sou · GOB399d2 · 2001-01-01 00:00:00 — När det gäller Överhuset i dess egenskap av domstol har Lord- kanslern formellt ansvaret för att indela rättens ledamöter i målen. Denna uppgift har delegerats till den äldste domaren i domstolen (). Det händer emellertid att Lordkanslern fortfarande agerar på detta område. I samband med att det blev aktuellt att återuppta Pinochet-målet till prövning påpekade t.ex. Lordkanslern vikten av att , eller annan domare som skulle vara ordförande i målet, tillsammans med de övriga domare som utsetts att pröva målet beaktade eventuella jävsfrågor. Den konstitutionella principen om domarnas självständighet förut- sätter att domarna fattar sina beslut grundade på egna bedömningar och att de står fria från påverkan utifrån. Ingen domare kan med andra ord säga till en annan domare hur denne skall döma. Detta innebär i sin tur att ingen domare, inte ens Lordkanslern, kan kommentera eller interve- nera i domar eller beslut eller lägga sig i hur en annan domare hand- lägger sina mål. Inte heller kan en domare beordras att genomgå ytter- ligare utbildning, även om det förutsätts att domare självmant fortbildar sig. Lordkanslern har en lagstadgad rätt att avsätta underrättsdomare om domaren i fråga inte kan fullgöra sitt arbete som domare eller om denne missköter sig, t.ex. begår en brottslig gärning. Motsvarande befogenhet tillkommer drottningen (på begäran av parlamentets båda hus) i fråga om de högre domarna. Någon annan form av disciplinär påföljd före- ligger inte. Lordkanslern kan dock rikta kritik mot en domare för det fall situationen skulle påkalla det. Det franska domstolsväsendet består av allmänna domstolar, förvalt- ningsdomstolar och specialdomstolar. Därtill kommer Författnings- rådet, som har rätt att – på talan av en begränsad skara taleberättigade – pröva ännu ej promulgerad av parlamentet beslutad lags förenlighet med grundlagen. De allmänna domstolarna är i första instans indelade i skilda dom- stolar som dömer i civilmål respektive brottmål, nämligen s.k. Tribunal d´instance och polisdomstolar (Tribunal de ). och beslut från dessa domstolar överklagas till en domstol som kallas Tribunal de grande instance i fråga om tvistemål och Tribunal correctionnel om det är fråga om brottmål. Även dessa kan dock anses vara förstainstans- domstolar. Överklagande därifrån sker till d´Appel (hovrätt), till vilken domstol även specialdomstolarnas beslut överklagas. Det finns sammanlagt 35 hovrätter. Högsta allmänna domstol är de cassation. De allmänna förvaltningsdomstolarna är Tribunal administratif, administratif d´Appel (kammarrätt) och Conseil d´État. Till Conseil d´État överklagas även mål från des comptes, som granskar myndigheternas och ministeriernas handhavande av tilldelade medel. Principen om de franska domarnas självständighet och oavhängighet innebär att domstolscheferna (förste presidenten och den allmänna åklagaren vid en appelationsdomstol och presidenten och chefs- åklagaren vid en tribunal de grande instance) inte kan ingripa i den dömande verksamheten i fråga om innehållet i domar och beslut. kan inte heller förflytta en domare utan dennes medgivande. Förflytt- ning kan dock ske efter ett disciplinförfarande i Conseil supérieur de la magistrature ( se avsnitt 3.6.6). I lagen om domstolsorganisationen finns fastlagt vad domstols- cheferna har för befogenheter i fråga om ledningen av domstolen. Dessa befogenheter utövas i nära samarbete med chefen för den admi- nistrativa enheten vid domstolen (greffier en chef). Den senare har ansvaret för administrationen av domstolen, bl.a. personaladministra- tion och lokalfrågor, domstolens arkiv och för att domstolen fungerar i största allmänhet. Chefsadministratören har emellertid en skyldighet att rapportera till domstolschefen. Förutom ett övergripande ansvar för domstolens organisation och hur domstolen fungerar har domstols- cheferna en inspektionsrätt. Domstolscheferna i en tribunal de grande instance utövar denna rätt gentemot