sou · GOB32 · 2001-01-01 00:00:00 — Risken är att man tillsammans utvecklar uppfattningar om t.ex. rättsläget som inte är riktiga. Det är viktigt att man ser till att intygsgivarna kompletterar varandra i kompetenshänseende. En brist är att föreningen kan byta ut intygsgivare som inte vill lämna intyg. Men inblandning av myndigheter innebär risker för ökad byråkrati. 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD 69 4Orsakerna till konkurserna och behovet av regeländringar I detta kapitel bedömer vi bl.a. vilken betydelse regelverket mot eko- nomiskt ohållbara bostadsprojekt har haft för de konkurser som inträf- fat bland bostadsrättsföreningar . Därvid är naturligtvis våra egna undersökningar, se kapitel 3, av central betydelse. I samman- hanget är också vissa delar av Bostadspolitiska utredningens delbetän- kande 1990-talets bostadsmarknad – en första utvärdering (SOU 1995:98) värda att nämna. Bostadspolitiska utredningen hade uppdrag att ta fram underlag för beslut om bostadspolitiken på . I det nämnda delbetänkandet redovisade utredningen bl.a. en genomgång av de ekonomiska villkoren för det sent byggda bostadsbeståndet. När det gäller bostadsrättsföreningar angavs bl.a. följande om vill- koren (betänkandet s. 84). De mindre föreningarna dominerar bland konkurserna. Men även vissa medelstora och några större före- ningar har begynnande problem. Formen bostadsrättssmåhus har dominerat bland problemföreningarna. I storstäderna och på universi- tetsorter har, på grund av det minskande bostadsb yggandet och en ökad efterfrågan på bostäder genom inflyttning, priserna på bostadsrätter som regel stabiliserats. En överproduktion av bostadsrättslägenheter har framför allt skett i glesbygd och mindre städer. På dessa orter kan outhyrda lägenheter göra att bruksvärdeshyran för hyresfastigheter i någon mån fungerar som ett marknadspristak för månadsavgifterna. En bostadsrättsförening kan få svårt att sälja eller hyra ut lägenheter som blir dyrare än likvärdiga hyresbostäder. Ett typfall för en konkurs- utveckling är en privat bostadsrättsförening med relativt få hus, belägen på en mindre ort med lägenheter som redan från början varit svårsålda. Föreningens svårigheter växer år bl.a. genom minskat statligt räntestöd. Vissa boende flyttar när årsavgifterna måste höjas för att klara likviditeten. Utredningen gjorde vidare bedömningar av vad som kännetecknar bostadsföretag – alltså oavsett om det rör sig om ägande, hyresrätt eller bostadsrätt – i kris. Därvid uttalade utredningen följande (s. 67 f.). 70 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD mest anmärkningsvärda med utvecklingen av bostadsbyggandet - 1993 var den kraftiga ökningen av antalet färdigställda lägenheter som uppläts med hyresrätt i privatägda bostadsföretag. Även andelen småhus som uppläts med bostadsrätt eller hyresrätt ökade mar- kant. Denna utveckling var särskilt stark i små kommuner där bostads- byggandet ökade mest i förhållande till befolkningstillväxten. I dessa kommuner skedde en tydlig överproduktion av lägenheter i förhållande till efterfrågan. Till detta kom en ökning av produktionskostnaderna per kvadratmeter som var betydligt större än inflationen. Enligt utredningen förklarar dock ingen av dessa orsaker var för sig att ett bostadsföretag får svårigheter att fullgöra sina antaganden. Men för bostadsföretag där flera av de olika ekonomiska faktorerna samver- kar är risken, enligt utredningen, stor att hamna i ekonomisk kris. Utredningen ställde också frågan om krisårgångarna, därmed avsågs fastigheter färdigställda , gick ihop ens när be- slutet om projektet togs (s. 75 ff.). I delbetänkandet redovisades beräk- ningar. Tanken med dessa är att man redovisar resultatet under förut- sättning att förhållandena, i stället för att ändras, hade varit mer kon- stanta. Man antog därför garanterad ränta och upptrappningstakt på den nivå som skulle gällt om regelverket inte hade förändrats, åtta procents inflation, m.m. I all korthet kan sägas att slutsatsen var att projekten, när besluten