sou · GOB362d2 · 2001-01-01 00:00:00 — De s.k. samhällsintressena röran- de t.ex. sysselsättning hade numera också sin plats i förfarandet. Regle- ringen kring konkursförfarandet borde därför vara uppbyggt så att dessa intressen tillgodosågs. Detta innebar enligt chefen för tet dock inte att borgenärernas intressen skulle eftersättas (prop. 1978/79:105 s. 153 f.). I fråga om borgenärskollektivets roll uttalade departementschefen vida- re att anledningen till att borgenärskollektivet medverkade i konkursför- valtningen hade sin grund i att vid ÄKL:s ikraftträdande tillgången på kunniga förvaltare var begränsad. Om förvaltarkåren blev mera kvalifi- cerad upphörde behovet av borgenärernas medverkan i förvaltningen. Ett system med krav på borgenärskollektivets medverkan i förvaltningen var tungrott och skulle inte fylla någon funktion (prop. 1978/79:105 s. 166 f.). Departementschefen instämde i kommitténs uppfattning att förvaltaren borde ha en lagstadgad skyldighet att samråda med särskilt berörda borge- närer, såvida hinder inte förelåg. Han framhöll också att det ankom på förvaltaren att i enlighet med dennes allmänna åligganden löpande infor- mera särskilt berörda borgenärer om förhållanden av intresse (prop. 1978/79:105 s. 168). Departementschefen (se prop. 1978/79:105 s. 154 f.) förklarade också att han delade kommitténs mening att RO:s tillsynsuppgifter borde föras över till en särskild myndighet, som också borde få överta konkursdomar- ens tillsynsfunktion. Vad gäller innehållet i den offentliga tillsynen uttalade departe- mentschefen bl.a. att det organ som skall handha tillsynen inte borde ha någon beslutanderätt i förvaltningsfrågor. Organet borde inte heller funge- ra som rådgivare åt konkursförvaltare i konkreta sådana frågor. Departe- mentschefen delade vidare kommitténs uppfattning att borgenärskollekti- vet inte längre skulle ha några beslutsbefogenheter i förvaltningen. Såväl RO:s som borgenärernas medverkan där hade enligt departementschefen sin grund i att tillgången på kunniga förvaltare torde ha varit begränsad för ÄKL:s införande 1922 (prop. 1978/79:105 s. 166 f. och 189). Det stöd som en förvaltare kunde behöva när det uppstod besvärliga problem i en konkurs kunde ibland tillgodoses genom att förvaltaren anli- tade ett sakkunnigt biträde eller genom att en medförvaltare utsågs. I övrigt borde förvaltaren kunna få hjälp av en rådgivare, t.ex. en advokat med affärsjuridisk erfarenhet. Däremot borde tillsynsorganet inte ha någon rådgivningsfunktion. Departementschefen anslöt sig också till kommitténs uppfattning att förvaltaren borde höra särskilt berörda borgenärer i vissa frågor. 1978/79:105 föreslog regeringen att tillsynsuppgiften skulle ankomma på KFM. De huvudsakliga skälen var att dessa myndigheter på grund av sina erfarenheter – inte minst genom skatteindrivningen – av exekutiv verksamhet och av konkursförvaltning samt på grund av sin orga- nisation var lämpliga. Departementschefen bemötte remisskritiken med bl.a. argumentet att tillsynsuppgiften i allmänhet inte gav utrymme för obehöriga hänsynstaganden. Detta betonades särskilt med hänsyn till att TSM inte skulle ha några rådgivningsuppgifter i konkursförvaltningen. Mot bakgrund av det sist nämnda förlorade enligt departementschefen de principiella invändningarna mycket av sin bärkraft. Dessutom, fortsatte han, var det möjligt att skilja tillsynsfunktionen från de borgenärsfunktio- ner som ankom på KFM (prop. 1978/79:105 s. 188 f.). Lagrådet instämde i den principiella kritik som framförts av vissa remissinstanser och förorda- de i stället länsstyrelserna som tillsynsorgan (prop. 1978/79:105 s. 691 f.). Propositionsförslaget att anförtro tillsynsuppgiften åt KFM antogs av (LU 1978/79:19). Några riksdagsledamöter (s) reserverade sig och förordade länsstyrelserna som tillsynsorgan. Genom denna reform ersattes konkurslag med en ny lag (prop. 1986/87:90, LU 1986/87:32, rskr 1987:320). Den nya konkurslagen (KL), vilken trädde i kraft , var