sou · GOB320 · 2001-01-01 00:00:00 — Några av flickorna på hemmet hade kanske varit med barn? Det vet jag inte. Jag fick aldrig veta någonting om någon. Och man fick inte prata om vad som helst heller. Man hade ju alltid någon vaktare med sig. Och vad det så att man var uppkäftig så blev man inlåst i en cell. Jag satt inlåst i en cell nere i källaren för att jag hade svarat en personal. satt jag inlåst i en cell nere i källaren. På vilket hem var detta? På arbetshemmet i . SOU 2000:20 Bilaga 5 291 Det låter hemskt. Som ett riktigt fängelse. Det var värre än ett fängelse. Det var vedervärdigt. Vi fick ju jobba hårt också. Var ni inlåsta eller fick ni gå ut ibland? Då hade man en vaktare med sig. Det var ju höga grin- dar med taggtråd runt omkring. Så man inte kunde ta sig ut. Så du och dom andra flickorna hade inte som helst möjlighet att komma i kontakt med pojkar så länge som ni var på hemmet? Nej, det var ju inga pojkar där. Ingen möjlighet till sexuellt umgänge som kunde leda till graviditet? Det fanns ingen personal på hemmet som man kunde tala med? Fanns det någon vänlig människa i din härhet? Det fanns bara dom där vårdarna och så några sjukvårds utbildade förstås. Hur länge var du på arbetshemmet i ? Jag var där . Jag minns inte vilka år men jag kom dit . Hur har du klarat att gå igenom så mycket svårt med förståndet i behåll? Jaha, jag vet inte. Jag har väl haft däruppe som har hjälpt mig. Annars hade det aldrig gått. Har du haft något intresse som du har ägnat dig åt, musik eller handar- bete eller så? Det har alltid varit mitt stora intresse. Har du längtat efter att få egna barn? Jag är väldigt barnkär. Men har jag ju väldigt mycket barn i släk- ten. Och så har jag ju barn här bredvid, ja, mina grannar. Det är de- ras barn och våra barn. Så har det vart. Från det att dom kom till världen. Så barn har inte fattats i närheten. Har du funderat mycket på varför du blev steriliserad? Är det något som ofta upptagit dina tankar? Jag har nog inte funderat så mycket utan jag har tänkt att jag skall visa att jag kan klara mig jag. Och det har jag ju visat. Jag har ju jobbat och klarat mig själv. I jobbade jag ju först hos andra i olika kiosker. Så gick jag och funderade på att skaffa något eget. Och så kom jag att hyra den där glasskiosken som jag sedan fick utökat till att bli en korvkiosk. Var låg den kiosken? Den låg utanför , mitt bland sociteten där vaxholmsbåtar- na går. Nära och Mangelboden, om du vet var det är? Det är arbetsgivarföreningen, där dom manglade lönerna upp och ner. Dom var mina stamkunder. Dom kunde ringa när dom hade för- handlingar och beställa mat till . Jag hade så fina kunder. 292 Bilaga 5 SOU 2000:20 Man fick se mycket. Poliskåren kom och taxichaufförer från hela stan. För dom visste att jag var inte snål. Jag gav dom alltid en extra klick mos. Jag hade stans bästa mos, riktig potatis och smör och lite extra salt. Var det under dessa år som du träffade din livskamrat. Ja, då träffade jag Per. Berättade du då för honom om ditt liv och vad du utsatts för? Ja, det gjorde jag. Även om steriliseringen? Vi träffades 1976 . Vi gifte oss i Stoc kholm. Och vi hade kaffe efteråt för hundrafemtio personer. Allt hade jag bakat själv. Allt, allt, allt allt. Tårtor och bullar och kakor. Sedan hade vi middag för nittio personer på . Där hade jag ordnat fester och kalas åt andra tidigare. Och när dom fick veta att jag skulle gifta mig så tyckte dom att jag skulle ha mitt kalas där. Och det blev ju billigare också. Middag för nittio personer gick på . Det var billigt. Och glassbolaget bjöd på desserten. Det var glasstårta med fikon i till den. Det var gott det. Det måste ha känts bra att få dela sorg och glädje med någon. Ja, det var lika bra att berätta. Hans släkt vet också om allt. Du har fått många släktingar genom giftermålet med Per. Ja, en jätte stor och jätte fin släkt. Så stor att jag inte kan hålla reda på allihopa. Jag har ett släktkort på väggen från en släktträff med tvåhundra åttio personer. Det