sou · GOB3102d1 · 2001-01-01 00:00:00 — De flesta företag använde sig av rekommendationer för att hitta rätt leverantör av företagsservice. Mellan 55–använde sig av annonser av olika slag eller aktiv sökning via bl.a. Internet. Värt att notera är att angav att de hade haft svårt att hitta rätt leverantör. I rapporten presenteras vissa slutsatser och anges några punkter som bör följas upp. Det anges bl.a. att det är viktigt att klargöra de offentliga aktörernas roll och slå fast övergripande mål och strategier liksom anslå tillräckliga resurser för uppföljning och utvärdering. Vidare anges att konkurrensfrågor kommit mer i utredningar, rapporter och propositioner fokus för de offentliga aktörerna. Detta avser både själva utövandet av tjänsten men även konkurrensstörande effekter av givna bidrag eller rådgivning. Det är viktigt att hålla gränsen mot det privata klar. Vidare pekas på att Internetbaserad information har stor potential för affärsinformation och operativt stöd. Utredningen av statliga åtaganden (1995:93) hade bl.a. i uppgift att finna en lämplig form för finansiering av verk- samheter som var beroende av fortlöpande stöd från statens sida men som inte borde bedrivas i myndighetsform. Vidare hade den till uppgift att göra en översyn av stiftelser som fortlöpande var beroende av statliga medel. Det ingick också i uppgiften att pröva om förslagen om framtida finansiering kunde tillämpas också i andra privaträttsliga organisationer som fortlöpande var beroende av statligt stöd. Utredningen behandlade bl.a. och föreslog att rådet borde göras om till en ideell förening och slås ihop med STATT och också . Statskontoret presenterade en rapport som kommersiell aktör-Omfattning och konkurrenseffekter, Stats- kontoret 2000:16. Med utgångspunkt i en kartläggning av vissa myndigheter, affärsverk och hel- eller delägda bolag skulle en analys göras av vilka behov statliga aktörer hade att bedriva kom- mersiell verksamhet. Om ett sådant behov fanns, skulle förslag lämnas hur konkurrenssnedvridande effekter kunde undvikas. Statskontoret har i sin rapport identifierat sex egenskaper eller kriterier i statlig konkurrensutsatt verksamhet som påverkar kon- kurrensen på marknaden: 1) har anslag eller bedrivs med ensamrätt, 2) omsätter /år, 3) konkurrerar med småföretag, 4) bedrivs tillsammans med eller i anslutning till myndighetsutövning, 5) har tillgång till strategisk infrastruktur, 6) bedrivs inom en myndighet som har stor inköpsroll på samma marknad. I rapporten sägs att statens roll kan formuleras enligt följande: staten skall rätta till marknadsimperfektioner och skapa förut- sättningar för samhällsekonomisk effektivitet i ekonomin staten skall se till att tillhandahålla sådan service och sådana nyttigheter som inte tillhandahålls på privata marknader staten skall bedriva verksamheten i egen regi där privata aktö- rer saknas och det saknas förutsättningar att skapa en konkur- rensmarknad utredningar, rapporter och propositioner staten har en fördelnings- och stabiliseringspolitisk roll som motiverar statliga ingrepp, t.ex. att påverka fördelningen eller stabilisera tillfälliga konjunktursvängningar. Statskontoret föreslår tre åtgärder för alla de som bedriver kon- kurrensutsatt verksamhet i anslutning till annan verksamhet: kräv särredovisning av avgiftsintäkter i konkurrens inrätta en tillsynsfunktion I några organisationer som studerats föreslår statskontoret att konkurrensutsatt verksamhet bolagiseras. RRV har i en rapport om Utrikeshandeln strategi för effektivitetsrevision, RRV 2000:7 lämnat vissa kommentarer om exportfrämjandet. RRV pekar på att det finns många aktörer som sysslar med likartade saker vilket leder till risk för dubbelarbete. Det är anmärkningsvärt att denna situation inte föranlett några åtgärder-Exportcentrum undantaget. RRV anser vidare att över- blicken över stöd och aktiviteter inom exportfrämjandet är otill- räcklig och att höger hand inte vet vad vänster hand gör. Export- centrum har dock marginellt