till stora delar resultatet av en omfattande redaktionell översyn och systematisering av konkurslagstift- ningen. De sakliga nyheterna var främst att ordinär och mindre konkurs slogs samman till ett enhetligt förfarande, att institutet konkursdomaren avskaffades och ersattes med konkursdomstolen som sådan och att bevak- ningsförfarande skulle äga rum först efter särskilt beslut av rätten, vilket förutsattes normalt sett ske endast om oprioriterade borgenärer kunde på- räkna utdelning. Tillsynsfunktionen behölls utan ändring. Konkursförvalta- ren ålades emellertid att höra TSM innan han vidtog viktigare förvalt- ningsåtgärder. Andra nyheter vid reform var att förvaltaren gavs möjlighet att beakta även annat än borgenärsintressen, nämligen i vissa fall intresset av att långsiktigt trygga sysselsättningen, samt att reglerna om utdelning förändrades och bestämmelserna om återvinning skärptes. Vad särskilt gäller konkursförvaltarens skyldighet att höra TSM uttala- de chefen för sammanfattningsvis följande (se prop. 1986/87:90 s. 112 f. och 264). Några remissinstanser, RSV och vissa KFM, hade i yttrande över betänkandet SOU 1983:24 Ny konkurslag framhållit att tillsynsorganet borde ges bättre förutsättningar till insyn re- dan under konkursens gång. Därigenom skulle tillsynen, som var avsedd som en efterhandskontroll, få ett mera meningsfullt innehåll. Även JO hade i ett beslut gjort liknande påpekanden. Remissinstanserna och JO framhöll som särskilt besvärande att förvaltarna inte inhämtade tillsynsor- ganets synpunkter innan han vidtog sådana viktiga åtgärder som t.ex. att lägga ned gäldenärens rörelse. Departementschefen ansåg därför att det borde införas en bestämmelse i vilken förvaltaren ålades att höra, förutom särskilt berörda borgenärer, även TSM i viktigare frågor. Därigenom skulle tillsynsfunktionen bli effektivare och TSM skulle få ett bättre underlag för Förvaltaren skulle även få stöd i sitt arbete genom att ta intryck av skälen för tillsynsorganets ståndpunkt, vilket emellertid inte skulle upp- fattas som ett formellt godkännande av en viss åtgärd. Avsikten var heller inte att ingripa i förvaltarens självständiga ställning. Bestämmelsen kunde komma att få tillämpning särskilt gällande hänsynen till andra intressen än rena borgenärsintressen. 2.3Den offentliga konkurstillsynens innehåll och organisation 2.3.1Allmänt om tillsynsmyndigheternas uppgifter I förarbetena till både 1979 och reformer uttalades att konkur- stillsynen kan delas upp i en materiell och en formell kontroll av konkurs- förvaltningen (se prop. 1978/79:105 s. 189 f. och 284 f. samt prop. 1986/87:90 s. 113 ). Den materiella kontrollen består i en övervakning av att förvaltningen bedrivs effektivt och i enlighet med gällande författning- ar och i övrigt på lagenligt sätt. Den formella kontrollen består i bevakning av att förvaltaren avger föreskrivna redovisningar och en granskning av dessa. Vid reform lades tonvikten vid efterhandskontrollen (jfr prop. 1986/87:90 s. 109). Mot denna bakgrund kan TSM:s nuvarande funktioner sammanfattningsvis beskrivas på följande sätt (jfr till det föl- jande , 1998, s. 166 f.). I 7 kap. 27 § KL uttrycks det övergripande syftet med den offentliga tillsynen på det viset att TSM skall övervaka att konkursförvaltningen be- drivs på ett ändamålenligt sätt och i överensstämmelse med KL och andra författningar. Bestämmelsen täcker en rad olika uppgifter både av materi- ell och av formell natur. En del är reglerade i KL eller annan författning. Andra är inte närmare reglerade, något som bl.a. gäller den löpande kon- trollen av förvaltningen. Här bör påpekas att en närmare redogörelse för hur TSM:s uppgifter är reglerade finns i avsnitt 2.3.4. Vad särskilt gäller TSM:s roll vid utseende och arvodering av förvaltare kan vidare hänvisas till avsnitt 2.4 och 2.5. Det viktigaste ändamålet med den offentliga tillsynen över konkursför- valtningen är att se till att avvecklingen av konkursboet bedrivs effektivt, dvs. till