sou · GOB37d11 · 2001-01-01 00:00:00 — ned dramatiskt jämfört med 1950- och 1960-talen.1 För att invandring skall vara en lösning på problemet med avtagande arbetskraftsutbud måste denna utveckling först vändas innan ansträngningar görs för att locka hit fler personer med kunskaper och färdigheter som efterfrågas. Den befintliga arbetskraftsreserven av personer med utländsk bakgrund måste tas tillvara bättre innan en arbetskraftsinvandring av den typ som förekom efter skall kunna vara realistisk. Faktaruta 3.1 Hur stor bör invandringen vara? Frågan hur stor invandring behöver är svår att besvara och beror på en mängd olika faktorer. Det är tämligen lätt att beräkna hur stor nettoinvandring som behövs för att hålla den arbetsföra befolkningens storlek , eller arbetskraftsutbudet på oförändrad nivå givet några antaganden om invandrarnas åldersprofil och arbetskraftsdeltagande. Sådana beräkningar pekar på ett nettotillskott om cirka 30 000 personer jämfört med prognostiserade 12 000 personer. Ett större antal invandrare betyder dock att även totalbefolkningen växer snabbare. Invandrarna blir också äldre, vilket gör att andelen i befolkningen som är i arbetsför ålder eller antalet arbetade timmar per invånare inte kommer att vara oförändrade i en sådan kalkyl. För att hålla dessa storheter oförändrade krävs en än större invandring. är inte heller är ensamt om en krympande arbetsför befolkning. Problemen är större både relativt sett och i absoluta tal i länder som och , vilket gör att det kan bli konkurrens om välutbildad och lättrörlig arbetskraft i framtiden2. Frågan är med andra ord snarare hur många invandrare förmår locka hit än hur stor invandringen bör vara. Det handlar om att kunna erbjuda ett välordnat samhälle och en välfungerande arbetsmarknad som förmår attrahera och integrera de invandrare behöver. Det blir upp till framtida arbetsgivare att bestämma hur många invandrare som behövs, och för staten endast att underlätta för dem att komma hit. 1Arai, M., , H, & , L, [1999] 2En tysk undersökning pekar på ett behov av cirka 500 000 invandrare för att hålla den tyska arbetsföra befolkningens storlek oförändrad. IAB Kurzbericht Nr 4 , [] Bilaga 9 till LU 1999/2000 Som påpekats tidigare beror det faktiska arbetskraftsutbudet inte bara på den demografiska utvecklingen. En demografiskt betingad arbets- kraftsutbudsframskrivning, som den som presenterades i diagram 3.2 underskattar med all säkerhet variationen i den verkliga utvecklingen. När man undersöker sambandet mellan demografi och arbetskrafts- utbud finner man att befolknings- förändringar endast spelat en liten roll för arbetskraftsutbudets utveckling, medan däremot förändringar i arbetsmarknadsbeteendet varit av större betydelse. till 1990 växte den arbetsföra befolkningen med medan arbetskraftsutbudet ökade med och antalet arbetade timmar med . Ökningen förklaras till stor del av att allt fler kvinnor valde att träda in på arbetsmarknaden. Antalet kvinnor i arbetskraften steg med cirka 675 000 och deras sammanlagda arbetstid ökade . Antalet män i arbetskraften ökade med cirka 100 000 personer, medan antalet timmar männen arbetade totalt sett minskade med . I framskrivningen i avsnitt 3.1 var utgångspunkten att det arbetskraftsdeltagande och den medelarbetstid som var rådande skulle bli bestående fram . Men den svaga sysselsättningsutvecklingen skulle kunna tolkas som att det finns ett utrymme att höja arbetskraftsdeltagandet års nivå. Det skulle med andra ord finnas tillgång till arbets- kraftsreserver som i viss mån skulle kunna möta den demografiskt betingade nedgång som visades i diagram 3.2. Mot denna bakgrund är det därför intressant att närmare studera arbetskraftsutvecklingen under och av vilka skäl personer står utanför arbetskraften. I ett internationellt perspektiv är arbetskraftsdeltagandet i högt. Detta gäller dock inte för gruppen män i åldrarna . Här är spridningen relativt liten mellan länderna och andelen är generellt sett hög. uppvisar