sou · GOB349d15 · 2001-01-01 00:00:00 — , EU-parlamentariker, samtalsledare , professor i naturresurshushållning vid , professor och chef för - , miljöchef för , doktor och ledare för i (saknas på bild) Hur många människor kan jorden uthålligt försörja? Hur många människor kan jorden uthålligt försörja? Kring den frågan utspann sig ett samtal i Aula , . Samtalet leddes av EU-parlamentariker . Deltagarna var eniga om att vi måste förändra vår bild av hur världen fungerar och att natursystemen nns där , inte i bakgrunden, utan som en förutsättning för våra fortsatta liv. Tekniken erbjuder enorma möjligheter, både naturens teknik och människans teknik, och en kombi- nation av dessa. Spelreglerna i ekonomin, marknaden, måste blir mer lång- siktiga – och framför allt uppmuntra det som är miljöanpassat, inte tvärtom. Man talade mycket om effektivitet och produktivitet. har pro- duktivitetsekvationen haltat, för om man bara tittar på arbetskraft, kapital och maskiner, men inte på råvarorna man stoppar in, är det inte en full- ständig ekvation. Att utnyttja naturresurserna mer effektivt minskar miljö- belastningen, ger er jobb och högre vinst. Det är också alldeles tydligt att vi behöver mer etik och värderingar i diskussionen, både på global och nationell nivå och att vi behöver en för- djupad dialog mellan de rika och de fattiga länderna. Handelspolitik kan inte diskuteras skilt från miljöfrågor, arbetsrättsfrågor, sociala frågor, tekniksamarbete och bistånd. I den globala ekonomin blir det allt tydligare hur olika saker hänger ihop och hur viktigt det är att tänka i horisontella banor och inte, som , i vertikala spår. Om vi kan etablera rätt typ av incitament för den hållbara tekniken och det hållbara beteendet nns det hopp för Moder Jord. M I L L E N N I E K O M M I T T É N inleder med att ge en överblick över situationen i världen. – Hur ska jorden som ekosystem klara av det ökade tryck som en snabbt växande global ekonomi och befolkning innebär? Globaliseringen ställer frågan på sin spets. Den skapar å ena sidan förutsättningar för ett ökat samarbete mellan jordens länder kring frågor som är gränsöverskridande, inte minst på miljöområdet. Vidare underlättas överföring av och samarbete kring miljöan- passad teknik. Om å andra sidan gemensamma regler till skydd för miljön inte upprättas – eller om de regler som beslutas om är otillräckliga eller inte efterlevs – kan globaliseringen komma att innebära att miljö- och naturresurssituationen snabbt förvärras. Debatten om hur många människor jorden kan försörja började med Malthus, säger . presenterade den engelska ekonomen och morallosofen en essä där han förutsade att majoriteten av mänskligheten var dömd till svält och undernäring. Orsaken, enligt Malthus, var att produktiviteten i jordbruket inte skulle kunna hålla jämna steg med befolkningsökningen. Vi kan konstatera att Malthus haft fel. Där svält och undernäring förekommer är det i första hand en konsekvens av fattigdom. Det produceras tillräckligt med mat i världen , men det innebär inte garantier mot problem på matområdet längre fram i tiden. Befolkningsutvecklingen är en viktig faktor. Ökningstakten har visserligen minskat rent procentuellt, men har ökningen aldrig varit större i absoluta tal. Många fattiga länder, framför allt i , har den avgörande tillväxten framför sig. OM ALLA VORE VEGETARIANER Det nns inte mycket mer jordbruksmark att ta i bruk och dietvanorna förändras snabbt. Om alla var vegetarianer skulle det inte vara så stora problem, menar , men när allt er går över till att efterfråga kött, ägg, mejeri- produkter och öl, för att ta några exempel, går det åt mycket mer mark. Ett pro- blem är att det i stora och växande regioner inte nns tillräckligt med vatten för att producera mat och då måste man importera mat från överskottsområden. Frågan är vilka de områdena är och hur man ska betala för maten, givet att det i huvudsak är fråga om fattiga länder. