sou · GOB31 · 2001-01-01 00:00:00 — Det medborgerliga deltagandet måste få ta sig många uttryck. Av yttersta vikt är också att samhället välkomnar olika sammanslut- ningar till en dialog. Att på olika sätt begränsa dessa möjligheter menar vi är en farlig väg att gå. Staten och kommunernas roll bör i stället vara att främja det engagemang som finns i samhället, i folkrörelsearbetet, i lokala utvecklingsgrupper, i de rörelser som sysslar med utomparlamentariska aktioner och i de globala rörelserna. Ett sätt att göra detta är att värna de fysiska mötes- utrymmena. Stat och kommun har en viktig funk- tion att fylla när det gäller att se till att det finns bil- liga och goda lokaler. På detta vis kan det offentliga värna det frivilliga och fria medborgerliga engage- manget. Det är också därför som vi med förtvivlan tvingas konstatera att kommuner, om än oav- siktligt, hyr ut lokaler till organisationer som har antidemokratiska mål och som i vissa fall är finan- sierade genom kriminell verksamhet. Såväl offentliga som privata aktörer måste inse sitt beroende av ett civilt samhälle som måste få stå fritt gentemot både marknad och stat för att ut- veckla den medborgaranda som hela folkstyrelsen har som grund. Vi saknar en varsamhet inför såda- na elementära behov som att ha en lokal för att träffas. På flera orter ser vi exempelvis med oro att torgen förvandlas till inglasade gallerior och för- lorar sin offentliga karaktär. Då begränsas också mötesfriheten. Medborgarsammanslutningar har på olika sätt vik- tiga funktioner att fylla. De tränar sina deltagare i demokratiska färdigheter och odlar en förståelse för andra och oliktänkande. kan de funge- ra som medborgarnas röst, genom att svara för opinionsbildning m.m. Nyare sammanslutningar va- kar också över vissa lagars efterlevnad. De kan emellertid aldrig ta över den representativa demo- kratins uppgifter. De kan vara en skola samt utgöra en bas för framtida rekrytering, men de kan aldrig ersätta den representativa demokratin. De utveck- lar också värden och färdigheter som är till glädje också i näringsliv och företag. Den representativa demokratins institutioner får emellertid aldrig bli sig själva nog. I stället måste dess företrädare verkligen ta till sig av den förnyel- se som odlas i olika medborgarsammanslutningar. De måste se värdet av att ha ett vitalt och fritt före- ningsliv och, av denna orsak, långsiktigt verka för att uppmuntra och stärka detta. Erkänn, bejaka, stöd och stimulera medborgarnas fria sammanslut- ningar! Bjud in dem till återkommande demokra- tiska samtal om hur vi långsiktigt skapar det kitt som fördjupar folkstyrelsen! EN UTHÅLLIG DEMOKRATI! En välfungerande demokrati utmärks av ett effektivt att påverka sin vardag såväl som samhällsutveck- och jämlikt deltagande. lingen i stort. Alla samhällsgrupper ska vara ning innebär det ett samhälle med aktiva och delaktiga i politiken. Den ska inte utformas av några ansvarstagande medborgare med lika möjligheter få grupper, medan andra hamnar utanför. Medborgarnas deltagande, inflytande Våra huvudfrågor är: Hur ser medborgarnas del- tagande, inflytande och delaktighet i samhällsut- vecklingen ut? Och vilka tendenser kan vi skönja? För att kunna besvara dessa frågor kommer vi i detta avsnitt att redovisa forskningsläget beträf- fande medborgarnas politiska intresse, tilltro och deltagande i olika hänseenden, ur ett historiskt perspektiv. Först undersöks detta för hela befolk- ningen, sedan för olika samhällsgruppers vidkom- mande. Det svenska folkets politiska intresse har varit föremål för ett flertal undersökningar . Resultaten skiljer sig påtagligt mellan olika undersökningar, vilket gör det svårt att få en enty- dig bild över det politiska intressets tillstånd. I en attitydundersökning , dokumenterad i en studie av , anser sig av de tillfrågade vara mycket eller ganska intres- serade av politik, medan anser detsam- ma svenska valundersökning. Ska man tro den förra finns anledning till djup oro, medan