underordnade domstolar. Dom- stolscheferna övervakar att domstolens verksamhet fungerar på ett bra sätt och sammanställer en rapport till justitieministern. Rapporten får dock inte innehålla något om den juridiska verksamheten vid domstolen eller om hur domarna dömer. Inför början av varje domstolsår beslutar chefsdomaren i respektive domstol (förste presidenten i kassationsdomstolen eller apellationsdomstolarna och presidenten i övriga domstolar), enligt vissa regler fastlagda av , hur domarna skall fördelas på de olika funktionerna i domstolen. Fördelningen ligger fast under domstolsåret och kan endast ändras i särskilda fall. Lika litet som domstolscheferna får lägga sig i hur en domare dömer får de beordra domare som tjänstgör i domstolen att genomgå fortbild- ning. Däremot har domarna rätt att ta i anspråk minst för sådana ändamål. i består av fyra nivåer. 62 lokala domstolar, s.k. kantongerechten, som dömer i bötesmål, tviste- mål avseende mindre värden samt i arbets-, hyres- och arrendetvister, 19 arrondissementsrechtbanken eller distriktsdomstolar, vilka närmast motsvarar tingsrätterna men som även dömer i förvaltningsrättsliga mål, fem gerechthoven (hovrätter) samt högsta instans bestående dels av högsta domstolen (Hoge Raad), dels av två högsta förvaltningsdom- stolar till vilka de förvaltningsrättsliga målen från distriktsdomstolarna överklagas, nämligen och . I den sistnämnda är monarken ordförande. En kantongerecht är oftast liten med en eller två domare anställda. Domstolscheferna i har inte något formellt ansvar för hur domstolen administreras. Den administrativa ledningen av en domstol tillkommer i stället en särskild chefsadministratör, som i sin tur är ansvarig gentemot det holländska justitieministeriet. I dennes uppgifter ingår att se till att domstolen fungerar effektivt, utan att detta inkräktar på domarnas självständighet. har även ansvaret för domstolarnas beredningsorganisation. På det lokala planet sköts ledningen av denna av chefsadministratören. I praktiken före- kommer ett visst samarbete mellan chefsadministratören och dom- stolschefen. Domstolschefen har en viss övervakningsrätt gentemot de övriga domarna i domstolen. Domstolschefen håller således schemalagda samtal med dessa och kan t.ex. påtala om en domares uppträdande är mindre lämpligt. Däremot har han eller hon inte rätt att lägga sig i hur domaren dömer i de enskilda målen. Domstolschefen har även vissa disciplinära befogenheter och kan tilldela en domare i samma domstol en varning. När det gäller chefen för en underrätt tillkommer denna befogenhet hovrättens president. har ytterligare be- fogenheter. Det är t.ex. högsta instans som beslutar om en domare skall skiljas från tjänsten. Domstolscheferna kan inte beordra andra domare att genomgå fortbildning. Distriktsdomstolarna är indelade i tre enheter (tvistemål, brottmål och förvaltningsmål) som leds av varsin enhetschef (vicepresident). Denne erhåller datautdrag över målens status och om handläggningen av något mål pågår kan vicepresidenten fråga den aktuelle domaren om anledningen till detta. I särskilda fall har vicepresidenten även rätt att ta ifrån domaren målet och lotta det på en annan domare. En domare som inte sköter sitt arbete tillfredsställande kan överflyttas till en av de andra enheterna. Det pågår ett förändringsarbete i fråga om hur de nederländska domstolarna skall administreras . I detta samarbetar departementet och domarna. Bl.a. föreslås ett särskilt råd för administrationen av domstolarna. Lagstiftning på området planeras kunna träda i kraft . I fråga om ledningsfunk- tionen i distriktsdomstolarna skall domstolarna ledas av ett kollegium bestående av domstolens president, vicepresidenter och administrativa Den senare skall ha budgetansvaret för domstolen. Domstols- presidenten skall få begränsade beslutsbefogenheter. Viss försöksverk- samhet i denna riktning pågår därför vid vissa domstolar, bl.a. distriktsdomstolen i , som vid rekryteringen av ny domstolschef utarbetade