sou · GOB379 · 2001-01-01 00:00:00 — Motsvarighet till denna nyhetsfrist (grace period) saknas i ML. Den närmaste motsvarigheten är den frist som före- skrivs för de fall mönstret visas på en officiell eller officiellt erkänd mässa (3 § första stycket 2). Detta s.k. utställningsskydd har sin grund i PK (artikel 11). De utställningar som åsyftas är sådana som avses i konventionen angående internationella utställ- ningar, som är ansluten till (SÖ 1932:27). En bestämmelse om nyhetsfrist motsvarande direktivets måste därför införas i lagen. Detta leder till att den på PK grundade inskränkningen i nyhetskra- vet är nödvändig. Den bör därför enligt utredningens mening upphävas. Enligt artikel 6.3 skall fristen tillämpas även i de fall mönstret gjorts tillgängligt till följd av missbruk i förhållande till formgivaren eller den till vilken dennes rätt övergått. Bortsett från att tiden utsträckts i förhållande till de som föreskrivs i ML, krävs inte enligt direktivet att missbruket är uppenbart. Mot bakgrund härav bör ML ändras på sätt att kravet på att missbruket skall vara uppenbart tas bort. 7Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid (artikel 9, 10, 12.1 och 13) 7.1Ensamrättens innehåll (artikel 12.1) Förslag: Den ensamrätt en registrering ger upphov till bör inte begränsas till vissa former av yrkesmässig användning av mönstret, som är fallet i ML (5 § första stycket). I stället bör ensamrätten inne- fatta all användning av mönstret och samtycke av mönsterhavaren krävas i alla fall där ett uttryckligt undantag från ensamrätten inte gjorts. Skälen för förslaget: Mönsterrättens innehåll kan bestämmas utifrån två skilda utgångspunkter. Antingen kan mönsterhavaren generellt för- behållas rätten till alla former av utnyttjande av mönstret, med vissa särskilt föreskrivna undantag, eller så kan de former av utnyttjande som förbehålls mönsterhavaren särskilt räknas upp (se SOU 1965:61 s. 148). Valet av metod behöver dock inte innebära någon större skillnad med avseende på det resultat som uppnås (se t.ex. prop. 1977/78:1 Del A s. 200). I den svenska mönsterskyddslagstiftningen har den förstnämnda metoden valts och i lagen har uttömmande angivits vilka former av yrkesmässigt utnyttjande som kräver mönsterhavarens samtycke (5 § första stycket, se vidare prop. 1969:168 s. 101 f.). De former av utnyttjande som räknas upp i lagen är tillverkning, införande till Sve- rige, utbjudande, saluhållande, överlåtelse eller uthyrning. I mönster- rätten har härutöver vissa begränsade undantag föreskrivits (5 § tredje stycket, 6–7 §§ och 28 §). I likhet med mönsterdirektivet benämns i ML den ensamrätt som en registrering av ett mönster medför mönster- rätt. Medlemsstaterna skall enligt artikel 3.1 i mönsterdirektivet skydda mönster genom registrering och ge innehavarna en ensamrätt till 76 Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. Den närmare innebörden av mönsterrätten bestäms genom artikel 12.1 och 13 i direktivet. I motsats till ML utgår mönsterdirektivet således enligt artikel 12.1 och 13 från att allt utnyttjande av mönstret är förbehållet mönsterhava- ren med undantag för vissa särskilda fall. Detta framgår bl.a. av att de former av utnyttjande som räknas upp i artikel 12 endast utgör exem- pel. Exemplen på former av utnyttjande av ett skyddat mönster är inte uttömmande utan även andra former av användning av mönstret kan förekomma som kräver mönsterhavarens samtycke. De exempel som nämns i artikel 12.1 i mönsterdirektivet är: använda en produkt som mönstret ingår i eller används på, eller att lagerhålla en sådan produkt för nämnda ändamål. Flera av dessa former av användning är sådana som redan enligt ML förbehålls mönsterhavaren. Detta är exempelvis fallet med tillverkning, utbjudande, och införande till . Med begreppen import och export avses i svensk tullagstiftning ett införande eller utförande av varor till ett tredje land [jfr 1 § första stycket tullagen (1994:1550)]. Med tredje land avses enligt samma lag ett