sou · GOB347 · 2001-01-01 00:00:00 — HEFCE har till uppgift att fördela offentliga medel till högre utbildning och forskning vid universitet och högskolor i . HEFCE:s andel svarar för cirka hälften av finansieringen till grundutbildningen. HEFCE har som en av sina ordinarie uppgifter att verka för breddad rekrytering till högre utbildning. har en kraftsamling inom området skett. En av de viktigare insatserna är en förfrågan som HEFCE ställt till samtliga universitet och högskolor om förslag och program för att bredda rekryteringen till högskolan som HEFCE sedan kan finansiera. Detta resulterade i en stor mängd förslag. beslutade HEFCE att stödja 70 projekt med syfte att öka rekryteringen och förbättra möjligheterna för studenter från icke-akademiska miljöer att antas och bedriva högre utbildning –2000 med sammanlagt (). Projekt som finansierats är bl.a. sådana med högskolestudenter som fungerar som mentorer i , praktikperioder vid högskolor för elever, samarbete med barn på lågstadiet och deras föräldrar med information om vad högre utbildning är, bättre studievägledning såväl med hjälp av äldre studenter som av professionella studievägledare och stöd i undervisningen i engelska och matematik. HEFCE har även satt samman en expertgrupp för att fungera som koordinator av olika insatser (Action on Access). Gruppen är knuten till ett enskilt lärosäte, , och har till uppgift att fungera som en kanal mellan HEFCE och sektorn i frågor som rör breddad rekrytering, att initiera och följa upp olika insatser inom sektorn, vara rådgivare och stödja de projekt som HEFCE finansierar och sprida information om goda erfarenheter m.m. Gruppen har fått ett treårigt förordnande och består av fem personer med anknytning till högskola och fortbildning. Sammanfattningsvis kan utredningen konstatera att det finns stora likheter mellan och vad gäller insatser för social och etnisk mångfald i högskolan. Detta gäller såväl initiativ från statsmakterna som de åtgärder som vidtas vid universitet och högskolor. Erfarenheterna skiljer sig något åt bl.a. beroende på olika styr- och resurstilldelningssystem i respektive länder, men har principiellt liknande innehåll. En stor aktivitet har satts igång och det är ännu för tidigt att avläsa resultaten, men utredningen bedömer att det finns starka skäl att följa utvecklingen av gjorda insatser i . Flera utredningar har pekat på inslag i den samhällsförändring vi nu befinner oss mitt inne i. Den invandrarpolitiska kommittén visade på snabba förvandling till ett mångkulturellt samhälle, på ett tilltagande etniskt utanförskap i vårt samhälle och på möjligheten av en ny integrationspolitik i stället för den tidigare invandrarpolitiken. Kommittén Välfärdsbokslut har visat hur de sociala klyftorna ökade som en följd av djup ekonomisk kris och stor arbetslöshet samt hur invandrargruppers sociala segregation stabiliserats på hög nivå. visade i sitt slutbetänkande att det politiska utanförskapet tilltar för i synnerhet ungdomar, arbetslösa och personer med utländsk bakgrund. Bilden av ett nytt och i många fall etniskt definierat utanförskap växer fram. Larmrapporter i media talar om ett utbildningssystem i kris där många slås ut och inte kommer vidare i sin utbildningskarriär. Andra larmrapporter talar om utbrändhet och stress i ett sjudande arbetsliv. När detta betraktas i ljuset av den s.k. nya ekonomins och det s.k. kunskapssamhällets löften blir bilden av att ett nytt samhälle håller på att växa fram mer komplett och mer komplicerad. Det är ett samhälle där arbete är av största betydelse för fördelningen av livschanser men där också utbildning och etnicitet har fått en helt ny roll i denna fördelningsprocess. Men det är också ett samhälle där arbete, utbildning och etnicitet samverkar i konstruktionen av nya sociala klyftor. Mycket är i förändring och det gäller inte minst den högre utbildningen. I en kanske överdriven känsla av att det i av snabb och mångdimensionell samhällsförändring finns få konstanter, har