en chefsprofil med inriktning på att domstolschefen skulle ha ett större ansvar än normalt för domstolens administration. Enligt denna profil skall domstolschefen, utöver att vara domare, bl.a. leda den dagliga verksamheten samt övervaka och befordra domstolens juridiska, ledningsmässiga, driftsmässiga och personella kvaliteter. Större krav ställs därför på domstolschefens administrativa färdigheter samt dennes förmåga att samarbeta med, delegera till, entusiasmera och motivera andra anställda. Mål fördelas genom lottning. Vissa mer kvalificerade mål tilldelas dock särskilda domare. En eller beslutar dom- stolens domarförsamling hur fördelningen av målen skall ske och även hur domarna skall tjänstgöra på domstolens olika avdelningar/enheter. Det skotska domstolsväsendet skiljer sig från det övriga brittiska. Det är dock i likhet med de andra domstolarna i uppdelat i domstolar som dömer i tvistemål och domstolar som dömer i brottmål. Högsta skotska domstol i tvistemål är Court of Session. Underrätterna benämns Sheriff Court. från Court of Session kan överklagas till House of Lords, som således kan betraktas som högsta allmänna dom- stol i tvistemål även för del. The of Justiciary (ej att blanda ihop med den engelska ) är , men denna domstol dömer även i första instans i fråga om allvarlig brottslighet, som t.ex. mord och våldtäkt. Under denna domstol finns dels, så som på tvistemålssidan, Sheriff Courts, som avgör det stora flertalet brottmål i första instans, dels District Courts, som avgör mål där påföljden antingen är böter upp till £ 2 500 eller fängelse i . I de senare dömer huvudsakligen fredsdomare. of Justiciary är högsta instans i brottmål och dess domar går inte att överklaga till House of Lords. Domarna i Court of Session benämns Senators of the eller Lords of Council and Session. Ordförande i domstolen är , som innehar det högsta domarämbetet i . Även innehavaren av det näst högsta domarämbetet, , är domare i denna domstol. Domstolen är uppdelad i och . I dömer domstolen som första instans i bland annat skadeståndsmål, immaterialrättsliga mål och kommersiella mål. Rätten består i dessa fall av en domare, i vissa fall tillsammans med en civilmålsjury. är huvudsakligen en appellationsdomstol och är i sin tur indelad i två avdelningar. är ordförande på den ena avdelningen och på den andra. Varje avdelning består av fyra domare, men avdelningen är domför med tre. Om ett mål är särskilt viktigt eller svårt eller det är fråga om att ändra gällande praxis prövas målet av fem eller flera domare. Domarna utnämns till tjänstgöring på en viss avdelning. överprövar mål från och Sheriff Court. of Justiciary består av samma domare som Court of Session. Man kan alltså säga att dessa båda domstolar egentligen är en domstol. I rollen som brottmålsdomare benämns domarna dock Lords Commissioners of Justiciary. Lordpresidentens titel som brottmålsdom- stolens ordförande är . När domstolen dömer i första instans sitter en domare med jury i rätten. I överklagade mål (även de mål som prövats av domstolen som första instans) består rätten av minst tre domare om överklagandet avser skuldfrågan. Två domare prövar överklagande av påföljd. Sheriff Court är underrätt i såväl brottmål som tvistemål. Dom- stolens domar kan överklagas till Court of Session respektive of Justiciary. I tvistemål finns även en möjlighet att överklaga till the Sheriff Principal, dvs. den domare som är chef för domsagan (sheriffdom). I den enskilda domstolen är en s.k. sheriff domstolschef. Lordpresidenten (domstolens ordförande) är tillsammans med de sex domare som benämns Sheriff Principal enligt lag ansvarig för att domstolarna fungerar. Härutöver finns precis som i en särskild myndighet, , som har till uppgift att tillhandahålla byggnader, material och den personal som sköter domstolarnas administration och som fungerar som stödfunktion för domarna i deras arbete. Myndigheten ansvarar för rekrytering och utbildning av domstolspersonal. På denna myndighet