sou · GOB329d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Det förekommer även branschpraxis på området – t.ex. Internatio- nella handelskammarens (ICC) regler om marknadsföring – men då sådan har karaktären av frivillighet kan konsumenterna som regel inte grunda någon rätt till information på denna, även om t.ex. ICC:s grund- regler om reklam utgör en viktig grund för domstolspraxis om god marknadsföringssed. Marknadsföringslagen innehåller en grundläggande bestämmelse om informationsskyldighet för näringsidkare (4 § 2 st) enligt vilken näringsidkaren vid marknadsföring skall lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Som nämnts ovan är bestämmelsen tillämplig även vid marknadsföring på Internet. Med särskild betydelse från konsumentsynpunkt förstås enligt förarbetena ett inte helt obetydligt behov [...] och inte bara sådana fall som är sär- skilt allvarliga (prop. 1975/76:34, s. 126). Regeln utgör en komplette- ring till generalklausulen om tillbörlig marknadsföring. Utgångspunk- ten för informationsregeln är att näringsidkarna skall lämna tillfreds- ställande information om sina produkter. Med tillfredsställande infor- mation avses inte bara att informationen är korrekt i sak (icke vilse- 322 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. ledande) och i övrigt tillbörlig till såväl form som innehåll. Den skall också vara tillräcklig i den meningen att berörda konsumenter får tillgång till den information som de behöver för sitt beslutsfattande om köp eller icke köp av viss produkt. Konsumenterna skall alltså ha en möjlighet att rationellt värdera utbuden på marknaden. Informations- skyldigheten kan bara avse information av rent kommersiell natur. När det gäller vilken information som skall lämnas kan man av förarbetena (prop. 1994/95:123, s. 43ff, se även m.fl., Praktisk marknadsrätt, 6u, 1996, s. 244ff) utläsa att informationen skall knyta an till den nyttighet som marknadsförs och att det kommer att röra sig om sådan köpinformation som syftar till att ge den enskilde konsumenten underlag för att göra ett för honom eller henne lämpligt val av en viss produkt, dvs. 1.produktinformation – dvs. produktens innehåll, beskaffenhet och egenskaper samt lämplig användning, förvaring och skötsel (men inte säkerhetsinformation). 2.pris- och villkorsinformation – dvs. pris och betalningsvillkor samt övriga villkor i avtalet mellan säljare och köpare, t.ex. utformningen av en garanti. 3.ursprungsinformation – dvs. uppgift om vem som tillverkar, impor- terar eller saluför varan/nyttigheten eller vem som tillhandahåller eller utför tjänsten. har i ett principuttalande förklarat att ett informa- tionsåläggandes innehåll måste bestämmas på grundval av en samlad bedömning av hur starkt behov konsumenterna har av informationen i fråga, hur omfattande informationen bör vara för att tillgodose behovet samt vilka verkningar, positiva och negativa, åläggandet kan få för det ekonomiska systemets funktion och därmed ytterst för konsumenterna (MD 1981:14, se även m.fl., s. 247f och 253ff). Förutom att ta ställning till vilken information som är viktig från konsumentsynpunkt, måste man även ta ställning till på vilket sätt informationen skall lämnas. Här måste man hålla i minnet att olika medier i varierande grad förmår att fånga konsumenternas uppmärk- samhet, att vissa medier erbjuder bättre och andra sämre möjligheter för konsumenterna att utnyttja den information som meddelas, att viss typ av information passar bättre i vissa medier än i andra osv. (m.fl., s. 248). får enligt sin instruktion (1995:868) utarbeta rikt- linjer för näringsidkarnas marknadsföring och utformning av varor, tjänster och andra nyttigheter. Riktlinjerna är formellt inte bindande men har likväl normalt stor genomslagskraft. Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 323 riktlinjer är de för postorderförsäljning (KOVFS 1980:2). Konsument- verkets riktlinjer har spelat en viktig roll för den praktiska tillämp- ningen av informationsregeln i 4 § 2 st. Så gott som samtliga gällande riktlinjer innehåller regler om informationslämnande. Riktlinjerna inom informationsområdet har i viss mån ersatt det gamla varudeklarations- systemet (VDN). ambition har varit att efter hand inarbeta de viktigare delarna av VDN-systemet i riktlinjerna. VDN- systemet har därmed successivt avvecklats. använder sig även av överenskommelser med näringslivsorganisationer eller enskilda företag, som ett alternativ till riktlinjer (m.fl., s. 12.4.3En undersökning av dagligvaruhandeln på Internet För att man på ett bättre sätt skall kunna tillgodogöra sig den följande redovisningen, kan det vara på sin plats att kort beskriva Internet och hur försäljning av dagligvaror på Internet som regel går till samt omfattningen av handeln på Internet. Internet är ett nätverk av datorer och annan nätverksutrustning som används för att datorerna skall kunna kommunicera med varandra, t.ex. överföra e-post och filer. Nätverket är uppbyggt av en mängd mindre nätverk som i sin tur består av än mindre nätverk osv. Genom att allt fler nätverk ansluts till det stora är detta i ständig förändring och växer efterhand. Internet är världens största dator- nätverk. Internet har många olika användningsområden. Den mest avgörande utvecklingen av Internet är förmodligen tillkomsten av world wide web (www eller webben). För många är webben synonymt med Internet, vilket dock inte är korrekt. Webben är endast ett sätt att använda Inter- net. Internet anses inte utgöra ett medium i sig. Internet får närmast betraktas som ett nät som möjliggör olika former av kommunikation. Varje användning av nätet får betraktas för sig. fann i sitt betänkande Grundlagsskydd för nya medier (SOU 1997:49) att Internet knappast funnit sina former på ett sådant sätt att det finns anledning att överväga särskilda regler för just Internet till skydd för yttrandefriheten på nätet. Webben är den del av Internet som utnyttjas för att marknadsföra och sälja dagligvaror. För enkelhetens skull används i det följande 324 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. begreppet Internet för att beskriva den plats där nätbutiken finns, men en mer korrekt beskrivning är således webben. Vi har utfört en undersökning om vilken information om dagligvaror som konsumenterna har tillgång till i dagligvarubutikerna på Internet. Undersökningen har omfattat 34 av de näringsidkare som vid tid- punkten för undersökningen (september/) saluförde varor i nätbutiker. 33 av de undersökta butikerna har sitt säte i och en har sitt säte i . Varor från butiken med säte i levereras till hushåll i av ett svenskt transportföretag. Bland de undersökta butikerna med säte i finns en butik vars varor levereras från av ett tyskt företag genom ett svenskt transportföretag. Dessa två butiker levererar till i princip hela medan övriga nätbutiker har ett relativt lokalt upptagningsområde. Även butiken med säte i har en genomgående svensk hemsida och lämnar all informa- tion på svenska. Endast en handfull av de undersökta butikerna har egna datasystem för att kunna söka och handla varor, söka information etc. Bland de stora butikskedjorna dominerar ett par system. Detta innebär att många av de undersökta butikerna i princip är identiska. Undersökningen har avsett tillgången till prisinformation (inkl. jäm- förpris), innehållsförteckning/information om ingredienser och annan varuinformation. Samtliga undersökta nätbutiker lämnar information om priset på den marknadsförda varan. När det gäller information om jämförpris uppvi- sar nätbutikerna stora brister. Ungefär hälften av de undersökta buti- kerna lämnar jämförpris medan resten av dem helt eller delvis saknar information om jämförpris. Som regel lämnar nätbutikerna ingen information om inne- håll/ingredienser i de marknadsförda varorna. Endast en butik skiljer sig från de andra i detta avseende. I den butiken kan man genom att klicka på varans namn få en bild av varan jämte en ingrediens- eller innehållsförteckning och annan konsumentinformation. Den informa- tion som då lämnas tycks i stora drag överensstämma med den infor- mation som skall lämnas på förpackningen. Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 325 När det gäller övrig varuinformation lämnar en del butiker viss information om miljömärkning och liknande. Ett par av butikerna har viss märkning av produkter som allergiker är känsliga för. Den butik som nämns ovan vilken lämnar information om innehåll/ingredienser lämnar för vissa varor även näringsvärdedeklaration och information om användningsområden. Dansk Varefakta Naevn (DVN) bildades i . DVN:s mål är att verka för frivillig användning av upplysande märkning av varor och tjänster till konsumenterna. Märkningen skall bestå av inne- hållsdeklarationer och/eller information om egenskaper eller liknande. Syftet med arbetet är att ge konsumenterna nödvändiga, tillräckliga och kontrollerade upplysningar så att konsumenterna själva kan göra ett val som svarar mot deras krav, behov och ekonomiska möjligheter. Organisationen består av ett representantskap, en styrelse och ett sekretariat. I representantskapet ingår företrädare för bl.a. industri-, handels- och konsumentorganisationer. DVN samarbetar dessutom med många myndigheter och forskningsinstitut. DVN utarbetar föreskrifter, ca 125 stycken, som var för sig täcker en viss produktgrupp. Föreskrifterna, som är bindande för delta- garna, utarbetas mot bakgrund av gällande lagstiftning och EG-direktiv m.m. samt krav från representantskapets organisationer och andra intressenter. Med stöd av föreskrifterna fastställer DVN deklarationer för i princip alla typer av produkter, t.ex. livsmedel, madrasser och cykellås. Föreskrifterna är ofta mer långtgående än vad som följer av lagstiftning. Deklarationerna kallas VAREFAKTA och känns igen med ett sär- skilt märke. Innan deklarationen får användas på en produkt testas denna på ett laboratorium eller provningsinstitut och därefter sker stickprover cirka en gång . DVN:s verksamhet finansieras primärt genom att kunderna, dvs. de producenter som använder DVN:s varefaktamärke på sina produkter, betalar avgifter för detta. Vidare tillskjuter det danska Erhvervsministe- riet och de organisationer som ingår i representantskapet medel. DVN avsätter en del av abonnemangsavgifterna för marknadsföring dels gentemot konsumenterna för att öka kännedomen om DVN:s märkning, dels gentemot producenterna för att utöka kundkretsen. Marknadsföringen sker i tv, tidningar och med hjälp av undervisnings- 326 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. Enligt uppgift från DVN känner av de danska kon- sumenterna till det särskilda varefaktamärket. Det projekt som regeringen nämner i tilläggsdirektiven drivs av DVN i samarbete med det danska företaget /S. Projektet star- tade och skall vara avslutat . Finansiering sker till hälften med EU-medel och till med medel från leveran- törer m.fl. medan av kostnaderna ännu inte är täckta. Medel för att slutföra projektet sägs dock ändå vara säkerställda. Totalkost- naden har beräknats till . Syftena med projektet är (1) att ge konsumenterna en möjlighet att överblicka märkningsdjungeln, (2) att utnyttja möjligheterna med den nya informationsteknologin och (3) att skapa förutsättningar för elektronisk handel. Konsumenterna skall kunna få information om vad en viss märk- ning, obligatorisk eller frivillig, står för. Härmed avses t.ex. vilka krite- rier som gäller för ett visst märke, om det rör sig om ett kontrollerat märke och om något annat märke kan vara relevant vid valet av pro- dukt. Konsumenterna skall vidare med hjälp av IT få en bättre överblick och ges möjligheter till sökning och sortering av information. Vidare kan information om märkning knytas till information om t.ex. lagstift- ning på det aktuella området. Systemet skall dessutom underlätta för den elektroniska handeln genom att IT-baserade varudeklarationer skall vara lika för alla produ- center och handlare. Med hjälp av tekniken kan även annan informa- tion kopplas till deklarationerna, t.ex. information kring pågående skandaler (exempelvis soja). Systemet är således ett IT-baserat informationssystem. Tanken är att konsumenten skall kunna söka information som ett komplement till den märkning som finns på förpackningen. Systemet kan schematiskt beskrivas enligt följande (Þ avser information). Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 327 Producenter, importörer, Informationen levereras av producenter, importörer, grossister m.fl. till en central databas via Internet, , e-post eller filöverföring. Inled- ningsvis syftar projektet till att omfatta alla märken konsumenterna kan möta på marknaden. Från denna nivå skall det vara möjligt att klicka vidare till upplysningar om exempelvis vilken lagstiftning som finns rörande viss märkning, vilken kontrollfunktion som finns, vilka varor som kan bära märkningen m.m. Det skall också vara möjligt att publi- cera varudeklarationer. Konsumenterna kan då söka efter varor med särskilda ingredienser eller varor utan vissa ingredienser. Det skall vara möjligt att söka efter varor, ingredienser, märken, streckkoder och pro- duktgrupper. Informationen når ut till detaljhandlarna antingen direkt genom att butiken är uppkopplad on-line mot databasen eller genom en periodisk uppdatering av lokala register. Konsumenten kan primärt nå informationen antingen via Internet eller via skärmar i butikerna. 12.5.3Finansiering och förvaltning av systemet Systemet består dels av det koncept som utarbetats av DVN, dels av det tekniska arbetet med programmering m.m. När systemet väl är i bruk skall det finansieras av avgifter från de producenter m.fl. som deltar. Systemet är således självfinansierande. Systemet ägs och förvaltas av DVN och /S utan statlig inblandning eller kontroll. När utvecklingsarbetet är färdigt är dock avsikten att det skall drivas av ett självständigt bolag. Systemet kommer således inte att vara politiskt styrt, vilket man själva ser som en fördel. Utvecklingsarbetet skall vara slutfört . Systemet kommer därefter att tas i bruk i . 328 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. Vad regeringen beskrivit i direktiven om en gemensam europeisk databas kommer inte att bli verklighet inom ramen för nuvarande pro- jekt. Det danska systemet kan dock med relativt enkla medel anpassas till andra länder. Varje land som använder systemet kommer dock, med nuvarande ambitionsnivå, att arbeta för sig. 12.6.1Riktad information om dagligvaror till grupper med särskilt behov av sådan Kommitténs bedömning: Vissa konsumenter är i behov av särskilt stöd i form av kompletterande information, vad som kan kallas riktad information. Det behov av riktad information som finns hos dessa konsumenter kommer i stor utsträckning att kunna tillfreds- ställas genom utvecklingen av konsumentinformationen i databaser och på Internet, en informationskanal som långsiktigt passar in i den konsumentpolitiska verksamheten. Att konsumenten enkelt och snabbt skall kunna få tillgång till informa- tion om t.ex. innehåll och användningsområde är viktigt framförallt från hälsosynpunkt. Vissa konsumenter är i behov av särskilt stöd i form av kompletterande information, vad som kan kallas riktad infor- mation. Konsumentgrupper som (i) synskadade, (ii) personer med läs- och skrivsvårigheter (dyslektiker), (iii) personer med utvecklingsstör- ning, och (iv) personer med bristande kunskaper i svenska språket, kan av olika skäl ha svårigheter att tillgodogöra sig den information som finns på förpackningar. Till grupper av konsumenter som i viss mån är i behov av riktad information bör enligt vår mening även föras (v) aller- giker/överkänsliga för vilka innehållet i produkten är av stor betydelse för hälsan. Många konsumenter har dessutom mer än ett funktions- hinder. I avsnitt 12.6.4–12.6.9 behandlas en rad förslag från betänkandet Märk väl! (SOU 1999:7) som tar sikte på att förbättra informationen om dagligvaror för dessa konsumentgrupper. Utöver de förslag som lämnas där anser vi att