finns minst femhundra släktingar i Sve- rige. Och lika många i . syskonbarn har jag regelbunden kontakt med och dom kommer hit ofta. Och dom har ju också barn som jag har mycket kontakt med. Dom är som mina barnbarn också. Så du fick en familj till slut. Ja, en jätte fin familj. Livsberättelser nr 2. bor i ett bostadsområde på en ö vid . Hon är och frånskild . Hon har tre vuxna barn. steriliserades 1958 i samband med en abort. Dessutom var ett av barnen handikappat. har berättat hon utsatts för sterilisering. Under intervjun, som ägde rum i hennes bostad, var hon spänd och hade svårt att finna orden. Vad är det för något brev som du har tagit fram? Jag har tagit fram ett brev som jag hittade när jag höll på att städa i ett skåp. Längst in hittade jag brevet som jag gömt undan. Jag tänkte först kasta det, men något hindrade mig. Jag vet inte varför. Kanske på grund av datumet . Det kan vara bra att komma ihåg. Detta brevet skickade dom hem till mig och här står att "medicinal- styrelsen bifaller ansökan om avbrytande av havandeskap samt om sterilisering på grund av svaghet hos eder". Men det var inte jag som var svag utan min man, för han var alkoholiserad och svår. Var utfördes operationen? Det var på lasarettet i . Av vilken anledning sökte du abort? Jag hade tre barn redan. En från ett tidigare förhållande - han är re- dan - och två barn som är födda inom äktenska- pet. Min äldste son växte upp hos mina föräldrar. Mina två andra barn har jag tagit hand om själv. Jag var äldre när dom föddes och jag var gift. Problemet uppstod när jag blev gravid igen, så tätt inpå de andra barnen. För mitt yngsta barn föddes för tidigt och det var mycket svårigheter kring det. Hon låg i kuvös och jag fick pumpa ur mjölk. Det var nervöst och tog på krafterna. Dessutom hade jag ett litet barn hemma. Och problem med maken som drack. Så när jag blev gravid igen så sökte jag abort. Det var naturligt i det läget. Vem tog du kontakt med då? Jag tror det var en kurator på sjukhuset. Har du några minnen från det besöket? Det var en kvinnlig kurator på lasarettet. Hon frågade väl mig hur jag hade det. I efterhand tänker man att det hade varit mycket bättre om dom hade hjälp mig att ta hand om barnen. gör dom ju så. För barn behövs ju, för framtiden. Berättade du för kuratorn om dina problem med din alkoholiserade make? 294 Bilaga 5 SOU 2000:20 Ja, det visste dom redan. Det hade väl dom fått reda på från annat håll. Var han gravt alkoholiserad? Ja, det kan man säga. Men vad som hände var att han slutade med spriten. var han nykterist. Han lärde sig uppskatta livet. Tänk om man hade vetat det då! Jag tycker dom skall veta det, att ingenting är givet. Vad visste din make om aborten och steriliseringen? Han visste att jag skulle göra abort men han visste ingenting om ste- riliseringen. Åh, nej. Det visste han inte. Var det i samband med ditt besök hos kuratorn som frågan om sterilise- ring nämndes? Ja, det var hon som föreslog sterilisering. Jag tänkte väl inte så mycket på det då. Det var bara att lyda. Jag fick ingen abort om jag inte gick med på sterilisering. Det var ett villkor, för det kommer jag särskilt ihåg att det var. Jag hade inte så mycket val för jag var i stort behov av en lättnad när jag hade ett barn som var lite sjukt och han- dikappad. Ja, hon hade fått sig en skada i samband med att hon föd- des . Hur var kuratorn? Var hon väldigt bestämd i sina åsikter eller lyssnade hon på vad du tyckte och tänkte? Den där kuratorn var alltid bestämd. Inget svammel som det är , utan det var direkt. Det var som i . Minns du om du skrev under något papper? Nej, inte vad jag vet. Vad hände efter besöket hos kuratorn? Jag väntade på att få på sjukhuset. Det gick rätt länge, minns jag. Jag var långt fram i graviditeten. Jag minns inte. Jo, det var . Tänkte du mycket på vilka följder en sterilisering kunde få? Nej, det tänker man inte på när man är mitt uppe i problemen. Träffade du några andra personer från lasarettet före operationen? Jag hade inget