förbättrat samordningen. RRV anser vidare att små och medelstora företags efterfrågan inte motsvaras i utbudet av stöd. Utbudet anges i stor utsträckning vara utbudsstyrt och bortse från i synnerhet småföretagens behov. Vidare sägs att aktörernas breda verksamhetsområden medför otydliga roller och risk för tunt spridd kompetens. Slutligen nämns att effekten av exportfrämjande åtgärder inte mäts på ett tillfredsställande sätt. Detta sägs som det nämns att det är förknippat med svårigheter att med exakthet mäta effekter av exportfrämjande åtgärder. Regeringens syn på och statens roll i behandlades i propositionen /92:108 Statens roll i den export- främjande verksamheten vid exportråd. Propositionen god- kändes av . Nedan återges kortfattat de viktigaste punkterna däri. I propositionen nämns att det statliga stödet till grundar sig på bedömningen att det finns samhällsekonomiska motiv att stödja främjandet av svensk export. utredningar, rapporter och propositioner politikens mål bör, heter det, vara att främja svenskt näringslivs export och internationalisering på ett sätt som positivt påverkar långsiktiga välfärdsutveckling. Staten bör lägga ett tydligt uppdrag på för att få vissa tjänster utförda som ter sig samhällsekonomiskt angelägna. Vidare sägs att det finns anledning att vidta särskilda åtgärder för att främja de små och medelstora företagens export och internationalisering. Stödet bör i första hand inriktas på upplysnings- och rådgivningsverksamhet och skapande av sådana nätverksrelationer som kan vara av betydelse för svensk export. Övriga verksamheter bör i princip bedrivas på kommersiella villkor. Särskilda skäl kan dock tala för statligt stöd för vissa aktiviteter. Det sägs mer preciserat att statens stöd utifrån en samhällsekonomisk bedömning bör inriktas på följande aktiviteter: 2.vissa projekt/aktioner, i samverkan med företag, vilka syftar till a.utveckling av exportoerfarna, framför allt små och medelstora företags export b.export till svårbearbetade eller avlägsna men lovande marknader c.större manifestationer med inriktning på svenskt näringsliv el- ler svensk industri, efter samråd med UD Vad gäller uppdragsverksamheten (som benämns konsultverk- samheten) sägs att regeringen inte ser något principiellt intresse av att staten via bedriver sådan uppdrags- och konsult- verksamhet på exportfrämjandeområdet som likaväl skulle kunna omhändertas av privata företag och sammanslutningar. Verksamhet på områden där det finns privata alternativ bör begränsas till områ- den där har särskild kompetens och där aktiviteterna utgör naturliga komplement till den statsstödda verksamheten. Det är väsentligt, framhålls det, att uppdragsverksamheten bedrivs på affärsmässiga villkor. Införsäljning av uppdrag bör inte finansieras med statliga medel även om uppsökande exportservice delvis kan skapa förutsättningar för ökad uppdragsvolym. I propositionen redovisas vidare vissa riktlinjer avseende den exportfrämjande verksamhetens organisation och inriktning. Det sägs bl.a. att verksamheten skall bedrivas i en organisation med inriktning på tre slags verksamhet, som benämns huvudkategorier: exportservice som i huvudsak skall vara avgiftsfri, aktioner där företagen betalar en viss avgift för att delta samt exportuppdrag utredningar, rapporter och propositioner som skall bedrivas på marknadens villkor. gör i stället en uppdelning i exportinformation, exportutveckling och exportkonsulting. Vidare behandlas samarbetet mellan och andra organ med exportfrämjande inslag i sin verksamhet. Kontakterna med dessa organ måste, sägs det, förstärkas. Dessa organ bör i ökad utsträckning fungera som regionala nätverk. I propo- sitionen föreslås också att liksom tidigare skall ha två huvudmän, nämligen staten och näringslivet företrätt genom allmänna exportförening. 