sou · GOB3102d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Överlag uppfattas respondera väl på initiativ från utlandsmyndigheterna. Några framför upp- fattningen att inte alltid har tillräckligt med resurser för att backa upp olika initiativ från utlands- myndigheterna. De ambassader som ingår i det s.k. ESEA-samarbetet gör på uppmaning en särskild verksamhetsplanering för exportfrämjandeverksamheten. Öv- riga ambassader har denna verksamhetsplanering integrerad i ambassadernas allmänna verksamhetsplan. De flesta ambassader har angett att det finns en handelskammare på orten, som i vissa, men inte i alla, fall ägnar sig åt exportfrämjande verksamhet. Enligt svaren verkar det som regel i de tillfrågade länderna inte finnas någon direkt konkurrent inom verksamhets- område. Något återkommande mönster vad gäller övriga synpunkter finns inte. Vissa klagomål framfördes vad gäller tillgång på tekniska och andra resurser samt vad gäller resurser på hemmaplan. Ett par ambassader före- språkar en uppdelning mellan konsultverksamhet och det statliga uppdraget. Det faktum att svaren från de olika utlandsmyndigheterna varierar en hel del tolkar utredningen som att det finns betydande skillnader i hur den exportfrämjande verksamheten fungerar mellan olika orter. Tillkomsten av de regionala främjarna på UD har förbättrat situationen, ändå upplever vissa utlandsmyndigheter att man inte har tillräckligt stöd och vägledning hemifrån för den exportfrämjande verksamheten. Utredningens slutsats är att ökade personella resurser behöver ställas till förfogande på för samordningen med utrikesförvaltningen. Vad gäller andra konsulter noterar utredningen också, att de flesta ambassader uppger att det inte finns någon direkt konkurrent på ifrågavarande marknader. 7.5Enkät till ambassader om andra länders exportfrämjandesystem Utredningen har också tillställt sexton utlandsmyndigheter ett antal frågor om respektive lands exportfrämjandesystem. Resultatet redovisas i kapitel 8. 7.6Yttrande från () I syfte att klargöra status i ett upphandlingssammanhang begärde exportrådsutredningen in ett yttrande från , (NOU). Yttrandet inkom till utredningen i år.2 Utredningen har följt upp yttrandet med muntliga kontakter. Följande frågor ställdes till NOU: 1.Kan staten med hänsyn till gällande upphandlingsregler genom ordinarie budgetprocess eller på annat vis uppdra till att utföra vissa tjänster och ersätta rådet för dessa? 2 NOU:s ärendebeteckning 2000/099–29 Är det därvidlag någon skillnad mellan det ordinarie statliga uppdraget och särskilda tidsbegränsade uppdrag? 2.Föreligger i detta sammanhang någon skillnad vad gäller beviljande av statliga medel om dessa är baserade på en ansökan från eller om dessa utbetalas för ett av staten beslutat uppdrag? 3.Har oklara legala status någon betydelse i sammanhanget? Enligt NOU har associationsrättsliga status betydelse för frågan om , tillsammans med staten, tillhör de i 1 kap. 5 § Lagen om offentlig upphandling () angivna upphandlande enheterna eller om den är en självständig juridisk person, vars eventuella skyldighet att följa får bedömas mot bakgrund av kriterierna i 1 kap. 6 § samma lag. Det avgörande svaret på frågorna är, enligt NOU:s mening, huruvida staten sluter ett avtal (upphandlingskontrakt) med samt om i förhållande till staten (utbetalaren) är en och samma juridiska person. I yttrandet svarar NOU att viss vägledning kan fås av de avtal och överenskommelser som finns mellan staten och . Avgörande för vilken status har i ett upphandlings- sammanhang är huruvida det föreligger ett avtalsförhållande mellan staten och eller om det är fråga om statliga anslag, vilka beviljas i relation till de uppgifter som tilldelats av staten. Är det ekonomiska förhållandet mellan staten och grundat på offentliga anslag, kan i praktiken ses som en del av staten och den statliga förvaltningen. Därigenom kan uppdrag ges till , i vart fall av den statlige huvudmannen, utan att reglerna i följs. NOU lägger en