valundersökningen vittnar om ett mer hoppingivande tillstånd.52 Utvecklingen går att följa i valunder- sökningarna. De visar att det är svårt att finna några långsiktiga trender när det gäller det politiska intresset. Jämfört med är emel- lertid intresset, enligt valundersökningarna, högre; den högsta nivån nåddes 1994. Då ansåg sig av de tillfrågade vara mycket eller ganska intresserade av politik.53 Oavsett vilken som är den nuvarande nivån tycks åtminstone den långsiktiga trenden vara uppåtgående beträffande det svenska folkets politiska intresse. genomfördes en uppföljning av medborgarundersökning. studie syftade bland annat till att beskriva förhållandet mellan det demokratiska systemet och den enskilde medbor- garen, och genomfördes på uppdrag av den då- varande maktutredningen. I den ställdes bland annat frågor om medborgarnas politiska tilltro och om deras politiska aktivitet. Den nya studien gjorde jämförelser med undersökning för att kartlägga utvecklingen . Den första frågan som togs upp handlar om medborgarnas politiska tilltro, det vill säga om de uppfattar det som möjligt att påverka politiskt beslutsfattande. Frågan kan delas in i två delfrågor, dels om man tror att det politiska systemet är öppet för utifrån kommande krav (systemtilltro), dels om man själv anser sig besitta förmåga att påverka, och detta i relation till andra medborgare (självtilltro). Tio frågor ställdes. Resultaten från de ställda frågorna (tabell 2) är tämligen entydiga. negativt inställda till det politiska systemets mot- taglighet för utifrån ställda krav. Dessutom anser de flesta att de själva har mindre möjlighet att påverka än andra. Har då medborgarnas tilltro minskat ? Nej, även om skillnaderna är små, så är det enligt denna undersökning statistiskt säkerställt att både systemtilltron och självtilltron i själva verket har ökat något mellan 1987 och 1997.54 Misstron mot det politiska systemet har alltså inte ökat . Tendensen är i stället den motsatta. Tabell 2: Systemtilltro och självtilltro (medelvärden på skalan 0–10) Källa: et al. Figur 4: Politiskt deltagande 1987 och 1997 Procentandel som gjort följande i syfte att åstadkomma förbättringar eller motverka försämringar i någon samhällsfråga som inte bara berör den intervjuade själv eller dennes familj: Källa: et al. Det finns dock andra studier av liknande slag. I valundersökningen frågades om förtroendet för politiker och partier i allmänhet. har andelen som givit uttryck för misstro ökat från till vid valet . Där fastslås att förtroendet för politiker inte har förbättrats i . I både och Dan- mark har däremot en viss uppgång i förtroendet för politikerna kunnat registreras under senare år.55 Även om uppgifterna går isär måste vi kons- tatera, att båda studierna ger en bekymmersam bild: Ett stort antal medborgare har en utbredd misstro mot hur det politiska systemet fungerar. Medborgarnas deltagande i politiken och sam- hällslivet En annan fråga handlar om hur medborgarna har använt sin något ökade självtilltro (även kallat poli- tiskt självförtroende) och om de har använt den över huvud taget (figur 4). Med andra ord, hur ser medborgarnas deltagande ut i politiken och sam- hällslivet? Att skriva under en namninsamling är den van- ligaste formen för deltagande 1997. I det närmaste hälften av de tillfrågade uppgav att de, under det se- naste året, hade deltagit i denna form av politisk manifestation, vilket jämfört med är en markant ökning. På andra plats kom att samla in pengar, som fyra av tio tillfrågade hade gjort under föregående år. Omfattningen av detta deltagande hade inte ändrats . Några andra vanliga uttrycksformer som det politiska deltagandet tar sig är bojkottaktioner, som har ökat dramatiskt , direkta kontakter med tjänsteman in- om stat eller kommun samt kontakter med före- ning eller organisation. De minst vanliga uttrycks- formerna är dels att arbeta i politiskt parti, som endast två av hundra tillfrågade gjort , vilket är en minskning jämfört med , dels att arbeta i aktionsgrupp, deltaga i strejk och deltaga i olovlig protestaktivitet, som av de tillfrågade gjort det senaste året.56 Förändringarna av det politiska deltagandet är alltså inte entydiga, utan beror på vilken slags aktivitet det handlar om. Somliga aktiviteter, såsom att bojkotta och att skri- va under namninsamling har ökat, medan exem- pelvis kontakter av olika slag (tjänstemän, politiker etc.) och arbete i politiskt parti har minskat. Det är alltså möjligt att urskilja ett visst mönster: aktiviteter som kräver en mindre arbetsinsats ökar, medan det deltagande som kräver ett djupare engagemang minskar. Redan i samband med undersökning varnade maktutredningen för att deltagandet i den representativa demokratins kanaler, framför allt partiarbete, hade börjat att sjunka.57 undersökning bekräftar alltså denna tendens. Del- tagandet söker sig i stället andra uttrycksformer. Från undersökningen är det även värt att notera att andelen helt passiva har sjunkit från 1997, medan andelen synner- ligen aktiva också har blivit färre. Andelen till- frågade som hade deltagit i sex eller fler aktiviteter hade sjunkit från sju till fem pro- cent.58 Vår egen befolkningsstudie kvalificerar och korrigerar dock bilden något. Studien behand- lar, som vi visat tidigare, medborgarnas samhälls- engagemang i form av insatser av frivilligt arbete.59 av de tillfrågade hade utfört frivilligt arbete i någon form, oftast knutet till föreningslivet. I ett internationellt pers- pektiv är det en mycket hög nivå. har dessutom en liten ökning skett. Detta gäller till ex- empel socialt inriktade insatser i bl.a. humanitära organisationer.60 Bilden av en slö, tillbakadragen solitär, som drar sig undan ett aktivt samhällsengagemang, passar alltså inte helt in på den svenska medborgaren. Hon är i stället förhållandevis aktiv i samhällslivet. Vi kan dock inte bortse från ett problem: gör varken något frivilligt arbete i föreningslivet, infor- mella frivilliginsatser utanför föreningslivet eller har tillgång till ett informellt nätverk om minst tre per- soner.61 Var fjärde medborgare är alltså passiv i samhällslivet och står utanför ett kontinuerligt soci- alt nätverk. Om vi sammanfattar det som sagts är det svårt att dra några entydiga slutsatser om medbor- garnas politiska intresse. Det verkar emellertid som om det politiska intresset har en långsiktigt upp- åtgående trend. Beträffande medborgarnas tilltro till hur det politiska systemet fungerar samt deras eget politiska självförtroende, självtilltron, framgår att tilltron i båda fallen är tämligen låg. Detta ger oss anledning att vara oroade. Det politiska deltagandet har ändrat karaktär. Alternativa former till den representativa demo- kratins etablerade kanaler används i större ut- sträckning . Enkla aktiviteter som inte förutsätter något djupare engagemang eller konti- nuerligt arbete är de vanligaste deltagandeformer- na, medan till exempel partiarbete attraherar färre. Andelen politiskt helt utanförstående blir allt färre, men det blir även de högaktiva eldsjälarna, det vill säga de som deltar i många slags aktiviteter. Det är däremot svårt att dra några slutsatser om huruvida det sammanlagda politiska deltagandet har ökat eller minskat . visar vår befolkningsstudie att samhällsengagemanget i form av frivilligt arbete faktiskt ökar. Det tycks allt- så som om de problem vi möter främst rör med- borgarnas deltagande i det direkt politiska livet, medan medborgarnas samhällsengagemang i stort faktiskt förefaller öka. Varför är det viktigt med kvinnor i politiken? Frågan om kvinnors deltagande i politiken är inte helt oproblematiskt sett ur ett feministiskt demo- kratiperspektiv. Här finns ofta en stark kritik mot traditionella demokratiteorier som laborerar med ett till synes könlöst medborgarskapsbegrepp som döljer de skillnader som finns mellan kvinnors och mäns förutsättningar att ha makt och inflytande i politiken. En grundläggande frågeställning är om det är möjligt att