följande frågor bör uppmärksammas. Den avgörande frågan för gruppen allergiker/överkänsliga, vilket bekräftats vid kontakt med , är att de har tillgång till fullständig och korrekt information. Den kompletterande informationen kan för deras del bestå av t.ex. utförligare beskrivning av ingredienser/innehåll, förklaring på tillsatsbeteckningar och informa- Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 329 tion om de produkter som innehåller ämnen som är kända att orsaka allergier eller överkänslighet. Den information som konsumentgruppen allergiker/överkänsliga är i behov av ingår således i den information som skall och bör finnas på förpackningen. För denna grupps del är således lösningen att arbeta för att förpackningsinformationen förbätt- ras, såsom föreslås nedan. För allergiker/överkänsliga som av en eller annan orsak – t.ex. synskada – har svårt att tillgodogöra sig förpack- ningsinformation, finns det dock behov av alternativa informations- kanaler. Vi har från erfarit att många synskadade har stora svårigheter att ta del av informationen på varuförpackningar eller kan överhuvudtaget inte ta del av den. En stor del av gruppen kan dock med enkla hjälpmedel, t.ex. förstoringsglas, ta del av förpack- ningsinformationen. De som inte kan ta del av informationen på för- packningar kan få hjälp av teknikstöd som bl.a. terminaler med talfunktion där information kan ges via exempelvis varans streckkod. Enligt är det dock ett stort antal synskadade äldre konsumenter som har svårt att använda modern informationstek- nik. För dessa är det enligt vår uppfattning svårt att se något alternativ till personlig service. Det finns även, har vi erfarit från , en grupp synskadade som inte kan eller vill ta sig till traditionella daglig- varubutiker, på grund av de oerhörda praktiska svårigheter som ett sådant besök är förknippat med. För dessa konsumenter är tillgången till information via andra kanaler av stort värde. Internet och dagligva- rubutiker på nätet (se avsnitt 12.4) utgör i detta avseende en möjlighet som inte funnits tidigare. Det är därför viktigt att även informationen på Internet är tillgänglig för denna grupp. Några andra grupper som är i behov av särskilt stöd är personer med läs- och skrivsvårigheter (dyslektiker), personer med utvecklingsstör- ning och personer med bristande kunskaper i svenska språket. Dessa grupper kan av ett eller annat skäl ha svårigheter att tillgodogöra sig den information som tillhandahålls på varuförpackningar, och karaktä- riseras i detta sammanhang av att de är i behov av kompletterande information i form av oerhört tydlig information på enkel svenska. Det behov av kompletterande information som dessa konsumentgrupper har måste enligt vår uppfattning tillgodoses på annat sätt än genom utvidg- ning av den obligatoriska förpackningsmärkningen. En faktor som i allt större utsträckning kommer att bidra till sprid- ningen av viktig information om dagligvaror – och konsumentinforma- tion överhuvudtaget – är enligt vår uppfattning modern informations- teknik – IT. Även inom denna informationskanal måste därför hänsyn tas till ovanstående gruppers behov av riktad information. 330 Konsumentinformation om dagligvaror m.m. med tryckt information är det billigare att tillhandahålla information på Internet. Kostnaden för att ta fram informationen i sig är sannolikt den samma. Informationstekniken gör det möjligt att med enklare medel hålla informationsmaterial aktuellt. Det är normalt inte nödvän- digt att byta ut all information utan det räcker ofta att uppdatera föråldrad information. Detta har lett till att man oftare än vad som varit fallet med tryckt material ställer krav på att information på Internet ständigt är uppdaterad. De resurser som frigörs genom att det är billi- gare att tillhandahålla information på Internet kan användas till att till- handahålla bättre uppdaterad information. Det är enligt vår bedömning oerhört viktigt att informationen på Internet är uppdaterad. pågår stora IT-satsningar