sou · GOB32 · 2001-01-01 00:00:00 — Men möj- ligheten bör vara reserverad för särskilt angelägna fall. Möjligheten till åtgärd från föreningens sida bör därför föreligga endast när ett någor- /lJHQKHWHQV VNLFN 165 lunda snabbt ingripande är nödvändigt för att eliminera risker för andra bostadsrättshavare eller för att förhindra att eftersatt underhåll från bo- stadsrättshavarens sida leder till ytterligare skador i det hus där lägen- heten finns. Exempelvis kan en icke fackmannamässigt utförd elinstal- lation innebära en säkerhetsrisk för andra bostadsrättshavare. Ett alternativ som vi har diskuterat är åtgärdsföreläggande gentemot bostadsrättshavaren. Det tar dock att utverka ett sådant. Och är det bostadsrättshavaren som skall utföra reparationen. Vi föreslår i stället att föreningen ges en rätt att avhjälpa bristerna på bostadsrättshavarens bekostnad. Detta anser vi är mest verknings- fullt för föreningen. Föreningen bör när det behövs kunna ingripa snabbt. menar vi att en sådan ordning inte kan anses som oskälig gentemot bostadsrättshavaren. Skyldigheten för bostadsrättsha- varen att betala skall föreligga endast i fall då denne inte har levt upp till sitt ansvar för lägenheten. De nackdelar med självhjälp som påtalats i samband med att åtgärdsföreläggande infördes som en rättighet för hyresgäster gäller inte i samma utsträckning för en bostadsrättsför- ening. Föreningen torde i allmänhet ha möjligheter att t.ex. förskottera belopp och ta in anbud. Föreningen bör vara skyldig att tillsäga bostadsrättshavaren att av- hjälpa bristen. Och först om bostadsrättshavaren inte så snart det kan ske åtgärdar bristen bör föreningen ha rätt att avhjälpa den. På vilka sätt tillsägelsen till bostadsrättshavaren skall kunna lämnas överväger vi i avsnitt 18.7.1. Vårt förslag att införa en rätt för föreningen att åtgärda brister på bostadsrättshavarens bekostnad aktualiserar frågan om bestämmelserna om föreningens rätt till tillträde till bostadsrättshavarens lägenhet i 7 kap. 13 § BRL bör justeras något. Vi tar upp detta i avsnitt 15.2.2. Givetvis kan man diskutera om någon särskild sanktion bör finnas för det fall bostadsrättshavaren inte betalar. Vi menar dock att någon sådan inte bör införas innan man har sett resultatet av den föreslagna nya rättigheten för föreningen att avhjälpa brister på bostadsrättshava- rens bekostnad. Det finns också vissa argument mot. Den enda verk- ningsfulla sanktion vi kan se är förverkande av nyttjanderätten. Van- vård är emellertid i sig en grund för förverkande. En risk finns också för att föreningen utför reparationer som bostadsrättshavaren av en el- ler annan anledning inte är ansvarig för, men som denne betalar av rädsla för att nyttjanderätten annars förverkas. 166 /lJHQKHWHQV VNLFN 9nU EHG|PQLQJ Någon motsvarighet till en sådan återflyttningsrätt som är under övervägande beträffande hyresrätter behövs inte för bostadsrätter. hyreslagstiftningsutredning (Ju 1997:09) skall överväga om hyresgästernas ställning behöver stärkas – t.ex. genom återflyttningsrätt – i fall då lägenheten har förstörts genom en olyckshändelse. Bakgrun- den till detta uppdrag är enligt utredningens direktiv (dir. 1997:97) följande. Om lägenheten förstörs och hyresavtalet upphör att gälla av detta skäl, har hyresgästen inte rätt till skadestånd, med mindre det är hyresvärden som har vållat förstörelsen. Om lägenheten restaureras, har hyresvärden inte heller någon skyldighet att erbjuda lägenheten till den tidigare hyresgästen. Inte heller är hyresvärden skyldig att om möjligt hyra ut en annan likvärdig lägenhet till hyresgästen. har i en skrivelse till regeringen kritiserat denna ordning. Om en förstörd lokal återuppförs, kan den nyuppförda lokalen hyras ut till en ny hyresgäst och ett av den tidigare hyresgästen upparbetat kommersiellt läge utnyttjas av den nye hyresgästen. Förbundet menar att det vore rimligare om hyresvärden i en sådan situation var skyldig att erbjuda den tidigare hyresgästen lokalen före andra intressenter. Regeringen tillägger i direktiven