område som inte omfattas av EG:s tullområde. Mot bakgrund av att ensamrätten enligt artikel 12.1 i mönsterdirektivet skall omfatta all användning av ett mönster framstår denna begränsning till produkter som kommer från tredje land eller som skall föras dit, som mindre lämplig. För att ge uttryck för det mönsterdirektivet rimligtvis avser används uttrycken införsel och utförsel. Därmed avses att mönsterhava- rens samtycke krävs, oavsett vilket land en produkt, som mönstret används på eller ingår i, kommer från eller skall föras till. Mot det generella sätt på vilket mönsterrätten uttrycks i mönster- direktivet kan anföras rättssäkerhetssynpunkter. Det kan hävdas att det kan bli svårt att på förhand avgöra om en viss handling innebär intrång i annans mönsterrätt. En fråga av samma slag har varit föremål för överväganden inom patenträtten. Enligt den ursprungliga lydelsen av 3 § patentlagen bestämdes ensamrätten genom en generellt avfattad bestämmelse, dvs. de i lagen angivna formerna av utnyttjande av den patentskyddade uppfinningen var endast exemplifierande. Rättssäker- hetsaspekten behandlades då av de nordiska expertkommittéerna. De ansåg dock att fördelarna med en generellt avfattad bestämmelse över- Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. vägde nackdelarna ur rättssäkerhetssynpunkt (se NU 1963:6 s. 147). Frågan föranledde inga kommentarer av remissinstanserna eller lagrå- det (se prop. 1966:40 s. 94 och s. 347 ff.). Inte heller vid änd- ringar i patentlagen berördes frågan (se prop. 1977/78:1 Del A s. 198 ff. och 326 ff.). De motiv som låg bakom den då föreslagna ändringen av 3 § patentlagen var i stället behovet av en anpassning till den Euro- peiska patentkonventionen. Det kan vidare hävdas att undantaget för handlingar som företas privat och utan vinstsyfte (artikel 13.1 a i mönsterdirektivet) är ett tillräckligt betryggande skydd för tredje man. Utredningen föreslår mot denna bakgrund dels att ML ändras i enlighet med artikel 12.1 i mönsterdirektivet, dels att begreppen import och export ersätts av uttrycken införa och utföra. 7.2Undantag från mönsterrätten (artikel 13) Förslag: ML bör ändras genom att bestämmelserna om att föran- vändarrätt och tvångslicens (6, 28–30 §§) upphävs och begräns- ningar i mönsterrätten uttryckligen görs endast avseende handlingar som företas privat och utan vinstsyfte, handlingar som företas i experimentsyfte, handlingar som innebär återgivning i syfte att citera eller under- visa, förutsatt att sådana handlingar är förenliga med god affärssed och inte omotiverat skadar ett normalt utnyttjande av mönstret samt på villkor att källan anges, utrustningen på fartyg och luftfartyg som är hemmahörande i en främmande stat, när dessa tillfälligt kommer in till , införsel till av reservdelar och tillbehör för reparation av sådana fartyg, och arbete med att reparera sådana fartyg. Kungörelsen (1970:496) om införsel och användning av reservdelar och tillbehör till luftfartyg utan hinder av mönsterrätt bör vidare upphävas. Skälen för förslaget: I ML är mönsterrätten underkastad vissa inskränkningar utöver den begränsning som ligger i att ett utnyttjande som kräver mönsterhavarens samtycke skall vara kommersiellt betingat. Undantagen från mönsterrätten är reglerade i 6 § (föranvändarrätt), i 7 § (vissa utnyttjanden med anknytning till främ- mande luftfartyg) och i 28–30 §§ (tvångslicens). 78 Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. Inledningsvis kan konstateras att artikel 13 i direktivet till stora delar hämtat sitt innehåll från artikel 27 i om Patent, den s.k. marknadspatentkonventionen (se [1989] OJ L 401/15). Som framhållits i avsnitt 7.1 omfattar mönsterrätten enligt direktivet i princip alla former av användning av ett skyddat mönster. I artikel 13 stadgas sedan om vissa begränsningar i mönsterrätten. Till stor del motsvaras dessa undantag av den begränsning av mönsterrätten till vissa former av utnyttjande som görs i ML. Undantaget i mönsterdirektivet för