sou · GOB345d1 · 2001-01-01 00:00:00 — De kvarvarande utsläpps- rätterna kan säljas till andra aktörer, vars kostnader för åtgärder är höga. Anledningen till de höga kostnaderna kan bl.a. bero på att de bil- 82 Kostnadseffektivitet och dess betydelse inom klimatområdet ligaste åtgärderna redan har genomförts. Genom handel tjänar båda parterna på en uppgörelse och överföringen gör det möjligt för ett företag/land att finansiera billiga åtgärder för utsläppsbegränsning i andra anläggningar än den egna. Att begränsa utnyttjandet av de flexibla mekanismerna skulle innebära att de totala kostnaderna för anpassningen och motåtgärder ökar utan att växthuseffekten dämpas i motsvarande mån. Mot bakgrund av uppgiftens storlek och långsiktig- het är ett kostnadseffektivt resursutnyttjande sannolikt nödvändigt för en långsiktigt hållbar och meningsfull klimatpolitik. Hur den finansiella bördan eller betalningsansvaret fördelas mellan aktörerna för att genomföra kostnadseffektiva åtgärder är viktig. Jag anser att om klimatpolitiken skall bli framgångsrik krävs även att för- delningen av bördorna uppfattas som rättvis. Olika bördefördelningar är emellertid förenliga med kravet på kostnadseffektivitet och det gäller att hitta en fördelning som uppfattas som rättvis. Då kan såväl kravet på rättvisa som kravet på effektivitet uppfyllas. Mekanismerna fördröjer anpassningen och den tekniska utvecklingen En annan invändning mot de flexibla mekanismerna är att de fördröjer anpassningen till en hållbar utveckling och de fördröjer även den tek- niska utvecklingen. Enligt klimatkonventionen har industriländerna ett ansvar att gå före utvecklingsländerna när det gäller utsläppsminsk- ningar för att bl.a möjliggöra utvecklingsländernas utveckling.6 EU- länderna har gemensamt uttryckt att det är viktigt att nationella åtgärder vidtas och att mekanismerna bara skall vara ett komplement till natio- nella åtgärder. Genom att ett tak sätts på användningen av mek- anismerna så kan alla länder uppmuntras att utveckla effektiva natio- nella strategier och åtgärder för att påverka de långsiktiga tendenserna för utsläppen, den tekniska strukturen, särskilt infrastruktur med lång livslängd samt produktions- och konsumtionsmönster.7 Taket kan där- med, enligt detta synsätt, bidra till att bereda väg för mer ambitiösa åtaganden under den andra och de följande åtagandeperioderna . Om ett land väljer att enbart använda mekanismerna för att full- göra sitt åtagande skulle det kunna finnas en risk att länderna skulle ha problem att ta på sig nya åtaganden. Enligt ett motsatt synsätt innebär de flexibla mekanismerna en ökad möjlighet till en välavvägd anpassning till en långsiktigt hållbar kli- 6Kyotoprotokollet är ett uttryck för detta då endast i-länderna har krav på sig att genomföra utsläppsminskningar. 7Rådsslutsatser om en gemenskapsstrategi när det gäller klimatförändringar, Kostnadseffektivitet och dess betydelse inom klimatområdet 83 matpolitik.8 Genom mekanismerna sker en teknologiöverföring mellan länderna, där mottagarländerna, förutom överföring av kunskap och teknologi även tillskapas arbetstillfällen samt minskade utsläpp av för- oreningar på lokal och regional nivå. Att avstå eller att lägga hinder i vägen för tillämpningen av mekanismerna skulle betyda att man avstår från en teknikspridning och resursöverföring som är angelägen. Jag anser att en begränsning till nationella åtgärder innebär att de möjliga åtagandena blir mindre långtgående och att resursåtgången för att klara dessa åtaganden och de kostnader som uppstår blir större. Detta kan innebära minskade resurser till exempelvis teknikutveckling och forskning. Vidare leder prissättningen på utsläppsrätter till skapan- det av ett generellt incitament till teknikutveckling och forskning på områden som inte alltid kan förutses och regleras fram. 8 Enligt klimatkonventionens principer bör politik och åtgärder för att hantera klimatförändringar vara kostnadseffektiva, så att de säkerställer globala för- delar till lägsta möjliga kostnad. För att uppnå detta bör politiken och åtgär- derna ta hänsyn till olika socio-ekonomiska sammanhang, vara övergripande, gälla alla relevanta källor, sänkor och reservoarer för växthusgaser och anpass- ning samt omfatta alla ekonomiska sektorer. Artikel 3 i klimatkonventionen. 