att för bostadslägenheter även so- ciala skäl kan tala för att skyddet för hyresgästerna i det aktuella hän- seendet bör förstärkas. Inledningsvis kan man fråga sig vad som gäller om en bostadsrätt förstörs vid en olyckshändelse. En situation, som kanske inte är den mest intressanta i förevarande sammanhang, är att bostadsrättslägen- heten blir totalförstörd före tillträdet. Därvid äger de i avsnitt 11.2.1 återgivna uttalandena av fortfarande giltighet. De innebär att bostadsrättshavaren har rätt till lägenheten om den b yggs upp igen. Det andra fallet är att lägenheten förstörs efter tillträdet. Men även där innebär det faktum att bostadsrättslägenheten förstörs inte att bostadsrätten upphör. En annan sak är att t.ex. hela huset kan ha brun- nit upp och att föreningen bestämmer sig för att träda i likvidation i stället för att återuppbygga huset. Det sagda är inte angivet direkt i BRL. Men det följer av själva uppbyggnaden. Utgångs punkten är att en upplåtelse av bostadsrätt är obegränsad i tiden, 1 kap. 4 § BRL. Detta gäller i förhållandet mellan /lJHQKHWHQV VNLFN 167 föreningen och bostadsrättshavaren så länge föreningen består. Sedan finns vissa begränsningar. Nyttjanderätten kan förverkas, 7 kap. 18 § BRL. I särskilda situationer har bostadsrättshavaren möjlighet att avsä- ga sig bostadsrätten eller frånträda den, 4 kap. 8 och 11 §§ BRL. Lä- genheten kan tas i anspråk för om- eller tillb yggnad, 9 kap. 16 § första stycket 2 BRL. Slutligen upphör bostadsrätten om det hus säljs där lä- genheten finns eller om huset säljs exekutivt, 7 kap. 33 § BRL. Men alla dessa begränsningar i bostadsrättshavarnas nyttjanderätt saknar intresse för den nu aktuella frågeställningen. Vår slutsats är alltså att det inte finns något behov av några ändring- ar för bostadsrätternas del, även om 1997 års hyreslagstiftningsutred- ning lämnar förslag till ändringar i enlighet med de tankar som uttrycks i utredningens direktiv. 168 /lJHQKHWHQV VNLFN 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW 169 12 Deposition av årsavgift 12.1.1Generella regler om nedsättning av pengar Generella regler om rätt för en gäldenär att i vissa fall fullgöra betal- ning genom att deponera ett belopp hos finns i lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet. I lagens 1 § anges när detta kan ske. Nedsättning hos får ske när en borgenär vägrar att ta emot en erbjuden betalning av "förfallen gäld som skall erläggas i penningar". Nedsättning får vidare ske om gäldenären inte kan betala på grund av borgenärens bortovaro eller sjukdom eller nå- gon av borgenären beroende omständighet. Slutligen får nedsättning ske när gäldenären inte vet eller bör veta vem borgenären är och när det är ovisst vem av flera som är rätt borgenär och gäldenären inte skäligen kan anses skyldig att på egen risk bedöma till vem som betalningen skall ske. Rätten till nedsättning enligt denna lag är alltså begränsad till vissa särskilt angivna situationer. Gemensamt för dessa är att gäldenären an- ser sig vara skyldig att betala det aktuella beloppet och är villig att göra detta men har problem att anträffa den som betalningen skall erläggas till eller att bedöma till vem betalningen skall erläggas. Rätt till ned- sättning enligt denna lag föreligger även om det är fråga om hyresför- hållande, arrende eller upplåtelse av bostadsrätt. I hyresförhållanden finns en, jämfört med lag, längre gående rätt för hyresgästen att deponera hyran hos . En hyresgäst har nämligen, enligt 21 § första stycket hyreslagen, rätt att deponera hyran också om denne anser sig ha rätt till nedsättning av hyran enligt 11 - 14, 16 - 18 eller 28 § hyres- lagen (det rör sig alltså bl.a. om brist vid tillträdet eller senare), rätt till ersättning för skada, rätt till ersättning för avhjälpande av brist, eller 170 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW någon annan motfordran mot hyresvärden. Slutligen föreligger rätt till deposition när det råder tvist om hyra som skall utgå i pengar men som inte till beloppet är bestämd i avtalet. Hyresgästen