sou · GOB388d3 · 2001-01-01 00:00:00 — Är brottet, med hänsyn till att gärningsmannen anstiftat eller lett en sär- skilt omfattande sammankomst eller kampanj där meddelanden av det slag som anges i första eller andra stycket har spritts, eller annars att anse som grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Paragrafen - som också har behandlats i kapitel 17 och 18 - har ändrats och utvidgats. I första stycket har en viss uppstramning av gärningskarak- täristiken skett. Som tidigare skall det vara straffbart att hota någon av de grupper som skyddas av bestämmelsen. Det något vaga begreppet uttrycka missaktning har däremot mönstrats ut och i stället anges att det aktuella meddelandet, för att vara straffbart, skall ge uttryck för nedvärde- ring av gruppens människovärde. Det kan enligt paragrafen ske - förutom genom hot - genom hån, smädelse eller på annat sätt. På detta sätt klar- görs att ett uttalande eller annat meddelande, som endast innehåller en förklaring att man tycker illa om en viss befolkningsgrupp i största all- mänhet, normalt inte skall vara straffbart som hets mot folkgrupp. Som framgått av avsnitt 17.9.2 skall bärande av t.ex. en nazistisk sym- bol eller utförande av s.k. Hitlerhälsning inte ensamt räcka för att någon skall kunna dömas för hets mot folkgrupp. Det måste för straffbarhet krä- vas att en sådan gärning, genom en bedömning av det sammanhang i vilket den förekommer, kan sägas ge uttryck för nedvärdering av andra befolk- ningsgruppers människovärde. Om så inte är fallet kan således inte dömas för hets mot folkgrupp. Däremot kan gärningar av detta slag ofta vara att bedöma som grovt förargelseväckande beteende (se under 16 §). Vidare har ett förtydligande gjorts med avseende på vad som skall krä- vas för att ett meddelande skall anses förmedla ett budskap som är straff- bart som hets mot folkgrupp. Det anges att det aktuella meddelandet skall ha framförts med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ur- sprung eller trosbekännelse. Det meddelande som framförs måste således bedömas i sitt sammanhang och det måste för straffbarhet vara tydligt att meddelandet är ett uttryck för nedvärdering av den skyddade befolknings- gruppens människovärde (se vidare avsnitt 17.9.2). I paragrafens tidigare lydelse talades om folkgrupp eller annan sådan grupp av personer. Detta begrepp har ersatts av det kortare befolkningsgrupp. Någon saklig förändring är emellertid inte avsedd. Genom paragrafens andra stycke - som är nytt - har bestämmelsens tillämpningsområde utvidgats till att omfatta även hets mot homosexuella som grupp. Skälen för denna ändring har redovisats i avsnitt 18.5. Paragrafens tredje stycke är också nytt. Härigenom införs en särskild straffskala - fängelse i lägst och högst - för grova fall av hets mot folkgrupp. Som grovt brott kan enligt lagtexten anses att nå- gon anstiftat eller lett en särskilt omfattande sammankomst eller kampanj där t.ex. rasistiska meddelanden har spritts. Den särskilda straffskalan för grova brott bör reserveras för särskilt allvarliga fall och användas med viss försiktighet. 16 § Den som för ljud på allmän plats eller annars offentligen beter sig på ett sätt som är ägnat att väcka förargelse hos allmänheten, döms för förargelse- väckande beteende till penningböter. Är brottet att anse som grovt, därför att beteendet måste förknippas med brott mot mänskligheten, döms för grovt förargelseväckande beteende till böter eller fängelse . Till paragrafen har lagts ett nytt andra stycke, där det anges att vissa all- varliga fall av förargelseväckande beteenden skall bedömas som grovt brott. Det gäller enligt lagtexten sådana beteenden som måste förknippas med brott mot mänskligheten. Med detta avses t.ex. offentligt utförande av s.k. Hitler-hälsning eller bärande av hakkors och andra symboler som är nära förknippade med den tyska nationalsocialismen och de brott mot mänskligheten som i dess namn begicks mot judar och andra folkgrupper. För att ett beteende av det slaget skall vara ägnat att väcka förargelse hos allmänheten, krävs att det är fråga om gester eller symboler som är allmänt bekanta. Bestämmelsen är, som framgått av den allmänna motiveringen i avsnitt 17.9.2, avsedd att vara subsidiär till bestämmelsen om hets mot folkgrupp i 8 §. Bestämmelsen om grovt förargelseväckande beteende är således av- sedd för fall då de angivna typerna av beteenden inte kan sägas utgöra hets mot folkgrupp på det sätt som anges i 8 §. Straffskalan för grovt förargelseväckande beteende är böter eller fäng- else . Normalstraffet bör vara dagsböter. Vid återfall i likartad brottslighet kan man dock tänka sig en strängare påföljd. 