dock den lägsta andelen arbetskraftsdeltagande för denna grupp av de länder som jämförs i tabell 3.3. Däremot är andelen svenska kvinnor som deltar i arbetskraften hög, oavsett ålder. Även andelen svenska män i arbetskraften är hög. Totalt sett innebär detta att en stor del av den arbetsföra befolkningen deltar i arbetskraften i internationell jämförelse. Bilaga 9 till LU 1999/2000 Tabell 3.3 Andel av befolkningen 1995 Anm. A motsvarar , D , DK , ES , F , I , Jap , N , NL , S , SF , UK samt . Källa: för utländska data, för , Arbetskraftsundersökningarna. Stort potentiellt arbetskraftsutbud bland 60-64-åringarna I tabell 3.4 visas hur andelen som deltar i arbetskraften i olika åldrar och kön har utvecklats . Tabell 3.4 Andel av totalbefolkningen i arbetskraften Källa: , Arbetskraftsundersökningarna Av tabellen framgår att andelen kvinnor som står till arbetsmarknadens förfogande ökade kraftigt , men att andelen därefter sjunkit. Det är dock endast i en åldersklass, , som andelen sjunkit års nivå. Bland männen är mönstret ett helt annat. Här var arbetskraftsdeltagandet högt och förblev relativt oförändrat fram , förutom bland män . Under konjunkturnedgången sjönk arbetskraftsdeltagandet kraftigt och har därefter stabiliserats på denna lägre nivå även om en viss uppgång har skett . Nedgången var i kärngruppen på arbetsmarknaden, det vill säga för personer , och bland de yngsta. Detta mönster gäller både bland kvinnor och män. Personer verkar ha klarat Bilaga 9 till LU 1999/2000 sig något bättre, särskilt kvinnorna. Bland de allra äldsta har nedgången varit kraftigare bland männen. Tabell 3.5 Antal arbetade timmar Anm. I tabellen anges faktiskt arbetad veckoarbetstid. Källa: , Arbetskraftsundersökningarna. I tabell 3.5 visas att när det gäller veckoarbetstiden finns det också klara könsskillnader. Kvinnorna har ökat eller behållit veckoarbetstiden från jämförelsevis lägre nivåer, medan männen sänkt sin veckoarbetstid. Bland männen finns ett tydligt mönster över tiden, med en generell nedgång - 1980 för alla åldersgrupper, medan perioden därefter karaktäriseras av oförändrad eller ökande veckoarbetstid. För de yngsta är mönstret något annorlunda, här är nedgången större än genomsnittligt och fortgår både för kvinnor och män. Om tabell 3.4 och 3.5 kombineras fås ett mått på den samlade förändringen av det genomsnittliga antalet arbetstimmar för personer i en viss ålder och ett visst kön. I tabell 3.6 visas hur detta utbud förändrats . Männen har i samtliga fall sänkt sitt arbetskraftsutbud . Nedgången är särskilt stor bland de yngsta och de äldsta, där en genomsnittlig man endast bidrar med av det arbetskraftsutbud som en man i samma ålder gjorde . Även bland de yngsta kvinnorna är nedgången av denna storlek, men har kommit först . Bilaga 9 till LU 1999/2000 Tabell 3.6 Utvecklingen av antal arbetade timmar i genomsnitt och person i arbetskraften Källa: samt egna beräkningar. Bland kvinnorna ökade arbetskraftsutbudet kraftigt fram , till största delen beroende på att en ökande andel kvinnor valde att gå ut på arbetsmarknaden och förvärvsarbeta. sker en viss nedgång även bland kvinnorna utom i gruppen 55 till . Som framgick av tabell 3.4 och 3.5 beror nedgången på att andelen kvinnor på arbetsmarknaden minskat, medan medelarbetstiden ökat. Tabell 3.7 Utvecklingen av antal arbetade timmar i genomsnitt och person i arbetskraften jämfört med män i åldern Index män 25-54 år=100 Källa: , Arbetskraftsundersökningarna. I tabell 3.7 görs en jämförelse med den grupp som har det högsta genomsnittliga arbetskraftsutbudet per person, det vill säga män mellan . Av denna tabell framgår att samtliga andra åldersklasser bland männen dragit ned sitt arbetskraftsutbud i större utsträckning än denna kärngrupp. Medan en man i åldern 1970 arbetade av antalet timmar som en man i åldern gjorde, så har denna relation sjunkit till . För den äldsta gruppen är fallet särskilt kraftigt, från till . kan dock en viss ökning registreras. För