förändra förhållanden inom det existerande systemet eller om detta för alltid är sammankopplat med en könsmaktsordning som inte ger kvinnor lika förutsättningar som män.62 I litteraturen framläggs framför allt tre argu- ment varför kvinnors representation i politiska för- samlingar är betydelsefull och att antalet kvinnor måste öka i politiken. Det handlar för det första om rättvisa – finns det en tanke om att den demokra- tiska representationen ska ge en rättvis avspegling av sammansättningen i befolkningen så bör det uppmärksammas att kvinnor utgör hälften av den. För det andra anförs resursskäl. värdefulla resurser, kunskaper och erfarenheter om inte kvinnor involveras i politiken. För det tredje finns skillnader mellan kvinnors och mäns politis- ka intressen vilket gör att män inte alltid förmår att företräda kvinnor på ett adekvat sätt. Slutsatsen blir att kvinnor bör finnas med så att kvinnors intressen beaktas i olika politiska beslut och åtgärder.63 Detta senare argument är omdiskuterat, inte minst utifrån frågan om det finns ett gemensamt kvinnointresse, eller om andra identiteter hos kvin- nor slår igenom, t.ex. klasstillhörighet eller etnici- tet.64 Ett alternativt betraktelsesätt är att göra en distinktion mellan politikens form och innehåll. Även om kvinnor saknar ett objektivt kvinnoint- resse har kvinnor ändå ett gemensamt intresse i att deltaga i politiken. Inte minst finns ett intresse att förändra politikens former; en förändring som skulle gynna kvinnor.65 En annan vital fråga inom forskningen om kvinnor och politik är vilka modeller som finns för kvinnors mobilisering och hur effektiva dessa är. Är politiska partier en effektiv kanal för kvinnor att flytta fram sina positioner i politiken? Vilken bety- delse har valsystem, könskvotering? I litteraturen finns analyser av huruvida kvin- nornas intåg i partierna i flera demokratiska länder har förändrat par- tipolitiken.66 Hos vissa forskare finns farhågor om att denna mobilisering av kvinnor i partierna är en bekräftelse på tesen om kvinnors integration i mar- ginaliserade (krympande) institutioner.67 Andra framhåller i stället kvinnors integrering i de poli- tiska partierna.68 Studier visar att de politiska kvinnoförbunden i de nordiska länderna haft en stor betydelse för inte minst att rekrytera kvinnor till politiska poster men även vad gäller att formulera kvinnointresse.69 Men kvinnor kan även välja andra mobiliseringsmodel- ler än partier och politiska kvinnoorganisationer för sitt politiska engagemang. En sådan är att arbeta utifrån en mer gräsrotsorienterad modell där aktio- nen, protesten och ett aktivt deltagande är karak- täristiska drag. En mer formaliserad struktur utgör intressegruppsmodellen. Dessa former för infly- tande existerar och skillnaderna i fråga om arbetsformer ska inte överdrivas.70 Deltagandet i ett könsperspektiv medborgarundersökning gavs en ganska ljus bild av förhållandet mellan mäns och kvinnors politiska tilltro och aktivitet. Den mångåriga kam- pen för politisk jämlikhet mellan könen hade näm- ligen börjat ge frukt. Visserligen var männen över- representerade inom vissa områden, men utveck- lingen visade prov på en minskad klyfta mellan könen.71 Ett exempel på detta är valdeltagandet, som allt är något högre bland kvinnor än bland män. Utvecklingen har gått i samma riktning, det vill säga mot ökad politisk jämlikhet mellan könen. De skillnader i politiskt intresse som har funnits mellan män och kvinnor har fortsatt att minska. Dessutom ger intervjuundersökning vid handen att kvinnor på flera områden deltar oftare än män. Exempelvis gäller detta frågan om att ta initiativ i medborgarnas roll som brukare, förälder etc. eller deltagande i olika manifestationer (t.ex. demonstrationer). finns det dock områden där män fort- sätter att vara mer aktiva än kvinnor. Detta gäller till exempel partiaktivitet, som har sjunkit både för män och kvinnor, och kontakter av olika slag. Det ska emellertid poängteras att även