sou · GOB3105d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Vilken typ av ärenden som hanteras av medlingsverksamheterna är också skiftande. har flera internationella organisationer som arbetar med medling och andra närliggande frågor bildats. Som exempel kan nämnas Forum for Victim-Offender Mediation and Restorative . Det kan också nämnas att håller på att utarbeta ett slags rekommendationer om Restorative on the Use of Restorative . Utkastet till dessa rekommendationer vad gäller medling påminner i stor utsträckning om rekommendationer (se avsnitt 4.2) och de kan komma att antas . Detta kapitel innehåller bland annat en redovisning av rekommendationer om medling i brottmål. Vidare redogörs för medlingsverksamheter i , vissa europeiska länder och . Uppgifterna om medlingen i de olika länderna kommer främst från studieresor som utredningen genomfört, uppgifter från internationella konferenser och boken . Making Restorative , , 2000. antog en rekommendation, No. R (99) 19, om medling i brottmål. Den följande redovisningen av rekommendationens innehåll har översatts från den engelska versionen. Inledningsvis i rekommendationen sägs bland annat att ministerrådet noterar utvecklingen av användningen av medling i brottmål i medlemsstaterna som en flexibel, omfattande och problemlösande möjlighet som komplement eller alternativ till det traditionella rättsliga förfarandet. beaktar vidare behovet av att öka aktivt personligt deltagande i brottmål för brottsoffret, gärningsmannen och andra som kan ha påverkats av brottet liksom engagemang från lokalsamhället. I rekommendationen sägs också att ministerrådet erkänner brotts- offrens legitima intresse av att ha en starkare röst vid hanteringen av konsekvenserna av brottet, att kommunicera med gärningsmannen samt att få en ursäkt och erhålla ersättning. Vidare beaktar ministerrådet vikten av att uppmuntra gärningsmännens känsla av ansvar och ge dem praktisk möjlighet till gottgörelse, vilket kan främja deras återan- passning och rehabilitering. Annat som uttalas i rekommendationen är att ministerrådet erkänner att medling kan öka medvetenheten om den viktiga rollen för individen och lokalsamhället att förhindra och hantera brott och lösa de konflikter som är förenade med brott, följaktligen uppmuntra mer konstruktiva och mindre repressiva resultat av straffrättskipningen, att ministerrådet erkänner att medling kräver speciella färdigheter och krav på regler om tillämpning och officiellt godkänd utbildning samt att ministerrådet beaktar det möjliga betydliga bidrag som görs av icke- statliga organisationer och lokalsamhällen på området med medling i brottmål och behovet att kombinera och samordna de allmänna och privata ansträngningarna. Vidare anges i rekommendationen att ministerrådet tar hänsyn till kraven i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () och ministerrådet erinrar även om ett antal andra konventioner. Slutligen rekommenderar ministerrådet medlemsstaterna att beakta de principer som anges i rekommendationens bilaga vid utvecklingen av medling i brottmål och ge rekommendationen största möjliga spridning. Rekommendationens bilaga innehåller riktlinjer för medling, som definieras som förfaranden där brottsoffret och gärningsmannen har möjlighet att frivilligt aktivt delta i lösningen av olika frågor som uppkommit genom brottet med hjälp av en opartisk medlare. definitionen nämner endast brottsoffret och gärningsmannen utesluter inte att även andra deltar i medlingen. I kommentaren sägs bland annat att medlingen kan vara både direkt och indirekt samt att medlarna kan vara tjänstemän eller lekmän. Det viktiga är enligt kommentaren att medlaren är opartisk och att deltagandet sker frivilligt. Bilagan innehåller vissa allmänna principer. Enligt den första bör medling i brottmål ske endast om parterna frivilligt samtycker till det och parterna bör ha möjlighet att återkalla ett sådant samtycke när som helst under medlingsförfarandet. Vidare