kvinnors arbetskraftsutbud gäller det omvända. Utbudet har ökat mer eller mindre kontinuerligt och är av Bilaga 9 till LU 1999/2000 männens i åldrarna . Undantaget är den yngsta ålders- gruppen, där arbetskraftsutbudet sjunkit . Fram till och med låg männens arbetskraftsutbud i samtliga åldersklasser över den åldersklass av kvinnor som hade det högsta utbudet. är skillnaderna betydligt mindre. Slutligen kan nämnas att i genomsnitt motsvaras drygt två tredjedelar av fallet i sysselsättningen av ett minskat arbetskraftsutbud. Detta betyder att arbetslösheten ökat i betydligt mindre utsträckning än vad man skulle kunna tro utifrån nedgången i antalet sysselsatta. Inte minst gäller detta de yngre åldersgrupperna där arbetskraftsdeltagandet till och med sjunkit i större utsträckning än sysselsättningen för kvinnor. fanns det knappt 400 000 färre sysselsatta och cirka 250 000 fler personer som var arbetslösa eller i åtgärder än 1990. Konjunkturellt och strukturellt betingade förändringar i arbetskraftsdeltagande och medelarbetstid har med andra ord historiskt varit betydligt viktigare för arbets- kraftsutbudet än underliggande befolkningsförändringar. Detta gäller särskilt . För att undersöka i vilken utsträckning som sysselsättning och arbetskraftsdeltagande återigen kan öka är det intressant att närmare undersöka vad de personer som lämnat arbetskraften gör . Vad gör de som står utanför arbetskraften? fanns det knappt 1,3 miljoner människor mellan som av olika skäl stod utanför arbetskraften. I tabell 3.8, som bygger på arbetskraftsundersökningar, visas att av dessa var cirka 145 500 personer så kallat latent arbetssökande , vilket innebär att de skulle föredra att arbeta före den verksamhet de nu håller på med, om detta vore möjligt. Av tabell 3.8 framgår att närmare hälften av de latent arbetssökande är och två tredjedelar är . Detta indikerar att åtminstone en del av uppgången i studiefrekvens bland ungdomar beror på arbetsmarknadsläget, och att frekvensen åter kan sjunka om efterfrågan på arbetskraft ökar. Det är också tydligt att beredskapen att delta i arbetskraften faller med stigande ålder. Av tabell 3.8 framgår dessutom att verksamheten bland personer utanför arbetskraften kan delas in i två grupper. Bland de unga är studier den huvudsakliga verksamheten. Gymnasieskolan har blivit treårig för samtliga program och av alla ungdomar går numera vidare till denna. Vid en jämförelse av fördelningen mellan olika aktiviteter framgår att andelen personer som studerar har stigit markant bland ungdomar . Bilaga 9 till LU 1999/2000 Ökade studier förklarar dock inte hela nedgången utan det har också blivit vanligare med utlandsresor och andra aktiviteter. En växande grupp anger exempelvis att de är lediga utan att uppfylla krav på en anställning att vara ledig från. Med stigande ålder sjunker andelen studerande och i stället blir förtidspension allt vanligare. Närmare två tredjedelar av samtliga utanför arbetskraften anger förtidspension som skäl till att de inte står till arbetsmarknadens förfogande. Bland dem är det också relativt vanligt att befinna sig utomlands eller arbeta i hemmet. Det senare gäller i första hand kvinnor som vanligen utnyttjar föräldraförsäkringen i de åldrarna. av dem som står utanför arbetskraften oavsett ålder anger i arbetskrafts- undersökningarna en annan orsak än de tidigare nämnda. Dessa personer kan ange att de är lediga eller arbetssökande utan att uppfylla de kriterier arbetskraftsundersökningen uppställer. Tabell 3.8 Antal personer utanför arbetskraften, andel latent arbetssökande samt huvudsaklig verksamhet bland personer utanför arbetskraften Tusentals personer samt procentuella andelar arbetskraften, %: Rad 1 visar antal personer i tusental utanför arbetskraften. Rad 2 visar andelen latent arbetssökande av personer utanför arbetskraften. Raderna 3-7 redovisar verksamhet bland de som står utanför arbetskraften (dvs andelar av rad 1). Källa: , Arbetskraftsundersökningarna Bilaga 9 till