sou · GOB321d1 · 2001-01-01 00:00:00 — De som gör civil värnplikt (vapenfri tjänst) får en betydligt lägre ersättning än de värnpliktiga. 4.2.2Det praktiska genomförandet av eget val och lottning Systemet i stora drag – som har ansvaret för verksamheten – ser till att de sex kontor runt om i som skall genomföra inskrivningen i förväg för i taget får ett antal lott- nummer. Antalet svarar mot det antal mönstrande som väntas komma att inställa sig på varje kontor. Varje lott är inlagd i ett slutet kuvert. Kuverten som de värn- pliktiga får välja ligger i en kasse. Systemet är konstruerat på ett sådant sätt att alla värnpliktiga, oavsett var de infinner sig, har samma möjlighet att dra ett lågt eller ett högt nummer. Även de som redan vid mönstringen uppger att de vill fullgöra tjänstgöring skall dra ett lottnummer. Skälet är att de efter mönst- ringen skulle kunna ändra inställning till den frivilliga tjänst- Försörjningen med pliktpersonal m.m. i andra länder 129 De skulle i så fall få infinna sig på nytt bara för att dra en lott. Varje värnpliktig får i samband med mönstringen veta när beslutet om han skall tjänstgöra eller inte kommer att fattas. Sådana beslut sker – . Avgörande för tidpunkten för den enskilde är om han håller på att genomföra studier eller genomgå annan utbildning. Beslutet fattas av Forsvarets Værnepligt og Rekruttering, som är fördelnings- myndighet för samtliga sex mönstringsområden. Ett exempel som belyser tidsförhållandena: En värnpliktig som mönstrade , fick besked tidigast om eventuell tjänstgöring med inryckning . Om han önskade genomgå tjänstgöring – och ville ingå avtal om detta – skulle anmälan vara inne hos fördelningsmyndigheten senast en månad före beslutstid- punkten (). När fördelningsmyndigheten skall genomföra fördelningen är utgångspunkten behovet av värnpliktiga inom det militära för- svaret och den civila räddningsberedskapen. Fördelningsmyndig- heten har uppgifter om hur många som anmält sig frivilligt till tjänstgöring och vet av det skälet var lottnummergränsen kommer att ligga. De mönstrande som inte har anmält sig frivilligt och som vid mönstringen har dragit ett lottnummer under den fast- ställda gränsen blir skyldiga att fullgöra tjänstgöring. De som har fått ett nummer över gränsen blir befriade. Tre grupper av lottnummer förbättrades servicen till de mönstrande. Med ledning av uppgifter från Forsvarets Værnepligt og Rekrut- tering fastställer för varje halvår i taget ett schema med några preliminära lottnummergränser. Enligt det schema som avser fördelningen av värnpliktiga är numren indelade i tre grupper. Den som drar ett nummer i den första gruppen – som sträcker sig upp till 18 000 – får besked om att han kommer att kallas in. Den som i detta läge anmäler sig frivilligt för tjänstgöring kan till en del påverka tiden och platsen för tjänstgöringen. 130 Försörjningen med pliktpersonal m.m. i andra länder För den som har dragit ett nummer i den mellersta gruppen – mellan 18 000 och 24 000 – beror utgången på var lottnummer- gränsen kommer att ligga. Avgörande blir fördelningsmyndig- hetens beslut i samband med fördelningen . Den som hamnar i den sista gruppen – mellan 24 000 och 36 000 – får vid mönstringen besked om att han tillhör räddnings- beredskapens personalreserv. Det innebär att han inte kommer att behöva tjänstgöra i fredstid. Även mönstrande som dragit ett lottnummer mellan 18 000 och 36 000 kan anmäla sig frivilligt. Det förhållandet att fördel- ningsmyndigheten inte vet hur många mönstrande som kommer att anmäla sig frivilligt gör att hante- ringen av den mellersta gruppen måste vara flexibel. Det är nöd- vändigt för att fördelningsmyndigheten skall ha en viss handlings- frihet, när lottnummergränsen skall fastställas. Det skall framhållas att lottnumren i schemat bara avser dem som skall kallas in efter fördelningen. Numren gäller inte för värnpliktiga med speciell utbildning, stu- dieinriktning eller yrkesverksamhet som det militära försvaret och den civila