denna utredningsrapport en reflekterande karaktär. måste varje intellektuell process ha eller uppfinna konstanter och i det följande presenterar och definierar vi därför några av de begrepp och företeelser som har varit viktiga i vårt utredningsarbete. Utbildning bidrar till individuell utveckling, ekonomisk nytta, kulturell utveckling, förvaltning och förändring av samhället. Bidraget är emellertid inte entydigt, utan kan ge upphov till både social mobilitet och social positionsbekräftelse, både integration och segregation, både förvaltning och förändring. Det finns därför ingen enighet om vad utbildningssystemet är och gör, utan det hörs en rad olika röster som betonar olika saker. Rösterna varierar dock i styrka och alltmera sällan hörs rösten som säger att utbildningssystemet ska vara en traditionsbevarare. Oftare hörs en annan röst, som säger att det framväxande kunskapssamhället kräver att alla blir bättre utbildade och att detta är en grundläggande förutsättning för ekonomisk tillväxt. Utbildningssystemets länk till framtiden betonas allt starkare och ofta på bekostnad av länken till historien. Gemensamt för båda synsätten är dock att de framför allt ger individen en anpassningsroll i förhållande till samhället. Vår utgångspunkt är snarare att utbildning sker i ett spänningsfyllt samspel mellan individ och samhälle. Hur väl individen än anpassar sig till prognoser om vad slags utbildning som krävs gör såväl förutsägbara som icke avsedda konsekvenser av kända förhållanden att utfallet av individuella val inte riktigt blir det tänkta. Individers utbildning sker således inte i ett samhälleligt vakuum. Den ojämna fördelningen av ekonomiskt, kulturellt och socialt kapital i vårt samhälle får exempelvis negativa konsekvenser för individers benägenhet att studera och fullfölja studier. Även den betydelse som i vårt samhälle tillskrivs kön och etnisk tillhörighet har stor betydelse. Det är alltså inte tillräckligt att individer anpassar sina utbildningsintressen efter en tänkt samhällsutveckling. Även den innebörd som omgivningen ger individens kön, etniska tillhörighet och sociala bakgrund har stor betydelse och utgör i många fall ett hinder i utbildningssystemet och på arbetsmarknaden. Föreliggande rapport är ett resultat av en utredning som tillsatts därför att det finns brister i fråga om social och etnisk mångfald inom den högre utbildningen. Vi är medvetna om att problemet inte bara är högskolans. Någon har sagt att förändring av utbildningssystemet kan liknas vid att flytta en kyrkogård och någon annan har tillfogat att det inte ges så mycket flytthjälp inifrån. Utbildningssystemet är djupt förankrat i samhällets olika strukturer och institutioner. Det är beroende av arbetsmarknaden, samhällets klasstruktur, det politiska besluts- fattandet, globala utvecklingstendenser, av individer som agerar i förhållande till systemet och, inte minst, av andra delar av utbildningssystemet, vilket framhölls starkt av i utredningen om social snedrekrytering till högre studier (SOU 1993:85). Högskolan kan självfallet bidra till att öka mångfalden – och göra mycket mer än vad som gjorts – men effekten av detta bidrag blir större om åtgärder som innebär socioekonomiska och sociokulturella förändringar sker i samhället i stort. Förutom att utbildningssystemet är djupt förankrat i samhällets socioekonomiska och sociokulturella struktur, tillhör det samhällets tröga element, vilket kan vara problematiskt när omgivningen förändras snabbt. Trögheten är emellertid också en tillgång, inte minst inom den högre utbildningen där långsiktig vetenskaplig utveckling är vital. För att förändra högskolan krävs således också förändringar i det omgivande samhället. Detta är inte minst viktigt i ett politiskt klimat som pendlar mellan politisk panik och likgiltighet, för att uttrycka det med den tyske sociologen (1992). När den politiska paniken sätter in, för det mesta orsakad av uppskruvad mediauppmärksamhet, finns en tendens att snabbt vilja göra