reservation för att det inte kan anses som självklart, att staten i sin helhet och myndigheter med annan departementstillhörighet kan anses utgöra samma juridiska person som den i vilken ingår. Man anser dock, att det närmast till hands liggande svaret är, att genom sin brist på avgränsning och sitt beroende av staten i praktiken utgör en del av staten. Enligt NOU:s bedömning omfattas i sin egen anskaffning och avtalsskrivning av p.g.a. reglerna i lagens 1 kap 5 §. omfattas med hög grad av sannolikhet även om det skulle bedömas utgöra en självständig juridisk person. Detta på grund av att synes uppfylla förutsättningarna i 1 kap 6 § , nämligen att det har inrättats i syfte att täcka behov i det allmännas intresse vilket inte är av industriell eller kommersiell karaktär. Förutsättningarna för statens bestämmande inflytande i form av tillskjutet kapital eller tillsyn eller styrelse- representation synes också, enligt NOU, vara uppfyllda. Utredningen anser att det är angeläget, att staten till sitt för- fogande har en organisation på vilken man utan föregående upphandling kan lägga ut uppdrag av exportfrämjande karaktär. NOU gör bedömningen, att , oavsett dess associations- rättsliga status, praktiskt sett utgör en del av statsförvaltningen och ingår i vad som skulle kunna benämnas den statliga familjen. Eftersom statens bidrag till vidare bygger på anslag och inte på avtal med ekonomiska villkor, är det, enligt utred- ningens tolkning av NOU:s yttrande, ur upphandlingssynpunkt möjligt att lägga såväl basuppdraget som övriga projektuppdrag på . Vilken associationsrättslig form huvudmännen än väljer att ge är det ur upphandlingssynpunkt av betydelse, att det statliga bidraget till även framgent sker i form av anslag och inte övergår i någon form av kontraktsförhållande med ekonomiska villkor. Sker ändring härvidlag, och i stället för att som andra statliga myndigheter som lämnar budgetunderlag inkommer med offert avseende erbjudna tjänster, kan även upp- handlingsstatusen komma att ändras. Möjligheten för staten att ge uppdrag utan föregående upphandling skulle då kunna upphöra. Eftersom omfattar såväl bolag som ideella föreningar skulle det för statens upphandlingsålägganden inte spela någon principiell roll om man i stället för dagens tillstånd valde att göra till aktiebolag eller ideell förening. Under vissa för- hållanden, påpekas det dock i NOU:s yttrande, skulle det dock kunna vara lättare att hävda att var en del av staten (och ett organ som inrättats i syfte att täcka behov i det allmännas intresse) om man vore en ideell förening än om man vore ett bolag. Tolkning av lagen om offentlig upphandling. Kan staten ge anslag/uppdrag utan föregående upphandling? juridisk .person från staten? 8Statligt exportfrämjande i andra länder Utredningen har från utlandsmyndigheterna inhämtat uppgifter om femton länders exportfrämjande och därutöver . De femton länderna är , , , , , , . , , , , , , och . Nedan lämnas viss information om alla dessa. Redogörelserna är något mer utförliga för , och , , , och . Beskrivningen varierar beroende på vilket material som inkommit. Slutligen ges några sammanfattande kommentarer. har efter en översyn av sitt exportfrämjande från skapat en ny organisation, Exportråd (DE), som är en integrerad del av utrikesministeriet (um). I den nya organisationen har man fört samman funktioner från förutom utrikesministeriet, livsmedels-, bostads- och näringsministerierna inkl. det sistnämndas investeringsfrämjande verksamhet. Syftet var att efter krav från danskt näringsliv skapa en mer enhetlig organisation och för företagen etablera en enda ingång till det statliga exportfrämjandet. Vidare hoppades regeringen på synergieffekter mellan export- och investeringsfrämjandet samt mellan främjandet och övriga uppgifter hos utrikesförvaltningen. Redan före inrättandet av exportråd var exportfrämjandet den enskilt största aktiviteten i den danska utrikesrepresentationen. Man hoppas nu på en ännu mer central roll för