bl.a. på statlig nivå, t.ex. Sta- tens och webbplatser (respektive ). Genom Internet har det blivit möjligt att knyta samman en obegränsad mängd information i databaser etc., och sprida den till konsumenter världen över. Den fysiska pappershanteringen av informationsmaterial minskar stadigt. Även om information på papper kommer att finnas kvar även talar mycket för att källan till informationen i allt större utsträckning kommer att vara papperslös. Även kommer det visserligen att vara möjligt att t.ex. direkt från en databas eller en webbplats skriva ut information som sedan finns att tillgå även på papper. En risk med information på papper är dock att information inte lika lätt som information i t.ex. en databas kan hållas aktuell, exempelvis kan uppgifter om ingredienser förändras och produktkata- loger snabbt bli inaktuella. Genom att tekniken möjliggör decentraliserad informationslämning, vilket medför att informationen i ökande omfattning kommer att finnas tillgänglig både direkt hos konsumenterna och lokalt i kommunerna, skapas förutsättningar för ökad spridning av viktig konsumentinforma- tion. Det är vår bedömning att det behov av stöd av riktad information som finns hos de konsumentgrupper som berörts ovan, i stor utsträck- ning kommer att kunna tillgodoses genom utvecklingen av konsu- mentinformationen i databaser och på Internet. Denna informations- kanal passar långsiktigt in i den konsumentpolitiska verksamheten. När det särskilt gäller konsumentgruppen synskadade kan informa- tion med hjälp av IT med enkla medel anpassas till synskadades behov. Regeringen har åtagit sig att följa för att tillför- säkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet (förslag till internationella regler för personer med funktionshinder, antagna av ). Standardreglerna innehåller bl.a. krav på tillgänglighet till och användbarhet av informationstekniken för funktionshindrade konsumenter. Konsumentinformation om dagligvaror m.m. 331 det Konsumenterna och IT – en utredning om datorer, handel och marknadsföring (SOU 1999:106) föreslogs att regeringen närmare ser över frågan om synskadade och deras tillgång till information på Inter- net. Även om detta inte är en renodlad konsumentfråga instämmer vi i den bedömningen. 12.6.2Rekommendationer om stöd till vissa konsumentgrupper Kommitténs förslag: ges i uppdrag att ta fram rekommendationer om information om dagligvaror till grupper i behov av särskilt stöd. ges även i uppdrag att ta fram rekommendationer för hur tillgången till tydlig varuinforma- tion kan förbättras i dagligvarubutikerna. När det gäller information om dagligvaror till grupper i behov av sär- skilt stöd är det vår uppfattning att rekommendationer bör tas fram för vilken kompletterande information som bör finnas tillgänglig och för hur denna information bör hållas tillgänglig. De näringsidkare som är intresserade bör kunna vända sig till t.ex. en myndighet och få infor- mation om hur man med enkla medel kan förbättra informationen för grupper i behov av särskilt stöd. Vi föreslår att regeringen ger i upp- drag till lämplig myndighet att ta fram sådana. Eftersom uppdraget bör omfatta dagligvaror överhuvudtaget och inte enbart livsmedel bör enligt vår uppfattning uppdraget ges till . Ett sådant uppdrag ligger väl i linje med verkets uppgift – enligt förordningen (1995:868) med instruktion för – att särskilt inrikta sin verksamhet på bl.a. stöd till konsumentgrupper som, av olika skäl, har behov av särskilt stöd (2 §). bör vid uppdragets utförande samråda med samt med andra berörda myndigheter och organisationer, t.ex. Konsumentråd och han- dikapporganisationerna. bör dessutom ges i uppdrag att ta fram rekom- mendationer för hur tillgången till tydlig varuinformation kan förbättras i dagligvarubutikerna. Som en del av detta uppdrag bör ingå den dialog med näringslivet m.fl. när det gäller exempelvis tydlig skyltning, som föreslås i avsnitt 12.6.8. Det bör överlämnas åt att pröva i vilken form rekommendationerna skall lämnas.