allt för mycket utan tanke på att alla dessa förändringar kan vara svåra att underhålla när paniken övergår i likgiltighet eller fokuseras på en annan politisk fråga. Även om högskolan inte är samhällets främsta förändringsagent, håller den på att få en helt ny roll i samhället. Man kan säga att högskolan håller på att inta en position mitt i samhället därför att: 1.Högskolestudier blir ett tecken på normalitet. har högskolan haft en stark tillväxt: antalet studenter har ökat med . I jämförelse med övriga EU-länder har dock få studenter i förhållande till folkmängden och därför planeras ytterligare tillväxt och det utbildningspolitiska målet är att av en årskull ska ha påbörjat högskolestudier . En konsekvens av detta är att högskoleutbildning är ett tecken på särart utan på normalitet. Studenten blir följaktligen en i mängden, snarare än en ur mängden. 2.Högskolan förknippas inte längre med samhällets elitskikt. Högskolan får en annan social rekrytering när hälften av en årskull studerar vidare och hamnar socialt också i detta avseende mitt i samhället. 3.Högskolan ges en central roll i samhällsutvecklingen. När högre utbildning ges den centrala roll som varit fallet , både vad gäller den högre utbildningens bidrag till den ekonomiska tillväxten och som ett slags förberedelse för ett tänkt kunskapssamhälle, hamnar högskolan mitt i samhällsutvecklingen. När högskolan strukturellt får en central roll i samhället, är det viktigt att högskolan också vad gäller samhällelig representativitet tar rollen som varande mitt i samhället. Det långsiktiga målet måste då vara att samhällets mångfald i alla möjliga avseenden får genomslag inom högskolan: socialt, etniskt, könsmässigt, åldersmässigt, geografiskt och i flera andra relevanta avseenden. Hinder för att individer som vill och kan studera måste undanröjas och högskolans personal måste också bli mer samhälleligt representativ. Olika avstånd, inte minst kulturella, måste överbryggas. Detta bör ske med bibehållande av den högre utbildningens kulturella särart och i synnerhet då den spänningsfyllda och kreativa blandningen av bildning, kritiskt tänkande och nytta. Det är viktigt att många får del av den goda resursen högre utbildning, som det mycket starkt måste understrykas att det fria valet av utbildning är en avgörande motivationsfaktor i studierna. Det har funnits tendenser som tagit sig uttryck i att unga människor tolkar samhällsutvecklingen med orden numera måste man studera inom högskolan. Något formellt tvång existerar naturligtvis inte. Det upplevda tvånget härrör dels ur bristande möjligheter på arbetsmarknaden, dels ur föreställningar om vad det framtida kunskapssamhället kräver. Man kan tala om en upplevd utbildningsplikt bland unga i . Denna utbildningsplikt överskrider det formellt obligatoriska skolväsendet och omfattar gymnasieskolan och delvis också den högre utbildningen och det livslånga lärandet. I ett samhällsklimat så utbildningsfixerat som vårt upprätthålls föreställningen om en utbildningsplikt av många olika aktörer och det tjänar inte mycket till att hävda att individer har fria val om de själva inte upplever att de har alternativ att välja mellan. När det gäller den högre utbildningen är det viktigt att denna tvångsupplevelse hålls utanför undervisningen, vilket kan göras på många olika sätt: genom en bättre matchning av utbud och efterfrågan på utbildningsplatser; genom urval där rätt person hamnar i rätt utbildning; genom bearbetning av upplevelser av utbildningstvång i själva undervisningen; genom ett större studentinflytande i undervisningen. Det problem som utredningsarbetet har kretsat kring är således den sociala och etniska mångfalden i övergången till samt inom högskolan. Det är ett synnerligen sammansatt problem. För det första handlar det om den etniska mångfalden och orsaken till att det problemet formulerats just nu är det synnerligen allvarliga utanförskap som drabbat vissa invandrargrupper i under i synnerhet . Detta tar sig uttryck i en