främjandet. DE leds av en exportdirektör som ingår i utrikesministeriets ledning. Styrelsen för DE består av företags- Statligt exportfrämjande i andra länder Styrelsen avses spela en viktig roll för strategiutveckling och resursfördelning. DE har en budget för på ca (= ca ). Det kommer inledningsvis att ha ca 95 anställda i och ca 300 utomlands, varav ca 125 handelsspecialister, 160 lokalanställda handelsspecialister och ca 10 årsstjänster för investeringsfrämjande. Resurserna fördelas geografiskt på Väst- %, Central- och %, %, Nord- %, och % och %. Utlandsrepresentationen består av ambassader, generalkonsulat och exportstipendiatkontor (erfarna näringslivspersoner). DE har etablerats som en s.k. kontraktsorganisation inom utrikesministeriet. Resultatkontrakten fastställer ett antal kriterier för organisationens arbete, bl.a. mål för intäktsfinansiering och för realiserandet av små och medelstora företags exportpotential. DE:s verksamhet skall baseras på efterfrågestyrning, utvecklingsprojekt i samarbete med andra aktörer och ett nära samarbete med näringslivsorganisationer och exportfrämjandeaktörer. Avgiftsfinansieringen är under översyn. F.n. gäller att ställs till ett företags förfogande gratis. I övrigt kostar vissa enklare tjänster . Man överväger att införa ett klippkortssystem som innebär starkt reducerat pris för små och medelstora företag, eventuellt för de första . Företag kan även hyra in sig på ambassaderna, få hjälp med lokal i samband med besök liksom hyra sekreterar- och tolkhjälp. Det finländska exportfrämjandesystemet förändrades i viss utsträckning efter en översyn. Den centrala exportfrämjande aktören i är Finpro (f.d. ). Finpro är en självständig ekonomisk förening som lyder under handels- och industriministeriets handelsavdelning. Finpro ingår avtal med staten. stöder också ekonomiskt finsk-svenska och finsk-ryska handelskammaren, FINTRA (exportutbildningsinstitut) och VIEXPO (en regional samman- slutning i västra ). Finpro har drygt 700 medlemmar varav två organisationer, dels Industrins och () dels företagare (). Den lägsta medlemsavgiften är 3.000 /år. Statligt exportfrämjande i andra länder särskilda förmåner genom medlemskapet. Finpro finns inte bara i utan har 17 regionala kontor över landet. Dessa fungerar bl.a. som regionala kontaktpunkter i EU-frågor och utgör ett komplement till de sex EIC-kontor som finns i . Finpro har samarbetsavtal med två näringslivsstödsorganisationer. Finpro har 56 handelskontor i 46 länder. Personalen utomlands består av 57 handelssekreterare och en biträdande personal på cirka 200 personer. Handelssekreterarna är normalt anmälda som diplomater. Efter omorganisationen har arbetssättet förändrats. Man arbetar numera mer med internationalisering snarare än export, man är mer proaktiv och man arbetar mer i nätverk. Finpro erbjuder olika tjänster. Man vänder sig i första hand till små och medelstora företag men bistår också större företag som ofta fungerar som motor i olika kampanjer. Tjänster till små och medelstora företag subventioneras till viss del. Det finns t.ex. en maxtaxa för vad dessa företag betalar per konsultdag vid utlandskontoren. Det finns enligt uppgift ingen klar gräns mellan gratistjänster och betalda uppdrag. Vidare finns en särskild fond för särskilda aktiviteter där små och medelstora företag kan få av sina kostnader täckta. Omsättningen uppgick till 366 miljoner (=ca ). Största delen av detta-drygt 220 miljoner eller kom från staten, 130 miljoner eller kom från intäkter för fakturerade uppdrag medan medlemsavgifter från de drygt 700 medlemmarna stod för 10 miljoner eller . är anslaget till Finpro 144 (=204 mkr). Därutöver finns ett särskilt verksamhetsinriktat bidrag för företagens internatio- nalisering på 105 miljoner Det norska som är en stiftelse är det centrala export- främjandeorganet i . Det sorterar under närings- och och är ett gemensamt organ för staten och näringslivet. har 43 egna kontor i 34 länder, ofta i anslutning till