan huvudmännen förekommer också kring andra former av IT-stöd inom vård och omsorg till äldre. Geriatriskt Centrum vid , kommun, landsting samt och Telelarm Care driver ett projekt med elektronisk bildöver- föring för klinisk konsultation mellan ett sjukhem och en geriatrisk klinik i . Det s.k. – Teleteknik i ösamverkan – är ett samverkansprojekt mellan stadsdelsförvaltning, primärvården i och . Med stöd av utvecklingsmedel från har man prövat olika former av IT-stöd för att underlätta kommunikation mellan vårdpersonal och vårdtagare som bor på mindre öar i . Bl.a. har vårdpersonalen utrustats med mobiltelefoner vilket möjliggjort snabb och enkel kommunikation mellan arbetsledare, distriktssköterska och vårdpersonal. Vårdbiträden inom har också utrustats med en bärbar dator med uppkoppling av bild och ljud. En bildtelefon med mottagningsstation har placerats på ett ålderdomshem och på en vårdcentral. Man har också prövat tekniken med en bildtelefon stående i vårdtagarens hem. När det gäller IT-stöd inom vård och omsorg av äldre finns en mer utförlig dokumentation i två rapporter från Svenska kommun- förbundet och dess Äldreberedning; IT-stöd i utveckling av vård och omsorg till äldre och Bildöverföring inom vård och omsorg till äldre. Utredningen skall enligt direktiven lämna förslag till lösningar som förbättrar möjligheterna till samverkan mellan kommuner och landsting på vård- och omsorgsområdet. Det förekommer flera definitioner av ordet samverkan och dess förhållande till nära- liggande ord som samarbete, samordning osv. Vi vill ta fasta på följande förklarande bestämning av samverkan som något mer än ett tillfälligt möte; en fastare relation mellan två parter vilken avses att gälla tills vidare. Vi vill också peka på samverkan som en aktivitet som har med beslutsamhet och gemensam vilja att göra och som också är förenad med viss kraftansträngning: att samgå, handla efter en gemensam plan, gå på (en) gemensam linje, verka eller uppträda eller handla gemensamt, eller i förening, göra gemensam sak, förena sina krafter eller ansträngningar, eller sammansluta sig (för att), samspela, ena sig, eller associera sig (om att), alliera sig, sluta sig samman, sluta förbund, hålla ihop. /Ord för ord, svenska synonymer och uttryck, 1999/ Samverkan är inte ett tillstånd som går att uppnå vid ett givet tillfälle utan en ständigt levande process som måste erövras, etableras och ständigt underhållas. Kvaliteten i en väl fungerande samverkan bygger på att enskilda människor samarbetar med ömsesidigt förtroende och respekt för den andres kompetens och arbetsområde men också för den egna kompetensen och dess begränsningar. En viktig utgångspunkt är en genuin önskan om samarbete liksom också att man uppriktigt vill pröva hur och av vem den enskilde bäst skall kunna få hjälp. Följande citat ger en bild av det äkta samarbetet: Samarbete kan sägas inträda först när man slutar att använda ordet samarbete om sitt gemensamma arbete. Samarbetet har då blivit en så självklar del av arbetet att själva ordet förlorar sin särskiljande förmåga. /Om det äkta samarbetets karaktär och förutsättningar, , 1990:3/.