boendesegregation som har kommit att beskrivas med ordet ghettoisering, i en omfattande arbetslöshet och svårigheter att komma in på arbetsmarknaden som delvis har att göra med diskriminering samt i skolproblem för invandrarbarn som inte behärskar svenska språket. Det finns alltså i dagens utvecklingstendenser som går i riktning mot en etniskt konstruerad underklass. Detta anknyter till frågan om social snedrekrytering till högre utbildning, ett problem som diskuterats, studerats och åtgärdats , och som handlar om förhållandet mellan den högre utbildningen och samhällets sociala klassuppdelning. Förutom att beskriva mångfalden i högskolan, där också kön ska vägas in, har utredningen uppdraget att visa hur mångfalden kan Som kommer att framgå är redan de kategorier och begrepp som används i beskrivningen av utredningens uppdrag omstridda. Etnisk tillhörighet är inget entydigt begrepp. Det används på varierande sätt för att beteckna såväl nationalitet som etnisk grupptillhörighet och uppmärksammar därigenom skillnader och likheter i levnadssätt, språk, tradition, utseende, religion mm. Social klass, som är en av de aktiva beståndsdelarna i uttrycket social mångfald, är också ett omstritt begrepp. Klasser har definierats med hänvisning till ägande och icke-ägande av produktionsmedel samt med hänvisning till makt men också som sociala grupper med liknande ekonomiska och/eller kulturella levnadsvillkor. När det gäller kön är detta begrepp på ett rent biologiskt sätt relativt entydigt men den biologiska definitionen av kön har liten användbarhet när det gäller att förstå den sociala konstruktionen av kön, eller genus som man då brukar säga, där maktrelationer, statushierarkier, traditioner och liknande är betydligt viktigare. Såväl etnisk tillhörighet som klasstillhörighet (och i någon mån också kön) problematiseras dessutom ytterligare om ett individperspektiv anläggs. Tillhör en individ en etnisk grupp eller en social klass om han eller hon själv inte erkänner tillhörigheten? Det kan man naturligtvis säga att individen gör i något slags objektiv mening men detta förutsätter då att etnisk tillhörighet och klasstillhörighet också kan bestämmas på något slags objektivt sätt. Även ordet mångfald är, som kommer att framgå, ett mångtydigt begrepp. Åtskillnaden mellan deskriptiv och normativ mångfald är därvidlag central: samhällen kännetecknas alltid av mångfald i något avseende men det som den nuvarande mångfaldsdiskursen handlar om är huruvida vi förstår mångfalden, erkänner den och utnyttjar den på rätt sätt. De båda andra begreppen i utredningsuppdraget, kvalitet och högskola, är också på olika sätt problematiska. Vissa forskare menar att kvalitetsbegreppet tillhör de väsentligen omstridda och det är då i sällskap med begrepp som frihet, demokrati och makt" medan andra ger kvalitet en ganska bestämd innebörd. Ordet högskola är slutligen en beteckning som beskriver de 39 organisatoriska enheter som bedriver högre utbildning i . Dessa är mycket olika och har säkerligen synnerligen olika förutsättningar att fungera på det ena eller andra sättet. , med över 7 000 anställda och 30 000 studenter , är i denna mening en högskola liksom Gammelkroppa skogsskola med omkring 15 anställda och 20 studenter. Läsaren får alltså hålla i minnet att etnicitet, social klass, kön, kvalitet och högskola inte är entydiga begrepp och också synnerligen omstridda. 1.3.3Socioekonomisk grupp och invandrargrupp När man talar om behovet av breddad rekrytering till den högre utbildningen menar man: dels att individer med en bakgrund utan studietradition från universitet och högskolor i ökad grad bör vinna tillträde dit; dels att andelen individer som, oberoende av hemmets studietradition, tillhör grupper som är underrepresenterade inom högskolan bör öka. Den första aspekten ovan handlar om vad som kallas social snedrekrytering. I en rad studier har det klarlagts att hemmets studietradition är en central faktor som starkt påverkar barnens benägenhet att studera