5 Framväxten av Kyotoprotokollet undertecknades ramkonvention om klimatförändringar (klimatkonventionen) i av drygt 150 länder. Klimatkonventionen utgör basen till ett fortsatt internationellt samarbete inom klimatområdet. I konventionen understryks klimat- frågans allvarliga karaktär och oron över att mänskliga verksamheter förstärker den naturliga växthuseffekten, vilken befaras leda till skadlig inverkan på människan och ekosystemen. Enligt klimatkonventionen skall atmosfärens koncentration av växthusgaser stabiliseras på en nivå som skulle förhindra farlig antro- pogen störning i klimatsystemet. En sådan nivå bör vara uppnådd inom en tidsram som är tillräcklig för att tillåta ekosystem att anpassa sig naturligt till klimatförändring, att säkerställa att livsmedelsproduktion inte hotas och att möjliggöra för ekonomisk utveckling att fortgå på ett hållbart sätt.1 Klimatkonventionen innehåller inte några kvantitativa eller tidsbe- stämda åtaganden för enskilda länder. Industriländerna har dock åtagit sig att upprätta nationella strategier och vidta åtgärder för att begränsa utsläppen av växthusgaser. Målet kan uppfattas vara att stabilisera utsläppen av växthusgaser års nivå. Klimatkonventionen beslutande organ är de regelbundna s.k. parts- mötena (Conference of the Parties) där konventionens parter träffas och fattar beslut i olika frågor och följer upp de åtaganden som länderna gjort. har fem sådana partsmöten genomförts. Dessutom finns det två underorgan till konventionen, underorganet för vetenskaplig och teknologisk rådgivning (SBSTA) och underorganet för genomförande (SBI) som också träffas mellan partsmötena. Den första partsmötet hölls i . Vid detta möte undersöktes huruvida industriländernas åtaganden att vidtaga åtgärder för att stabilisera utsläppen av växthusgaserna års nivå var tillräckliga för att uppfylla klimatkonventionens målsättning. Länderna kom överens om att ytterligare åtaganden för perioden efter 1 Ramkonvention om klimatförändring. Återfinns i Bilaga 1.3, prop. 1992/93:179. 86 Framväxten av Kyotoprotokollet var nödvändiga och antog Berlinmandatet. I detta manades till kvantifierade begränsningar under specifika tidsperioder såsom 2005, 2010 och 2020. En ad hoc-grupp skapades vars uppgift var att arbeta fram ett protokoll som skulle kunna antas vid det tredje partsmötet i och som skulle möjliggöra lämpliga åtgärder bortom . Vid det första partsmötet beslutades även att en försöksperiod skulle inrättas för gemensamt genomförda åtgärder som benämns Activities Implemented Jointly (AIJ).2 Försöksperioden bestämdes pågå fram . AIJ betyder att länder kan finansiera åtgärder i andra länder, annex I-länder eller icke-annex I-länder, och får tillgodogöra sig hela eller delar av utsläppsminskningen. får dock länderna inte tillgodoräkna sig de utsläppsreduktioner som uppnås. En utvärdering har AIJ har genomförts i syfte att kunna fatta beslut om denna pilotfas framtid. Vid det femte partsmötet i besluta- des att pilotfasen ska fortgå utan att uttrycka någon förutfattad mening om framtida beslut, på grund av att vissa utvecklingsländer ansåg sig bortglömda och hade inte fått ta del av AIJ-projekten. Knäckfrågan blir därför hur konvertering av AIJ-projekt till JI och CDM skall gå till och ifall man kommer tillåta retroaktiv kreditering. Besluten vid det femte partsmötet lämnar krediteringsfrågan öppen, men situationen i sin hel- het innebär ändå att beslut om möjligheten att kreditera AIJ-projekt kommer att fattas . Förslag om detta återfinns i mekanismsyntes- rapporten och därmed i förhandlingsunderlaget för mekanismerna. Det andra partsmötet hölls i och det tredje ägde rum i Kyoto . I Kyoto