anges att diskussionerna under medlingen är konfidentiella och inte får användas därefter, förutom med parternas samtycke. Den tredje principen är att medling i brottmål bör vara en allmänt tillgänglig verksamhet. I kommentaren sägs att detta är viktigt bland annat från rättvisesynpunkt och för verksamhetens kvalitet. Där sägs också att medlingsverksamheten, oavsett om den drivs i allmän eller privat regi, bör vara officiellt godkänd av statsmakterna som en möjlighet, ett alternativ eller ett komplement till den sedvanliga rättsprocessen. Vidare bör medlingsverksamheten normalt vara finansierad av det allmänna och det allmänna bör normalt på något sätt vara ansvarig för verksamheten. En annan princip är att medling i brottmål bör vara tillgänglig under alla stadier i den rättsliga processen. Skälet till detta är enligt kommentaren att parterna, särskilt brottsoffret, inte alltid är redo för medling i rättsprocessens inledningsskede. Ytterligare en princip som tas upp i bilagan är att medlingsverk- samhet bör ges tillräcklig självständighet i rättssystemet. Enligt kommentaren försäkrar självständigheten att medlingsverksamheten verkar på en annan grund än den traditionella rättsprocessen, men verksamheten kan inte agera som om den var helt fristående från rättsväsendet. De rättsliga myndigheterna bör ha tillräckliga befogenhe- ter för att kunna kontrollera att medlingsförfarandet inte är rättsstridigt. I bilagan tas också upp vissa rättsliga utgångspunkter. Det sägs att lagstiftningen bör underlätta för medling i brottmål. I kommentaren anges att olika faktorer som skall garantera rättssäkerheten måste beaktas under medlingsförfarandet. Det hänvisas bland annat till artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som tar upp rätten till en rättvis rättegång. I rekommendationens bilaga sägs vidare att det bör finnas riktlinjer för hur medling skall användas i brottmål och att dessa riktlinjer särskilt bör omfatta villkoren för att hänvisa ärenden till medlingsverksamheten och hur ärendena skall hanteras efter en genomförd medling. Det anges också att grundläggande garantier för rättssäkerhet bör gälla för medling, särskilt bör parterna ha rätt till rättslig hjälp och, om det behövs, till tolk/översättning. Underåriga bör dessutom ha rätt till vårdnadshavarnas stöd. Rekommendationens bilaga tar också upp rättsväsendets agerande i förhållande till medling. Ett beslut att överföra ett brottmål till medling liksom att bedöma medlingsförfarandets resultat bör enligt rekommen- dationerna reserveras för de rättsliga myndigheterna. Enligt kommen- taren är ett ärende ett brottmål så snart brottet har rapporterats till polisen. Vidare sägs att innan parterna samtycker till medling bör de fullständigt informeras om sina rättigheter, om medlingsförfarandet och om deras besluts möjliga konsekvenser. Informationsskyldigheten ligger enligt kommentaren på rättsväsendet. Det anges också att varken brottsoffret eller gärningsmannen bör övertalas med otillbörliga medel att delta i medling. Enligt kommentaren måste rättsväsendet se till att parterna informeras om medlingen på ett objektivt sätt och att det inte sker några olämpliga påtryckningar för att få parterna att medverka. Särskilda regler och lagliga garantier som reglerar underårigas deltagande i den rättsliga processen bör enligt rekommendationens bilaga även gälla deras deltagande i medling i brottmål. Enligt kommentaren bör den nationella regleringen av underårigas rättigheter i brottmål också gälla vid överföringen av ett ärende till medling liksom vid medlingsförfarandet. Rättsväsendet har således en särskild kontrollfunktion när det gäller att bevaka de underårigas rättigheter. Detta bör gälla särskilt rätten att få information, rätten att framföra sin syn på saken, rätten till vårdnadshavares eller annans stöd och rätten till en snabb process. Slutligen anges i kommentaren att rättsväsendet alltid måste se till barnets bästa. Vidare bör medling