får bara deponera ett så stort belopp som denne anser sig ha rätt till. Deponeras ett större belopp riskerar hyresgästen att hy- resrätten förverkas. Deposition anses inte ha skett förrän har tagit emot beloppet. (Se , , Hyreslagen, 5 uppl., 1997, s. När hyresgästen gör sin deposition skall denne till lämna vissa skriftliga uppgifter, 21 § andra stycket hyreslagen. Hyres- förhållandet, förfallodagen och grunden för avdraget eller tvistens be- skaffenhet är det som skall anges. Slutligen skall hyresgästen ställa pant eller borgen, som finner skälig, för den kostnad hy- resvärden kan få för att få ut beloppet och för ränta på beloppet. Läns- styrelsen skall inte pröva om hyresgästen är berättigad till avdrag. Där- emot bör den pröva om det hyresgästen påstår utgör grund för deposi- tion (a.a., s. 140). Deposition hos påverkar hyresvärdens möjlighet att göra gällande att hyresrätten är förverkad. Hyresvärden kan inte göra gällande att hyresrätten är förverkad på grund av att det deponerade beloppet inte har betalats, 21 § tredje stycket hyreslagen. I 21 § fjärde stycket hyreslagen finns bestämmelser om överklagan- de. Ett beslut av med anledning av deposition får överkla- gas till tingsrätten på den ort där finns. Vid överklagande gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden. Det kan tilläggas att la- gen inte anger hos vilken länsstyrelse nedsättningen skall göras. Denna kan göras hos vilken länsstyrelse som helst. I förarbetena anges dock att det är lämpligt att hyran nedsätts hos där hyresvärden har sitt hemvist eller där den annars skulle ha betalats eller hos länssty- relsen där fastigheten ligger (prop. 1980/81:84 s. 161). Anvisningar om det vidare förfarandet sedan nedsättningen har gjorts finns i 22 § hyreslagen. skall ofördröjligen under- rätta hyresvärden om depositionen. Hyresvärden måste agera från det att det depone- rade beloppet har förfallit till betalning och underrättelse om depositio- nen har sänts till honom. skall hyresvärden visa anting- en att denne har träffat överenskommelse med hyresgästen om att få lyfta beloppet eller att hyresvärden har väckt talan om detta mot hyres- gästen. I annat fall har hyresgästen rätt att få tillbaka det deponerade beloppet. Om hyresvärden har väckt talan inom tremånadersfristen, får beloppet inte lyftas förrän talan har blivit slutligt avgjord. 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW 171 Deponerat belopp skall genast placeras på ett räntebärande konto. Räntan skall betalas till den som får lyfta beloppet. Bestämmelserna om nedsättning beträffande arrende utformades med bestämmelserna i hyreslagen som förebild. De uppvisar därför stora likheter. Anser arrendatorn att han enligt en bestämmelse i jordabalken har rätt till nedsättning av arrendeavgiften eller till ersättning för skada eller för avhjälpande av brist eller att han har någon annan motfordran hos jordägaren, får han göra en nedsättning. Detsamma gäller när par- terna är oense om storleken på en arrendeavgift som skall utgå i pengar men vars belopp inte framgår av avtalet, 8 kap. 12 a § första stycket jordabalken. En uttrycklig hänvisning till de ytterligare möjligheter till deposi- tion som finns i lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myn- dighet finns i 8 kap. 12 a § andra stycket jordabalken. Bestämmelser motsvarande dem i hyreslagen om skriftliga uppgifter som skall lämnas och om säkerhet finns i paragrafens tredje stycke. Motsvarande be- stämmelser finns också om hinder mot att göra gällande förverkande och om överklagande. I 8 kap. 12 b § jordabalken finns bestämmelser om det vidare förfa- randet sedan depositionen har gjorts. De motsvarar helt bestämmelser- na i 22 § hyreslagen. 9nUW I|UVODJ Bostadsrättshavaren ges rätt att deponera årsavgiften hos i vissa fall. Rätten skall vara begränsad till situa- tioner där bostadsrättshavaren har rätt till nedsättning eller ersätt- ning på grund av att det föreligger en brist som föreningen svarar för enligt bestämmelserna i 7 kap. BRL. Förfarandet vid , överklagande o.d. skall vara det- samma som vid hyresförhållanden och arrende. 