1999/2000:71 Vissa organisationsfrågor inom närings- politiken föreslog regeringen nya myndigheter för statens arbete med företagsutveckling, innovationsstöd och underlag för tillväxt- analyser. börjar tre nya myndigheter sin verk- samhet: en myndighet för företagsutveckling, ett , utvärderingar och statistik ett verk för innovationssystem. I Statlig organisation för näringslivsutvecklingpresenterade organi- sationskommittén för den nya myndigheten för företagsutveck- ling, den s.k. , sitt slutbetänkande. Preciserade ansvarsområden för myndigheten föreslogs. Den nya myndigheten baseras inledningsvis på en sammanslagning av och en del av (). Myndigheten skall enligt förslaget svara för företags- finansiering, information och rådgivning, nätverk och mötesplatser samt regional näringslivsutveckling och ansvara för en informationsportal, dit företagen kan vända sig när det gäller alla typer av myndighets-information, företagsstöd m.m. En viktig utgångspunkt för kommitténs förslag har varit att hitta former för ytterligare samordning av statliga insatser för företagsutveckling. Kommittén föreslog bl.a. att ansvaret för hanteringen av olika anslag för företagsutveckling samlas och att myndigheten får ansvaret för hela eller delar av anslag. , utvärderingar och statistik föreslås ta ett samlat grepp om de tillväxtpolitiska frågorna. Institutet skall bedriva omvärldsanalys genom att samla in, sammanställa och sprida kunskap som genereras av aktörer såväl inom som utanför landets gränser. Institutet skall stimulera forskning och statistik- produktion. Utredaren föreslår vidare att institutet får i uppdrag SOU 2000:102 utredningar, rapporter och propositioner att initiera, beställa och driva utvärderingar av regional-, innovations- och näringspolitiken. Verket för innovationssystem. Verkets uppgift blir att främja forskning och utveckling för näringslivets och den offentliga sek- torns behov. Särskild uppmärksamhet skall riktas mot de små och medelstora företagens behov. Utredningen har också tagit del av vissa andra utredningar, rapporter och propositioner som alla inte redovisas här. Bland dessa kan t.ex. Konkurrensen i , Konkur- rensverkets rapportserie 2000:1 och Statens åtgärder för fler och växande företag, nämnas. 4Utrikesförvaltningens roll i exportfrämjandet består dels av () i , dels av utrikesrepresentationen. Den sistnämnda består av 104 utlandsmyndigheter (ambassader, representationer, delega- tioner och konsulat) samt ca 430 honorärkonsulat över hela världen. Inom utrikesförvaltningen arbetar ungefär 2.500 personer, varav ca 900 vid UD medan 600 är utsända vid utlandsmyndig- heterna. Resten är lokalanställda vid utlandsmyndigheterna. Att främja svenskt näringsliv och svenska ekonomiska intressen är en viktig uppgift för utrikesförvaltningen. har ökad tonvikt lagts på Sverige-främjandet och mer resurser än har satsats på främjande i olika former. Detta härrör från statsmaktens beslut att högt prioritera frågor av betydelse för tillväxten i den svenska ekonomin och bekämpandet av arbetslösheten. Verksamhet med betydelse för exportfrämjandet bedrivs såväl av UD som av utlandsmyndigheterna. Förutom att ha det statliga huvudmannaskapet för är UD även huvudman för (), Invest in (), (), () och (). UD är dessutom huvudman för Sida, vars biståndsverksamhet bl.a. på det näringspolitiska området kan ha betydelse för det kommersiella samarbetet och skapa möjligheter till exportaffärer. Grunden för den exportfrämjande verksamheten återfinns i Instruktionen för utrikesrepresentationen (IFUR). Enligt 6§ i för- ordningen 1992:247 åläggs utrikesrepresentationen att bedriva handelsfrämjande verksamhet: Beskickningar och konsulat skall bidra till att uppfylla de av fastställda målen att öka tillväxten och sysselsättningen i genom att främja näringsliv och utrikeshandel, skapa intresse för svenska varor och tjänster samt projektexport och i övrigt stödja svenska företag och det svenska näringslivets företrädare. Svenska beskickningar och konsulat åläggs vidare att i export- främjandefrågor samarbeta med antingen handelssekreterare (om sådan finns på verksamhetsorten) eller med annan organisation som stöds av (där sådan givits