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Sambanden mellan befolkningens storlek och ekosystemens bärkraft Människan lever inte av bröd allena. Sambanden mellan befolkningens storlek och ekosystemens bärkraft går naturligtvis långt bortom frågan om försörjningen av mat. Första gången en bredare diskussion initierades kring detta tema var genom . Rapporten kom 1972 och väckte stor uppmärksamhet. Budskapet var att med fortsatt exponentiell tillväxt i världen var risken för brist på vissa ändliga råvaror stor. Det hotet visade sig överdrivet, det nns gott om mineraler och fossila bränslen. Därmed inte sagt att det inte skulle nnas gränser för tillväxten, säger . Problemet framstår allt mer som ett alltför högt tryck på de förnybara resurserna, både i form av den snabbt ökade efterfrågan och genom skador och förslitning som en effekt av allt det avfall som genereras. Naturens och atmosfärens förmåga att ta emot och absorbera avfallet visar på många områden tecken på att överskridas. Fortsätter utvecklingen som menar att vi kommer att ha mindre betesmark per capita, mindre skogsmark, mindre jordbruksareal och mindre skfångster. betecknar den fortgående skogsskövlingen samt utskningen av delar av världshaven som fullscale emergencies. Lägg till detta klimatproblemet och de stora städernas tilltagande miljö- problem så förstår var och en att vi står inför två odiskutabla utmaningar: å ena sidan en stor mängd fattiga människor som ofta tvingas överutnyttja sin naturresursbas för att överleva, å andra sidan ett växande antal medelklass- konsumenter som efterfrågar energi och råvaror. Ingen av de ekvationerna ser positiv ut . Den neoklassiska ekonomen skulle nu hävda att bara vi får tillväxt i ekonomi- erna så löser man det här successivt. Med ökad tillväxt får man pengar att betala för miljöskydd och när människor får det bättre blir de mer intresserade av miljö- skyddsåtgärder. Miljöproblemen ökar i början, men går ner ju rikare man blir. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Men modern forskning visar att för vissa typer av problem, som har med kol- cykeln, kvävecykeln, biologisk mångfald och vattenkonsumtion att göra, är det inte så enkelt. Man kan inte säga att de rika länderna successivt löser problemen, utan en del av de här globala problemen tenderar att öka när inkomsterna ökar. Så det paradoxala är att vi har problem pga både för lite och för mycket köpkraft. Det internationella samhället har steg för steg tagit upp de utmaningar som miljöproblemen ställer oss inför, berättar . Ett viktigt initiativ var den utredning på temat Miljö&Utveckling som leddes av förra statsminister . Rapporten presenterades 1987 och under- strök att den ekonomiska utvecklingen måste länkas in i banor som tar långt större hänsyn till jordens ekosystem. Ett antal internationella konventioner har initierats för att bl a skydda atmosfären och den biologiska mångfalden, förhindra ökenspridningen och stoppa export av miljöfarligt avfall. Tyvärr saknas det oftast konkreta åtgärder eller resurser för att genomföra investeringar. En svaghet i tillämpningen av hållbarhetsbegreppet består i att den sociala dimensionen ofta tappas bort. har kommit att tolkas främst som en miljöagenda. Två centrala aspekter på sambanden mellan fattigdom och hållbar utveckling förtjänar att särskilt uppmärksammas. Dels att utbredd fattigdom i ett samhälle – eller på planeten totalt sett – strider mot hållbarhetsbegreppet. Dels att det existerar ett starkt beroendeförhållande mellan en fattig lands- bygdsbefolknings livssituation och miljö- och naturresursbasen. Forskarna har främst beskrivit de negativa sambanden, hur fattigdom och befolkningstryck leder till överutnyttjande av skogar, betesmarker och resurser. Minst lika viktigt, menar , vore att vända på problematiken och visa hur fattigdomen kan avhjälpas genom en systematisk förstärkning av naturresursbasen (som investering i skogsprogram, bevattning och jordförbättring). Det nns ett antal intressanta exempel på att ett sådant