togs, inte kan mer än precis ha verkat gå ihop. Innan vi går över till våra överväganden bör något också sägas om Bo- endesociala beredningens delbetänkande Boendesociala effekter av konkurser och rekonstruktioner – bostadsrättsföreningar och egnahem (SOU 1999:72). Beredningen har haft i uppdrag att bl.a. följa upp de bostadssociala effekterna av konkurser och rekonstruktioner som berör bostadsrättshavare. I delbetänkandet presenterade beredningen sina slutsatser. Dessa är givetvis i allmänhet inte direkt relevanta för våra överväganden om ekonomiska planer m.m. Vårt uppdrag handlar ju om att minska risken för konkurser och inte om effekterna av konkurser. Det är ändå av intresse att som en mer allmän bakgrund säga något om Boendesociala beredningens slutsatser i delbetänkandet. Beredningen bedömde vilka möjligheter de boende hade att bo kvar vid en konkurs eller rekonstruktion. Beredningen skilde därvid mellan vad man benämnde formella kvarboendemöjlighter och reella sådana. Beträffande de formella kvarboendemöjligheterna konstaterade beredningen att den boendes möjlighet att bo kvar efter bo- stadsrättsföreningens konkurs styrs av hyresrättsliga besittningsregler, i 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD 71 de fall bostadsrätten omvandlas till en hyresrätt. Besittningsskyddet är därvid starkare om det är ett flerfamiljshus än om det rör sig om små- hus. Beträffande småhus torde enligt beredningen det vanliga vara att den tidigare bostadsrättshavaren friköper fastigheten för att bo kvar med äganderätt. De reella kvarboendemöjligheterna undersökte beredningen med hjälp av en enkät till ett urval av hushåll som bodde i bostadsrättsför- eningar vilka gick i konkurs eller rekonstruerades . Genom enkätsvaren framkom enligt beredningen följande. Av hushållen hade flyttat före eller i samband med konkur- sen/rekonstruktionen. De återstående bodde kvar. Av de KXVKnOO VRP IO\WWDW uppgav att den viktigaste orsaken till flyttningen var De övriga, , flyttade av andra skäl. Det innebär att av hushållen uppgav att de hade flyttat av ekonomiska skäl. Boendekostnaden sjönk för många hushåll efter kon- kursen eller rekonstruktionen. Det gällde både de hushåll som stannade kvar och de som flyttade. Många hushåll förlorade pengar och har kvarstående skulder. 9nU EHG|PQLQJ Svagheter i regelverket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt har inte varit en avgörande orsak till det stora antal konkurser i bostadsrättsföreningar som har inträffat under 1990- talet. Våra undersökningar har dock visat på vissa svagheter i regel- verket. I dessa avseenden bör förbättringar övervägas. Däremot sak- nas skäl att välja ett helt annat skyddssystem. Våra övergripande uppgifter när det gäller regelverket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt är att undersöka hur de nuvarande reglerna om ekonomiska planer har fungerat i praktiken och att förutsättningslöst ta ställning till om några ändringar i systemet är påkallade. Bakgrunden till uppdraget är 1990-talets konkurser bland bostadsrättsföreningar. Beträffande dessa konkurser bör följande nämnas. Enligt statistiken som vi använde för genomgången av förvaltarberättelser, se avsnitt 3.1.1, var antalet konkurser exakt 500. Den statistiken sträckte sig fram 72 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD Enligt senare framtagen statistik uppgick för det totala antalet konkurser till 129 (fram t.o.m. var antalet 107). Vad gäller uppgick antalet konkurser till 64 stycken. Eftersom bakgrunden till vårt uppdrag är dessa konkurser är det en- ligt vår uppfattning nödvändigt att bedöma vilken betydelse regelverket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt har haft för konkurserna. Det innebär i sin tur att en bedömning av orsakerna till konkurserna är nödvändig. Och det är alltså ett av skälen till att vi har undersökt orsakerna till föreningarnas konkurser, se kapitel 3. För vår del handlar det inte om att exakt kunna slå fast olika fakto- rers betydelse. Som utredning har vi inga vetenskapliga