huvudansvar för det exportfrämjande arbetet). På de orter som saknar handels- sekreterare eller organisation stödd av har utrikes- förvaltningens beskickningar och konsulat huvudansvar för den exportfrämjande verksamheten. Dessa skall enligt instruktionen samverka med UD och vid utformningen av den exportfrämjande verksamheten. Handelsministern är ansvarigt statsråd för exportfrämjandet och har under sig en statssekreterare med samma ansvar. Mellan den politiska ledningen och enhetscheferna finns på UD ett fåtal högre tjänstemän varav de flesta benämns utrikesråd eller biträdande utrikesråd som inte ingår i linjeorganisationen men som kan ha stort inflytande på sina respektive områden. En sådan tjänsteman under utrikesrådet för handelsfrågor har främjandefrågor som huvuduppgift. Denne benämns ibland exportambassadör eller samordnare för exportfrämjande. Här kan vidare nämnas att det på ambassadörsnivå också finns en tjänsteman- en stabsfunktion,- med ansvar för exportfrämjande av försvarsmateriel. är organiserat i ett tjugotal enheter, två rättssekretariat och en planeringsstab. Enheterna är antingen funktionella (organiserade efter sakområde) eller geografiska (organiserade efter geografiskt område). Det finns sex geografiska enheter som vardera har ansvar för: EU och övriga (UD-EU), (UD-EC), och (), (UD-AF), och (UD-ASO) samt (). Det är förutom dessa sex enheter enheten för exportfrämjande och den inre marknaden (UD-EIM) som är av särskilt intresse ur främjandesynpunkt. Även press- och informationsenheten (UD-PIK) som har ansvar för () bör omnämnas i detta sammanhang. Även andra enheter kan vara viktiga ur exportfrämjande synpunkt även om de inte har främjande som en huvuduppgift. Som exempel på sådana enheter kan nämnas enheten för internationell handels- politik (UD-IH), enheten för internationellt utvecklingssamarbete (UD-IC) samt enheten för globalt samarbete (UD-GC). De geografiska enheterna har huvudansvar för rela- tioner till sina respektive regioner, inkl. de ekonomiska och kom- mersiella förbindelserna. Det är dessa enheter som ansvarar för verksamhetsplaneringen för respektive ambassad och som påverkar de resurser som ställs till utlandsmyndigheternas förfogande. UD:s regionala enheter arbetar även med särskilda strategier för olika regioner. På de geografiska enheterna finns tjänstemän som var och en handlägger frågor rörande ett eller flera länder. I handläggar- ansvaret ingår även frågor som gäller främjande. Därutöver finns på varje geografisk enhet en näringslivsfrämjare som bl.a. arbetar med exportfrämjande. Dessa tjänster inrättades –1998 som en stabsfunktion på respektive enhet. De regionala enheterna fick därmed ökade möjligheter till kontaktskapande och samarbete med övriga , , andra främ- jandeorganisationer samt näringslivet. och den inre marknaden UD-EIM har budgetansvar för frågor som gäller flera organisationer, för- utom även , EKN och SEK som nämnts ovan. Det är alltså UD-EIM som handlägger frågor om t.ex. det statliga huvudmannaskapet för , det statliga uppdraget, statens syrelserepresentation etc. Till EIM är det s.k. () knutet. PES har i uppdrag att verka för ökad svensk projektexport och upphandling från svenska företag till projekt finansierade av multilaterala institutioner. PES har egen budget. UD har även särskilt utsända projektexportfrämjare vilka på plats i (och Interamerikanska utvecklings- banken), (), (Europeiska ), (Europeiska Unionen), och (Asiatiska ) bevakar upphandlings- och affärs- möjligheter för svenska företag. Det är f.n. respektive geografisk enhet som formellt är huvudman för dessa främjare. Sakkunskapen om projektexport finns dock i första hand på PES varför ett nära samarbete äger rum mellan PES och respektive enhet. För att samordna exportfrämjarresurserna inom UD finns en samrådsgrupp, under UD-EIM:s ledning - Exportfrämjarforum (EFF). I denna ingår förutom näringslivsfrämjarna också chefen för , företrädare för ledning liksom för handels- ministerns kansli och UD:s planeringsstab och press- och infor- mationsenhet. EFF är i huvudsak rådgivande. 