ambassaderna. Vid sidan av finns den privata stiftelsen för fisk (EFF) som är en fristående organisation ägd av fiskerinäringen men knuten till fiskeridepartementet. Den driver all marknadsföring för hela fiskerinäringen. Dessutom finns en stiftelse för norsk Statligt exportfrämjande i andra länder SOU 2000:102 offshore-industri som sorteras under olje- och energi- departementet. har för en budget på 172 miljoner NOK (=ca ). Därutöver anslås 17 miljoner NOK för inter- nationellt teknologisamarbete och 2,5 miljoner NOK för EU- information. Av de 172 miljoner NOK är 25 miljoner NOK öron- märkta för små och medelstora företag. Budgeten fördelar sig på statlig och privat finansiering. EFF och INTSOK hade 1999 en budget på ca 350 miljoner NOK respektive ca 10 milj- oner NOK. Genom den statliga finansieringen har varje företag möjlighet att få upp till fyra timmars gratis rådgivning. Därutöver är informationstjänster gratis liksom information från hemsidan. Styrelsen har stor frihet att bestämma vad som skall vara avgifts- belagt. Utgångspunkten är att avgifterna skall vara marknads- mässiga, vilket innebär att de kan variera från land till land. står också för vissa kostnader i samband med delegationsbesök. Även vissa branschprogram och andra aktiviteter kan stödjas av . I är det ekonomi- och utrikesministerierna som är ansvariga för exportfrämjandet. kommer ansvaret att helt föras över till ekonomiministeriet. Genomförandet av exportfrämjandet sköts av en organisation benämnd EVD (Economische Voorlichtingsdienst). Arbetet utomlands utförs av economic officers, som är särskilt utsedda personer inom den nederländska utrikesrepresentationen. Dessa är anställda inom utrikesförvaltningen men erhåller sina instruktioner från ekonomiministeriet. har en egen främjandeorganisation. Även andra ministerier arbetar med exportfrämjande som en del av sin normala verksamhet. EVD:s verksamhet begränsas till områden där man tillför något utöver vad privata kommersiella aktörer kan stå till tjänst med. Det finns ett stort antal privata aktörer på detta område i . De totala statliga utgifterna för exportfrämjande uppgår f.n. till ca (=ca ), varav större delen avser EVD. Beloppet inbegriper inte kostnader för infrastrukturen utomlands (ambassader, lönekostnader för economic officers m.m.). EVD tar betalt i begränsad utsträckning för vissa tjänster. Statligt exportfrämjande i andra länder anpassade till respektive marknad och är bl.a. till för att undvika okynnesfrågor. Det federala tyska exportfrämjandet bedrivs av utlands- myndigheter, utlandshandelskammare och den federala myndig- heten för utrikeshandelsinformation (Bfai-Bundeskammer fur Aussenhandelsinformation). På viktigare marknader finns alla dessa tre representerade. Det stöd som ges är till sin karaktär generellt men det är utsagt att särskild tonvikt skall läggas på insatser för små och medelstora företag. Budgeten för uppgår till ca 183 miljoner DEM (=ca ). Dessa medel går till utrikeshandelskamrarnas verksam- het, till subventionering av mässverksamhet, allmänna marknads- föringsåtgärder samt till Bfai. Ca 65 miljoner DEM går till utrikes- handelskamrar vilket innebär att dessa subventioneras till . Bfai har ett anslag på ung. 40 miljoner DEM vilket kompletteras av avgiftsintäkter på ca 10 miljoner DEM. Mässverksamhet stöds med ca 70 miljoner DEM, dvs. utgör av hela det federala exportfrämjandeanslaget, vilket motsvarar en subventions- grad på 25–. Utöver den federala regeringen bedriver också delstaterna ett exportfrämjande. Delstaten anslag t.ex. beräknas till ca 50 miljoner DEM . Sammanlagt uppskattas det tyska exportfrämjandet stödjas med ca 400 miljoner DEM (= ca 1,7 mdkr) av offentliga medel. En inledande kontakt från ett företag brukar vara gratis. Därefter tar kamrarna betalt för de tjänster som erbjuds. Trots att utrikeshandelskamrarna erhåller federalt stöd uppges de ligga högt i pris, vilket lett till att privata aktörer etablerat sig som marknadskonsulter och kunnat ta