ambitioner. Och det kan säkert tyckas att ännu bredare undersökningar kunde ha gjorts. Vi anser dock att vår genomgång av förvaltarberättelserna avse- ende en tiondel av de föreningar som har gått i konkurs med hänsyn till utfallet utgör en förhållandevis bra grund för vår bedömning. I nästan alla fall har konkursförvaltaren gjort en, som vi bedömer det, seriös prövning av frågan om orsakerna till föreningens obestånd. De olika förvaltarna får anses som fristående från varandra. Bilden får betecknas som rätt enhetlig. Enligt vår uppfattning har den också stöd i de syn- punkter som lämnats vid våra sammanträffanden med företrädare för kreditgivare anslutna till , företrädare för Ve- nantius AB, () och AB Bostadsga- ranti samt intygsgivare. Bilden bekräftas av de representanter för aktö- rer på bostadsrättsmarknaden som medverkat i utredningen. Inte heller står utfallet i någon motsatsställning till iakttagelser som andra – t.ex. Bostadspolitiska utredningen (se avsnitt 4.1) – har redovisat. Bland de undersökta förvaltarberättelserna finns exempel på kon- kurser som har sin grund i mer exceptionella omständigheter, t.ex. det fallet där en yrkesverksam förvaltare tillskansade sig stora medel från föreningen. Men om man ser till det stora flertalet konkurser är bilden rätt enhetlig. Det rör sig om föreningar som hade bildats . En klar majoritet av föreningarna var inte den för bostads- rättsföreningar kanske mer traditionella typen med flerbostadshus. Byggnadsbeståndet utgjordes i stället av småhus, parhus eller ra dhus. Föreningarna var dessutom relativt små. bestod av 20 eller färre lägenheter. Räknar man sedan med även föreningar som inte innehöll fler än 30 lägenheter så utgjorde dessa sammantaget 84 pro- cent av konkurserna. När det gäller orsakerna till konkurserna har den ökade avtrapp- ningen av räntebidrag ofta – t.ex. i förvaltarberättelserna – direkt angetts som en orsak. Ventanius bedömde i stället den låga inflationen som det största problemet. Enligt vår bedömning är den sakliga skillna- 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD 73 den mellan dessa förklaringsmodeller inte stor. Det är ett faktum att en ökad avtrappning av räntebidragen har förekommit. Detta har konkurs- förvaltarna ofta ansett väsentligt. I Venantius förklaringsmodell ligger att detta inte hade varit ett problem om inflationen hade varit tillräck- ligt hög. Bidragssystemet byggde på en högre inflation än vad den rent faktiskt har varit . Vi kan inte se annat än att Venantius förklaring och de beräkningar man redovisade är riktiga. De harmonie- rar vidare med Bostadspolitiska utredningens beräkningar och de syn- punkter som intygsgivare har framfört. Därmed är det i viss mån en smaksak om man vill framhålla avtrappningen eller inflationen. Möjli- gen är Venantius förklaring mer fullständig på det sättet att inflationen har betydelse även i andra avseenden. Exempelvis innebär in- flation att betydelsen efterhand minskar av en hög anskaffningskostnad, både när det gäller räntekostnader och andrahandsvärdet. Men konkurs- förvaltarnas förklaringar är rimliga ur det perspektiv de hade, nämligen den enskilda föreningens. Och givetvis har avtrappningen av ränte- bidragen alltid sin betydelse vid en given inflationsnivå. Det förändrade läget för och ändringarna i subventionssystemet måste också sättas in i sitt sammanhang. Den bild som framträder är i huvudsak följande. Produktionskostnaderna var under den aktuella ti- den höga. Bl.a. detta har medfört att föreningarna var ekonomiskt känsliga. Deras fortbestånd har ofta varit mer eller mindre beroende av att de flesta ekonomiska antagandena slog in. Det rådande subventions- systemet byggde på en inflation i paritet med vad den hade varit . Men inflationen sjönk. Trots det fattades beslut om ytterligare avtrappningar av räntebidragen. Fastighetspriserna sjönk och det blev lågkonjunktur. Ändringarna beträffande inflationen och räntebidragen gjorde att de reala kostnaderna för de boende ökade dra- matiskt. I många fall hade