inom dessa områden har skillnaderna minskat under 1990- talet.72 I vår befolkningsstudie dras slutsatser som i lik- het med intervjuundersökning pekar i riktning mot ökad jämlikhet mellan könen vad gäl- ler medborgerligt deltagande. Där framgår att den ökning av frivilligt arbete som kan skönjas mellan de två mätningarna 1992 och 1998 i första hand be- ror på att kvinnorna har ökat sitt deltagande. Detta gäller både inom traditionellt kvinnliga orga- nisationstyper såsom humanitära föreningar och mer typiskt manliga områden såsom inom idrot- ten.73 och söker i en analys av en , som delvis bygger på resultaten års undersökning, förkla- ringen till att den politiska jämlikheten mellan kö- nen har ökat. De finner, för det första, att i de många fall där det skett en ökning både för män och kvinnor, till exempel förmåga att överklaga och kontakt med beslutsfattare, så har ökningen varit störst för kvinnorna. För det andra drar de slut- satsen att utjämningen mellan kvinnor och män i huvudsak beror på att befolkningen har fått ett till- skott på yngre, mer jämlika generationer, och inte på att det skulle ha skett en beteendeförändring hos de män och kvinnor som var mindre jäm- ställda.74 Kvinnor har även kommit att i allt högre grad bli representerade i de valbara församlingarna samt i regeringen, och trenden är fortsatt positiv. Sedan valet består numera till av kvinnor, vilket är en ökning med cirka två pro- centenheter sedan det föregående valet . Sve- rige är på detta världsledande vad gäller andelen kvinnor i de nationella parlamenten. I inget annat land är andelen kvinnor högre än (Dan- mark och ).75 Även på och regional nivå är tren- den tydlig; exempelvis har andelen kvinnor i kommunfullmäktige ökat med . I regeringen blev 1999 de kvinnliga statsråden fler än de manliga. Trots att den politiska jämlikheten mellan könen har förbättrats avsevärt återstår dock en del prob- lem: För det första framkommer, i Svallfors analys av de faktorer som påverkar politiskt självför- troende och systemtilltro, att kvinnors politiska självförtroende ännu inte är i paritet med män- nens.76 Detta bör ses som tämligen anmärknings- värt, särskilt med tanke på den positiva trend som jämställdheten har haft . För det andra visar . att nedskär- ningar inom offentlig serviceproduktion, som har ägt rum , drabbar kvinnor dubbelt. Dels leder de till att många förlorar sina jobb, främst inom hälso- och sjukvården, dels tas deras sociala service och kontaktytor bort.77 För det tredje finns det fortfarande relativt få kvin- nor på höga poster inom näringsliv och organisa- tioner. I de fackliga centralorganisationernas styrel- ser är kvinnor klart underrepresenterade. 1997 var av LO:s, TCO:s och sty- relseledamöter kvinnor. Trenden är emellertid posi- tiv; ökningen har varit markant. Av en jämförelse mellan chefer inom privat och offentlig sektor framgår tydligt att an- delen kvinnliga chefer är betydligt lägre inom privat sektor än inom offentlig sektor. Endast en av fem chefer inom privat sektor är kvinna jämfört med inom offentlig sektor, där drygt två av fem chefer är kvinnor.78 Det tycks alltså som om den privata sek- torn har hamnat på efterkälken, sett i ett jäm- ställdhetsperspektiv. För det fjärde återfinns fortfarande förhållande- vis få kvinnor på de yttersta maktpositionerna i det politiska systemet. Detta diskuterar i en rapport till kvinnomaktutredningen, där hon frågar sig varför kvinnor är underrepresenterade i den ekonomiska politiken, till exempel inom finans- och näringsutskotten i . Beror det på att kvinnor undviker att söka sig till sådana områden med motiveringen att de är mer intresserade av mjuka områden som socialpolitik m.m., eller utestängs kvinnorna från den ekonomiska poli- tiken? Svaret som ges är, för det första, att kvinnor söker sig i mindre utsträckning till ekonomiskt orienterade områden. För det andra finns en ute- stängning, som dock inte ska ses som en ren och skär diskriminering. Den tar sig mer subtila