172 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW 12.2.1En jämförelse mellan bostadsrättshavaren och hyresgästen De situationer som ger hyresgästen rätt att deponera enligt 21 § hy- reslagen kan delas in i tre huvudgrupper. För det första har hyresgästen rätt att deponera när det föreligger någon brist i lägenheten vid tillträ- det eller senare och hyresgästen på grund av detta har rätt till nedsätt- ning av hyran, skadestånd eller ersättning för avhjälpande av bristen. För det andra föreligger sådan rätt när hyresgästen har en motfordran mot hyresvärden och för det tredje när det föreligger tvist om en hyra som inte är till beloppet bestämd i avtalet. Arrendatorn har i allt vä- sentligt en rätt till deposition som motsvarar hyresgästens. När det gäller hyresgästens rättigheter på grund av brister i lägen- heten finns motsvarigheter i BRL. Även en bostadsrättshavare kan vara berättigad till nedsättning av årsavgiften, skadestånd eller ersättning för avhjälpt skada. Sådan rätt kan föreligga vid brister när lägenheten till- träds, 7 kap. 2 och 3 §§ BRL. Detsamma gäller när det förekommer ohyra vid eller efter tillträdet. Visst underhåll svarar föreningen för, t.ex. stamledningar. i underhållet kan bostadsrätts- havaren ha rätt till nedsättning eller ersättning. Givetvis kan en bostadsrättshavare, liksom en hyresgäst, ha mot- fordringar mot – i bostadsrättshavarens fall – bostadsrättsföreningen. I sammanhanget bör nämnas att bostadsrättshavaren kan ha fordringar grundade på föreningsarbete. Detta saknar direkt motsvarighet beträf- fande hyresrätterna. För bostadsrätternas del finns ingen direkt motsva- righet till situationen då tvist föreligger om en till beloppet obestämd hyra. Avgiften fastställs av föreningens styrelse. Den enskilde har möjlighet att få till stånd en överprövning av det beslutet. 12.2.2Skälen för och emot en depositionsrätt När det gäller rättigheter på grund av brister i lägenheten kan man kon- statera att det är i färre fall som bostadsrättshavaren kan ha sådan rätt jämfört med hyresgästen. Det beror på att bostadsrättshavaren har ett underhållsansvar för sin lägenhet som hyresgästen saknar. Detta talar emellertid enligt vår mening varken för eller emot en rätt till deposition för bostadsrättshavaren. Trots allt finns situationer där en sådan rätt kan vara av betydelse för bostadsrättshavaren. För hyresförhållanden infördes möjligheten till nedsättning . I den aktuella propositionen återgavs motivering för införande av en sådan möjlighet (prop. 1939:166 s. 95 f.). Enligt kommittén förelåg en viss risk beträffande hyresgästens 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW 173 rätt att göra avdrag på hyran för en genfordran. Om avdraget i en rätte- gång senare ansågs ha saknat fog, var risken att hyresrätten var förver- kad. Kommittén framhöll också möjligheten att en hyresgäst inte våga- de ta denna risk även om denne ansåg sig ha fog för att göra ett avdrag. Till detta bidrog, enligt kommittén, inte minst svårigheten att i ett givet fall bedöma beloppets storlek. Samma skäl anfördes för en rätt till deposition beträffande arrende (prop. 1995/96:43 s. 22). I det ärendet hade dessutom framförts särskil- da problem i fall där jordägaren hade solvensproblem. Även när det gäller bostadsrätter finns risken att nyttjanderätten till bostadsrätten blir förverkad, om bostadsrättshavaren gör avdrag för en motfordran och låter bli att betala hela eller delar av en förfallen årsav- gift. Från den utgångspunkten torde därför skälen kunna sägas vara lika tunga för depositionsrätt för bostadsrätter som beträffande de två andra upplåtelseformerna. Och en risk finns naturligtvis för att även en bo- stadsrättshavare inte vågar göra ett avdrag trots att han anser att fog finns för det. bostadsrättsutredning tog i sitt betänkande Översyn av bo- stadsrättslagen m.m. (SOU 1988:14) ställning mot en rätt till deposition för bostadsrättshavaren. Utredningen motiverade detta på