minsta möjliga kostnad och bästa möjliga resultat för borgenärer- na, såväl enskilda som staten. Staten gynnas då även i sin egenskap av slutligt kostnadsansvarig (jfr 7 kap. 27 § och 14 kap. 2 § KL). skall därför vara inriktad på att avvecklingstiderna hålls nere och att för- valtaren delar ut influtna medel så snart boet omvandlats till pengar (prop. 1978/79:105 s. 189). skall tillsynsorganet uppmärksamma att det bästa ekonomiska resultatet för borgenärerna inte alltid beror på ett snabbt och billigt förfarande. Det kan t.ex. ibland vara motiverat att dröja med avvecklingen något i avvaktan på lämpligare försäljningstillfälle. TSM har härutöver som en viktig uppgift att bevaka vissa samhällsin- tressen. Genom att samhället har ekonomiska engagemang i arbetsmark- nads- och sysselsättningsfrågor, t.ex. genom den statliga lönegarantin, har det ansetts befogat att staten genom tillsynen utövar kontroll av hur kon- kursförvaltningen sköts i dessa delar. Därtill kommer att förvaltaren ålagts vissa undersökande uppgifter för att uppdaga ekonomisk brottslighet. TSM bör därför tillse att förvaltaren sköter sina åligganden i detta hänseende (prop. 1978/79:105 s. 191 och 1986/87:90 s. 113 f.). Genom att KFM är TSM förutsätts TSM vara behjälplig med upplysningar om gäldenärens verksamhet (prop. 1978/79:105 s. 285). En av anledningarna till att en myndighet anförtroddes tillsynsfunktionen var just de intressen samhället har i nämnda frågor (prop. 1978/79:105 s. 191). För att fullgöra sina huvuduppgifter har TSM att förfara i huvudsak på tre sätt. För det första har TSM att löpande övervaka den faktiska konkursför- valtningen genom granskning av de olika handlingar vilka ges in till TSM, t.ex. bouppteckningen (7 kap. 3 § fjärde stycket KL), förvaltar- och halv- årsberättelserna (7 kap. 15 § andra stycket och 20 § första och andra styckena KL) samt slutredovisningshandlingarna (13 kap. 3 § KL). Därut- över får TSM på annat sätt hålla sig fortlöpande informerad om konkur- sen. Exempel på det senare är att närvara vid edgångssammanträden, sammanträffa med förvaltaren eller infordra upplysningar av denne med stöd av 7 kap. 9 § KL och avge synpunkter vid tillämpningen av 7 kap. 10 § KL (jfr prop. 1978/79:105 s. 189 f.). TSM har för det andra att yttra sig i olika frågor till domstolen, t.ex. vid utseende och arvodering av konkursförvaltare (7 kap. 3 § samt 14 kap. 8 och 10 § § KL) samt i samband med användning av tvångsmedel mot gäld- enären (6 kap. 7 § och 10 § KL). TSM kan också vid domstol initiera t.ex. en fråga om entledigande av förvaltare (7 kap. 5 § KL) och olika tvångs- medel (6 kap. 7 § och 10 § KL, jfr prop. 1978/79:105 s. 189 f.). En mycket stor del av TSM:s arbete består i en formell kontroll av konkursförvaltarens åtgärder. Det gäller inte bara de förut nämnda hand- lingarna som upprättas av förvaltaren. Det ankommer också på TSM att övervaka att förvaltaren ombesörjer konkursboets bok- föring på ett riktigt sätt (7 kap. 19 § KL). Vidare skall TSM kontrollera förvaltarens medelsförvaltning (7 kap. 18 och 20 §§ KL). Ytterligare bör erinras om att TSM enligt 7 kap. 22 § KL vid konkursens avslutande kan behöva omhänderta räkenskapsmaterial och andra handlingar rörande boet om de inte kan återställas till gäldenären eller förvaras av förvaltaren. En annan funktion som TSM är tänkt att ha är att generellt verka för en riktig och enhetlig tillämpning av gällande föreskrifter rörande konkurs- förvaltningen. Detta har förutsatts kunna ske genom allmänna råd och upplysningar till förvaltarna i praktiska och rättsliga frågor, t.ex. genom att förvaltarna tillhandahålls blanketter för olika åtgärder och myndigheten anordnar kurser (prop. 1978/79:105 s. 190 och s. 286 f. ). Jfr även avsnitt 2.3.3. Förutom de nu berörda huvudfunktionerna har TSM i konkurs även vissa självständiga beslutsfunktioner (se avsnitt 2.3.4). En särskild uppgift som tillagts TSM gäller systemet med statlig löne- garanti i konkurs. I konkurser