4.3Exportrådet styr exportfrämjandet inom utrikesrepresentationen Delar av ansvaret för ledningen av exportfrämjandet har av stats- makten delegerats till . Genom en särskild lag (1975:490) överfördes till exportråd vissa uppdrag av myndighetskaraktär som avser den exportfrämjande verksamheten. får enligt denna lag genom anvisningar för den all- männa inriktningen planera och leda handelssekreterarnas verksamhet samt exportfrämjande verksamhet inom utrikes- representationen. Det ansvar för den exportfrämjande verksamheten som export- rådet erhållit gentemot utrikesrepresentationen genom denna lag benämns vanligen funktionella direktivrätt. Den ur- sprungliga tanken bakom denna var att skulle kunna lämna anvisningar för den exportfrämjande verksamhetens innehåll och inriktning till utlandsmyndigheterna på samma sätt som till handelssekreterarkontoren. Den administrativa ledningen av utrikesrepresentationens verksamhet ligger dock alltjämt kvar hos UD. Det är i praktiken svårt att särskilja exportfrämjande verksamhet från andra typer av Sverige-främjande. Mycket av utrikes- förvaltningens allmänna arbete med att på olika sätt främja svenska intressen genom kontaktskapande och dörröppnande verksamhet kan ofta, åtminstone i ett något längre perspektiv, också ses som stöd till kommande exportaffärer. Av denna anledning är det också svårt att ge någon exakt bedömning av hur stor andel av utrikes- förvaltningens resurser som avsätts just för exportfrämjande. Utredningen har erfarit att UD f.n. gör en översyn av sin utlands- representation vilken väntas leda till att vissa utlandsmyndigheter kommer att läggas ner och vissa tjänster dras in. Det går inte att säga hur dess neddragningar kommer att påverka UD:s resurser för främjande. Inom UD görs bedömningen, att mellan 10–av det samlade årliga förvaltningsanslaget (dvs. 170–) används för främ- jande i vid bemärkelse. Om exportfrämjandet definieras snävare blir siffran naturligtvis lägre. Enligt förteckningen över Personal och funktioner i utrikesförvaltningen är omkring 100 tjänstemän inom förvaltningen helt eller delvis syssel- satta med uppgifter vilka definieras som Sverige-främjande, i vilket exportfrämjande ingår. Till detta kommer ett antal lokal- anställda som arbetar med främjandefrågor vid utlands- myndigheterna. UD har endast i mycket begränsad omfattning haft egna medel som varit direkt avsedda för export- främjande. De särskilda medel som funnits har främst bestått av de budgetmedel som PES disponerar för aktiviteter inriktade på projektexport, dels vissa andra medel för exportsatsningar inom IT och andra spetsteknikområden. Vissa av dessa har stått till regeringens disposition medan en mindre del delegerats till UD- EIM enheten. Vidare bör nämnas att medel ur den s.k. Handels- och sjöfartsfonden använts för vissa export- främjande aktiviteter. Dessa är medel som är fristående från det årliga anslag som avsatts i statsbudgeten. Man kan i sammanhanget notera att inga särskilda medel ställts till de regionala näringslivs- främjarnas disposition utöver vad respektive enhet har som s.k. delegerade medel. På utlandsmyndigheterna finns vissa begränsade medel som bl.a. kan utnyttjas för främjandeaktiviteter. De myndigheter som har inkomster från debitering av exportfrämjande tjänster får dispo- nera hälften för exportfrämjande ändamål. Som framgår nedan är debiteringen av kommersiella tjänster vid ambassaderna, med ett fåtal undantag, tämligen blygsam. 