LU 1999/2000 Gymnasieungdomar är den grupp där arbetskraftsutbudet minskat mest . Gymnasieutbildningen är nu treårig på samtliga program och endast i undantagsfall går ungdomar inte vidare från till gymnasiet. Ökade krav på en grundläggande utbildning talar för att en stor del av förändringarna för denna grupp är av strukturell natur, och att efterfrågan på arbetskraft med endast grundskoleutbildning även i fortsättningen kommer att vara låg. bör dock en viss återgång vara möjlig. En faktor som talar för fler gymnasieungdomar på arbetsmarknaden är ambitionerna att öka kontakterna mellan gymnasiets yrkesinriktade program och arbetslivet. Det finns också möjligheter att kombinera studier och deltidsarbete. Om arbetsmarknaden för kvälls- och helgjobb förbättras som kontakterna mellan skola och arbetslivet ökar skulle övergången från skola till yrkesliv underlättas och chanserna därmed förbättras till arbete . Det stora fallet i medelarbetstid blir dock troligen bestående eftersom antalet heltidsarbetande i denna grupp även i fortsättningen kommer att vara låg. De något äldre ungdomarna, de mellan 20 och 24, år har också minskat sitt arbetskraftsutbud väsentligt . Andelen personer som studerar har ökat kraftigt ända upp . bör en viss återgång vara möjlig även här, kanske till och med i större utsträckning än för de yngre. Även om andelen studerande permanent har höjts genom ökade kunskapskrav hos arbetsgivarna så finns det anledning att tro att en del av den kraftiga studerande- ökningen kan förklaras av temporära faktorer. Även om det i vissa fall handlar om att kombinera studier med kvälls- och helgjobb, så är andelen som väljer ett heltidsarbete om detta kan erbjudas större än bland yngre ungdomar. Arbetskraftsundersök- ningarna visar att en relativt stor andel av 20-24-åringarna utanför arbetskraften skulle vilja jobba, och att de 20-24-åringar som arbetar ofta skulle vilja öka sin arbetstid. Det är också möjligt att en större efterfrågan på arbetskraft stimulerar genomströmningen i utbildnings- systemet, vilket också skulle öka arbetskraftsutbudet. Nya pensionssystemet kan öka de äldres arbetskraftsutbud Efter avslutade studier är heltidsarbete det normala för de allra flesta kvinnor och män. Kvinnor har under gradvis ökat sitt arbetskraftsdeltagande och antalet arbetade timmar. Ju längre utbildning en person har, desto högre sysselsättningsgrad och medelarbetstid har personen i fråga i genomsnitt. Bilaga 9 till LU 1999/2000 dock vanligt att kvinnor minskar sin arbetstid för att vara hemma med barn i förskoleåldern. De personer som var klarade sig jämförelsevis bra på arbetsmarknaden . Det är svårt att peka på några skäl till att förutsättningarna för arbetskraftsdeltagande i grunden skulle ha ändrats för denna grupp . Givet en god samhällsutveckling bör de finnas utrymme för dem att åter öka sitt arbetskraftsutbud. När det gäller de äldsta åldersklasserna finns det två faktorer som talar för ett ökat arbetskraftsdeltagande. Den första är att det är skillnad mellan mäns och kvinnors arbetskrafts- deltagande och medelarbetstid bland de äldsta som gradvis borde försvinna när dagens yngre yrkesverksamma kvinnor blir äldre. Skillnaderna mellan kvinnor och män vad gäller arbetskraftsdeltagande och medelarbetstid för yngre grupper är små förutom i de åldrar då det är vanligt att kvinnor är hemma med små barn, varför skillnaderna mellan könen torde minska även bland de äldre . Den andra faktorn som kan påverka både män och kvinnors vilja att arbeta är det nya pensionssystemet. I detta är kopplingen mellan livstidsinkomst och pensionens storlek starkare än tidigare, och avkastningen av att arbeta i termer av ökad pension är betydligt bättre, vilket rimligen talar för att arbetskraftsdeltagandet stiger. Se vidare avsnitt 5.1. Den genomsnittliga pensionsåldern uppskattas till , vilket är klart lägre än för tio eller sedan3. Det finns drygt 400 000 förtidspensionärer, vilket motsvarar av arbetskraften. Övergångsfrekvensen