personligt samtal med någon läkare utan jag kom bara in på operation i vanlig ordning. Det var en ung läkare som utförde den. Jag minns inte hur själva operationen tog. Dom sprätta ju upp en och sedan skulle det ju läka. Dom sa något t ill mig om att dom binder upp något som man kan öppna sedan. Men det tr odde inte jag gällde mig. Och i alla fall så hade man behövt göra en operation till och det ville jag inte. SOU 2000:20 Bilaga 5 295 Funderade du på att försöka få tillbaka möjligheten att få barn? Jag ville gärna fråga någon. Men jag visste för lite. Hur mådde du efter operationen? Det var inte bra. Det tog på krafterna och jag fick gå på valium. Det gick jag på i långa tider. Hur länge då? Nej, det kan man inte göra, men under vissa perioder. Man hade svårt att dölja detta. Att ha problem och att jobba och träffa andra hela ti- den. Jag tror det berörde mig mycket. Det är där som svagheten sitter när man behöver äta valium. När kom brevet? eller efter operationen. Visst är det märkligt att jag sparat det ! Vad tänkte du när du läste om läkarens förklaring till varför du behövde en abort? Det blev svart. Och det kändes mycket svårt. Jag var ju i alla fall ung, pigg och frisk. Men vad jag tänker på , när jag läser det, det är vad dom har gjort för fel. Men det är mycket annat som dom också har gjort fel i samhället, när det gäller barn och ungdom. Visade du aldrig brevet för någon? Jag tyckte inte jag ville visa det för min man för när han var onykter och sådär så blev han svår. Så det har jag hållit för mig själv. Och min svärmor och mina föräldrar fick absolut inte veta. Man undrar varför dom inte gjorde abort bara. Det var ju det jag begärde. Och inget annat. Varför behöll du hemligheten för dig själv? Tänk dig själv. Det är en otrolig skam! Och kränkt är man! Och man blir svag på annat sätt. talar dom så öppet om det sexu- ella. Det sexuella blev annorlunda än vad det hade varit tidigare, om jag säger så. Och man blir sorgsen också, särskilt av att inte kunna prata med någon. Men jag har ju haft saker som har hållit humöret uppe. Jag har haft mitt arbete som mentalskötare som jag har trivts med. Och det har gett mig möjlighet att gå på många bra utbildning- ar. Hur gick det med din lilla flicka som var sjuk? Jo, jag sökte pengar för att kunna sköta henne själv i hemmet. Men det blev avslag så hon fick lämnas bort. Hon kom till ett hem där det fanns en läkare. Sedan kom hon till ett fosterhem här i närheten. Men när dom flyttade till fastlandet så fick hon flytta med och det var trå- kigt för då kunde jag inte besöka henne så ofta. Men vi har bra kon- takt . Hon är gift och har barn. Vi skriver brev och vi besöker var- 296 Bilaga 5 SOU 2000:20 andra, fast inte så ofta. Jag har bra kontakt med mina söner också. Men dom vet ingenting. Man vill inte berätta för man är rädd att bli sämre sedd då. Det är därför man inte berättar. Du och din make skilde er . Hade det med steriliseringen att göra? Det var när min mor låg sjuk och jag hade så mycket att ta hand om. Jag orkade inte med båda. Sedan kom han ju in på en sådan där an- stalt. När han blev nykterist så flyttade han tillbaka till detta bostads- område. Och vi bodde nästan grannar. Träffade du någon annan man efter det? Jo, jag hade en man i som jag träffade . Jag hade inte fyllt . Han är död . Han sa "tänk om du och jag kunde skaffa barn". Men då tänkte jag "här vågar man inte säga nå- got". Så förtränger man saken. Det mår man inte bra av. Hur reagerade du då när steriliseringsfrågan kom fram i tidningar och TV? Det var jobbigt. Då blev jag chockad och jag gick här och grät och grät. Att något sådant kan komma upp . Man visste ju att andra saker från förr diskuterades som t.ex. det svåra som var i . Men jag var ju så ung då, under kriget, så det kommer jag inte ihåg själv. Men när jag fick höra om steriliseringar på TV då började jag att darra. Sedan gick det innan jag bestämde mig för att skriva till regeringen. Det har jag ju aldrig gjort tidigare. Men på nå- got