uppdrag från kamrarna. Vissa svårigheter har rapporterats vad gäller avvägningen mellan det s.k. offentliga uppdraget och den kommersiella verksamheten. Tyska ambassader tar inte betalt för några tjänster. Statligt exportfrämjande i andra länder I ansvarar den österrikiska handelskammaren (WKÖ- Weltkammer Östterreichs) för exportfrämjandet. Det förekommer inga statliga bidrag till verksamheten utan den finansieras helt genom medlemsavgifter. Medlemskap är dock obligatoriskt. är övervakande myndighet men inte direkt involverat i exportfrämjandet. WKÖ är en fristående organisation som har sin grund i en lag. WKÖ har 81 utlandskontor i 63 länder. WKÖ:s utlandskontor är enligt avtal med utrikesministeriet en del av ambassadernas handelsavdelning. Chefen är ackrediterad som handelsråd och de andra utsända som handelsattachéer. Kontoren är normalt inte samlokaliserade med ambassaderna. Chefen för är underställd ambassadören när det gäller protokollära frågor men rapporterar direkt till WKÖ i i exportfrämjande frågor. Merparten av WKÖ:s tjänster är kostnads- fria för medlemmarna. Många av WKÖ:s publikationer är dock avgiftsbelagda och för vissa evenemang och handelsmissioner krävs en anmälningsavgift. I är det en del av utrikesministeriet som är den centrala aktören inom exportfrämjandet (DFAIT-Department of Foreign Affairs and International Trade) eller egentligen det vidare begreppet internationell affärsutveckling. En del av verksamheten är särskilt inriktad mot små och medelstora företag. Inom utrikes- ministeriet leds verksamheten av en biträdande statssekreterare som har två avdelningar under sig, en för planering och policy och en för program och tjänster utomlands. Sammanlagt arbetar 140 personer på dessa båda avdelningar i . Exportfrämjande- organisationen har också kontor i tolv större städer i olika delar av . Utomlands finns över 800 handelsrepresentanter runtom i världen. Av den utsända utlandspersonalen beräknas arbeta med internationell affärsutveckling. Andelen bland de lokal- anställda är ungefär densamma. finns även ett centrum för internationella affärsmöjligheter som upprättats av utrikesministeriet, Industri- och Jordbruksministerierna. Här besvaras förfrågningar från intressenter i utlandet och matchas Statligt exportfrämjande i andra länder dessa med inhemska företag. Detta centrum är placerat inom utrikesministeriet. Man har vidare satsat på att bygga upp en virtuell organisation som enbart arbetar med hjälp av ny informationsteknologi- . Bakom denna står bl.a. utrikesministeriet, Industri-, Jordbruks- och Naturresurs- ministerierna. För innevarande budgetår har 238 miljoner CAD (= ca 1,55 mdkr) avsatts för internationell affärsutveckling, vilket är av utrikesministeriets totala anslag. Området är därmed det tredje största i ministeriet. avgiftsbelägger inte några tjänster. De tjänster som tillhandahålls av ambassader är tydligt avgränsade. Om företag önskar hjälp med andra tjänster, hänvisas de vidare till andra instanser som tar betalt (t.ex. omfattande besöksprogram, tillfälliga lokaler samt kontorshjälp). Provinserna har egna främjandeorganisationer, några har egna utlandskontor. har en myndighet, Austrade, som har ansvar för exportstöd. Den är underställd Utrikes- och . Syftet är att hjälpa främst små och medelstora företag med bl.a. export. Antalet anställda är ca 1.000 varav hälften finns vid de 90 utlandskontoren, vilka ofta är samlokaliserade med en ambassad. De utsända har diplomatisk status. Budgeten är 320 miljoner (=ca 1,65 mdkr), vilket utgör av Austrade´s budget. Hälften avser drift av organisationen (personal och infrastruktur) och hälften avser särskilda program, där exportörer kan få bidrag, t.ex. till mässor. Austrade erbjuder tjänster i tre nivåer, varav en är gratis. Även de båda övriga har en viss subvention. har ett system där ekonomiministeriets utrikes- handelsavdelning (DREE-Direction des Relations Exterieures Economiques) har huvudansvaret för främjandet. Även i utrikesministeriet (UM) ses det som en prioriterad uppgift att tillvarata franskt näringslivs intressen. DREE har ett faddersystem genom vilket storföretagen ger råd, stöd och draghjälp åt små och medelstora företag. Utomlands är det främst DREE´s utlandsorganisation som arbetar med främjande. Denna består av 166 kontor i 118 länder. Statligt exportfrämjande i andra länder underställda de franska ambassadörerna men arbetar i huvudsak gentemot DREE. Deras uppgift är att hjälpa franska företag att ta sig in och etablera sig på exportmarknader, t.ex. genom att stå till tjänst med marknadsundersökningar och rådgivning om anställningslandet. Kontoren tar betalt för mer omfattande service. Under DREE finns tre stödorganisationer, bl.a. Utrikeshandels- centret (CFCE-Centre du Commerce Exterieur) som har till uppgift att insamla, behandla och sprida information om andra länders ekonomi och handel och hjälpa företag med export- föreberedelser. CFCE samarbetar med DREE´s regionala organisation och handelskamrar. Även UM arbetar med främjande. Bl.a. finns en särskild främjandeambassadör för och en för . UM:s arbete är till stor del inriktat på att ge politisk draghjälp. Exportfrämjande sker också genom handelskamrarna som företagen måste vara anslutna till. har ett organ för handelsfrämjande som heter () som är en juridiskt fristående person. TDC skall bl.a. främja utrikes- handel, särskilt på exportområdet. TDC har totalt ca 800 medarbetare, varav ca 200 finns vid de 47 utlandskontoren. TDC finansieras till (404 miljoner HKD-=ca ) genom en särskild skatt på utrikeshandeln medan resten är inkomster från den egna fastigheten (46 miljoner HKD) publika- tioner (300 miljoner HKD) och mässor (500 miljoner HKD). Vissa tjänster erbjuds gratis, t.ex. allmän information och rådgivning. Ett riktmärke är att man kan intervjua en tjänsteman gratis . Man tar betalt för olika främjandeaktiviteter varvid skall finansieras med avgifter. TDC erbjuder inte konsulttjänster utan hänvisar vidare. har en organisation ()som lyder under Ministeriet för Handel, Industri och Sysselsättning. EI erbjuder ett brett utbud av tjänster, inkl exportfrämjande. I affärsstrategin finns målsättningen att irländskt ägda företag skall ha fördubblat sin andel i internationell handel . EI har ca 3.200 kundföretag som man arbetar med på partnership-basis. EI har tre kontor i och ett tiotal ute i landet. Det finns vidare ett trettiotal utomlands, oftast samlokaliserade med irländska ambassader. Den totala budgeten uppgår till ca 190 miljoner IEP (= 2,0 mdkr). Kund- företagen betalar inte någon medlemsavgift. EI tar betalt för vissa tjänster, t.ex. för medverkan i handelsdelegationer, men i övrigt är Statligt exportfrämjande i andra länder tjänsterna inte avgiftsbelagda. För export av jordbruksprodukter finns en särskild organisation. har ingen myndighet eller organisation med ansvar för att främja export. Däremot finns () som varit inriktad på att främja import i stället för export. Bakgrunden till att förvandlades från en export- till en importfrämjande organisation var tilltagande handelsfriktioner med andra länder p.g.a. det stora japanska handelsbalansöverskott. Budgeten uppgår till 36 mdkr JPY(= ca 4 mdkr) . erhåller egna intäkter genom försäljning av publikationer och medlemsavgifter. har 80 kontor i 58 länder. Större delen av tjänsterna erbjuds gratis. har under Utrikes- och en myndighet () som har till uppgift att främja nyzeeländsk export. TDB har åtta kontor i landet och 52 kontor utomlands, varav de flesta har diplomatisk status. Antalet anställda uppgår till 350 personer. Det årliga budgetanslaget är 50 miljoner NZD (=ca ). TDB indelar sina tjänster i gratistjänster (landinformation etc.) och ett tjugo- femtal avgiftsbelagda tjänster. De sistnämnda är tjänster som är speciellt anpassade för ett företag eller en grupp av företag. Kostnaden är direkt relaterad till nivån på de lokala kostnaderna. T.ex. debiteras ca /timme för uppdrag i . har sammanställt en exportstrategi.