från förtidspension till arbetslivet är på kort sikt låg. På lite är naturligtvis storleken och sammansättningen på gruppen av förtidspensionärer mer flexibel. Som exempel kan nämnas att antalet pensionärer under , dvs förtidspensionärer, avtalspensionärer och delpensionärer, har ökat kraftigt , trots att hälsoläget för denna åldersgrupp med all sannolikhet är bättre än . Om hälsoläget fortsättningsvis förbättras kommer de personer som har pension inte nödvändigtvis att ersättas med nya pensionärer i samma utsträckning som . Det finns också exempel på länder, exempelvis , där förtidspensionärer i relativt stor skala återförts till arbetskraften4. När det gäller förtidspensioner har regelförändringar införts eller övervägs, striktare beviljningsgrunder, 3Att den genomsnittliga pensionsåldern är lägre än beror på förekomsten av förtidspensioner, avtalspensioner o d. 4Ds 1999:37, Hur gör man? Om sysselsättnings- och välfärdsreformer i fyra EU- länder, Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi (), Bilaga 9 till LU 1999/2000 möjlighet att prova på arbete med bibehållen pensionsrätt, tidsbegränsad pension etc, som kan leda till ett ökat arbetskraftsutbud. Det är angeläget att öka invandrarnas arbetskraftsutbud Invandrare är en grupp med klart lägre arbetskraftsutbud och sysselsättning än den genomsnittlige svensken. av alla arbetslösa är födda utomlands. De senaste årens invandrare uppvisar också en klart lägre delaktighet i arbetslivet än de personer som kom till . Endast av de utrikes födda invandrare som kommit hit var sysselsatta . Mot denna bakgrund är det angeläget att bättre ta tillvara invandrarnas arbetskraft. bör det därför vara rimligt att räkna med att invandrarna kommer att kunna öka sitt arbetskraftsutbud, åtminstone till genomsnittet för invandrargruppen för respektive åldersklass och kön. Hur mycket måste arbetskraftsdeltagandet öka för att motverka effekten av färre personer i arbetsför ålder? Som framgick av diagram 3.2 ger en demografisk framskrivning, där arbetskraftsdeltagande och medelarbetstid antas bli bestående upphov till en utveckling där antalet personer i arbetskraften och arbetade timmar minskar kraftigt, i synnerhet mellan och . Om inga beteendeförändringar inträffar skulle antalet arbetade timmar sjunka med och med fram . I ljuset av att arbetskraftsdeltagandet sjunkit kraftigt inställer sig frågan om en ökning av arbetskrafts- deltagandet skulle kunna motverka den framtida nedgången av antalet personer i åldrarna . I detta avsnitt försöker vi därför bedöma hur mycket arbetskraftsdeltagandet måste öka för att hålla kvar arbetskraftsutbudet på dagens nivå under några olika antaganden. nådde arbetskraftsdeltagandet rekordhöga nivåer som arbetslösheten var extremt låg. deltog av befolkningen i arbetskraften och av befolkningen var sysselsatta i reguljärt arbete, vilket är en klart högre nivå än det mål som regeringen har satt upp om att sysselsättningsgraden skall öka till Bilaga 9 till LU 1999/2000 år 2004.5 uppstod bristsituationer på många delar av arbetsmarknaden och löneökningarna tenderade att skjuta fart. Detta gör att arbetsmarknadssituationen under dessa år kan betraktas som överansträngd och inte långsiktigt hållbar. Arbetskraftsdeltagandet kan därför ses som något av en övre gräns, som endast är möjligt att uppnå kortsiktigt av högkonjunktur. I det följande används situationen detta år som en måttstock med vilken framtida behov av ökat arbetskraftsdeltagande kan jämföras. I beräkningarna nedan görs två olika antaganden om den genomsnittliga årsarbetstidsutvecklingen. I det ena fallet antas den vara oförändrad på dagens nivå, i det andra fallet antas den minska trendmässigt på samma sätt som förutsätter i basscenariot i bilaga 1 till Långtidsutredningen.6 Här antas kvinnor öka sin medelarbetstid fram , medan männen antas sänka sin . Sammantaget betyder det en sänkning med 0,2 . antar vi att båda könen minskar sin medelarbetstid per år.7 Om medelarbetstiden minskar under innebär det en total sänkning med , under . 