räddningsberedskapen har särskilt behov av. De får oavsett vilken grupp lottnumret tillhör inget besked om att de kan bli undantagna från tjänstgöring. Avgörandet för deras del faller i samband med fördelningen eller september. Alla finska män i åldern 18–omfattas av den allmänna värn- plikten. De kallas till mönstring – s.k. uppbåd – när de är . De som vill kan bli antagen som frivillig och rycka in redan . Uppbådet sker ute i kommunerna i närvaro av företrädare för bl.a. kommunen, polisen och kyrkan på orten. Före mönstringen har den lokala hälsovårdscentralen gjort en medi- cinsk undersökning av var och en. Alla har också i förväg lämnat uppgifter i ett formulär om bl.a. planerade civila studier och hur de ser på grundutbildningen. Några fysiska eller psykologiska prov sker inte före eller i samband med uppbådet. Syftet med mönstringen är att de militära myndigheterna skall fastställa personuppgifterna som alla har lämnat, höra vilka önskemål de mönstrande har och besluta om var och när de skall rycka in till grundutbildning. Försörjningen med pliktpersonal m.m. i andra länder 131 Vid uppbådet sker normalt ingen uppdelning av de mönstrande mellan befattningar som t.ex. meniga, befäl och specialister av olika slag. Den mönstrande kan av det skälet inte heller få något besked om hur länge grundutbildningen kommer att vara för hans del. Beväringstjänsten börjar med en rekrytperiod – en s.k. krigsmannakurs – som alla värnpliktiga genomgår. Under den tiden delas de värnpliktiga in i grupper med ledning av prov och tester. Resultaten och de egna önskemålen ligger till grund för besluten om fortsatt utbildning. Beväringstjänsten varierar mellan för en del kategorier av meniga och nio eller 12 månader för befäl och meniga med krävande specialuppgifter. För dem som skall tjänstgöra fattas beslut om detta under beväringstjänsten. Systemet med 6–12 månaders grundutbildning, som infördes , innebar bl.a. att längden på utbildningen minska- des. Syftet var att försvaret skulle få ekonomiska möjligheter att även i fortsättningen ge alla vapenföra män utbildning. Enligt det finska försvaret har reformen visat sig ändamålsenlig. Vapenfri tjänst förekommer inom det militära försvaret och i form av civiltjänst hos olika slag av civila myndigheter. Kvinnor kan på egen begäran antas till militär tjänstgöring enligt de regler som gäller för männen. Omkring 30 000 eller av männen i varje årskull genomgår grundutbildning. Nästan 27 000 av dessa gör militär- tjänst. Norska män är värnpliktiga från 19 till . Alla som inte befrias vid mönstringen – den s.k. sessionen – skrivs in för värn- pliktstjänstgöring. Sessionen äger rum på ett stort antal orter i landet och tar för varje mönstrande i allmänhet . Alla får information om värnpliktstjänstgöringen, genomgår en medicinsk undersökning och deltar i skriftliga tester. Myndigheterna har före sessionen samlat in uppgifter om de mönstrande från t.ex. folkbokföringsregistret, socialförsäkrings- registret och personalkontrollregistret. De mönstrande som skall genomgå grundutbildning fördelas mellan de olika försvarsgrenarna och hemvärnet. Det sker en gång vid den s.k. huvudfördelningen, som äger rum . 132 Försörjningen med pliktpersonal m.m. i andra länder Grundutbildningstiden är sex, nio eller 12 månader. De flesta gör 12 månaders tjänst. Hemvärnstjänsten fordrar minst tre måna- ders tjänstgöring. Grundutbildningen inom sjö- och luftförsvaret börjar med tre månaders rekrytskola. Arméns utbildning är där- emot helt sammanhängande. Utbildningen till värnpliktiga befäl sker inom den tidsram som gäller för de flesta som genomgår militär utbild- ning. De som skall bli befäl får besked om detta under utbild- ningens gång. Värnpliktiga kan vidare på begäran bli antagna till en tvåårig befälsskola. Civilförsvaret kan disponera värnpliktiga som har lämnat det militära försvaret eller som på grund av sina civila yrkeserfaren- heter behövs inom civilförsvaret. Möjligheter till civil tjänst före- ligger för dem som kommer