tänkande verkligen ger resultat, både i och . M I L L E N N I E K O M M I T T É N Det allvarligaste hotet mot atmosfären och ekosystemen utgörs av de icke- hållbara produktions- och konsumtionssystem som utvecklats i första hand i västerlandet. handlade mycket om denna problematik. Det konstaterades att den livsstil och de konsumtionsmönster som utvecklats i de rika länderna leder till alltför stor negativ påverkan på miljö och klimat. Ändå är det just dessa system som i snabb takt överförs till de fattiga länderna. Olika forskarrapporter har visat att jordens ekosystem långsiktigt inte klarar av att försörja mer än ungefär en halv miljard människor på amerikanens eller västeuropéns nivå. upplaga av State of the World spekulerar kring frågan om vad konsekvenserna skulle vara om befolkning – drygt 1 200 miljoner människor – skulle anamma samma konsumtionsvanor som befolkningen i OECD-området. Han nämner två exempel: Om bilanvändningen per capita vore lika stor som i skulle det behövas ca 80 miljoner fat olja per dag enbart för att försörja den kinesiska bilparken. Hela världskonsumtionen är drygt 60 miljoner fat per dag. Om percapitakonsumtionen av biff blev lika stor som i skulle det krävas ytterligare spannmål för att föda upp biffdjuren. Hela världshandeln med spannmål uppgår till ca . Dessa exempel avfärdas av många som helt orealistiska, säger . Varför skulle kinesen börja göra som amerikanen? Prognoser av detta slag slår aldrig in, men räkneoperationen är ändå viktig. Vi vet att den väster- ländska livsstilen framstår som ett mål för en bred majoritet av invånare. Vi vet också att företagsamheten gör sitt bästa för att öppna nya marknader i . Om våra bilvanor inte håller för att kineserna börjar göra likadant, då är det något fel på bilvanorna, inte på kineserna. Vi kan inte säga till vissa delar av världens befolkning så här kan inte ni göra, bara vi! Grundtanken i var att se till att miljömässiga och sociala hänsyn ck större utrymme i de ekonomiska modellerna. Tillväxt behövs, framför allt i de fattiga länderna. Men det måste vara en annan typ av tillväxt. En enkel ekvation kan beskriva människans påverkan på miljön: Miljöpåverkan = befolkningens storlek x konsumtionsvanorna x valet av teknologi. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Befolkningsutvecklingen kan vi inte göra så mycket åt, i vart fall inte på kort sikt. Vi får utgå ifrån att befolkningen fortsätter att öka, framför allt som en konsekvens av fattigdomen och att världsbefolkningen i bästa fall kan plana ut på nivån 9–10 miljarder mot slutet av nästa sekel. Om belastningen på miljön ska reduceras måste intresset i första hand riktas mot konsumtionsvanorna och teknologifrågorna. Effektivisera energi- och materialhanteringen En del av lösningen, menar , ligger i en kraftigt ökad effektivi- sering av energi- och materialhanteringen. Enligt forskarna skulle vi behöva en effektivitetsförbättring i storleks- ordningen en faktor 10, givet folkökningen och den förväntade tillväxten i världsekonomin. Det kan tyckas vara en ambitiös målsättning, men vi ska då komma ihåg att arbetskraftens produktivitet inom OECD-området ökat med en faktor 60 . nns det teknik på många områden som erbjuder en faktor 4, alltså fyra gånger större energi- och material- effektivitet. Sådan teknik har dock svårt att ta sig in på marknaden eftersom den som regel är dyrare än konventionell teknik (miljökonsekvenserna återspeglas sällan i marknadspriserna). Därtill kommer ett starkt motstånd från företag som tjänar pengar på den konventionella tekniken. I förberedelserna inför lovades frikostiga bidrag för att miljöanpassa sina ekonomier. Det blev dessvärre inte mycket av dessa bidrag. Det enda tillskottet består i GEF (Global Environment Facility), som fördelat för att hjälpa att möta kraven i klimatkonventionen och konventionen om biologisk mångfald. På energi- området innebär det att 200–nns att tillgå för att stödja bland annat demonstrationsprojekt inom