vidare. Detta betyder att individer vars föräldrar har akademisk utbildning är överrepresenterade inom högskolan i förhållande till sin andel av befolkningen och på motsvarande sätt att individer med icke-akademisk bakgrund är underrepresenterade. Detta är en fråga som i mycket hög grad handlar om förhållandet mellan social klass och utbildning. I den officiella statistiken används en social gruppindelning som innebär att en persons yrke och utbildningsnivå avgör vilken socioekonomisk grupp han eller hon tillhör. När studenter på det sättet delas in efter föräldrarnas socioekonomiska grupp visar det sig att sannolikheten är sex till sju gånger större att personer från högre tjänstemannahem antas till högre utbildning än personer från arbetarhem. Den andra aspekten av breddad rekrytering, alltså att individer som tillhör vissa grupper vilka oberoende av utbildningsbakgrund är underrepresenterade inom högskolan, handlar om exempelvis ålder, kön, regional anknytning och utländsk bakgrund. Vårt utredningsuppdrag fokuserar särskilt på den utländska bakgrunden. Hur den inverkar på rekryteringen till den högre utbildningen är emellertid inte lika klart som den sociala bakgrunden. Inte desto mindre finns en tendens att, som ett slags parallell till den sociala snedrekryteringen, tala om en snedrekrytering som drabbar invandrargruppen särskilt hårt. De kategorier man utgår ifrån när man talar om social och etnisk rekrytering till högskolan är socialstatistiska kategorier. De är sammanfogningar av olika individer som företer statistiskt registrerbara likheter vad gäller vissa existensvillkor: yrke, utbildning och födelseland (även föräldrars födelseland). De existensvillkor som konstituerar den socioekonomiska grupp som är underrepresenterad inom högskolan respektive gruppen som kallas invandrare är emellertid olika. En påtaglig skillnad är att invandrargruppen innesluter olika sociala grupper och skikt. Det är viktigt att ta hänsyn till detta i en analys av mångfald inom högskolan. Även om den grupp som kallas invandrare delar vissa existensvillkor – t.ex. att ha migrerat och att ha utländsk bakgrund – finns så stora sociala och andra skillnader mellan olika invandrargrupper att det finns anledning att vara mycket försiktig när de klumpas samman till en gemensam kategori. Det är t.ex. skillnad mellan arbetskrafts- invandrare som kom till före mitten av därför att deras arbetskraft efterfrågades och flyktinginvandrare som kom till . Det är också stor skillnad mellan olika invandrargrupper beroende på vilket land de kommer ifrån. Å andra sidan antyder de svårigheter som invandrare har haft att komma in på arbetsmarknaden att det i en situation av djup ekonomisk kris med hög arbetslöshet sker en fördelning av arbeten på etniska grunder, vilket alltså är ett villkor som många i den heterogena invandrargruppen har gemensamt här i . Det svenska samhällets sätt att behandla den heterogena invandrargruppen kan svetsa samman den till något som liknar en social kategori. 1.3.4Om begreppen studieovan och utländsk bakgrund De socialstatistiska kategorier som används för att belysa den sociala snedrekryteringen avspeglar vårt samhälles klasskiktning och sociala skiktning. Sådana kategorier är alltid problematiska då de innebär att grupper konstrueras som inte påtagligt existerar och som därför föser samman människor med lika existensvillkor i vissa men inte andra avseenden till gemensamma kategorier. När dessutom vissa aspekter av den sociala bakgrunden görs till faktorer som förklarar social snedrekrytering i utbildningssystemet, t.ex. frånvaron av föräldrastöd i utbildningen, tenderar karakteristika som äger giltighet för en majoritet av en statistiskt konstruerad grupp att också bli individuellt definierande. Personer som har en bakgrund utan studietradition kan därmed komma att förvandlas till studieovana individer (till och med i seriösa sammanhang har vi hört ordet personer med lägre intellektuell nivå användas för att beskriva denna