handlingar som företas privat och utan vinstsyfte motsvarar närmast ML:s begränsning av mönster- rätten till ett yrkesmässigt utnyttjande av mönstret (se prop. 1969:168 s. 159 f.). Mot bakgrund av de principiellt skilda utgångspunkterna i ML och direktivet bör dock ett uttryckligt undantag för handlingar som företas privat och utan vinstsyfte införas i lagen. Undantaget i direktivet för handlingar som utförs i experimentsyfte saknar motsvarighet i ML. För ett genomförande av direktivet bör en bestämmelse tas in i ML som svarar mot detta undantag. Enligt artikel 13.1 c skall mönsterrätten inte omfatta handlingar som innebär efterbildning i syfte att citera eller undervisa, förutsatt att sådana handlingar är förenliga med god affärssed och inte omotiverat skadar ett normalt utnyttjande av mönstret samt på villkor att källan anges. Bestämmelsen kan närmast sägas hämta sitt innehåll från upp- hovsrätten (jfr t.ex. 13, 18, 21 och 23 §§ upphovsrättslagen och SOU 1990:30 s. 466 f.). I direktivets svenska version används begreppet efterbildning. Ett i upphovsrättsliga sammanhang använt uttryck är i stället återgivning (se 23 § upphovsrättslagen och rubriken närmast före den nu nämnda paragrafen). Vidare kan konstateras att det i den tyska versionen av direktivet förekommande uttrycket Wiedergabe, närmast kan över- sättas med återgivning. Det finns därför enligt utredningen anledning till visst annat ordval än det i direktivet förekommande. Således bör begreppet återgivning användas i stället för efterbildning. Det skall dock påpekas att återgivning i detta sammanhang omfattar ett mindre antal handlingar än motsvarande uttryck i upphovsrättslagen. I övrigt bör, med hänsyn att något motsvarande undantag inte finns i ML, arti- kel 13.1 c i mönsterdirektivet tas in i lagen med den i direktivet använda lydelsen. Enligt ML kan regeringen förordna att reservdelar och tillbehör till luftfartyg utan hinder av mönsterrätt får införas till för att användas vid reparation av luftfartyg, hemmahörande i främmande stat, i vilken motsvarande förmåner medges för svenskt luftfartyg (7 §). Bestämmelsen överensstämmer med 5 § andra stycket patentlagen. Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. Det bemyndigande som givits regeringen att förordna om undantag från mönsterrätten i nu nämnda fall är föranlett av artikel 27 i Chicago- konventionen av angående internationell civil luftfart, vilken tillträtt (SÖ 1946:2). Med stöd av bemyndigan- det har regeringen meddelat bestämmelser om undantag från mönster- rätten i kungörelsen (1970:496) om införsel och användning av reserv- delar och tillbehör till luftfartyg utan hinder av mönsterrätt. Enligt artikel 13.2 i mönsterdirektivet görs undantag från mönster- rätten för utrustningen på fartyg och luftfartyg som är registrerade i ett annat land, när dessa tillfälligt kommer in på den berörda medlemsstatens territorium, import till den berörda medlemsstaten av reservdelar och tillbehör för reparation av sådana fartyg, och arbete med att reparera sådana fartyg. Bestämmelse har tillkommit med utgångspunkt i vad som föreskrivs i artikel 5 ter PK och har som huvudsakligt syfte att underlätta den internationella handeln och samfärdseln. Av artikel 5 ter, som för övrigt endast gäller patent, framgår att användningen ombord på ett fartyg av viss närmare angiven utrustning, som är föremål för patent, inte utgör intrång i patenthavarens rättigheter förutsatt att fartyget endast tillfälligt är i landets farvatten och användningen av utrust- ningen uteslutande sker för fartygets behov (se prop 1969:168 s. 165). Detsamma gäller för luftfartyg och andra fordon som tillfälligt är i vederbörande land. Enligt direktivet skall mönsterrätten, som framgår av artikel 13.2, inskränkas när det gäller dels luftfartyg och fartyg som tillfälligt är i landet, dels import av reservdelar och tillbehör för reparation samt arbete med att reparera sådana fartyg. Bestämmelsen lämnar inte utrymme för några undantag från den där behandlade