i konflikt med sin allvarliga över- tygelse om de gör militärtjänst. Den civila tjänstgöringen, som omfattar , sker utan anknytning till försvaret – i all- mänhet inom hälso- och sjukvården eller . Som ersättning för pliktutbildningen kan elever vidare skrivas in för yrkesutbildning inom något av de omkring 40 som regel tekniska yrkesområden, där det finns militära lärlingsplatser. Samma sak gäller dem som har kommit in på praktiska fortsätt- ningsskolor för att som lärlingar få en yrkesutbildning. Lär- lingarna kombinerar i båda fallen militär tjänstgöring med utbild- ning inom yrkesområdet. Det kan för dem som gå praktisk fort- sättningsskola vara fråga om utbildning till t.ex. fordonsmeka- niker, lastbilsförare, förare till anläggningsmaskiner, flygtekniker, servicemän inom elektronikområdet, kockar och kontorsassisten- ter. Kvinnor kan efter ansökan får göra militärtjänst. De som skriver på en förbindelse om fortsatt tjänstgöring fullgör de skyldigheter som gäller för männen. har omkring 20 000 värnpliktiga – av totalt omkring 30 000 mönstrande – genomgått militär grundut- bildning. Antalet värnpliktiga kommer att minska till drygt 18 000. I det närmaste 4 000 ansökte om att få göra civil tjänst. Nära 2 300 fullgjorde sådan civil tjänst – i de flesta fallen inom hälso- och sjukvården eller . Något mer än 200 kvinnor ryckte in till grund- utbildning. Drygt 150 av dessa skrev under för- bindelsen om fortsatt tjänstgöring. 5Statsmakternas riktlinjer myndigheternas bedömningar och förslag 5.1Grunderna i säkerhets- och försvarspolitiken Statsmakterna konstaterade i samband med det försvarspolitiska kontrollstationsbeslutet (prop. 1998/99:74, bet. 1998/99:UFöU1, rskr. 1988/99:222, bet. 1998/99:FöU5, rskr. 1998/99:224) att de säkerhetspolitiska förändringarna varit i stort sett positiva. Den för grundläggande gynnsamma säker- hetspolitiska utvecklingen fortsätter, även om osäkerheten när det gäller utvecklingen i består. Genom det fördjupade euroatlantiska säkerhetssamarbetet skapas bättre förutsättningar att hantera konflikter som kvarstår i och dess närhet. De gemensamma insatserna på fortsätter. Insatser kommer sannolikt att vara nödvändiga . Vår säkerhet och välfärd är i hög grad beroende av ett gemensamt ansvarstagande för fred och säkerhet i och av att bidrar till detta, framgår det vidare av propositionen. NATO och dess samarbete med partnerländerna spelar en central roll för krishanteringen i . NATO-medlemsskapet för , och tillmötesgår önskemålen från dessa länder. De överenskommelser som organisationen har träffat med om samarbete, den återhållsamhet som NATO visat när det gäller gruppering av militära resurser och det fördjupade samarbetet inom Partnerskap för fred (PFF) har gjort att utvidgningsprocessen bidragit till en positiv säkerhetspolitisk utveckling i . Det praktiska samarbetet inom olika samhällsområden i Öster- sjöområdet och de nordiska ländernas ökande säkerhetssamarbete och med främst de baltiska länderna ger ett väsentligt bidrag till säkerheten i regionen. Det största hotet mot säkerheten i sammanhänger enligt statsmakternas uttalande med den fortsatta instabiliteten i . Osäkerheten kvarstår om inrikespolitiska utveckling och de konsekvenser den kan få för relationerna till omvärlden. Den ekonomiska krisen i landet för- djupas. Utrymmet för vidmakthållande eller reformering av den militära kapaciteten i landet är mycket begränsat. Ett invasionsföretag som syftar till en ockupation av ter sig inte möjligt att genomföra , förutsatt att vi har en grundläggande försvarsförmåga. Väpnade angrepp genom framför allt luften, insatser mot begränsade mål i eller andra typer av avsiktliga hot och påtryckningar är emellertid enligt statsmakternas bedömning möjliga att genom- föra även i nuvarande omvärldsläge. Sådana åtgärder skulle kunna aktualiseras i samband med akuta kriser i vårt närområde. Syftet skulle kunna vara att störa det svenska samhällets funktion eller att påverka agerande. De bedömningar som skett