enligt bilagan inte äga rum om parterna inte är kapabla att förstå meningen med förfarandet. Kommentaren anger att det kan vara fråga om någon parts ålder eller nedsatta förståndsgåvor eller liknande handikapp. I rekommendationens bilaga anges också att parterna normalt bör vara överens om grundläggande fakta i ärendet och att deltagande i medling inte bör användas som bevis på skuld i en efterföljande rätts- process. I kommentaren sägs att om parterna inte är ense om detta är förutsättningarna för att lyckas med medlingen, om inte uteslutna, så begränsade. Gärningsmannen behöver dock inte nödvändigtvis erkänna sig skyldig utan det är tillräckligt att denne tar på sig någon skuld för det som hände. Vidare sägs i bilagan att uppenbara skillnader avseende parternas ålder, mognad eller intellektuella kapacitet bör beaktas innan ett fall överförs till medling. Kommentaren anger att det kan vara olämpligt med medling om det föreligger uppenbara skillnader mellan parterna. Stor maktobalans och direkta eller indirekta hotelser kan förhindra ett frivilligt deltagande och uppriktigt samtycke till ett medlingsavtal. Rekommendationens bilaga anger vidare att ett beslut att överföra ett brottmål till medling bör åtföljas av en rimlig tidsgräns inom vilken de berörda rättsliga myndigheterna bör informeras om läget i medlingsförfarandet. Enligt kommentaren innebär detta bland annat att rättsväsendet kan överväga om man skall återuppta det normala rättsliga förfarandet om tidsgränsen inte följs. Det sägs också i bilagan att ett beslut att inte lagföra någon på grund av ett medlingsavtal skall ha samma status som rättsliga beslut eller domar och bör förhindra åtal som grundas på samma omständigheter (ne bis in idem). Kommentaren anger att detta gäller om ett ärende resulterat i en lyckad medling vars resultat accepterats av rättsväsendet och detta medfört att det rättsliga förfarandet har avslutats. I sådant fall bör det inte vara möjligt att samma ärende tas upp igen under förutsättning att medlingsavtalet har uppfyllts och beslutet att det rättsliga förfarandet skall upphöra har vunnit laga kraft. Rekommendationerna om rättsväsendets agerande i förhållande till medling avslutas med att när ett ärende lämnas åter till rättsväsendet utan att parterna har träffat något avtal eller efter ett misslyckande att fullfölja ett sådant avtal, beslutet om hur ärendet fortsättningsvis skall hanteras bör fattas utan dröjsmål. Det finns också i rekommendationens bilaga ett avsnitt om medlingsverksamhetens agerande. Det avsnittet behandlar medlingen efter det att ett ärende har överlämnats till medlingsverksamheten och därför är under rättsväsendets direkta kontroll. Inledningsvis i detta avsnitt anges att medlingsverksamheten bör regleras genom erkända normer. Enligt kommentaren bör dessa normer på något sätt vara officiellt godkända. Vidare anges i rekommenda- tionerna att medlingsverksamheten bör ha tillräcklig självständighet för att utföra sina uppgifter samt att normer för kompetens och etiska regler liksom metoder för urval, utbildning och utvärdering av medlare bör utvecklas. Vidare sägs att medlingsverksamheten bör kontrolleras av ett kompetent organ. Avsnittet fortsätter med frågor om kvalifikationer och utbildning för medlare. Enligt kommentaren anger rekommendationerna bara minimi- krav. Medlarna bör rekryteras från olika områden i samhället och bör generellt ha en god förståelse för lokala kulturer och lokalsamhället. Kommentaren säger att det är särskilt viktigt att rekryteringen sker från alla socialgrupper och från olika minoritetsgrupper samt att både män och kvinnor bör vara representerade. Vidare bör medlare enligt bilagan ha ett gott omdöme och de personliga egenskaper som är nödvändiga för medling. Medlare bör också få inledande utbildning innan de börjar verka som medlare liksom internutbildning. Utbildningen skall syfta till att ge en hög kompetensnivå med inriktning på konfliktlösningsför- måga och de