där något bevakningsförfarande inte är an- ordnat meddelar förvaltaren beslut i lönegarantifrågor, se 16 – 20 §§ löne- garantilagen (1992:497, LGL). Om arbetstagaren är missnöjd med beslutet får han väcka talan mot staten (29 § LGL). Statens talan förs vid tingsrätten av TSM. TSM kan också självmant väcka talan mot en ar- betstagare om myndigheten anser att förvaltarens beslut är oriktigt (30 § LGL). I förarbetena till LGL har chefen för anfört att TSM:s partsställning i lönegarantimål medför en skärpning av myndighetens kontroll av lönegarantihanteringen (se prop. 1991/92:139 s. 27, 34 f. och 43). Fram till hade TSM även ansvar för tillsynen över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevdes (se 24 § lagen 1986:436 om näringsförbud i dess äldre lydelse). infördes en möjlighet för domstol att under vissa förutsättningar och under högst generellt förbjuda en konkursgäldenär att idka näring (se 199 b § ÄKL). TSM ålades i samband därmed uppgiften av utöva tillsyn över efterlevna- den av sådana förbud (se 199 j § ÄKL). Myndigheten hade att övervaka att den som meddelats näringsförbud avvecklade sin näringsverksamhet och vid behov anmäla fråga om förlängning av ett förbud (se prop. 1979/80:83 s. 49). I propositionen till lagen om näringsförbud 1986 diskuterades om TSM även i fortsättningen skulle svara för tillsynen. Bl.a. hade kritik rik- tats mot bristande effektivitet i tillsynen. Departementschefen ansåg emellertid att KFM hade de bästa förutsättningarna att utöva en effektiv tillsyn och att de brister som visat sig hade sin viktigaste orsak i bristande resurser (se prop. 1985/86:126 s. 112 f.). Kontrollen skulle utöv- as under hela förbudsperioden och avse, förutom att avveckling ägde rum, att nyetablering inte kom till stånd (se prop. 1985/86:126 s. 115). 1998/99:44 med förslag till ändringar i lagen om näringsförbud uttalas att övervakningsuppgifterna i fråga om efterlevnaden av näringsförbud ligger närmare den exekutiva sidan av KFM. Personalen där anses ha bättre vana och större resurser att göra iakttagelser på fältet än personalen vid TSM. Den exekutiva personalen har ofta viss kunskap om den som meddelats ett näringsförbud och kan utnyttja det i tillsynsarbetet (se sist nämnda prop. s. 26). har därför KFM övertagit tillsynen över nä- ringsförbuden från TSM (se 24 § lagen om näringsförbud). genomfördes en ny regionindelning av KFM. Den in- nebär att tio regionmyndigheter bildades och ersatte de tidigare 24 (SFS 1996:1448, prop. 1996/97:1 utg. omr. 4, bet. 1996/97:JuU1, rskr 1996/97:98). TSM fanns hos 22 av KFM. Redan vid den omorganisation av exekutionsväsendet som genomfördes och som innebar en länsanknuten organisation ansågs detta inte vara en till- räckligt bra lösning. Bl.a. var många av KFM alltför små för att kunna bygga upp och vidmakthålla en tillräcklig kompetens för vissa specialist- krävande operativa funktioner. Därutöver hade kompetenskraven ökat i fråga om behovet av anpassning till ny teknik m.m. och skärpta krav på uppföljning och analys av verksamheten. De ökade kraven samt behovet av att bevara och utveckla sakverksamheten trots krav på besparingar för- anledde RSV att 1994 genomföra en s.k. ordnad samverkan (prop. 1996/97:1, utg.omr. 4, s. 46). Bakgrunden till nämnda samverkan var an- nat internt arbete inom RSV, vilket resulterat i olika rapporter, nämligen av (), 1993:6 och en Rapport från (Regu), 1992:8. RSV redovisade på regeringens uppdrag i sin anslagsframställning av- seende budgetåren 1997 – 1999 för skatteförvaltningen och exekutionsvä- sendet bl.a. en ny organisation för KFM med färre myndigheter. Därige- nom skulle brister vad gällde sårbarhet, enhetlighet och utveckling i fråga om de s.k. smala verksamheterna motverkas. Dessutom förordades bl.a. för konkurstillsynen att det under regionchefen skulle inrättas en särskild enhet och/eller avdelning med ansvar för verksamheten. För TSM innebar sårbarheten att det vid vissa myndigheter endast fanns en kvalificerad