ligger också ansvaret för att domstolarna administreras på ett kostnadseffektivt sätt. Ordföranden i har en lagstadgad roll när det gäller administrationen av den högsta domstolen och ett övergripande ansvar för domstolarnas arbete. Han har bl.a. en tillsynsfunktion gentemot övriga domare och kan t.ex. föreslå att en domare skiljs från tjänsten om denne inte anses kunna sköta sitt arbete på ett tillfreds- ställande sätt. Han har även rätt att besluta att ett nytt mål skall på en viss domare, men i praktiken sköts lottning av mål i högsta instans av annan personal. Någon möjlighet för Lordpresidenten att skilja en domare från ett mål som väl lottats på honom eller henne föreligger inte. Sheriff Principal har en motsvarande roll i fråga om underrätterna och ansvarar enligt lag för att administrationen av domstolarna i domsagan sker på ett effektivt sätt. I denne regionale domstolschefs uppgifter ingår att fördela de enskilda målen på domarna (sherifferna) eller, som det uttrycks, fördela domare på målen. Domstolschefen har även en skyldighet att undersöka eventuella klagomål som riktas mot en sheriff, men kan inte skilja en sådan domare från tjänsten. Sheriff Principal fungerar även som överklagandeinstans i tvistemål. När det gäller ekonomi-, lokal- och personaladministration m.m. sköts denna av särskilda tjänstemän (clerks) som är anställda av . I den högsta domstolen sköts dessa uppgifter av the Principal of Session and Justiciary och i regionerna av en Regional Sheriff . Det finns ingen särskild domarutbildning i , även om viss utbildning för domare i särskilda frågor förekommer, t.ex. utbildning med anledning av införlivande med brittisk rätt. Domstolschefen kan i och för sig inte tvinga övriga domare att genom- gå sådan utbildning, men försöker i möjligaste mån se till att de enskilda domarna deltar i fortbildning som är relevant för dennes arbetsuppgifter. De tyska domstolarna är organiserade dels på federal nivå (de allra högsta instanserna), dels på delstatsnivå (underinstanserna). Den tyska grundlagen föreskriver att det skall finnas sex högsta förbundsdom- stolar, nämligen Författningsdomstolen, , Högsta för- valtningsdomstolen, Finansdomstolen, Arbetsdomstolen och Social- domstolen. De delstatliga domstolarna är oftast uppdelade i två instanser. De allmänna domstolarna är emellertid organiserade i tre instanser på delstatsnivå. De allmänna domstolarna är de delstatliga Amtsgericht, Landesgericht och Oberlandesgericht (hovrätt) samt den federala (Bundesgerichtshof). I vilken omfattning målen börjar i Amtsgericht eller Landesgericht beror dels på regler om tviste- föremålets värde, dels på särskilda behörighetsregler. Mål från Amtsgericht kan oftast överklagas till Landesgericht. På den förvalt- ningsrättsliga sidan finns, förutom den federala Högsta förvaltnings- domstolen (Bundesverwaltungsgericht), på delstatsnivån Verwaltungsgericht (länsrätt) och Oberverwaltungsgericht (kammarrätt). Arbetsrättsliga mål prövas i första instans av en Arbeitsgericht vars mål kan överklagas till en Landesarbeitsgericht och vidare till federala Bundesarbeitsgericht. Författningsdomstolen har ingen underinstans. De flesta delstater har emellertid en egen delstatlig författningsdomstol, som prövar frågor om lagarnas förenlighet med den egna delstatsförfattningen. Tyska domstolar leds antingen av en president eller en direktör som ansvarar för den administrativa ledningen av domstolen. I de fall dom- stolen inte leds av en president utan av en direktör har emellertid även presidenten för den överrätt domstolen hör under ett visst administrativt ansvar. Domstolschefen bistås av en vicepresident och andra domare som har uppdrag som s.k. präsidialrichter. Domstolens budget fastställs i lag. Domstolschefen utövar tillsyn över domarnas arbete, s.k. Dienstaufsicht (ungefär tjänstetillsyn). Domstolscheferna själva står under tillsyn av presidenten i den överrätt till vilken deras domstol hör. Domstolscheferna i överrätt står under den