följande sätt (betänkandet s. 171). Tvister om årsavgifternas storlek torde sällan förekomma inom bostads- rättsföreningarna. Avgiften fastställs av styrelsen på ett förhållandevis okomplicerat sätt. Dessutom finns det inte någon egentlig överprövningsmöjlighet (som beträffande prövning av hyresvillkor). Över huvud taget torde det vara ovanligt med sådana nu aktuella ekonomiska tvister mellan föreningarna och dess medlemmar. I sammanhanget bör man kunna utgå ifrån att en bostadsrättsförening, om en tvistig fråga uppkom- mer, alltid fullgör den skyldighet som föreningen tar på sig eller blir ålagd. Beträffande själva lägenheten är det i normalfallet bostadsrättshavaren som skall svara för det inre underhållet, varför några tvister i den delen knappast torde uppkomma. Som vi sagt ser vi ingen direkt motsvarighet till situationen med tvister om hyrans belopp. Vi delar den bedömning som bostadsrättsutredning gjorde att regler om deposition inte behövs för den situationen. Det torde vara beträffande fall då det föreligger brister i lägenheten som utredningen anförde sina övriga motargument. Som vi tidigare nämnt är det bostadsrättshavaren som i stor utsträckning svarar för underhållet, varför en depositionsrätt inte skulle bli aktuell så ofta. Men detta gör inte rätten mindre intressant eller viktig i de situationer 174 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW som faktiskt finns där en rätt till nedsättning eller ersättning föreligger på grund av en brist. Ett skäl som talar mot en depositionsrätt skulle kunna vara risk för missbruk. När rätten till deposition föreslogs i arrendeförhållanden framhöll flera remissinstanser att det fanns en sådan risk. Regeringen bemötte i propositionen detta på följande sätt (prop. 1995/96:43 s. 22 f.) Flera omständigheter motverkar förekomsten av missbruk. Arrendatorn kommer ju inte ifrån sin betalningsskyldighet genom depositionen. Han måste vidare ställa säkerhet för de kostnader som jordägaren kan få för att få ut beloppet. Han riskerar även att få ersätta jordägarens rättegångskost- nader vid en process. Ett direkt och upprepat missbruk kan dessutom kom- ma att betraktas som ett sådant åsidosättande av arrendatorns förpliktelser att det föreligger grund för att vägra förlängning av arrendeavtalet. De ris- ker för missbruk av möjligheten till deposition som vissa remissinstanser har framhållit förefaller därför inte så stora. Bostadsrättshavaren kommer inte heller ifrån sin betalningsskyldighet. På motsvarande sätt skall ställas säkerhet för föreningens kostnader för att få ut beloppet. Och även bostadsrättshavaren löper risken att få be- tala föreningens rättegångskostnader vid en process. Ett av regeringens argument mot risken för missbruk har dock inte bärkraft beträffande bostadsrätter. Någon sådan risk för bostadsrättshavaren, som angavs beträffande hyresgästen, att gå miste om besittningsskyddet finns inte. Vårt förslag om förverkande vid upprepade betalningsförseningar med- för därvid ingen skillnad, se avsnitt 16.2.1. En gjord deposition medför nämligen inte att betalningen anses ha gjorts . Men de övriga faktorer som förhindrar missbruk anser vi så betydelsefulla att risken för missbruk inte väger så tungt att de utgör ett hinder mot att införa en rätt till deposition. Däremot anser vi att risken för en viss form av missbruk utgör skäl att för bostadsrätternas del begränsa depositionsrätten. Bostadsrättshava- ren är medlem i bostadsrättsföreningen. Bostadsrättshavare förväntas göra vissa insatser för föreningen. Vissa bostadsrättshavare ingår i sty- relsen. Föreningen utgör, som vi utvecklat i avsnitt 10.2, också en de- mokrati i miniformat. Medlemmarna kan gemensamt bestämma olika saker, t.ex. att vissa arbeten skall utföras. Föreningsarbetet kan i sin tur göra att bostadsrättshavare anser sig ha fordringar mot föreningen. 