efter kontrollstationsbeslutet går i samma riktning. Försvarsberedningen konstaterade i rapporten (Ds 1999:55) säkerhet – försvar att vår säker- hetspolitik alltmer vävs in i ett brett internationellt samarbete om säkerhet i . Detta breda samarbete är av grundläggande betydelse för de stora förbättringar i vårt säkerhetspolitiska läge som skett sedan det slut. Ett invasionsföretag som syftar till ockupation av ter sig inte möjligt att genomföra , förut- satt att vi har en grundläggande försvarsförmåga. Aktörer som kan tänkas agera mot och hota vår säkerhet är enligt För- svarsberedningen inte i första hand stormakter med överväldigan- de militära resurser utan snarare stater eller organisationer och grupper, kanske geografiskt långt från , som med hot och påtryckningar, våld och skadegörelse kan tänkas vilja påverka oss. Trots de jämfört med det mer begränsade hoten måste vi fortsätta våra säkerhetspolitiska ansträngningar. Avgö- rande för säkerhet är att det internationella samarbetet fortsätter att utvecklas. Vårt bidrag måste ha hög prioritet. Sam- tidigt måste vi kunna hantera de hot och risker som kan riktas mot landet även i dagens situation och kunna anpassa våra resurser till de förändringar som kan komma att ske i omvärlden. Det kräver enligt Försvarsberedningen en helhetssyn på hela skalan av insatser från konfliktförebyggande genom krishantering till för- svar mot väpnat angrepp och en gemensam syn på våra insatser för nationell och internationell säkerhet. Regeringens konstaterar i sitt förslag till (prop. 1999/2000:30) Det nya försvaret att Försvarsberedningens rapport stöder den tidigare beslutade inrikt- ningen av totalförsvaret. Enligt regeringens bedömning kan Sve- rige nu skapa ett modernt, flexibelt och rörligt försvar grundat på en allmän totalförsvarsplikt. De förband och system som behövs skall kunna användas både för att försvara det egna landet och för internationella insatser. Regeringen föreslår i propositionen att försvarsresurserna för- ändras och utformas så att de motsvarar de nya kraven. Försvars- makten har efter ett omfattande utredningsarbete i olika underlag lagt fram ett förslag till hur resurserna bör utformas för att svara mot de uppgifter och ekonomiska villkor som beslutades i kontrollstationen 1999. Som en följd av detta föreslår regeringen avsevärda förändringar i krigsorganisationens utformning, grund- organisationens storlek, personalbehov och utbildning av totalför- svarspliktiga. 5.1.2Den svenska säkerhetspolitikens mål Den svenska säkerhetspolitiken syftar enligt statsmakternas beslut ytterst till att bevara landets fred och självständighet. Vårt säkerhetspolitiska mål är att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en handlingsfrihet att – som enskild nation och i samverkan – kunna utveckla vårt samhälle. Nationellt skall vi kunna möta militära hot som direkt berör . Vi skall också kunna förebygga och hantera situationer som utan att direkt hota landets fred och självständighet ändå skulle kunna innebära snabba och allvarliga försämringar av samhällets normala funktioner. Om det säkerhetspolitiska läget försämras, skall vår säker- hetspolitik bidra till att begränsa spänningen i omvärlden, särskilt i vårt närområde. Vi skall kunna försvara vårt territorium mot kränkningar och angreppshandlingar var de än sker och vi skall kunna agera för att tillvarata svenska intressen. Vi skall kunna motstå hot och påtryckningar och möta insatser som riktas mot funktioner och värden i det svenska samhället och som syftar till att påverka vårt agerande och samhällets funktion. Vi skall också genom den robusthet och förmåga till omställ- ning som byggs in i det fredstida samhället söka förebygga att samhället blir utsatt för svåra påfrestningar i fred. Det skall dess- utom finnas en beredskap som gör att vi kan hantera de påfrest- ningar som ändå uppstår. Internationellt skall vi enligt statsmakterna i samverkan med andra stater aktivt verka för fred och ökad säkerhet i omvärlden och