kom parterna överens om att anta ett protokoll till klimatkonventionen. Kyotoprotokollet omfattar bindande åtaganden från i-länderna om minskningar av utsläppen av sex växthusgaser års nivå –2012.3 Vid det fjärde partsmötet som ägde rum i förhandlades flera utestående frågor i Kyotoprotokollet. Vid detta möte enades konventionens parter om en tidsplan för det fortsatta arbetet, den s.k. Action Plan. Denna handlingsplan ger inriktning för de fortsatta förhandlingarna fram till det sjätte partsmötet hösten . Av denna framgår att förhandlingarna framöver kom- mer att inriktas på: 2Activities Implemented Jointly (AIJ) kan betraktas som en försöksverksamhet och föregångare till både gemensamt genomförande (JI) och Mekanismen för ren utveckling (CDM). De sistnämnda är två av de tre s.k. flexibla mekanismer som finns inskrivna i Kyotoprotokollet. Se vidare nästa kapitel. 3Protokollet blir bindande efter det att minst 55 länder med 55 pro- cent av de totala utsläppen har ratificerat. Framväxten av Kyotoprotokollet 87 Villkor och regler för de tre s.k. Kyotomekanismerna, Handel med utsläppsrätter (), Gemensamt genomförande (Joint Implementation, JI) och Mekanismen för en ren utveckling (Clean development mechanism, CDM). Fortsatt policyarbete avseende koldioxidupptag i sänkor på basis av det vetenskapliga arbete som äger rum i FN:s mellanstatliga kom- mitté för klimatförändringar (IPCC). Arbete kring hur teknologiöverföring till skall främjas. Ett fortsatt arbete om påverkan på länder av klimatförändringar eller påverkan av åtgärder mot klimatförändringar skall också ske. Arbete med att utveckla regler för vad som sker när en part inte uppfyller sitt åtagande. Arbete för att främja användande och erfarenhetsutbyte om åtgärder och styrmedel för att minska utsläpp av växthusgaser. Dessa frågor hänger samman, och förhoppningen är att utfallet vid det sjätte partsmötet skall bli så tillfredsställande att protokollet kan träda i kraft därefter. Det femte partsmötet ägde rum /i . Eftersom tidsplanen från i stort är inriktad på det sjätte partsmötet i kan Bonnmötet närmast beskrivas som ett arbetsmötet där inga avgörande beslut fattades. Istället var det ett viktigt steg på vägen för att möjliggöra beslut vid det sjätte parts- mötet om bl.a. mekanismerna, sänkor och påföljdssystem. Beträffande mekanismerna blev det konkreta resultatet att parterna gemensamt reviderade den syntesrapport som tidigare tagits fram, med tyngd- punkten på de tekniska detaljerna. Denna kondenserade text s.k. Chairman´s note skall ligga till grund för vidare arbete och förhand- lingar. 6 Vad innehåller Kyotoprotokollet? Som framgick av föregående kapitel antogs Kyotoprotokollet i decem- ber 1997. Protokollet består av sammanlagt 28 artiklar och innehåller bindande åtaganden för industriländerna att begränsa och minska på utsläppen av växthusgaser . I detta kapitel görs en samman- fattning av några av de viktiga artiklarna i protokollet. 6.1Sex växthusgaser omfattas och deras sammanlagda effekt skall räknas I artikel 3 av Kyotoprotokollet framgår de sex grupperna av utsläpp av gaser som regleras. De är koldioxid, metan, dikväveoxid (lustgas), ofullständigt halogenerade fluorkarboner, fluorkarboner samt svavel- hexafluorid. Olika växthusgaser bidrar olika mycket till växthus- effekten. De vägs samman genom den s.k. GWP-faktorn (Global ). Genom att multiplicera respektive gas med dess GWP-faktor erhåller man ett mått på hur allvarlig gasen är som klimat- påverkare i förhållande till koldioxid. Det erhållna måttet benämns koldioxidekvivalenter. Genom beslut vid det tredje partsmötet i skall alla länder använda sig av IPCC:s metodik för att uppskatta och rapportera utsläp- pen i enlighet med de skyldigheter som följer av protokollet. 