särskilda krav som arbete med brottsoffer och gärnings- män ställer samt grundläggande kunskaper om det straffrättsliga systemet. Avsnittet tar vidare upp hanteringen av enskilda medlingsärenden. Det sägs här att innan medlingsförfarandet startar bör medlaren informeras om alla relevanta omständigheter i fallet genom behörig rättslig myndighet. Medlingen skall ske på ett opartiskt sätt baserad på omständigheterna i ärendet och på parternas behov och önskningar. Medlaren bör också alltid respektera parternas värdighet och se till att parterna uppträder med respekt mot varandra. Vidare anges i bilagan att medlaren bör vara ansvarig för att tillhandahålla en säker och bekväm plats för medlingen samt att medlaren bör vara känslig för parternas sårbarhet. I rekommendationerna sägs även att medlingen bör ske effektivt, men i en takt som är lämplig för parterna samt att medlingen bör ske in camera, dvs. inte vara öppen för allmänheten. I avsnittet anges vidare att medlaren bör förmedla information om förestående allvarliga brott vilka kan avslöjas under medlingsförfarandet till behörig myndighet eller berörda personer utan hinder av sekretess. Avslutningsvis i avsnittet behandlas resultatet av medling. Här sägs att medlingsavtalen skall vara frivilliga för parterna samt att de bara bör innehålla rimliga och skäliga förpliktelser. Med rimliga avses enligt kommentaren att det skall finnas något slags förhållande mellan brottet och förpliktelsen för gärningsmannen. Med skäliga avses att det skall vara viss överensstämmelse mellan gärningsmannens förpliktelse och brottets svårhet. Det sägs också i rekommendationerna att medlaren bör rapportera till rättsväsendet om medlingsförfarandet och resultatet av medlingen, men att medlarens rapport inte bör avslöja vad som förekommit vid medlingsmötet eller uttrycka någon bedömning av parternas uppträdande under medlingen. Rekommendationens bilaga avslutas med ett avsnitt om medlingens fortsatta utveckling. Här anges att det bör vara en regelbunden diskussion mellan rättsväsendet och medlingsverksamheterna för att utveckla en ömsesidig förståelse. Medlemsstaterna bör vidare främja forskning om och utveckling av medling i brottmål. 4.3Europeiska Unionen (EU) EU-kommissonen har, i samband med att brottsofferfrågor har behand- lats, antagit ett meddelande till , rådet och Ekonomiska och sociala kommittén. I samband med att kommissionen uttalar sig om brottsoffrets ställning i det rättsliga förfarandet tas vissa frågor om medling upp. I meddelandet sägs följande. I allmänhet kan långdragna rättsliga förfaranden också göra att brottsoffer avstår från att söka rättvisa. Medling mellan brottsoffret och förövaren skulle därför kunna utgöra en alternativ lösning i offrets intresse som möjliggör kompensation för skador eller ersättning för förlorad egendom utanför ett normalt rättsligt förfarande. Medling är intressant för utländska brottsoffer särskilt av två orsaker. För det första i form av omedelbar medling genom polis eller åklagare. I idealfallet löser man på så sätt problemet t.ex. genom att brottsoffret får tillbaka (en del av) den stulna egendomen eller ersättning för det förlorade värdet innan han eller hon lämnar det land där brottet begåtts redan innan det rapporteras som ett brott. Det kan naturligtvis endast ske om förövaren grips medan brottsoffret finns i landet. För det andra i form av trepartsmedling (dvs. när en medlare agerar på brottsoffrets vägnar i en ansträngning att nå en överenskommelse grundad på medling) som är lämpligt när offret redan återvänt till hemlandet. Detta är troligen endast tillämpligt när det rör sig om egendomsbrott och då blott i de fall förövaren har gripits och har tillräckliga medel för att en framgångsrik medling skall vara möjlig. Om en tredje part – en företrädare för brottsoffret, en advokat eller en organisation – kan inleda eller fortsätta ett försök till medling mellan förövaren och offret, kommer offret inte att behöva delta i ett