därmed också för oss själva. I är vårt mål att varaktigt säkra ett förtroendefullt och nära samarbete mellan alla stater. skall bidra till gemen- samma fredsfrämjande och humanitära insatser både i och utanför . Det är också ett svenskt mål att få till stånd en effektiv och väl fungerande euro-atlantisk krishanteringsförmåga som på begäran av FN eller efter beslut av kan bidra till att främja samarbete och fredlig konfliktlösning i . Totalförsvarets verksamhet – och uppbyggnaden av resurser – skall enligt statsmakterna ske med en helhetssyn på hanteringen av hot och risker inom alla delar av samhället. Strävan skall vara att åstadkomma ett så effektivt utnyttjande som möjligt av de resurser som samhället sammantaget satsar för att trygga sin säkerhet. Totalförsvarsresurserna skall kunna användas för att G Försvara landet mot väpnat angrepp; G Hävda vår territoriella integritet; G Bidra till fred och säkerhet i omvärlden; G Stärka samhället vid svåra påfrestningar i fred. Försvar av landet mot väpnat angrepp – hävdande av den territoriella integriteten måste enligt statsmakterna ha en sådan beredskap att vi kan möta de mer begränsade väpnade hot som direkt kan beröra oss vid en kris som utvecklas ur det nuvarande omvärldsläget. Beredskapen inom totalförsvaret måste emellertid efter hand kunna höjas vid en krissituation i omvärlden. Åtgärder skall även kunna vidtas i ett längre tidsperspektiv mot förändrade hot. Det som statsmakterna kallar anpassningsfilosofin får en central betydelse i det här sammanhanget. Sammantaget bör emellertid en relativt sett minskad vikt läggas vid förmågan att möta väpnat angrepp. Statsmakterna ute- sluter emellertid inte risker för våld eller hot om våld och skade- görelse mot viktiga funktioner och värden i det svenska samhället eller mot svenska intressen i omvärlden. Syftet skulle kunna vara att påverka agerande i någon internationell fråga eller i en konflikt där vi är involverade. Omfattande sabotage eller terroraktioner mot viktiga infrastruktursystem kan ingå i en utveckling mot någon form av väpnat angrepp. På lång sikt går det enligt statsmakterna inte att utesluta att ett invasionshot skulle kunna växa upp igen. Innan ett sådant hot uppstår kommer det säkerhetspolitiska läget att försämras. Utvecklingen kommer sannolikt att ta . Försvarspolitiken måste skapa en grund som gör det möjligt för oss att på ett betryggande sätt utveckla den egna försvarsförmågan i takt med hotande förändringar i omvärlden. En grundkapacitet måste finnas så att vi med stor flexibilitet kan möta olika slag av hot. Fred och säkerhet i omvärlden har efter det – inom ramen för det allt bredare internationella säkerhetssamarbetet – fått större möjligheter än tidigare att påverka förhållandena i omvärlden. Medlemskapet i EU spelar en central roll i det sammanhanget. Vi bedriver också ett ökande samarbete med NATO inom ramen för det euro- atlantiska partnerskapsrådet, Partnerskap i fred och de fredsfräm- jande insatserna på . Som statsmakterna framhåller kan vi genom den freds- främjande internationella verksamheten direkt påverka säkerhets- läget. Vi medverkar aktivt till en utveckling som minskar risken för konflikter och krig och som bidrar till varaktigt förtroende- fulla och fredliga relationer mellan länder. Sammantaget har i runt tal 80 000 svenskar deltagit i olika slag av fredsfrämjande verksamhet. var ett av de första länder som ställde trupp till förfogande åt FN i Bosnien. deltar också i den NATO-ledda insatsen i Bosnien som syftar till att säkerställa efterlevnaden av . Totalför- svarsresurser används för att bistå de baltiska staterna när de bygger upp sina försvar. har en betydande kompetens och omfattande resurser inom totalförsvaret. Detta är enligt statsmakterna en tillgång för den beredskap vi bör ha, så att vi kan bidra till det internationella samarbetet för ökad säkerhet med totalförsvarsresurser. De militära och civila insatserna bidrar direkt till att de dagsaktuella hoten mot säkerheten skall