ansvarige ministerns tillsyn (i delstaterna vanligen en justitieminister eller justitiesenator och i fråga om t.ex. Bundesgerichtshof den federala justitieministern). Författningsdomstolens domare står dock inte under någon tjänstetillsyn. Samtliga domare är emellertid självständiga i sitt dömande och domstolschefens tillsyn får inte inkräkta på denna självständighet. Denne får alltså inte lägga sig i hur en domare dömer i ett enskilt mål. Domstolschefen har emellertid rätt att kritisera om en domare utför sina arbetsuppgifter på ett sätt som strider mot god ordning (s.k. Vorhalt) eller uppmana denne att utföra sina arbetsuppgifter på ett snabbt och korrekt sätt (s.k. Ermahnung). I fall av allvarligare åsidosättanden från domarens sida, t.ex. rättstridig tillämpning av lag, kan disciplinära åtgärder vidtas. För att en domare skall kunna avstängas från arbete krävs ett beslut av en särskild tjänstedomstol (Dienstgericht). Om en domare anser att domstolschefens tillsyn över hans arbete inkräktar på domarens självständighet kan även denna fråga prövas i tjänstedomstolen. Detsamma gäller frågan om vidtagen åtgärd varit nödvändig. En domstolschef kan inte beordra en ordinarie domare att genomgå vidareutbildning eftersom detta anses kunna inverka på dennes dömande verksamhet. Däremot är det möjligt att göra detta i fråga om domare som är visstidsanställda. Målen fördelas genom lottning. Lottningsordningen fastställs sär- skilt av domstolens presidium, som består av domare. Själva tilldelningen sker slumpmässigt exempelvis kan den baseras på begynnelsebokstaven i kärandens namn eller själva saken. När ett mål väl har lottats på en domare kan denne endast tas ifrån målet på grund av överbelastning eller otillfredsställande belastning på en domare, när det sker cirkulation eller då det föreligger ett längre varande förhinder för en domare att avgöra målen. Kommittén har fått i uppdrag att se över domstolschefens roll. Enligt direktiven skall kommittén därvid klarlägga vilka krav som bör ställas på domstolschefen vad avser den administrativa styrningen av domstolsverksamheten och tillsynen över den dömande verksamheten samt vilka instrument domstolschefen bör ha i tillsynen över den dömande verksamheten. Diskussionen bör innefatta gränsdragningen mot det konstitutionella kravet på en oavhängig rättskipning och den inskränkning i chefskapet det innebär när det gäller domarens befatt- ning med det enskilda målet. Det bör även övervägas om domstols- chefen skall ha möjlighet att beordra en domare att genomgå fortbildning. Kommittén skall enligt direktiven lämna förslag om hur chefsrollen kan utformas så att den administrativa styrningen av dom- stolarna och tillsynen över den dömande verksamheten förstärks. Sär- skilt bör beaktas att den administrativa organisationen utformas så att domstolschefen ges tillräckligt utrymme för att ägna sig åt dömande verksamhet. Kommitténs uppdrag innefattar att behandla ledningsfunktionen i hela dess vidd. Kommittén skall därvid överväga om plenum och kollegium bör finnas kvar och hur arbetsfördelningen i så fall bör vara mellan de organen och domstolschefen. Kommittén skall även behandla ansvarsfördelningen mellan domstolschefen och de övriga chefsdomare (chefsrådmän och överrättslagmän) som kan finnas vid domstolen. I kommitténs uppdrag ingår vidare att lämna förslag om hur rekryte- ringen av domstolschefer skall bedrivas och att överväga om det finns anledning att införa en möjlighet att tidsbegränsat anställa domstols- chefer. Kommittén skall också överväga om det finns anledning att in- föra någon form av organiserat stöd för domstolschefer och hur det stödet i så fall bör utformas. Kommitténs överväganden: Diskussionen om domstolschefens roll och domstolsledningens utformning bör ta sin utgångspunkt i de grundläggande värden som bär upp domstolarnas verksamhet. Dom- stolsledningen skall vara så utformad och verka på sådant sätt att den bidrar till att bibehålla och stärka dessa värden. Det är naturligt