6.2Åtagandeperioden är och minskningen skall uppgå till I artikel 3 av protokollet anges att minskningen i de sammanlagda ut- släppen av de sex växthusgaserna bland industriländerna mätt som kol- dioxidekvivalenter skall vara av nivåer. Detta mål skall uppnås –2012. För enskilda industri- länder skiljer sig de kvantifierade åtaganden åt. 90 Vad innehåller Kyotoprotokollet? minska utsläppen , medan länderna i EU som grupp skall minska sina utsläpp med 8 procent.1 Ett beslut togs av ministerrådet avsett som förhandlingsmandat inför partsmötet i i EU. skall enligt detta beslut begränsa utsläppen till högst av nivå. Varje land skall kunna visa att påvisbara framsteg gjorts. Vad som exakt avses preciseras inte, men grundtanken i för- handlingarna var att det skall finnas en kontrollstation före åtagande- periodens början . Det blir således viktigt för alla länder att visa att utsläppen går åt rätt håll . Åtaganden för perioder efter den första åtagandeperioden – 2012 skall fastställas genom att man ändrar i de kvantifierade åtagan- den om begränsning eller minskning av utsläpp för respektive land. Denna prövning skall inledas senast före utgången av den första åtagandeperioden. Detta innebär att prövningen senast skall inledas . 6.3Tre s.k. flexibla mekanismer införs för att underlätta anpassningen Syftet med de s.k. flexibla mekanismerna i Kyotoprotokollet är att ge möjlighet för länder att klara delar av sina åtaganden genom att minska utsläppen i andra länder. Detta leder till att de totala kostnaderna för utsläppsminskningen reduceras. Regler och riktlinjer för hur dessa mekanismer skall fungera förväntas beslutas vid det sjätte partsmötet hösten . Först därefter vet vi hur mekanismerna kan komma att fungera. 6.3.1Gemensamt genomförande (Joint Implementation) Under artikel 6 av Kyotoprotokollet anges att ett industriland, som för- bundit sig att begränsa eller minska utsläppen av växthusgaser, kan överlåta till eller förvärva utsläppsminskningsenheter från ett annat industriland. Utsläppsminskningen skall komma från projekt som syftar till att minska antropogena (mänskligt orsakade) utsläpp från källor eller öka antropogena upptag i sänkor av växthusgaser. 1 I bilaga 2 redovisas utsläppsåtganden och bördefördelningen inom EU. Vad innehåller Kyotoprotokollet? För att överföringen skall godtas krävs bl.a. att projekten skall vara godkända av de berörda parterna i förskott och att projekten skall leda till minskningar av utsläpp från källor som går utöver vad som annars skulle uppnås. Gemensamt genomförande är således projektbaserat och avser en situation där ett industriland investerar i utsläppsreducerande åtgärder i ett annat industriland i syfte att helt eller delvis kunna tillgodogöra sig utsläppsreduktionen gentemot sitt eget kvantifierade utsläppsmål. Båda länderna skall ha åtagit sig att begränsa eller minska sina utsläpp. 6.3.2Mekanismen för ren utveckling (Clean Development Mechanism) I artikel 12 av protokollet definieras Mekanismen för ren utveckling. Det är en mekanism som har två syften. Dels skall den hjälpa de länder som inte är upptagna i bilaga I (utvecklingsländer) att uppnå en hållbar utveckling. Dessa länder har inte några bindande åtaganden när det gäller att minska utsläppen av växthusgaserna. Dels syftar mekanismen till att hjälpa de länder som är upptagna i bilaga I (industriländer) att fullgöra sina kvantifierade åtaganden om begränsning och minskning av de sammantagna utsläppen. För att överföringen skall gälla krävs bl.a. att projekten skall vara godkända av de berörda parterna och att projekten skall leda till minsk- ningar av utsläpp från källor som går utöver vad som annars skulle uppnås. Även mekanismen för ren utveckling är projektbaserad och avser en situation där ett i-land investerar i utsläppsreducerande åtgärder i ett utvecklingsland i syfte att helt eller delvis kunna tillgodogöra sig ut- släppsreduktionen gentemot sitt eget kvantifierade utsläppsmål. Endast industrilandet har åtagit sig att begränsa eller minska sina utsläpp. När det gäller mekanismen för ren utveckling får utsläppsminsk- ningar som uppnåtts fram utnyttjas för att bidra till att fullgöra åtaganden för den första perioden –2012. Artikel 17 av protokollet öppnar upp för Handel med utsläppsrätter mellan länder som åtagit sig att begränsa eller minska utsläppen av växthusgaser. I artikeln nämns att partskonferensen skall fastställa er- forderliga principer, former, regler och riktlinjer, särskilt för verifie- 92 Vad innehåller Kyotoprotokollet? ring, rapportering och redovisningsskyldighet avseende handel med utsläppsrätter. 