kunna hanteras. De svenska förbanden har visat god förmåga i det internationella samarbetet. Personalen får handfasta och värdefulla erfarenheter, som har bety- delse för vår förmåga att försvara det egna landet mot angrepp. Svåra påfrestningar på samhället i fred Det finns hot och risker som följer av den tekniska utvecklingen och det moderna och alltmer komplexa samhällets sårbarhet. Detta kan i viss mån uppvägas av den robusthet som myndigheter och andra försöker bygga in i moderna system och av de stora resurser i övrigt som rätt organiserade kan användas när samhället måste hantera störningar av olika slag. Statsmakterna pekar på katastrofartade olyckor och andra extraordinära situationer, som kan leda till svåra påfrestningar genom t.ex. allvarliga störningar i infrastrukturen. En av upp- gifterna för säkerhetspolitiken bör av det skälet vara att skapa en beredskap för hantering av extraordinära situationer som utan att direkt hota landets fred och självständighet kan innebära svåra påfrestningar på samhället. Detta innebär enligt statsmakterna å andra sidan inte att allt som kan påverka situationen i sådana lägen har säkerhetspolitisk relevans. Åtgärder mot svåra påfrestningar i fred måste vidtas inom fler- talet sektorer av samhället. Enligt statsmakterna skall grundprin- cipen emellertid vara att varje sektor själv svarar för att kunna hantera det som drabbar sektorn. Genom försvarspolitiken skapas betydande resurser som kan stärka det normala fredssamhällets förmåga i det här sammanhanget. med hänsyn till detta och behovet av resurser beaktas i plane- ringen, anser statsmakterna. Om totalförsvarsresurserna skall kunna användas vid svåra påfrestningar bör myndigheterna genomföra en kontinuerlig övnings- och utbildningsverksamhet som syftar till att underlätta deras medverkan. Det är särskilt viktigt att öva hur resurserna på bästa sätt skall underställas de ansvariga myndigheterna i deras reguljära myndighetsutövning. 5.2Behovet av personal för totalförsvarets olika uppgifter 5.2.1Anställda, avtalsbundna och pliktpersonal Behovet av personal inom totalförsvaret skall tillgodoses i sådan utsträckning och med sådan personal att de olika verksamheterna fungerar på ett effektivt sätt. En stor del av arbetet i samhället under höjd beredskap kommer att bedrivas enligt samma prin- ciper som i fred. Många delar av totalförsvaret kommer att kraftigt utöka sin bemanning.Andra kommer omvänt att minska i omfattning. Kraven på en del verksamheter blir särskilt stora när hela krigsorganisationen eller delar av den skall sättas på fötter. Det gäller framför allt det militära försvaret. Ansvar och uppgifter för de civila delarna av totalförsvaret är fördelade mellan statliga myndigheter, kommuner, landsting, kyrkliga samfund, företag och organisationer. De organ som har en uppgift i krig skall förbereda sig i fred, bl.a. genom att bygga upp en krigsorganisation. Ansvaret innebär att avväga behovet av personal med hänsyn till den uppgift krigsorganisationen har, de mål som har satts upp och tillgången på medel. Till detta hör att bedöma i vilken utsträckning försörjningen med personal skall ske med anställda, avtalsbundna eller pliktpersonal. Personalförsörjningen avser primärt de uppgifter som myndig- heter med ansvar för totalförsvarsuppgifter har inför ett väpnat angrepp eller i lägen när det blir nödvändigt att hävda landets territoriella integritet mot våld och skadegörelse eller hot om sådana åtgärder. Sekundärt kommer den rekryterade personalen emellertid att kunna tas i anspråk även för de andra uppgifter som totalförsvarsresurserna skall kunna användas till. insatser vid svåra påfrestningar på samhället i fred och freds- främjande och humanitära åtgärder utomlands. Det skall understrykas att medverkan i internationella insatser för pliktpersonalens del endast kommer att kunna ske på frivillig grund. Dessa frågor om personal för insatser vid svåra påfrest- ningar och åtgärder utomlands behandlar utredningen i annat sammanhang.