inskränkningen av mönsterrätten. Varken till vissa stater eller att genom att ställa upp något krav på ömsesidig tillämpning av inskränkningen. Dessutom kan konstateras att ett krav på ömsesidig tillämpning i detta sammanhang torde ha ringa praktisk betydelse. Enligt vad utred- ningen erfarit kommer vidare det danska förslaget till ny designlov innehålla en bestämmelse utan något krav på ömsesidig tillämpning. En ytterligare fördel med att helt uppge kravet på ömsesidig till- lämpning är vidare att det förenklar den internationella samfärdseln. Det kommer heller inte behöva tas några resurser i anspråk för eventu- ella kontroller av de fartyg och luftfartyg som tillfälligt är i landet. 80 Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. uppgivande av kravet på ömsesidighet står heller inte i strid med de konventionsförpliktelser har till följd av Chicagokonventionen. Det kan mot bakgrund av det anförda konstateras dels att ML inte står i överensstämmelse med artikel 13.2, dels att det kan finnas skäl att förenkla bestämmelserna om undantag i mönsterrätten för främmande fartyg och luftfartyg som tillfälligt är i landet. För att få ML att stämma överens med direktivet föreslår därför utredningen att bestämmelserna i 7 § ML ändras i enlighet med artikel 13.2 i direktivet, dvs. att undantaget skall gälla både luftfartyg och far- tyg samt inte förutsätta ömsesidighet eller vara territoriellt begränsat. De nu föreslagna ändringarna i ML leder även till att den tidigare nämnda kungörelsen kan upphävas. Som tidigare framhållits regleras uttömmande i mönsterdirektivet vilka inskränkningar som får ske av mönsterrätten. Andra inskränk- ningar än de där angivna får inte göras i mönsterrätten. De bestämmel- ser som finns i ML om föranvändarrätt och tvångslicens är att bedöma som inskränkningar i mönsterrätten (se SOU 1965:61 s. 162 och Essén- , Mönster och brukskonst, 1971, s. 63). Dessa två typer av inskränkningar går utöver vad direktivet föreskriver. För att ML skall stämma överens med direktivet föreslår utredningen därför att 6 § och 28–30 §§ i ML upphävs. 7.3Mönsterrättens skyddsomfång (artikel 9) Förslag: ML bör ändras i enlighet med artikel 9 i mönsterdirektivet så att det framgår att mönsterrätt omfattar samtliga de mönster som är identiska med eller ger en kunnig användare samma helhetsin- tryck som ett skyddat mönster (skyddsomfång). Bestämmelsen i ML om att skyddsomfånget är begränsat till varor för vilka mönstret är registrerade och därmed likartade varor (5 § andra stycket ML) upphävs. En särskild bestämmelse tas in i ML av innebörd att, vid bedömningen av ett mönsters skyddsom- fång, hänsyn skall tas till den frihet en formgivare har haft vid utvecklingen av sitt mönster. Skälen för förslaget: Av ML framgår att skyddet för mönster är begränsat till de varor för vilka mönstret registrerats och därmed likar- tade varor (5 § andra stycket). Mönsterdirektivet innehåller inte någon motsvarande bestämmelse. I stället gäller enligt artikel 9.1 i mönsterdirektivet, att mönsterrätten omfattar varje mönster som inte gör ett annat helhetsintryck på en kun- Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. nig användare (skyddsomfång). Bestämmelsen är så utformad att den stämmer överens med bestämmelsen om individuell karaktär i artikel 5.1. Samma normer gäller således vid prövningen av ett mönsters skyddsomfång och vid prövningen av dess individuella karaktär som skyddsförutsättning. Med hänsyn till vad som anförts nu föreslås att 5 § andra stycket ML ändras genom att det i lagen tas in en särskild bestämmelse om mönsterrättens skyddsomfång motsvarande artikel 9.1 i direktivet. Beträffande vad som sägs om den kunnige användaren i artikel 9.1 hänvisar utredningen till vad som anförts i avsnitt 6.3. I artikel 9.2 omnämns en omständighet som kan vara av betydelse vid bedömningen av mönsterrättens skyddsomfång. Närmare bestämt anges där att den frihet formgivaren haft vid utformningen av mönstret skall beaktas vid