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW 175 ligt vår mening talar övervägande skäl för att sådana problem får lösas på samma sätt som i vilken förening som helst. En rätt till deposition för sådana påstådda fordringar skulle på ett olyckligt sätt kunna öppna för missbruk och försvåra föreningsarbetet. Den föreningsrättsliga regleringen innehåller regler för samarbetet mellan medlemmarna och demokratiska spelregler. Motpartsförhållan- det är därför inte lika framträdande som i hyresförhållanden. Vi ser därför inte tillräckliga skäl för att ge bostadsrättshavaren en mera gene- rell rätt att deponera för motfordringar. Vi föreslår mot bakgrund av det sagda att en rätt till deposition för bo- stadsrättshavaren införs. Den bör emellertid vara begränsad till sådana situationer där bostadsrättshavaren har rätt till nedsättning av årsavgif- ten eller ersättning på grund av att det har förelegat en brist i lägenhe- ten. Motsvarigheter till hyresgästens rätt till deposition beträffande motfordringar och tvister om hyrans storlek bör däremot inte införas. I övrigt – när det gäller förfarandet vid , överklagande o.d. – bör regleringen utformas med jordabalkens regler för hyresför- hållanden och arrende som förebild. 176 'HSRVLWLRQ DY nUVDYJLIW %RVWDGVUlWWVKDYDUHQV DQYlQGQLQJ DY OlJHQKHWHQ 177 13Bostadsrättshavarens användning av lägenheten 13.1.1Användning i strid med ändamålet Bostadsrättshavaren får, enligt 7 kap. 6 § första stycket BRL, inte an- vända lägenheten för något annat ändamål än det avsedda. Om lägen- heten används för ett annat ändamål kan nyttjanderätten förverkas, 7 kap. 18 § BRL. Enligt 7 kap. 6 § första stycket får dock föreningen åberopa endast avvikelse som är av "avsevärd betydelse för föreningen eller någon annan medlem i föreningen". En särskild bestämmelse finns beträffande bostadslägenheter som inte är avsedda för fritidsändamål och som innehas med bostadsrätt av en juridisk person, 7 kap. 6 § andra stycket BRL. Då gäller att lägen- heten får användas endast för att i sin helhet upplåtas i andra hand som permanentbostad, om inte något annat har avtalats. Det bör tilläggas att andrahandsupplåtelsen kräver samtycke från föreningen eller tillstånd från hyresnämnden. Mer om det i kapitel 14. I hyreslagen finns motsvarande bestämmelser i lagens 23 §. Där finns separata bestämmelser för bostadshyresgäster respektive lokalhyres- gäster. Bostadshyresgäster får, enligt paragrafens första stycke, inte använda lägenheten för något annat ändamål än det avsedda. Hyres- värden får dock inte åberopa avvikelser som är utan betydelse för ho- nom. Bestämmelsen är alltså enligt ordalydelsen snävare än den i BRL. Avsikten torde också vara att bostadsrättshavaren skall ha en något större frihet än bostadshyresgästen (jfr prop. 1971:12 s. 123 och m.fl., Bostadsrättslagen, 2 uppl., 1998, s. 171). En lokalhyresgäst får inte använda lokalen för något annat ändamål än det avsedda, om inte hyresnämnden lämnar tillstånd till det, 23 § andra stycket hyreslagen. Sådant tillstånd skall lämnas, om hyresgästen 178 %RVWDGVUlWWVKDYDUHQV DQYlQGQLQJ DY OlJHQKHWHQ innehaft lokalen än och har beaktansvärda skäl för en ändrad användning samt hyresvärden inte har befogad anledning att motsätta sig den. Tillståndet kan förenas med villkor. Högsta domsto- len gjorde i rättsfallet NJA 1991 s. 343 en jämförelse mellan dessa be- stämmelser och bestämmelserna i 7 kap. 6 § första stycket BRL. Jämfö- relsen förefaller närmast ha mynnat ut i att BRL:s bestämmelse är snä- vare än den förevarande (s. 351). Bestämmelserna beträffande juridiska personer i 7 kap. 6 § andra stycket BRL infördes . De tillsammans med en del andra be- stämmelser infördes då för att begränsa juridiska personers möjligheter att inneha bostadsrätter och ge bostadsrättsföreningarna möjlighet att bestämma hur juridiska personer skall disponera sin lägenhet. Detta motiverades i sin tur med det kooperativa syfte som uppbär lagstift- ningen (prop. 1990/91:92 s. 67). Regleringen i 7 kap. 6 § första stycket BRL har däremot funnits sedan 1930 års BRL. Redaktionella ändringar har genomförts men enligt förarbetena har någon saklig ändring aldrig varit avsedd (prop. 1971:12 s. 123 och prop. 1990/91:92 s. 197).