rättsligt förfarande och inte heller behöva söka rättvisa på avstånd. Kommissionen anser att det bör övervägas ytterligare forskning i och försök med medling mellan förövare och brottsoffer med åtföljande utvärdering av offrets speciella behov och praktiska arrangemang för medling. I pågår en försöksverksamhet i tre polisdistrikt med medling mellan gärningsman och brottsoffer. Distrikten består av 19 kommuner med sammantaget 395 000 invånare. Medlingsverksamheten är en del av den danska regeringens program för att stärka brottsoffrens ställning. Försöksverksamheten skall pågå till . Tanken med försöksverksamheten är att få brottsoffer och gärnings- man att mötas tillsammans med en opartisk medlare vid ärenden om olika tillgreppsbrott, skadegörelse och misshandel. Vid mötet får parterna tillfälle att prata om det som hänt och om möjligt komma fram till en överenskommelse om hur offret kan kompenseras. Syftet med medlingen är att minska brottsoffrens ilska, oro och frustration och således få offret att känna sig tryggare. Ett annat syfte är att gärningsmannen skall hållas ansvarig för sina handlingar och därigenom förhindra att han återfaller i brott. Medlingen är frivillig för både brottsoffer och gärningsman och båda parter kan avbryta förfarandet när som helst. Vanligen sker medlingen innan rättsprocessen är avslutad, men den kan även ske efter rättegången. Medlingen kan ses som ett komplement till den ordinarie rättsprocessen; medling ersätter inte åtal och rättegång. Det finns dock exempel på att domstolen vid en rättegång som har föregåtts av medling har beaktat detta vid påföljdsbedömningen. Det är polisen som hänvisar ärenden till medlingsverksamheten. De flesta ärenden som gått till medling har gällt misshandel. Gärnings- mannen måste ha erkänt brottet och vara minst . Någon åldersgräns för brottsoffer finns inte. Medlaren kontaktar parterna och om båda frivilligt vill medverka bestäms tid för mötet som hålls i en neutral lokal. Normalt tar ett möte . Föräldrar och andra närstående till parterna får närvara om parterna vill det. Vad som förekommit vid mötet är konfidentiellt och medlaren har tystnadsplikt. Medlarna är lekmän och utses av varje polisdistrikt. De skall vara ostraffade och bo i området. Medlarna genomgår en kurs i medling. Medlaren informerar polisen om att medling har skett och om det har träffats något avtal. Om båda parter vill det lämnar medlaren avtalet till polisen. Efter cirka en månad följs medlingen upp genom att medlaren kontaktar parterna. I flera fall har parterna träffat ett avtal om hur de skall förhålla sig till varandra . Det har också träffats avtal bland annat om ersättning till brottsoffret och om att gärningsmannen inte skall begå ytterligare brott. Medlaren och polisen träffas regelbundet för att diskutera olika praktiska problem, t.ex. hur fler fall skall hänvisas till medling. Enligt svaren på ett frågeformulär som har delats ut till parterna efter medlingen har i stort sett samtliga brottsoffer och gärningsmän upplevt medlingen som positiv. Medlarna har också intrycket att båda parter är lättade efter att de har träffats och pratat med varandra. Det kan också nämnas att det tidigare, åren 1995–1996, har genom- förts en försöksverksamhet med medling vid ungdomsbrott i . Erfarenheterna från denna var positiva, men underlaget var för litet för att beslut skulle kunna fattas om medlingen skulle permanentas. Medling vid brott i (förlikning) startade i staden som ett forskningsexperiment. Medlingsverksamheten bedrevs inom . Bakgrunden var bland annat att man ville ha alternativ till fängelsestraff. hade ett högre fångtal än de andra skandinaviska länderna tillsammans. Även interna- influenser påverkade. Medlingen spreds snabbt över landet och finns medlings- verksamhet i 180 av landets 450 kommuner. Det är framför allt i de större kommunerna som medlingsverksamhet finns och det innebär att av befolkningen har tillgång till medling. Skälet till den snabba