be- fattningshavare med ansvar för konkurstillsynen. Med hänsyn till att verk- samheten kräver särskild kompetens borde flera än en tjänsteman finnas för den löpande diskussionen och utvecklingen. Regionaliseringen skapa- de bättre förutsättningar för en individuell utveckling till specialist, efter- som underlaget ökade jämte kontakterna med medarbetarna. För att mins- ka sårbarheten och säkra kompetensen föreslog RSV att varje TSM borde bemannas med minst två jurister, en ekonom och kameral personal. Dock ställdes inget krav på heltidstjänster. Kraven på enhetlighet samt jämn och hög kvalitet kräver en renodlad ledarroll, framhöll RSV. Färre och större regioner ger större tyngd och minskar risken för styrning utifrån. De fördelar man skulle vinna genom reformen kunde dock motverka tillsynsfunktionens lokala förankring i förhållande till myndigheter och enskilda. Enligt RSV förhindrades detta om TSM-funktionen förlades till orter med många ärenden och stort be- folkningsunderlag. RSV poängterade också att den tekniska utvecklingen på kommunikationsområdet bidrog till att behovet av den direkta lokala anknytningen minskade (se Ny organisation för kronofogdemyndigheter- na, s. 3 och 26 ff., bilaga 1 s. 32 till anslagsframställning avseende budget- åren 1997 – 1999 för skatteförvaltningen och exekutionsväsendet). Regeringen delade RSV:s uppfattning att det borde bildas större och färre myndigheter. På grund av ändringar i länsindelningen förordades en indelning av i nio verksamhetsområden (prop. 1996/97:1 utg. omr. 4 s. 46). I valdes sedan en organisation med tio regioner (bet. 1996/97:JuU1 s. 72). Regionaliseringen innebar för till- synsfunktionens del att bestämmelsen i 7 kap. 25 § KL ändrades till nuvar- ande lydelse. 2.3.2.2De tio tillsynsmyndigheternas organisation Det finns således tio TSM i landet. Myndigheternas geografiska verksam- hetsområde sammanfaller med KFM:s regionindelning. Vid varje KFM skall finnas en enhet för tillsyn i konkurser (se 3 kap. 6 § förordningen 1988:784 med instruktion för exekutionsväsendet). KFM har säte i , , , , , , , , och . Tillsynsverksamhet bedrivs på huvudorten i flerta- let fall med följande undantag. KFM i bedriver tillsynsfunktionen i , KFM i i och KFM i huvudsakligen i men även på huvudorten. har KFM i även bedrivit tillsynsverksamhet i , och KFM i , resp. /99 KFM i , har haft tillsynsverksamhet också i /2000. Bemanningen per hos de tio TSM omfattade totalt 84,5 årsarbetskrafter. Av dessa var 9 enhetschefer. Samtliga enhetschefer var jurister. Dessutom fanns 24,1 övriga jurister, 21,6 ekonomer och 29,8 kanslister. TSM i () hade endast en jurist, nämligen enhets- chefen. var enhetschefstjänsten vakant i och vikariatet upprätthölls av en ekonom. Därefter har den förändringen inträtt att per var summan av årsarbetskrafterna 78,55, varav 9,75 enhetschefer som är jurister, 22 övriga jurister, 20,7 ekonomer och 26,1 kanslister. Per var summan av årsarbetskrafterna 73,25, varav 8,75 enhetschefer, 22 övriga jurister, 19 ekonomer och 23,5 kanslister.11 finns ingen chef i . RSV:s roll som central förvaltningsmyndighet kännetecknas av att verket i förhållande till TSM (liksom beträffande KFM) inte kan utfärda bindande föreskrifter. TSM är inte underställda RSV annat än i administrativt hän- seende (se 2 kap. 1 § förordningen 1988:784 med instruktion för exeku- tionsväsendet). RSV:s primära uppgift i förhållande till TSM förutsätts därför vara att lämna information, utforma blanketter, meddela allmänna råd och svara för utbildning (prop. 1978/79:105 s. 196 och se 2 kap. 2 § första stycket 2 ovan nämnda förordning). Som redovisats under avsnittet 2.3.1 har TSM förutsatts bl.a. att utfärda allmänna råd och upplysningar i praktiska och rättsliga frågor rörande konkursförvaltning. RSV skall med- verka i egenskap av central förvaltningsmyndighet i detta arbete. Verket får i likhet med TSM inte utfärda några bindande föreskrifter till konkurs- förvaltarna. Då RSV har ett ansvar för