dessutom föreningarna på grund av det geo- grafiska läget ett andrahandsvärde i form av vad folk var beredda att betala i insats och årsavgift som inte alls svarade mot den kostnad som föreningen behövde debitera respektive lägenhet för att uppnå ett till- fredsställande ekonomiskt resultat. Räntebidragen eller den lägre inflationen har alltså ofta varit den faktor som direkt medförde att föreningen kom på obestånd. Men detta måste som sagts ses i sitt sammanhang. T.ex. har anskaffningskostna- den betydelse för hur känslig föreningen blir för förändringar beträf- fande de ekonomiska förutsättningarna. Detta är den samlade bild som våra undersökningar har gett. I min- net måste hållas att systemet med ekonomiska planer m.m. har funnits ända sedan 1930 års BRL. Visserligen har regelverket genom årens lopp ändrats. Det är dock svårt att se att t.ex. reform innebar några dramatiska förändringar i sammanhanget. Låg inflation och ökad 74 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD avtrappning av räntebidragen framstår enligt vår uppfattning som vä- sentliga orsaker. När projekten startades förutsåg man inte detta. Höga anskaffningskostnader och ökade årsavgifter ansågs inte som ett pro- blem. Åren hade nämligen den dåvarande inflationen och en het fastighetsmarknad kompenserat höga anskaffningskostnader och en beräknad avtrappning av räntebidragen m.m. Vår bedömning är där- för att den uppfattning som flera aktörer redovisat – att svagheter i re- gelverket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt inte kan anses ha varit avgörande – är riktig. har våra undersökningar visat på en del svagheter i det nuvarande systemet. Dessa diskuterar vi i nästa avsnitt. 4.3.2Svagheter i det nuvarande systemet +|JD DQVNDIIQLQJVNRVWQDGHU Höga anskaffningskostnader angavs i ett antal förvaltarberättelser som en bidragande orsak till obestånd. Även vissa aktörer har tagit upp det- ta. Vad är då förklaringen till att b yggnation till för höga kostnader kunde accepteras? Samtliga aktörer har pekat på att det bidragssystem som gällde medförde att en seriös kreditprövning från kre- ditgivarnas sida inte var nödvändig. Förklaringen till detta är att kreditgivarna bidrog med bottenlånet. Staten stod för lånet med sämre förmånsläge. En seriös prövning av kreditgivaren kan bidra till att skydda bostadsrättshavarna. Kvaliteten på kreditgivarnas prövning hänger emellertid samman med sådant som hur statens bidragssystem är utformat och är ingen uppgift för oss. I sammanhanget bör detta dock nämnas eftersom andra skyddsmekanis- mer blir ännu viktigare i den mån man inte kan utgå från att kreditin- stituten bidrar till att rensa bort ekonomiskt ohållbara projekt. Det bör också framhållas att det nuvarande subventionssystemet är utformat på ett annat sätt och inte i samma utsträckning avhåller kreditgivare från en ordentlig kreditprövning. Vad som här är av intresse är att det skydd som återstod för bostads- rättshavarna var intygsgivarna. Det kan därvid konstateras att den prövningen i flera fall inte har varit tillfredsställande. Exempelvis har redogjorts för fall med omotiverat höga anskaffningskostnader för bo- stadsrättsföreningen. 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD 75 'HQ HQVNLOGH VSHNXODQWHQV EHG|PQLQJDU En annan intressant aspekt är synpunkten från Venantius att en speku- lant inte kan se den totala kostnaden för sin lägenhet. Regelverket är inte uppbyggt med tanke på att den enskilde spekulanten skall kun- na göra några sådana bedömningar. $OOWI|U NRUWVLNWLJD EHG|PQLQJDU Det framstår som rätt uppenbart att kostnadsökningen har kommit som en överraskning för många bostadsrättshavare. Givetvis har den låga inflationen och ökad avtrappning av räntebidrag, som tidigare konstate- rats, spelat en avgörande roll. De ekonomiska förutsättningarna ändra- des radikalt. I viss mån kan man tala om en extrem situation. Men den bild vi har är att allas bedömningar har varit fokuserade på . Det finns all anledning att räkna med även för framtiden att, även om läget inte