sätt var jag ju tvungen att få ur mig allt. Tycker du att jag skrivit fånigt? Nej inte alls. Tvärtom, det är därför som jag ville träffa dig för denna intervju. Trodde du att du var ensam om att ha blivit utsatt för sterilise- ring? Ja, ganska ensam. För ingen hade någonsin sagt något till mig och detta. Men jag trodde väl inte att jag var ensam helt och hållet. Jag visste ju att man gjorde det på sjuka människor. Det hade jag själv sett när jag arbetade på sjukhuset. Dom kunde inte släppa ut dom in- nan dom blev steriliserade. Vad det när du arbetade bland patienter med mentala problem? Ja, men jag har tystnadsplikt så jag kan inte berätta om det. Men under denna tiden, och kanske redan tidigare, så visste du att män- niskor med mentala störningar utsattes för sterilisering. Kändes det extra besvärande för dig? Jag menar att bli förknippad med människor som inte är mentalt friska? Jo, och det blev jag ju i och med att de steriliserade mig. Det blev jag ju! Men det kan man ju heller inte säga till något. Det håller man inom sig själv. Det har varit tungt att gå och bära på. Det man sett på TV visar ju att människor har haft alla möjliga problem. SOU 2000:20 Bilaga 5 297 Tycker du att det känns lättare nu efter att du skrivit brevet och fått prata lite? Jag det känns bra. Och sedan det att jag fick svar från regeringen. Det trodde man ju aldrig. Sedan fick jag ju veta det att man kan få skadestånd. Men det kan ju aldrig uppväga det jag förlorat. Vad är det som du har förlorat? Dom har tagit en bit av självkänslan. Och sedan detta att man burit på det själv, och inte ha kunnat prata med någon. Jag har en nära väninnan men jag har inte vågat säga något för jag är rädd för skvaller. Är det detta som är värst med att du blivit utsatt för sterilisering? Att känna sig kränkt? Det kanske syns på mig när jag talar om detta. För jag har svårt att tala om det. Jag känner mig låst. Det är mer denna känsla av att ha blivit kränkt än förlusten att inte kun- na få fler barn? Ja, i mitt fall eftersom jag redan har barn. Jag vet inte hur jag skulle känt det om jag inte hade barn. Men om du får ett skadestånd hur skall du hantera det? Kommer inte hemligheten att avslöjas då? Blir det så har jag redan tänkt ut en lögn. Jag skall ljuga och säga att jag har vunnit på Bingolotto. Det är hemskt att man skall ljuga, men det skall jag. Ingen kommer att undra då. För jag spelar . Och det händer att jag vinner. sist vann jag . Livsberättelse nr 3. bor tillsammans med sin syster i ett bostadsområde i . I början fick Y ngve möjlighet att lära sig läsa och skriva. Han har fått gå i skola. I samband med utbildningen fick tillsammans med sin lärare skriva en själv- biografisk uppsats. Uppsatsen var till stor hjälp både för mig och för under intervjun. Intervjun ägde rum hemma hos och hans syster. Jag tänkte vi kunde utgå ifrån den här fina berättelsen som du och din lä- rare skrivit. Jag fick liksom skriva själv i skolan. För jag kom till skolan när jag var permitterad och då fick facket reda på det. Att inte jag hade gått i skolan. För jag skulle skola om mig och då måste jag tala om det att jag har inte gått i skolan. Jag har jobbat sedan jag var . Då tog facket tag i det och så skaffa dom mig skolan. Under den tiden så ville dom att vi skulle skriva hur vi hade det. Och fick dom se det. Hurdant det gick. När var det? Hur gammal var du då? När du blev permitterad? Jag var då. För jag fick tag på min syster. När jag fyllde . 