5Notera att det rör sig om två skilda åldersgrupper, arbetskraftsdeltagandet bland dem var , enligt arbetskraftsundersökningar. 6Konjunkturinstitutet har utarbetat de scenarier som ligger till grund för I bilaga 1 till analyseras utvecklingen fram i ett basscenario och två alternativa scenarier med högre respektive lägre tillväxt. 7 Om trenden med ökad kvinnlig medelarbetstid skulle kvarstå även kommer kvinnorna att få en längre medelarbetstid än män, vilket inte förefaller vara rimligt. 107,8 100,0 95,2 88,6 84,084,3 77,2 80,6 86,6 91,785,3 75,9 78,3 83,4 87,3 Bilaga 9 till LU 1999/2000 Tabell 3.9 Nödvändig arbetskraftsutveckling för att behålla dagens nivå på antalet arbetade timmar i ekonomin ; två utvecklingar av medelarbetstiden. invånare, index 1999=100 Medelarbetstiden Arbetade timmar per minskar med 0,2 invånare, index Andel reguljärt sysselsatta 20-64 år Bedömningen av andelen sysselsatta på den reguljära arbetsmarknaden baseras på antagandet att samma andel av arbetskraften är arbetslös eller sysselsatt i åtgärder som . Detta mått kan också jämföras med regeringens mål att andelen reguljärt sysselsatta av befolkningen mellan skall öka till . Källa: , Arbetskraftsundersökningarna samt egna beräkningar Tabell 3.9 visar att om befolkningen fortsätter att arbeta i samma utsträckning som sjunker antalet arbetade timmar per invånare till av nivå fram , och är sedan relativt oförändrat fram . I det fall där arbetstiden förkortas är nedgången kraftigare och fortgår . har antalet arbetstimmar per invånare i detta fall sjunkit med jämfört med nivå. Av raderna två och tre respektive sex och sju i tabell 3.9 framgår hur mycket arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningen måste öka för att kompensera för nedgången i antalet timmar per invånare och för att hålla det totala antalet arbetade timmar över hela perioden i de två olika scenarierna. Om antalet arbetade timmar per invånare skall kunna hållas nivå måste andelen personer i åldrarna som deltar i arbetskraften öka till i fallet med en oförändrad medelarbetstid. Andelen sysselsatta som den definieras i regeringens sysselsättningsmål kommer att uppgå till . I fallet med en trendmässig nedgång i medel- arbetstiden ligger motsvarande värden kring 92 respektive strax . Vid en jämförelse med situationen verkar det inte orimligt att det åtminstone fram går att motverka effekterna på antalet arbetade timmar av ett mindre antal personer i åldrarna genom att den andel som deltar i arbetskraften ökar. Den uppgång i arbetskraftsdeltagandet som är nödvändig utgör inte mer än hälften av nedgången , och i bägge fallen ligger andelen sysselsatta Bilaga 9 till LU 1999/2000 under den av regeringens målsatta nivån. På , , blir det mer problematiskt. Ett oförändrat arbetskraftsutbud mätt i antal arbetstimmar kommer då att kräva att arbetskraftsutbud och sysselsättning stiger till nivåer som måste anses vara långsiktigt ohållbara. Om nedgången i medelarbetstid fortgår även skulle av befolkningen i arbetsför ålder behöva stå till arbetsmarknadens förfogande, något som inte ens gäller för män mellan , den grupp som har den högsta andelen i arbetskraften. Effekten på arbetskraftsutbudet blir naturligtvis ännu större om man tänker sig en mer substantiell lagstiftad eller avtalad arbetstidsförkortning. Tillväxten i ekonomin beror på att antalet arbetade timmar ökar eller att produktiviteten förbättras till följd av teknisk utveckling, organisationsutveckling eller ökad kapitalintensitet. Ett skäl till att antalet arbetade timmar historiskt har kunnat hållas uppe trots att den genomsnittliga arbetstiden gradvis sjunkit är att storleken på befolk- ningen i arbetsför ålder ökat som framförallt kvinnorna ökat sitt arbetskraftsdeltagande. Under 1950-, minskade följaktligen medelarbetstiden utan att antalet arbetade timmar i ekonomin föll. bidrog även arbetskrafts- invandring till att upprätthålla antalet arbetade timmar.