6.4Staten kan delegera till andra att få använda mekanismerna Kyotoprotokollet ger länderna möjlighet att låta privata och/eller offentliga juridiska personer agera när det gäller de två flexibla meka- nismerna gemensamt genomförande och mekanism för ren utveckling. Ett företag kan exempelvis genom att investera i ett utsläppsminskande projekt i ett annat land helt eller delvis tillgodogöra sig utsläppsminsk- ningen. När det gäller handel med utsläppsrätter finns det inget angivet i protokollet om huruvida länderna kan låta privata och/eller offentliga juridiska personer handla. Flera parter önskar dock att denna möjlighet skall finnas och ett flertal sådana förslag har presenterats i förhandling- arna. Slutligt avgörande i denna fråga kommer när regler för denna handel beslutas. När det gäller de tre mekanismerna gemensamt genomförande, mekanismen för ren utveckling och handel med utsläppsrätter finns det i protokollet angivet att dessa åtgärder skall vara supplementära till inhemska åtgärder. Industriländerna måste således göra en viss del av sina åtgärder inom sina egna gränser. Enligt Kyotoprotokollet skall de s.k. mekanismerna utgöra supple- ment till inhemska åtgärder. Hur detta skall tolkas är föremål för för- handlingar. EU har intagit förhandlingspositionen att användningen av alla tre mekanismerna skall begränsas. EU:s förslag, vilket ställer sig bakom, är att begränsningen formuleras som ett tak för varje land. Takhöjden bestäms bl.a. av hur verkningsfulla vidtagna åt- gärder inom respektive land är. Andra parter har fört fram väsentligt annorlunda uppfattningar om den tillåtna eller önskvärda omfattningen av användningen av de flexibla mekanismerna i förhandlingarna. Slut- ligt beslut i denna fråga kan fattas när överenskommelse kan nås i för- handlingarna och regler och riktlinjer för mekanismerna beslutas. Beräknar man konsekvenserna av EU:s förslag för del innebär det att vi skulle kunna handla med de tre mekanismerna på sammanlagt koldioxidekvivalenter . Om hänsyn tas till åtgärder t.ex. i form av införandet av koldioxidskatt som redan genomfört hamnar man enligt mina beräkningar runt . Vad innehåller Kyotoprotokollet? 6.5Protokollet börjar gälla när minst 55 länder har ratificerat Kyotoprotokollet börjar gälla efter det att minst 55 länder har ratificerat, dvs godkänt protokollet i sina nationella parlament.2 Bland de ratificerande länderna skall ett antal tillhöra gruppen industriländer. De totala koldioxidutsläppen bland dessa industriländer skall uppgå till av de totala utsläppen för hela gruppen industriländer. utsläpp av koldioxid utgjorde av de totala utsläppen bland gruppen industriländer. Om samtliga femton länder i europeiska unionen ratificerar omfattas av de totala utsläppen. utsläpp uppgick till medan utsläpp uppgick till . För att Kyotoprotokollet skall träda i kraft måste åtminstone ett av dessa länder ratificera. Väljer att inte ratificera kan det bli svårt att få protokollet att träda i kraft. 2 () har 84 länder skrivit under och 22 av dessa har rati- ficerat. har skrivit under men ej ratificerat. 