miljövänlig energiproduktion. uppgår energiinvesteringar till långt . Den stora majoriteten av dessa investeringar görs i fossil energi. GEF:s insatser blir som droppar i havet. Ett ytterligare problem är att vi vet mycket lite om karaktären på de privata investeringarna i . , som i publicerar statistik över handel och investeringar, står svarslöst inför frågan om de investeringar som görs är miljömässigt bra eller ej. Det är ingen som vet. Det enda vi har anledning förmoda är att de multinationella företagen har M I L L E N N I E K O M M I T T É N samma miljökrav för sina anläggningar i u-land som i OECD-området. Det innebär att får tillgång till konventionell teknik av bästa slag, men det räcker inte. Om faktor 10 ska vara möjligt , måste de investeringar som görs vara långt ambitiösare! Tekniksprång för de fattiga länderna pläderade starkt för att åstadkomma tekniksprång för de fattiga ländernas utveckling (så kallad leap-frogging), att undvika göra om de misstag industriländerna gjort på områden som energi, transporter, kemikalier. Ännu har vi sett föga av detta, säger . Tekniksprång sker i vissa på IT-området. Det är bra, men samma sak måste hända inom energi, transporter, jordbruk och avfallshantering. ÖKA LIVSLÄNGD OCH INTENSITET De rika länderna måste ta täten i effektiviseringsarbetet. Det är hos oss resurserna finns både i fråga om pengar och forskning. Det är viktigt att inse att faktor 10 förutsätter ett omtänkande på en rad nivåer. Ett sådant gäller naturligtvis att allmänt stimulera till effektivare produktionsprocesser och produkter (energi- snåla bilar, tvättmaskiner, kylskåp, lampor etc), men det räcker inte. Produk- ternas livslängd måste också öka, liksom intensiteten i användningen. Många av de produkter vi köper utnyttjas bara en bråkdel av den tid vi förfogar över dem. Privatbilen används av tiden och har ändå kostat en massa energi och material att framställa. En studie från visar att om majoriteten av stadsbilarna i stället för att ägas hyrdes ut vid behov, skulle antalet bilar kunna reduceras från 4 miljoner till under miljonen, dvs nästan en faktor 5. Detta är bara ett exempel. SE FUNKTIONEN , INTE ÄGANDET Utmaningen ligger i att få konsumenterna att intressera sig mer för en given funktion, i det nämnda fallet mobilitet, i stället för själva ägandet. Här nns inbyggt en rad kulturella faktorer, att många just vill äga sin bil, men många hushåll skulle säkert värdesätta att slippa ägandet och allt vad det tillhör av reparationer och underhåll. M I L L E N N I E K O M M I T T É N KRÄVS EFFEKTIV TEKNIK , FÖRÄNDRAT BETEENDE , Det är något av en paradox, menar , att de primära hoten mot de livsuppehållande systemen på jorden består av slösaktiga produktions- och konsumtionsmönster å ena sidan och fattigdom och misär å den andra. Det är också något av en paradox att globaliseringen innebär både hot och möjligheter för miljön. Tillväxten måste sålunda ske i helt andra former än . Vad det är frågan om är en kombination av långt effektivare teknik, beteendeförändringar samt ett annorlunda sätt att organisera samhället. måste gå i bräschen, men ansvar får inte förringas. Genom att många sig i ett tidigt skede av moderniseringsprocessen, nns oanade möjlig- heter till tekniksprång. Vi lever i en ekonomi som är allt mer global och det innebär möjligheter. När vi handlar och samverkar med varandra i olika delar av världen tvingas vi också upprätta gemensamma regler. Det blir också enklare än tidigare att över- föra kunskap och avancerad teknik från en del av världen till en annan. Riskerna är att om vi inte upprättar de här gemensamma reglerna kan pro- cessen gå åt ett motsatt håll. Och om vi inte upprättat ett regelverk fullt ut på global nivå, när nationernas regeringar inte har samma kontroll längre – vem är det då som styr? menar att det pågår en märklig debatt i media om miljöproblemens vara eller inte vara. Å ena sidan hävdas att vi nu börjar om, på ett nytt millennium, och kan glömma mycket