1949 då sökte jag efter mina föräldrar men då fick jag bara nekande svar och att det var så svårt. Men sedan kom dom och sa att troligtvis så har du en syster i . Men sedan blev det av- skrivet för morsan ville inte ta emot mig. Jag tänkte vi kunde prata mer om det sedan. Om du börjar med att be- rätta var du är född och när. Jag är född i i i . Jag kom till hemmet men där var jag så liten stund. Sen kom jag till . Dina föräldrar, kom dom från ? Ja, dom var från . Dom kunde inte ha kvar dig? Nä, hon måste arbeta och då kunde hon inte ha kvar oss. Då var det dom i som tog hand om oss. Sjukhemmet tog hand om oss. Var det för att dina föräldrar inte var gifta med varandra? Nej, de var inte gifta. Farsan var ute på cirkus . Han skötte om hästarna och sådant. Reste omkring och satte upp tält och så. 300 Bilaga 5 SOU 2000:20 Var du dina föräldrarnas första barn? Vi är tvillingar. Vi kom först men sen när vi fick tag i mamma fick vi reda på att vi hade tre halvsyskon i och en i . När vi träffa pappa - det var bara en enda gång, och han bodde i - då sa han rent ut - han var ärlig - att är det så att ni vill ha pengar så har jag ingenting för jag har druckit upp allting. Sen var det inget mer. Men det var ju skojigt att ha kunnat få se han en enda gång. Så era föräldrar kunde inte ha er kvar? Vart kom ni då? Syster min kom till . Och jag kom till olika hem. Det står i uppsatsen att du kom först t ill hem i och sedan till . Ja, och där bodde vi alldeles intill E4:an. Så vi bodde inte precis där uppe i hemmet. Där fanns en kåk alldeles int ill E4:an där. Har du några minnen därifrån? Jag har mycket minnen därifrån. Jag har inte glömt någonting. Jag kommer så väl ihåg där man bodde. Det var som en trekant, hemmet där. Och sedan gick vägarna snett upp t ill , från , från . Och där hade jag fått eksem. Över hela kroppen. Och fick jag tjärsalva och fick ligga med vantar på vax- duk. För sårskorporna ramla bara utav på mornarna. Och sedan fick vi gå upp t ill genom en skog och bada. Men sedan när vi stod efter vägen så kom där alltid en tankbil och han tyckte väl synd om oss för det var en bensinmack utanför. har de tagit ner den för nu är det ett grustag där. Och fick jag alltid en karamell- påse. Och jag funderade på om det var min pappa men jag fick aldrig reda på det. Men när jag var uppe och badade så lämnade han in den till systrarna där. Vad det ett hem för föräldralösa barn? Kom det föräldrar och hälsade på någonsin? Det kommer jag inte ihåg. Man tänkte nog inte på det. Jag var mest inomhus för min klåda och liten och klen var jag också. När man är så där liten tänker man då på varför man blivit bortlämnad? Nej, det gjorde man inte. Man levde som det skulle vara bara. Det var bara att följa med. Jag vet att vi hade inget varmvatten utan vi fick tvätta oss i handfat och då bar de ifrån spisen. Och jag vet en gång när vi skulle bada och hon tappa kastrullen och brände sönder fötter- na. Sådant glömmer man inte i första taget. Flyttade du till en annan skola sedan? Ja, till och det ligger mellan och . All- deles intill . SOU 2000:20 Bilaga 5 301 Vad var det för slags hem eller skola? Många barn hade inga föräldrar men det fanns också barn med för- äldrar och dom hade det bra. Det var skillnad. För jag fick börja job- ba när jag var och då skulle jag köra in ved och hämta mjölk till köket. Och sedan hade jag skomakeriet och sedan fick jag diska och skura golv och sådant där. Fick alla barn jobba så hårt? Det var nog bara vissa och aldrig dom som hade föräldrar, dom fick gå i skolan. Var det aldrig tal om att du skulle få gå i skola? När för när dom andra hade skollov då fick vi köra ved. Det var vårat jobb det. Och sedan fick dom åka bort påsk och jul till sina föräldrar. Vi fick jobba kvar . Då jobbade vi med båtar och prå- mar. Det var ju också skojigt. Där hade vi det bra. Vi fick ju också gå ut. För det var en bondgård där. Där fanns två skogar. En som vi kallade för våran skog. Och promenadskogen på andra sidan. Och där lekte vi indianer och byggde kojor och sådant där. Men jag måste ju sköta mitt jobb. Du fick aldrig lära dig bokstäver och räkna? När det fick jag lära mig själv undan för undan när jag blev äldre. Det står i uppsatsen att "det kallades för ett hem för sinneslösa hem men vi förstod inte var sinneslö betyder". Var det ett hem för olika slags barn? Ja en del var invalider. Jag vet en kom dit för att han hade varit dum mot föräldrarna. Så hade vi två tvillingar som inte föräldrarna kunde ta hand om men dom rymde tag på tag. De ville rymma hem till