kategori). Marken är därmed förberedd för plantering av ett individuellt handikapptänkande och de socialt studiehandikappade individerna kan därmed komma att slås samman med individer som är studiehandikappade av andra skäl, t.ex. de som har bristande språkkunskaper. I denna utredning vill vi undvika att bidra till detta handikapptänkande. Det som är handikappande i ett avseende är inte nödvändigtvis det i ett annat och dessutom är individer ofta kapabla att hantera sina handikapp kompensatoriskt. Det är på det hela taget viktigt att betrakta individer som aktörer. har förts en diskussion om begreppet invandrare som anknyter till ovanstående resonemang. Till bakgrunden hör att begreppet invandrare, som ersatte ordet utlänning, nu anses negativt och ett nytt begrepp, person med utländsk bakgrund, börjar etableras11. Intentionerna bakom dessa begreppsliga förändringar har varit goda. I den arbetsgrupp inom som lämnade rapporten invandrare återges motivet bakom den senaste begreppsliga förändringen med hänvisning till regeringens integrationspolitiska proposition , framtiden och mångfalden (proposition 1997/98:16), där det heter: Invandrarbegreppet är grovt generaliserande och underförstår en grupp med gemensamma kännetecken och en samhörighet som är skild från svenskar. Det bör därför användas på ett sådant sätt att det inte förstärker ett vi-och-dom-tänkande. I synnerhet bör det undvikas som benämning på personer som är födda i ... (1997: 26) Det är viktigt att betänka att ord är ord och att ändrade beteckningar inte själva ändrar de villkor som de avser beskriva. Ord kan emellertid öppna och sluta medvetandet och den senare tidens diskussion av begreppet invandrare förefaller just ha öppnat medvetandet, vilket inte minst blir fallet vid en jämförelse av de olika begrepp som används för att beteckna de individer i som har något slags utländskt ursprung. I den nämnda rapporten invandrare föreslås att tre olika begrepp används i författningssammanhang: invandrare, nyanlända invandrare och personer med utländsk bakgrund. Det sistnämnda begreppet är det mest vidsträckta, medan de andra två är mer avgränsade. Vi kan alltså nu betrakta en begreppslig successionsordning som bl.a. får antas ha syftat till att integrera de personer som flyttat hit från ett annat land. Men om vi ställer frågan Hur länge kan man vara? till de olika begreppen som använts blir utfallet snarare det motsatta – annorlundaskapet blir alltmera utsträckt : 1.Hur länge kan man vara utlänning? Det centrala vad gäller detta begrepp är nationaliteten och medborgarskapet, varför det formella svaret på frågan är: så länge man saknar medborgarskap i den stat där man bor, alltså när det gäller ; 2.Hur länge kan man vara invandrare? Det centrala i detta begrepp var från början själva migrationen. Mot den bakgrunden kan man alltså vara invandrare hela sitt liv. När sedermera invandrarnas barn började benämnas andragenerationsinvandrare, förvandlades invandrarna från personer som hade migrerat till ett slags social kategori; Hur länge kan man ha utländsk bakgrund? Frågan är svår att 11 har för utredningens räkning skrivit en skönlitterär text som ger perspektiv på hur bl.a. invandrarens status förändrats i . Texten återfinns som bilaga 3 i denna rapport. besvara men poängen är att utländsk bakgrund har betydligt längre formell varaktighet än både utlänning och invandrare. I kategorin person med utländsk bakgrund ingår både utrikes födda och personer med minst en utrikes född förälder. När vi fokuserar på tidsaspekten är det således begreppet med längst varaktighet som håller på att bli överordnat. Intentionen har kanske varit den motsatta. Konsekvensen av denna utveckling förefaller dessutom vara att begreppsbestämningen rör sig från annorlundaskapets yta och inåt. Det är inte det faktum att man är icke-medborgare (en status som kan ändras snabbt) eller att man flyttat från ett land till ett annat, utan snarare ursprunget som blivit det centrala särskiljande kriteriet.