av miljöproblemen, å andra sidan att vi måste göra något mycket radikalt mycket snabbt för att över huvud taget klara situationen. – Jag tycker den här debatten är oerhört tråkig, för den tar oss bort från kärnan i frågeställningen, säger han. Det handlar inte om huruvida vi behöver bry oss om naturen, det handlar om hur vi förvaltar naturen och de naturresurser vi behöver för samhällsutvecklingen. Det nns en världsbild där ekonomin är den allenarådande i samhälls- strukturen. Där ser man miljön som en sektor som man hanterar när problem uppstår. Inom ekonomin och politiken har man satt upp spelregler för nyttjandet av naturresurser. Intresset är fokuserat till energi- och materialödena i samhälls- strukturen och utsläppen från samhället, alltså samhällets metabolism. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Nästa steg, menar, , måste bli att också koppla in det levande systemet, som inte bara påverkas av utsläpp och ska assimilera dem, utan är en helt central resursbas för samhällsutvecklingen. Tyvärr betraktas inte natursystemen så, snarare behandlas de som en rekreationsupplevelse eller turistattraktion. Men natursystemen är förutsättningen för att vi över huvud taget ska kunna tala om ekonomi och samhälle. Natursystemen förser samhället med en mängd varor, som timmer, mat, luft och vatten, men också en ofantlig mängd ekologiska tjänster som att rena luften, återcirkulera näringsämnena, reglera klimatcykeln, pollinera grödor och andra fundamentala saker för vår överlevnad. Det här är den enda planet som vi vet har liv, poängterar . Vad som pågår är en storskalig påverkan på natursystemen från det mänskliga samhällets sida. gjordes en syntes i sex punkter av människans påverkan på naturen, den såg ut så här: mellan en tredjedel och hälften av jordens markyta har omvandlats av människan koldioxidkoncentrationen i atmosfären har ökat med sedan början av den industriella revolutionen mer atmosfärisk kväve fångas in av människan än av alla landbaserade natur- system tillsammans hälften av allt tillgängligt ytavrinningsvatten används av människan ungefär en fjärdedel av jordens fågelarter är utrotade ungefär två tredjedelar av de större havsskeresurserna är överskade eller uttömda. Det här är en reexion av en planet som är starkt dominerad av människan. Vi lever på varandras bakgårdar– aktiviteter på ett ställe på planeten kan leda till förändringar på ett annat ställe, utan att man har möjlighet att kontrollera situationen. ger ett exempel: Skogsindustrin i är beroende av fåglar från tropikerna som kom- mer dit och äter insekter. Det gjordes simuleringar att man kunde förlora av fågelpopulationen innan skogen skul- le bli kraftigt påverkad, dvs att insekterna tog över, och det lät betryggande. Men när man började titta på yttfågeldata över fann man M I L L E N N I E K O M M I T T É N att fågelpopulationerna redan hade minskat till följd av skogsskövlingen i Central- och . VI ÄR ALLTID BEROENDE AV NATUREN pekar på en annan trend – urbaniseringen. Man räknar med att av jordens befolkning kommer att bo 2025. – Vad som dock ofta händer när vi bor i städer är att vi glömmer bort vårt beroende av och vår samverkan med natursystemen. Vi gjorde några beräkningar på vad natursystemen betyder, genom att titta på de varor och tjänster från naturen som en stad behöver. Vi studerade hur mycket skog som behövs för att producera timret, hur mycket jordbruks- mark som behövs för maten och hur mycket system som behövs för att förse oss med sk. Vi studerade även de ekologiska tjänster som behövs för att binda bland annat kväve-, koldioxid- och fosfor. En detaljstudie av större städer i visar att de behöver en yta natur som är ungefär städernas egen yta för att ekvationen ska gå ihop. Studier som gjorts för en storstad som visar att är beroende av en stödyta som är större än hela . Den här typen av analyser illustrerar det viktiga arbete som växter, djur och mikroorganismer – i samspel med sin naturmiljö – utför för