former. Undersökningen visar nämligen att debatten om varannan damernas, som var högaktuell vid val, gjorde att kvinnorna inte bara blev rep- resenterade i större utsträckning, utan att de även såg till att söka sig till områden där de tidigare hade varit underrepresenterade. När det fanns en möj- lighet att få sin önskan uppfylld såg de även till att önska sig det.79 Den ekonomiska politiken belyser två viktiga aspekter av könsdebatten. Den första är att ännu inte är ett jämställt samhälle. Det finns stor anledning att fördjupa och intensifiera jämställd- hetsarbetet så att både politikens former och inne- håll faktiskt avspeglar både kvinnors och mäns erfarenheter och intressen. Kvinnor och män mås- te vara politiska jämlikar med lika tillgång till politi- kens alla led. Den andra aspekten är att uppmuntran och tydliga satsningar på jämställdhet kan ge fram- gångsrika resultat. Men det handlar inte bara om attityder utan gäller också djupgående kulturer och strukturer. Erfarenheter visar att effektiva politiska lösningar ibland kan stå till buds. Unga och gamla anses av många som politiskt svagare än medelålders. Det är därför viktigt att se på det politiska deltagandet ur ett åldersperspektiv. medborgarundersökning visar mycket riktigt att unga (18–) och gamla (56–) är mindre politiskt aktiva än medelålders (36–). Både vad gäller medborgarnas kontakter med beslutsfattare, deras förmåga att överklaga politiska beslut och demonstrationsdeltagande är det fler medelålders än unga och gamla som deltar. Mönst- ret bryts bara en gång, och det gäller partiaktivi- teten, som främst attraherar de äldre medbor- garna.80 Till skillnad från vad som var fallet mellan kvin- nor och män, där skillnaderna har fortsatt att minska, går det inte att utläsa någon lik- nande tendens beträffande de olika ålders- grupperna. Skillnaderna är i stort sett desamma förutom demonstrationsdeltagande, som vid den förra undersökningen 1987 uppvisade en högre andel unga än medelålders. Sålunda har skill- naderna i den bemärkelsen i själva verket ökat.81 Om vi inkluderar det informella arbetet revide- ras dock bilden något. Detta sociala engagemang ökar med stigande ålder för att plana ut på en påfallande hög nivå bland de äldre. Det högsta deltagandet i det informella arbetet görs av den grupp som är mellan 60–74 år.82 Men hur ska man förklara att ungdomar på alla undersökta områden deltar i mindre utsträckning än medelålders, enligt intervjuundersök- ning. Den så kallade ålderskumulativiteten, det vill säga att sannolikheten för att man gjort en handling ökar , kan förklara en viss del av de uppvisade skillnaderna. Men det är långt ifrån tillräckligt. En hypotes är att unga människor har tappat intresset för politiken. Denna hypotes får emeller- tid inte mycket stöd om man ser till de valunder- sökningar som gjorts i samband med riksdags- valen. Visserligen ligger förstagångsväljarnas nivå för politiskt intresse under genomsnittet, och klyf- tan har ökat . Men faktum kvarstår att bland förstagångsväljarna var av de tillfrågade mycket eller ganska politiskt intresserade, jämfört med då ansåg sig vara det. nivå är den högsta sedan 1979.83 Även internationellt sett är en förhållandevis hög nivå. Ungdomars intresse för olika samhällsfrågor skiljer sig inte heller på något påtagligt sätt från vuxnas, förutom i vissa enstaka frågor, så som miljöfrågor som ungdomar värderar högre än vuxna. Generellt sett är emellertid skill- naderna små när det gäller vilka samhällsfrågor man anser vara viktiga. Om inte skillnader i politiskt intresse kan för- klara varför unga deltar i lägre grad än andra, kan en tänkbar förklaring vara att unga människor saknar tilltro till det politiska systemet och den svenska demokratin, och att de därför väljer att inte vara särskilt aktiva. Men inte heller denna förklaring ser ut att stämma. Enligt den intervjuundersökning som genomfördes hyser gruppen 16–större tilltro till det politiska systemet än befolkningen som helhet.