prövningen. Vid denna bedömning kan ledning även hämtas från stycke 13 i ingressen till mönsterdirektivet. Grunden för bestämmelsen torde vara att hänsyn bör tas till möjligheterna av att variera formgivningen av ett visst föremål, dvs. hur stora varia- tionsmöjligheterna är mot bakgrund av den funktion produkten skall fylla. Som huvudregel gäller inom svensk rätt att skillnadskravet är mindre strängt, och därmed skyddsomfånget mindre, inom mönstertäta branscher (se NJA 1980 s. 575 och NJA 1990 s. 168). Det skyddsom- fång ett mönster har kan således i viss mån variera beroende på vilken bransch mönstret används inom. Den nu behandlade bestämmelsen i direktivet saknar dock en uttrycklig motsvarighet i ML och en motsvarande regel bör därför infö- ras där. Lämpligen kan den – tillsammans med bestämmelsen om mönsterrättens skyddsomfång – placeras i 5 §. 7.4Mönsterrättens giltighetstid (artikel 10) Förslag: Bestämmelsen om mönsterrättens giltighetstid i 24 § ML bör ändras på så sätt att skyddstiden kan uppgå till maximalt . Skyddstiden delas upp i perioder . På begäran skall sökan- den kunna bestämma skyddstiden till flera perioder redan vid ansök- ningstillfället. För mönster till beståndsdelar som används för att reparera en sammansatt produkt så den återfår sitt ursprungliga utse- ende bör skyddstiden uppgå till maximalt . Skälen för förslaget: ML stadgar att en mönsterregistrering gäller räknat för ansökan med möjlighet till förläng- 82 Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. ning med ytterligare två perioder (24 §). Den sammanlagda nuvarande skyddstiden är alltså . Artikel 10 i mönsterdirektivet innehåller en regel om att mönster- rätten gäller under en eller flera perioder räknade från den dag ansökan lämnades in. Skyddstiden kan uppgå till sammanlagt , dvs. Av direktivets ordalydelse framgår att rättsinnehavaren kan få skyddstiden förlängd med en eller flera skyddsperioder. Direktivet kan läsas så att det redan vid ansökningstillfället är möj- ligt att få en skyddstid som sträcker sig längre än . Exempelvis skulle en begäran om skydd för hela perioden kunna fram- ställas redan vid ansökningstillfället. Det kan även läsas som att en för- nyelse måste ske efter varje period , dvs. det är inte redan vid ansökningstillfället möjligt att få en skyddstid på exempelvis . För det sistnämnda systemet, som är det som gäller enligt ML, kan anföras både ordnings- och konkurrensmässiga skäl. Registret bör inte belastas med mönster som inte visat sig kommersiellt gångbara eller av andra skäl inte används. Det kan även hävdas att den konkurrenshämmande effekt en registrering medför rent allmänt inte bör sträckas längre än nödvändigt. Det förtjänar å andra sidan att framhållas att behovet av skyddstid varierar starkt mellan olika branscher. Medan det endast i sällsynta fall är aktuellt med en längre skyddstid för textilprodukter är det i andra fall, t.ex. då det gäller möbler, ofta möjligt att redan på ett tidigt sta- dium förutse att det föreligger behov av en längre skyddstid än . Det kan då vara praktiskt för mönsterinnehavaren att ha möjlighet att få en längre skyddstid utan att behöva förlänga skyddet. Vid en sammanvägning av dessa skäl har utredningen, i samförstånd med representanter från de övriga nordiska länderna, stannat för en lösning som innebär att en skyddstid som sträcker sig över flera fem- årsperioder skall kunna begäras redan vid ansökningstillfället. De negativa effekter som en sådan lösning kan medföra bör i viss mån motverkas genom att avgiften sätts i relation till skyddstidens längd. De svenska bestämmelserna om skyddstidens längd i 24 § ML bör därför ändras i enlighet med det nu anförda, dvs. bl.a. förlängas till . Den föreslagna förlängningen av skyddstiden från 15 till bör inte gälla för mönster till beståndsdelar som används för att reparera en sammansatt produkt så att den återfår sitt ursprungliga utseende. Av artikel 14 i mönsterdirektivet framgår att medlemsstaterna kan bibehålla sina rättsliga