samhället. ger er exempel: Den globala vattendebatten har främst handlat om hur vi ska få vatten till industrin, hushållen och produktionen av mat. Tittar vi på den mängd vatten som behövs för en person i kan vi se att ungefär 440 kubik- meter konsumeras direkt i hushåll och industri och för jordbruket behövs . Men för att skogarna både ska kunna producera timmer och binda koldioxid, för att våtmarkerna och sjöarna ska kunna fånga upp över- skottsnäring samt producera sk behövs ungefär femtio gånger mer vatten än nämnda vattenkonsumtion. Det är en del av vattenproblematiken som inte diskuterats. Men den är viktig, menar , för om man inte ser naturens vattenbehov kan man tro att detta vatten är en oanvänd resurs som går att exploatera för annat, utan sidoeffekter. Samhällsekonomin och världshandeln är alltså starkt beroende av naturens underhållskapacitet. Denna är dock ganska osynlig i samhällsdebatten och nns framför allt inte med i prisbilden på de varor och tjänster som vi köper. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Allt det vi kallar ekologiska tjänster ligger helt utanför den samhällsekonomiska spelplanen. Det här är ytterst en förvaltningsfråga. Det handlar om att aktivt förvalta natursystemen och de tjänster de genererar för att säkerställa att livskvaliteten kan bestå på vår planet. Då gäller det först att uppmärksamma och inse värdet av naturens kapital och undvika det strutsbeteende som vi ser i medierna just , när man helt bortser från det stora beroendet mellan en ekonomi i stort och natursystemen. Utmaningen består i att aktivt förvalta naturkapitalet, dels genom att minska belastningen på själva naturkapitalet, i form av utsläpp och utarmning, dels genom att öka naturkapitalets förmåga att underhålla samhället, till exempel genom att förstärka buffertkapaciteten mot störningar. Här har teknikutveck- lingen en viktig roll, man bör utveckla en teknik som samverkar med natur- systemens underhållsförmåga i stället för att motverka den. – Vi har utvecklat ett produktionssystem som är omöjligt på lång sikt, oavsett hur många människor som lever på jorden, säger . Vi civilekonomer tror att vi har ett ekonomiskt system som är effektivt, produktivt och framgångs- rikt, men i själva verket är systemet vansinnigt ineffektivt om vi ser det utifrån naturresursernas horisont. Ett problem är att vi ekonomer bara koncentrerat oss på produktiviteten vad avser arbete och kapital. Hur kan vi kalla ett system effektivt när vi bara använder en bråkdel av vad jorden producerar och resten blir sopor? frågar han och ger som exempel kaffe- odlingen i . av kaffebusken används till vårt kaffe, resten betraktas som sopor. Eller ta tekniken att odla champinjoner som vi har exporterat till hundratalet . För att odla champinjoner behöver man ett fuktigt och kallt klimat. Därför har vi skapat ett articiellt fuktigt och kallt klimat i över ett hundra ! Vi har totalt missat att vi exporterar ett system som inte är vad naturen kan göra bäst. Det andra problemet består i att samhället är alltför dominerat av civil- ekonomer och att civilekonomer inte följer sin egen teori. Ekonomerna har lärt oss att en isolerad industri eller ett isolerat land, som försöker leva på sina egna resurser, aldrig kan vara ett effektivt land. Man måste ha ett öppet system. Men när vi talar om miljömanagement inom ett företag talar vi om slutna system, closed loop systems. M I L L E N N I E K O M M I T T É N Om man däremot utnyttjar restprodukter från en process som input i en annan process kan många fördelar vinnas. Resurserna utnyttjas bättre, nya jobb skapas, miljöbelastningen minskar och det ekonomiska resultatet förbättras. Om vi verkligen vill se till att människor har det nödvändiga: vatten, mat, hem, medicin, transport, energi och jobb måste vi utveckla ett nytt tänkande vad gäller produktions- och konsumtionssystemen, säger . Det är inte så svårt, man behöver bara följa reglerna som har i sina teorier men inte använder i praktiken.