blir lika extremt, olika faktorer kan komma att variera sett . Exempelvis kan sådant som fastighetsskatt, inflation och räntesatser ändras. Vissa faktorer kommer att vara förutsägbara medan andra inte kommer att vara det. Från olika håll har efterlysts ekonomiska prognoser och känslighetsanalyser. Vi har fått sådana syn- punkter. Och revisorer tog upp frågan i sin rapport (Ekonomiska planer för bostadsrättsföreningar, Rapport 1996/97:7). De konstaterade bl.a. att råd om ekonomiska prognoser och känslighetsanalyser inte har fått genomslag. (IWHUIUnJDQ RFK EHWDOQLQJVIUHNYHQV Byggandet av småhus och liknande på geografiska lägen som från ef- terfrågesynpunkt får betraktas som tveksamma framgår rätt tydligt. Det har också förekommit fall där kostnadskalkylen eller den ekonomiska planen utgått från i princip inget bortfall vad gäller influtna årsavgifter. Det framstår som en svaghet med systemet att intygsgivare har lämnat klartecken för sådana projekt. Visserligen kan i gynnsamma fall alla årsavgifter flyta in. Men i de flesta fall finns skäl att räkna med bort- fall. Detta kan ju uppstå antingen därför att en lägenhet står tom eller därför att lägenheten innehas av en bostadsrättshavare eller hyresgäst som inte betalar. 76 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD ,QLWLDWLYHW WLOO SURMHNWHW I minnet bör hållas att det både då förekom och förekommer projekt där t.ex. en byggfirma in itierar hela projektet, utgör styrelse i förening- en och kanske också färdigställer projektet med egen finansiering. När allt är klart sker ett avlämnande till de boende. Det bör framhållas att detta inte är något nytt. Fenomenet diskuterades t.ex. lag- stiftningsärende. När man skärskådar skyddsreglerna i BRL är dock denna aspekt viktig. Det naturliga motsatsförhållandet mellan byggaren och föreningen, t.ex. när det gäller att pressa kostnader, finns inte i des- sa fall. ,QW\JVJLYDUQDV REHURHQGH Vi har slutligen noterat en viss skepsis bland aktörer vad gäller intygs- givarnas oberoende. Vi har fått klart för oss att det inte är ovanligt dels att samma två intygsgivare arbetar ihop, dels att möjligheten enligt BRL för en av intygsgivarna att vara anställd hos en organisation som deltagit i bildandet av föreningen utnyttjas. Det är för sådana fall som det har sagts att man inte kan förvänta sig opartiska prövningar. Enligt revisorers rapport har även intygsgivare själva vid intervju- er varit tveksamma till den nuvarande ordningen. I rapporten anges (Rapport 1996/97:7 s. 24): Det har i intervjuerna framkommit att det är vanligt att samma intygsgivare arbetar tillsammans i flera olika projekt. Dessa intygsgivare har framfört att fördelarna framför allt är att man känner varandra och att man kompletterar varandra i kompetens. Några intygsgivare har menat att risken för intresse- konflikter därmed ökar. Av de tillfrågade intervjugivarna uppgav hälften att det fanns risk för jävssituationer med nuvarande regler. Några framhöll dock att fördelarna med systemet uppvägde riskerna. Synpunkter har slutligen framförts från olika aktörer, inte minst intygs- givarna, vad gäller intygsgivares kompetens, uppgifter och skade- ståndsansvar. 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD 77 4.3.3Övergripande synpunkter beträffande ändringsbehovet Den i de föregående två avsnitten tecknade bakgrunden kan samman- fattas på följande sätt. Den avgörande faktorn för konkurserna har inte varit regelverket mot ekonomiskt ohållbara bostads- projekt. Vår undersökning har dock visat på vissa förhållanden som är sådana att det bör diskuteras om ändringar bör göras. Projekt har genomförts trots förhållandevis höga anskaffnings- kostnader för föreningen. Skäl finns att tro att blivande bostadsrättshavare inte har kunnat genomskåda vilka kostnader den egna lägenheten skall bära. Bedömningen av kostnaderna har ofta varit inriktad endast på , trots att ökningar har kunnat förutses. Framför allt småhus o.d. har b yggts på platser där egnahem inte skulle ha kunnat säljas. Vissa kalkyler har utgått från