sina föräldrar. Du hade inga minnesbilder av dina föräldrar? Nej, jag såg ju aldrig till dom. Det enda man kände var att när dom andra fick åka bort och fick ordentlig julklapp och en annan fick julklapp och när dom kom hem hade dom fått pengar av föräldrar- na. Och hade hemmet en liten kiosk där nere och hade dom lagt in pengar där och fick köpa gotter på hemmet. Och så fick dom hämta ut det. Men man fick aldrig någonting. Utom en gång när jag var uppe på gården så kom det en bil dit med sådana där oljekakor och då var jag med där och titta och så skojade han med mig att jag skulle få bära en sådan där säck. Och jag kom iväg med den där säcken till magasinet men då hittade jag en plomp som jag trodde var en slant till en 25-öring. Men så tittade han på mig och sa att "det var ingen 25-öring men för att du bärde", sa han, "så skall du få en slant". Men han hade ingen krona utan en hel femkrona. Och den dagen var precis när dom hade öppen kiosken så alla fick gå ner och köpa gott. Och fick jag det och jag sprang ner dit med det 302 Bilaga 5 SOU 2000:20 samma och skulle köpa. Men då började dom fundera om jag hade stulit det där. Men jag började grina och sparka och sa jag har inte stulit utan jag har fått det av en farbror som står där ute med en bil. Och stängde hon och följde med bort och då talade hon om hur dant det var och han tala om det. Då hade jag min första gång och köpa godis. Och jag köpte för alla pengar jag hade. Sedan kom jag upp och var så stolt och jag dela med mig t ill alla hopa. Jag fick en banan och en apelsin själv. Men var lycklig jag var då! Hur gammal var du då? Jag var nog en åtta då. Men sedan gick jag och valla korna runt på gården. Det var en gård som var där så man fick . Gallra rover för . Sedan var jag med i Kung- ens kurva när Kungen åkte ut där. Då var vi där. Det var halt den där vårvintern. Sedan flyttade från hemmet när du var . Hur kommer det sig? Det var hemmet som sa det. De kunde inte ha kvar mig. För jag bör- jade redan då hävda mig för att jag var stark. Så när det var något då gick jag alltid till anfall och slog ner ungarna och sådant där. Jag hade fått liksom lite makt där för jag var så stark. Du var stor och stark? Ja, det hade jag blivit så att det var ingen som kunde slå ner mig eller någonting där. Jag gick till och med på personalen då. Jag var unge- fär tio . Fanns det någon personal som du hade god kontakt med eller var det ofta bråk och konflikter? Det var ofta bråk. Det var två tvillingsystrar som vi tyckte om. Men dom skulle gunga med oss men den ena for utav gungan och bröt be- net. Jag tror inte hon klarade sig utan hon måste gå med käpp för hela livet. Så det var för att du var stor och stark och lite bråkig som du fick flytta? Ja, som jag fick flytta. Och tyckte dom väl inte att jag skulle vara där. Hur reagerade du då när du skulle flytta? Vad du ledsen då? Nä, det var precis som det skulle vara på hem. Men hade ingenting att säga ifrån. Man hade inga bakom sig utan det var ju bara att följa med där. Vart kom du då? Jag kom till Rickomberga här i för då hade jag slagits med en som heter mycket på hemmet. Han kom före mig till hemmet. Han skulle spöa mig. Men det gick inte. För när jag kom dit så fråga jag efter honom för då skulle jag göra upp med honom med det samma. Hur gick det? Det gick bra. Dom andra fundera på vad det var för en kaxig, dom skulle trycka ner mig. Men dom fick aldrig chans. Det fick dom inte. Det var jag som tryckte ner dom istället. Jag tog emot stryk. Sedan när jag hade fått stryk, då. Då gav jag på dom. Var det mycket slagsmål? Nä, det var det väl inte. Det här var något som hade etsats in i huvu- det på mig. Jag skulle göra upp med han. Medan sedan var det aldrig något slagsmål. Vi fotade boll och vi gick ner till stan. Fast dom visste att vi kom från Rickomberga. Vad var det för slags hem? Det var ett jordbrukshem. Så jag fick åka ner i ladugården med det samma. Men det gick så bra. För jag hade ju arbetat på , så det var ju som hemma.