bestämmelser såvitt avser mönster till sådana beståndsdelar. Skall förändringar vidtas får de endast ske för att liberalisera marknaden för sådana delar. Det får överlämnas åt rätts- Ensamrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. tillämpningen att bestämma vad som närmare avses med ett mönster till en beståndsdel som används för att reparera en sammansatt produkt så den återfår sitt ursprungliga utseende. För det fall den föreslagna förlängningen av skyddstiden utan inskränkning skulle tillämpas på redan beviljade registreringar för mönster till sådana delar som avses i artikel 14 i direktivet, skulle skyddstiden för dessa förlängas till . En förlängd skyddstid kan inte sägas liberalisera marknaden. Det är därför nödvändigt att göra undantag för mönster till sådana beståndsdelar som avses i artikel 14. Skyddstiden för sådana mönster skall därför inte vara längre än vad som stadgas, dvs. En uttrycklig bestämmelse om detta kan lämpligen tas in som ett nytt andra stycke till 24 § ML. 8Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) Som allmänna förutsättningar för mönsterrätt gäller enligt mönster- direktivet att mönstret skall vara nytt och ha individuell karaktär. När det gäller beståndsdelar i sammansatta produkter gäller enligt artikel 3.3 i direktivet även ett krav på att de skall förbli synliga under normal användning av produkten (se avsnitt 5.3). Utöver detta gäller att fråga måste vara om ett mönster i den mening som avses i artikel 1 a. Från det mönsterskyddsbara området utesluts enligt artikel 7.1 och 7.2 även sådana detaljer av en produkts utseende som uteslutande är betingande av produktens tekniska funktion och i vissa fall även mekaniska sammankopplingar (se avsnitt 5.5). Slutligen kan mönster som strider mot goda seder eller allmän ordning enligt artikel 8 inte skyddas genom mönsterrätt (se avsnitt 5.6). De hinder mot registrering av ett mönster som anges i artikel 11.1 och 2 i mönsterdirektivet är avsedda att vara uttömmande. En med- lemsstat kan därför inte införa ytterligare hinder mot registrering än de som ryms i nämnda bestämmelser. Bestämmelserna är dock inte avsedda att utesluta eventuella formella krav på ansökningen, som exempelvis att en ansökningsavgift skall vara betald, utan tar uteslu- tande sikte på materiella krav för att registrering skall kunna beviljas. Nedan behandlas genomförandet av de särskilda hinder mot regist- rering som anges i artikel 11.1 c och d samt 11.2 i direktivet. De omständigheter som anges i artikel 11.1 a och b i direktivet har utredningen tidigare föreslagit skall utgöra hinder mot mönsterrätt. 86 Särskilda hinder mot mönsterrätt (artikel 11.1 och 11.2) 8.2Bättre rätt till mönster (artikel 11.1 c) Bedömning: Någon ändring av svensk rätt med anledning av artikel 11.1 c i mönsterdirektivet är inte nödvändig. Skälen för bedömningen: Av ML följer att endast den som skapat mönstret, dvs. formgivaren, eller den till vilken formgivarens rätt över- gått, genom registrering kan få ensamrätt att utnyttja mönstret (1 § andra stycket). För det fall annan än formgivaren eller den till vilken formgivarens rätt övergått ansöker om registrering, brister det således i en av de förutsättningar för skydd som lagen ställer upp. Mönstret kan då vägras registrering eller, för det fall registrering beviljats, registre- ringen hävas. Att registreringen kan hävas framgår av att en registre- ring kan angripas med ett påstående om ogiltighet med stöd av ML (31 § första stycket). Det finns även en möjlighet för den rätte inneha- varen att få en ansökan eller registrering överförd på sig (17 § första stycket och 32 §). Därigenom kan alltså mönsterrätten upprätthållas och investeringar tillgodogöras, men för den rätte innehavaren. En ansökan om registrering av ett mönster skall enligt artikel 11.1 c i mönsterdirektivet vägras och en redan beviljad mönsterrätt förklaras ogiltig, om sökanden eller mönsterhavaren inte har rätt till mönstret enligt den berörda medlemsstatens rätt.