att den principiella diskussionen om domstolsledning och domstols- administration utgår från de gränsdragningsproblem som är särpräglade och specifika för just domstolarna beroende på deras särskilda konstitutionella ställning. Styrningen av domstolarna kan delas in i yttre respektive inre styrning. Den yttre styrningen rör domstolarnas förhållande till utan- förstående verksamheter och organ, främst , regeringen och DV. När det gäller den inre styrningen är det framför allt de enskilda domarnas självständighet i förhållande till domstolschefen och övriga ledningsfunktioner som sätts i fokus. Domstolschefens roll kan diskuteras utifrån olika synsätt. Ett är att markera domstolschefens roll som chef och utvecklingsledare. Detta förefaller vara det synsätt som anlagts i kommitténs direktiv. Ett annat framhåller domstolschefen snarare som den främste bland likar, inter pares, än som chef och utvecklingsledare. Ur ett medborgarperspektiv kan båda synsätten försvaras, det ena på ett praktiskt plan, det andra har mer principiell bäring. Kommittén anser sig inte kunna lösa sin uppgift genom att välja endast det ena av de två synsätten, utan menar att båda måste beaktas. På domstolschefen åvilar ett ansvar att inte endast administrera, i meningen förvalta domstolen, utan också att inom regelverkets ram leda och utveckla domstolen och därmed skapa bästa möjliga förut- sättningar för den dömande verksamheten. För att förmå fullgöra sin samhällsuppgift måste domstolarna kunna attrahera en kompetent och engagerad personal som stimuleras av ansvaret och utveck- lingsmöjligheterna inom domstolsväsendet. Domstolarnas funktion även som arbetsplatser bör därför särskilt uppmärksammas. inte möjligt att komma fram till en enhetlig utformning av lednings- funktionen för alla domstolar i alla deras verksamhetsfaser. De krav som bör ställas på domstolschefen varierar från domstol till domstol och även över tiden. Enligt kommittén är det emellertid viktigt att generellt framhålla ledarskapets betydelse för den interna styrningen av domstolarna. Domstolarnas ledning bör präglas av en insiktsfull inställning till domstolarnas roll i vårt samhälle samt ett gott och aktivt ledarskap. Diskussionen om domstolschefens roll och domstolsledningens ut- formning bör ta sin utgångspunkt i de grundläggande värden som bär upp domstolarnas verksamhet. Det är administrationens syfte och led- ningens uppgift att bidra till att bibehålla och stärka dessa värden. Domstolsledningen skall således borga för oavhängighet, opartiskhet, kvalitet, rättvisa och likabehandling i rättskipningen som kraven på demokratisk insyn och kontroll tillgodoses. Den skall också främja effektivitet och samordning såväl som förnyelse och utveckling i domstolarna samt se till att domstolarna lever upp till de berättigade krav på service, bemötande och tillgänglighet som samhällsmed- borgarna har. Uttryckt i andra ord, såsom det formuleras i de allmänna verksamhetsmålen för domstolarna, skall domstolarna avgöra mål och ärenden på ett rättssäkert och effektivt sätt i en verksamhet som präglas av ett medborgarperspektiv. Domstolsledningens uppgift är att skapa bästa möjliga förutsättningar för detta. Det är i sammanhanget viktigt att framhålla att principerna om rätts- säkerhet, effektivitet och medborgarperspektiv inte står i motsatsför- hållande. Snarare är det så att de på olika sätt griper in i och är invävda i varandra. I kravet på rättssäkerhet ligger t.ex. även krav på att mål och ärenden blir avgjorda inom rimlig tid. Vidare blir effektivitetskravet tämligen meningslöst om inte däri även innefattas ett krav på kvalitet i arbetet. Ett medborgarperspektiv omfattar såväl krav på rättssäkerhet som effektivitet. Medborgarperspektivet tydliggör vems intresse principerna om rättssäkerhet och effektivitet tjänar, nämligen den enskilde samhällsmedborgaren. Denne berörs på olika sätt av dom- stolarnas arbete; det kan vara i egenskap av part, vittne, åhörare eller som allmänhet i övrigt.