att tillsynsverksamheten bedrivs enhetligt över hela landet har verket även till uppgift att se till att ett in- formationsutbyte sker mellan de olika TSM (prop. 1978/79:105 s. 286 f.). RSV:s centrala funktion har bl.a. tagit sig uttryck i att RSV 1989 utfär- dat riktlinjer benämnda som tillsynsmyndig- het. Riktlinjerna är mycket allmänt hållna och innehåller även deskriptiva avsnitt. I ingressen till riktlinjerna framhåller RSV att tillsynen utövas till gagn för samtliga intressenter, dvs. borgenärerna, gäldenären, det allmän- na m.fl. RSV poängterar att det krävs att TSM är aktiv under konkursen för att efterhandskontrollen skall bli effektiv. TSM skall särskilt beakta att förvaltningen är resultatinriktad, kostnadsmedveten, rationell och enhetlig. För att konkursen inte skall fördröjas skall TSM bevaka att den omgående avslutas när samtliga förvaltningsåtgärder vidtagits. Därutöver har TSM att tillse att förvaltaren vidtar erforderliga utredningar beträffande t.ex. brottsmisstanke och återvinning och att förvaltaren i rätt tid ger in hand- lingar. Även TSM:s viktiga roll vid granskning av slutredovisningarna och arvodesframställningarna betonas. RSV framhåller att det är en fördel om samma personer har hand om TSM-uppgifterna till gagn för samarbetet med förvaltarna. Det anses viktigt att TSM verkar för kompetenta och ojäviga förvaltare. RSV anser att TSM i överenskommel- ser med tingsrätterna bör utarbeta lämpliga rutiner för förfarandet vid till- sättande av förvaltarna. Det förordas att TSM skall ge tingsrätten förslag på personer som anses kunna förordnas utan föregående hörande. Detta kan kombineras med begränsningar för ett generellt tillstånd. TSM skall bevaka hur uppdragen fördelas mellan förvaltarna i distriktet. Syftet med detta är att TSM bör verka för att det finns tillräckligt många lämpliga förvaltare inom distriktet. bör dessa ha så många uppdrag att specialisering kan ske. Samrådsskyldigheten anser RSV böra präglas av öppenhet och konstruktivitet TSM och förvaltarna emellan. Vad gäller granskningen av slutredovisningarna hänvisar RSV till att TSM brukar fastställa principer för minimikontroll. Det bör enligt verket vidare framgå efter vilka principer mer omfattande granskningsåtgärder skall utföras, t.ex. stickprovskontroller. Värdet av temagranskningar framhålls. I fråga om yttrandet över förvaltarens arvodesanspråk anser RSV att TSM bör göra en sammanfattande bedömning av skäligheten av yrkat arvode, vilket dock förutsätter ett preciserat underlag från förvaltaren. Kritiska syn- punkter bör avse principiella frågor och väsentligheter. TSM bör ha fort- löpande och nära kontakter med polis och åklagare för att åstadkomma ett effektivt fungerande samarbete. En snabb avveckling förutsätter att TSM gör regelbundna genomgångar och förfrågningar hos förvaltaren om an- ledningen till att äldre konkurser inte avslutats. RSV framhåller också TSM:s åligganden vad gäller kontakter med konkurshanteringens aktörer. Verket förordar kontinuerliga kontakter med myndigheter, branschorgani- sationer och banker för att TSM skall få impulser till hur förvaltningen kan förbättras eller utvecklas. Kontakterna kan äga rum såväl i den enskil- da konkursen som vid sammankomster med olika deltagare. Även efter 1989 har RSV utfärdat riktlinjer för KFM:s verksamhet inkl. konkurstillsynen. Bl.a. innehåller riktlinjer t.ex. anvisningar om hur TSM bör förhålla sig till förvaltare som dröjer med att avsluta sina ärenden, vilka faktorer som särskilt bör beaktas i samband med hantering- en och avvecklingen av boet, principer för hur TSM skall agera vid begär- an om anstånd med att avge förvaltarberättelse och vilka kriterier som bör gälla vid granskning av sluthandlingar. Av samma riktlinjer framgår att RSV anser att avvecklingen av konkurser och förvaltarens hantering av anmälan om brottsmisstanke bör vara hos TSM prioriterade verksamheter. Därutöver har RSV ställt upp dels kortsiktiga, dels långsiktiga verksam- hetsmål.