utvecklingen har främst varit att det tidigare saknats alternativ för polis och socialtjänst att hantera ungdomar som har be- gått brott. Det är frivilligt för kommunerna att anordna medlingsverk- samhet. Medling eller förlikning anses vara ett förfarande där brottsoffret och gärningsmannen möts för att med hjälp av en neutral tredje part, medlaren, lösa sin konflikt utom rättssystemet. Medlingen är frivillig för båda parter. Medlingen är inte beroende av rättsprocessen och kan ske när som helst under eller efter denna. Man betraktar medling som ett alternativ till rättsprocessen och ett diversionsinstrument. Det saknas särskild lagstiftning om medling i . I den finska strafflagen finns det dock en reglering som anger bland annat att dom- stolen kan meddela påföljdseftergift om straffet anses oskäligt eller icke ändamålsenligt med hänsyn till uppnådd förlikning mellan gärningsmannen och målsäganden. Medling eller att den unge har försökt göra rätt för sig kan också i övrigt beaktas som en fördel för gärningsmannen vid domstolens straffbestämning. Enligt lagen om rättegång i brottmål har åklagaren möjlighet att besluta om åtalseftergift på den grunden om inget viktigt allmänt eller enskilt intresse kräver att åtal väcks. Om åklagaren meddelar åtalseftergift på grund av medling anges detta uttryckligen i beslutet. Det går inte att återkalla ett sådant beslut om den unge inte fullgör medlingsavtalet. Det finns vidare rekommendationer om hur medling bör gå till som ingår i en handbok som har tagits fram för medlare. Socialministern har utsett en arbetsgrupp som har i uppdrag att se över medlingsverk- samheten och dess finansiering samt utarbeta eventuella lagförslag. Det skall också tillsättas en ständig kommitté för utvecklingen av medling fr.o.m. . Medlingsverksamheten organiseras som regel av kommunernas socialtjänst. Det förekommer att små kommuner samarbetar om ett medlingskontor eller att en större kommun säljer medlingstjänster till en mindre. Vanligen har medlingskontoren en medlingsansvarig och en assistent anställd. Medlarna är däremot lekmän. Dessa genomgår en kurs . Kurserna är organiserade som studiecirklar. Sammantaget har cirka 4 000–5 000 medlare utbildats, varav cirka 1 000 är aktiva. Medlingskontoren väljer själva vilken typ av ärenden de vill hantera. På vissa orter koncentrerar man sig på unga lagöverträdare och på andra är huvudinriktningen vuxna gärningsmän. Vissa verksamheter prioriterar ärenden rörande våld inom familjen medan andra vägrar att medla i sådana fall. Sedan medlingsverksamheten fått ärendet, vanligen från polisen eller åklagaren, kontaktas parterna. Brottsoffret brukar tillfrågas först och vill offret inte delta skickas ärendet tillbaka. Om parterna samtycker till medling hålls ett medlingsmöte. Vid behov kan flera möten hållas. Det är också vanligt med förmöten, särskilt vid något mer allvarliga brott. Vårdnadshavarna till underåriga är vanligen närvarande vid medlingsmötena. Kommer parterna överens undertecknas ett skriftligt avtal. Avtalet anger bland annat vilket brott som begåtts, innehållet i parternas överenskommelse och konsekven- serna för gärningsmannen om han bryter avtalet. Alla ärenden rapporteras till åklagaren oavsett vilket resultat de lett till. Vad som händer efter en lyckad medling beror bland annat på om brottet är ett målsägandebrott eller om det faller under allmänt åtal. Om det är ett målsägandebrott, dvs. ett brott där målsägandens inställning avgör om åtal skall väckas eller inte, lägger åklagaren ned ärendet. Faller brottet under allmänt åtal beror åklagarens beslut främst på hur allvarligt brottet är. Även om åtal väcks har medlingen betydelse vid domstolens straffbestämning. hänvisades knappt 4 000 fall till medling. Det är främst åklagare () och polis () som hänvisar fall till medling. Även parterna själva () kan be om medling. Det förekommer också att () överlämnar fall till medling. I av de överlämnade ärendena inleds ett medlings- förfarande.