i princip full betalning av årsav- gifter. Intygsgivarnas kompetens och möjligheter att göra en opartisk prövning är ifrågasatt. Oklarheter anses föreligga vad gäller in- tygsgivarnas uppgifter och skadeståndsansvar. Mot bakgrund av vissa synpunkter som framförts vid våra sammanträf- fanden med olika aktörer förtjänar att påpekas att vi över huvud taget inte har uppdrag att överväga mer ingående ändringar av själva upplå- telseformen. Alternativ som ägarlägenheter o.d. uppehåller vi oss alltså inte vid. 6\VWHPHW L VWRUW E|U ILQQDV NYDU Ramarna för vårt uppdrag är – särskilt mot bakgrund av regeringens beslut i anledning av revisorers skrivelse, se ELODJD – inte heller så vida att vi har mandat att helt ta bort det of- fentliga skyddssystemet och ersätta detta med något i grunden helt an- nat. Vi vill dock, mot bakgrund av vissa synpunkter som framförts, framhålla att det som inträffat inte utgör skäl för något sådant. 78 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD kraftiga ökningen av konkurser är inte primärt hänförlig till brister i det befintliga regelverket till skydd mot ekonomiskt ohållbara bostadspro- jekt. Man kan för övrigt fråga sig vad man skulle ersätta systemet med. I stort innebär regelverket att underlag upprättas för en bedömning av projektets hållbarhet. Underlaget kontrolleras därefter av en, i vart fall som det är tänkt, opartisk instans. Denna har möjlighet att stoppa pro- jektet genom att inte godkänna det. Om man tog bort systemet, skulle skyddet bygga helt på bedömningar av spekulanter och, när förhållan- dena inte är som t.ex. , kreditinstituten. Dessa två grupper har emellertid skäl att göra sådana bedömningar även om re- gelverket finns kvar. Det faktum att kreditinstitutens prövningar brast tidigare hade inte med det aktuella regelverket att göra, utan hängde samman med att finansieringssystemet var sådant att institutens risk var minimal, eftersom staten trädde in och tog lån med sämre rätt. Regel- verket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt konkurrerar alltså inte med spekulanternas eller kreditgivarnas bedömningar utan bör i sam- manhanget mer ses som ett komplement. Något realistiskt alternativ till en prövning av en opartisk instans är svårt att se. Vid småhustillverkning finns s.k. småhusgaranti. Den inne- bär dels en garanti för att huset färdigställs om entreprenören går i konkurs, dels en tioårig garanti mot vissa fysiska fel. Men den har inget att göra med den ekonomiska hållbarheten i b yggföretaget. Både pro- duktionsgarantier och tioåriga garantier finns för övrigt beträffande bostadsrätter, se avsnitt 3.3. Det rör sig inte om något skydd som kan ersätta vad vi här talar om. Att man skulle kunna b ygga ut andra försäk- ringslösningar för att ge ett motsvarande skydd har vi svårt att se. Ett annat alternativ som har nämnts är att öka möjligheterna till frånträde vid höjning av årsavgifterna. Enligt gällande rätt kan avgifts- höjningar ge rätt till frånträde när förhandsavtal har träffats, 4 kap. 8 § BRL. Förutsättningarna är därvid att de avgifter som skall betalas för bostadsrätten är väsentligt högre än som angavs i förhandsavtalet och att förhandstecknaren säger upp avtalet från det att han fick veta detta. Vid sådant frånträde har förhandstecknaren rätt till bl.a. skadestånd, 4 kap. 9 §. Efter upplåtelse av bostadsrätt kan en rätt till frånträde i anledning av avgiftshöjning också inträda, 7 kap. 17 § BRL. Förutsättningarna är att höjningen är väsentlig och att ett frånträde inte är oskäligt mot föreningen och dess medlemmar. I denna situation fö- religger inte rätt till skadestånd. Om man tänker sig att frånträde skulle ersätta det nuvarande regel- verket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt kunde naturligtvis ställas upp både mer generösa kriterier gentemot bostadsrättshavarna beträffande förutsättningarna för när frånträde skall få ske och frikosti- 2UVDNHUQD WLOO NRQNXUVHUQD 79 gare regler avseende skadestånd o.d. Men trots detta är frånträde inte ett gångbart alternativ.