7.1Utsläppen av växthusgaser i , 1997 och 1998 utsläpp av växthusgaser rapporteras till FN:s klimat- konvention (UNFCCC). Utsläppsinventeringen och rapporteringen följer de riktlinjer som tagits fram av FN:s mellanstatliga panel för klimatförändringar, IPCC. Det står dock länderna fritt att använda nationell metodik för beräkningar så länge som dessa är dokumenterade och går att granska. De mänskligt orsakade utsläpp av klimatgaser som redovisas här är koldioxid, metan, dikväveoxid (lustgas), ofullständigt halogenerade fluorkarboner, fluorkarboner samt svavelhexafluorid. IPCC:s riktlinjer reviderades bl.a. beträffande metoder för beräkning av metan och dikväveoxid från jordbruk. De tidigare rikt- linjerna var . Revideringen har resulterat i att de svenska utsläppen av växthus- gaser har ökat för i förhållande till de uppgifter som redovisade i den andra svenska nationalrapporten om klimatföränd- ringar.1 De faktiska utsläppen beräknas nu ha uppgått till koldioxidekvivalenter. Den tidigare siffran var 66,5 miljo- ner ton. I nedanstående tabell redovisas utsläppen av växthusgaser i . 1 andra nationalrapport om klimatförändringar, Ds 1997:26. Utsläpp av växthusgaser i . Koldioxid (CO2) Metan (CH4) Dikväveoxid (Lustgas) (N2O) Ofullständigt halogenerade fluorkarboner (HFC)* Fluorkarboner (FC)* Svavelhexafluorid (SF6)* *Potentiella utsläpp, beräknade på annat sätt för än för Därtill kommer faktiska utsläpp av FC från aluminiumindustrin. **Utsläppen av fluorkarboner beräknas till och . En avrundning görs till närmaste . Koldioxid är den viktigaste växthusgasen och bildas vid all förbrän- ning. De samlade utsläppen i av denna gas uppgick, enligt , till medan motsvarande siffra var . De dominerande utsläppskällorna är branscher som kraft- och värmegenerering, transporter och indust- riell förbränning. Beräkningarna av förbränningsutsläppen baseras på leverans- och förbrukningsstatistik för bränslen samt emissionsfaktorer för olika bränslen. Enligt är kvalitén på utsläppsupp- gifterna hög. Utsläppen av metan uppgick till och till . De största källorna till metanutsläpp är jord- bruket, främst genom utsöndring från idisslande boskap, samt avfalls- deponier. Metoden för beräkning av metanutsläppen justerades då nya riktlinjer antogs. Sammantaget anger att uppgifterna om metangasutsläppen har en medelgod tillförlitlighet. Dikväveoxid (lustgas) bildas vid olika förbränningsprocesser samt vid tillverkning av handelsgödsel. Vidare avgår även denna växthusgas från jordbrukmark. Utsläppen uppgick till medan motsvarande siffra för var . Natur- vårdsverket anger att beräkningarna av utsläppen har låg tillförlitlighet. Även för de tre återstående växthusgaserna anger att beräkningarna har låg tillförlitlighet. Ofullständigt halogenerade fluorkarboner har introducerats som ersättare för de s.k. freonerna som köldmedel. Detta är också det största användningsområdet. Utsläpp av fluorkarboner består till övervägande delen av utsläpp från alumi- niumproduktion, medan utsläpp av svavelhexafluorid bedöms komma från tyngre elektriska komponenter där det används som isolergas. Bidraget från de olika klimatgaserna till växthuseffekten varierar. För att kunna jämföra respektive växthusgas påverkan på klimatet översätts detta med hjälp av den s.k. GWP-faktorn (Global ) till en sammantagen växthuseffekt för . Tidsperioderna är vanligen 20, 100 eller . I nedanstående tabell visas GWP-faktorer för de sex växthusgaserna i ett hundraårsperspek- tiv. Växthuspotential uttryckt som GWP-faktor . Dikväveoxid (lustgas) Ofullständigt halogenerade fluorkarboner (HFC 134a) Källa: IPCC, 1996. Ofullständigt halogenerade fluorkarboner och fluorkarboner är grupper av gaser. GWP-faktorn är beräknad för en av gaserna i gruppen. Bidra- get från en viktsenhet av svavelhexafluorid är flera kraftigare än från en enhet koldioxid. Som framgick tidigare är kol- dioxid dock den volymmässigt mest betydelsefulla växthusgasen. I nedanstående tabell redovisas de svenska utsläppen uttryckt i mil- joner ton koldioxidekvivalenter. Utsläpp av växthusgaser i . Miljoner ton koldioxidekvivalenter enligt IPCC:s metod. Koldioxid (CO2) Metan (CH4) Dikväveoxid (N2O) Ofullständigt halogenerade fluorkarboner (HFC)* Fluorkarboner(FC)* Svavelhexafluorid (SF6)* Utrikes sjö- och luftfart (endast koldioxid) *Beräkningarna är ej enligt IPCC:s reviderade riktlinjer 1996. Vidare skiljer sig beräkningarna åt mellan åren 1990 å ena sidan och 1997 och 1998 å andra. ** Utsläppen på total nivå är inte direkt jämförbara.