4.5Avgifter för exportfrämjande tjänster Avgiftsbeläggningen av exportfrämjandetjänster vid utrikes- representationen regleras av föreskrifter UF 1998:5 om avgifter för exportfrämjande tjänster vid utlands- myndigheterna. Enligt dessa får numera samtliga utlands- myndigheter i likhet med handelssekreterarkontoren, ta ut avgifter för exportfrämjande tjänster. Denna rätt för utlandsmyndigheterna att ta betalt för exportfrämjande tjänster gäller dock endast under förutsättning, att det inte finns någon annan myndighet eller organisation med offentligt stöd som har till uppgift att främja svensk export i verksamhetslandet. Därmed omfattas i princip inte utlandsmyndigheter i länder med handelssekreterare eller en organisation stödd av av dessa föreskrifter. Ett undantag utgörs härvidlag av arbetet med projektexportfrämjande som bedrivs inom vissa utlandsmyndigheters ram även i länder med handelssekreterarkontor. Det sammanlagda fakturerade beloppet för utlands- myndigheterna uppgick till blygsamma . För- delningen av intäkterna mellan utlandsmyndigheterna varierar högst väsentligt. Ambassaden i stod 1999 för närmare hälften av den totala faktureringen. 4.6UD:s verksamhetsplanering för exportfrämjandet Verksamhetsplaneringsprocessen inleds med att de övergripande politiska prioriteringarna slås fast i en promemoria från UD:s politiska ledning. Däri anges verksamhetsinriktningen för den kommande planeringsperioden. Fokus riktas på särskilt priorite- rade frågor som skall lyftas fram. Därefter får enheterna på UD i uppdrag att utifrån denna formulera sina respektive verksamhets- planer, vilka tillsammans med ledningens promemoria utgör grunden för det verksamhetsuppdrag som de ansvariga enheterna Den exportfrämjande verksamheten utgör del av utlandsmyndigheternas verksamhet och skall behandlas integrerat i uppdraget. Någon särskild avstämning mellan UD och i arbetet med verksamhetsplaneringen görs . Undantaget härvidlag är de utlandsmyndigheter som ingår i ESEA-samarbetet (se nedan). Dessa anmodas av att utarbeta en särskild plan för den exportfrämjande verksamheten. Vissa av dessa myndigheter skickar kopia av denna plan som bilaga till den reguljära verksamhetsplanen. 4.7ESEA-samarbetet (Effektivare Samarbete Ambassaderna) ESEA är ett projekt som igångsattes och som syftar till att effektivisera samarbetet mellan och ambassaderna på vissa marknader där inte har egna kontor. De 21 ambassader som uppräknas nedan som ingår i detta projekt är utvalda med hänsyn till att marknaden är särskilt prioriterad av svenskt näringsliv, avlägsen eller särskilt svårbearbetad men sam- tidigt en marknad där den exportfrämjande verksamheten inte bedöms kunna nå den nivå som skulle göra ett eget handels- sekreterarkontor ekonomiskt bärkraftigt. ESEA-samarbetet innebär, att de deltagande ambassaderna så långt det är möjligt skall: liksom ett handelssekreterarkontor vara anslutet till export- rådets digitala nätverk liksom ett handelssekreterarkontor ha tillgång till kunddatabas ha tillgång till interna databaser, nyhetsbrev, bulletin boards etc. liksom ett handelssekreterarkontor ha egen hemida på Internet liksom ett handelssekreterarkontor på upp- maning inkomma med verksamhetsplanering för export- främjandet. Härutöver skall personal vid ESEA-ambassaderna: så långt möjligt beredas tillfälle delta i utbild- ningsprogram erbjudas deltagande i chefs- och regional- konferenser erbjudas rotationstjänstgöring mellan och utlands- myndigheterna. är det centrala organet för statligt exportfrämjande. Det har tillkommit genom ett avtal mellan staten och näringslivet (allmänna exportförening). har huvudkontor i men har personal också i andra delar av landet. Man är i utlandet representerad på drygt 50 orter i ett fyrtiotal länder. hade 1999 en omsättning på ca . Därav stod det statliga s.k. basuppdraget för . hade 410 anställda varav ca 270 utomlands. Av de anställda i arbetade huvuddelen i . exportråd bildades efter förhandlingar mellan staten och näringslivet. Motiven för att inrätta samt för det statliga stödet till exportfrämjande åtgärder återfinns i propositionen 1972:31. Däri angavs bl.a. att resurserna på området borde förstärkas och att en samordning av myndigheters och orga- nisationers exportfrämjande verksamhet borde ske. Bakgrunden var att exportfrämjandet bedrivits av olika organ utan organisatoriskt samband. gavs vid bildandet ingen etablerad associationsrättslig status, ett förhållande som gällt .