17 § För förberedelse eller stämpling till eller underlåtenhet att avslöja myteri döms till ansvar enligt vad som sägs i 23 kap. Detsamma skall gälla försök eller förberedelse till grovt dobbleri, försök till sådant barnpornografibrott som avses i 10 a § första stycket, om det inte är ringa, försök eller förberedel- se till grovt barnpornografibrott samt förberedelse eller stämpling till hets mot folkgrupp som är grov. I paragrafen har ett tillägg gjorts, som innebär att stämpling eller förbere- delse till grov hets mot folkgrupp är straffbar. Som exempel på sådant brott kan anges att besluta, planlägga eller vidta andra förberedande åtgär- der inför en omfattande kampanj eller ett mycket stort arrangemang, där sådana meddelanden som avses i bestämmelsen om hets mot folkgrupp skall spridas. 17 kap. Om brott mot allmän verksamhet m.m. 1 § Den som med våld eller med öppet eller förtäckt hot om våld förgriper sig på någon i hans myndighetsutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom från åtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd, döms för våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Detsamma skall gälla, om någon på samma sätt förgriper sig mot den som har utövat myndighet för vad denne däri gjort eller underlåtit. 2 § Den som, i annat fall än som anges i 1 §, för att tvinga eller hindra någon i hans myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd däri, otillbörligen företar gärning, som för honom medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller öppet eller förtäckt hotar därmed, döms för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse i högst . 10 § Den som med våld eller med öppet eller förtäckt hot om våld angriper någon för att denne gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd, döms för övergrepp i rättssak till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Detsamma skall gälla, om man med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om sådan gärning angri- per någon för att denne avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom från att avge sådan utsaga. Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst två och högst . I paragraferna har, utöver vissa språkliga ändringar, gjorts motsvarande förtydliganden i fråga om framställandet av hotet som i 4 kap. 4 och 5 §§. Ändringarna har behandlats i den allmänna motiveringen under avsnitt I övrigt hänvisas till vad som anförts i författningskommentaren till 4 kap. 4 §. I enlighet med motiveringen i avsnitt 20.5 har straffskalan för över- grepp i rättssak justerats. För brott av normalgraden ingår enligt den nya lydelsen endast fängelse i straffskalan. En särskild straffskala, böter eller fängelse , har införts för ringa brott. Utrym- met för att bedöma en gärning som ringa är mycket begränsat (se avsnitt 20.5). Straffet för normalgraden av brottet är med den nya lydelsen fängelse och för grovt brott fängelse i lägst två och högst . Liksom tidi- gare bör straffskalan för grovt brott vara reserverad för fall där gärnings- mannen har visat särskild hänsynslöshet eller betydande men för det all- männa eller någon enskild har uppkommit eller har riskerats uppkomma till följd av gärningen. Som vi har anfört i den allmänna motiveringen anser vi att övergrepp i rättssak är ett brott av sådan art att i normalfallet starka skäl talar för att fängelse skall väljas som påföljd. 29 kap. Om straffmätning och påföljdseftergift 2 § Såsom försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet skall, vid sidan av vad som gäller för varje brottstyp, särskilt beaktas 6.om brottet utgjort ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt nog- grant planlagd eller bedrivits i stor omfattning, eller 7.om ett motiv för brottet varit att kränka en person eller en befolknings- grupp på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbe- kännelse, homosexuell läggning eller annan liknande omständighet. I paragrafens sjätte punkt har den ändringen gjorts att det avslutande ledet och i vilken den tilltalade spelat en betydande roll har strukits. Det inne- bär att det normalt skall anses som en försvårande - och straffvärdehöjan- de - omständighet att en person på något sätt medverkar i brottslighet som bedrivs i organiserade former, oberoende av om personen haft en betydan- de eller en mera begränsad roll i begåendet av det aktuella brottet. En för- utsättning för tillämpning av bestämmelsen är dock att den tilltalades upp- såt omfattar att det brott han deltar i utgör ett led i en brottslig verksamhet som varit särskilt noggrant planlagd eller bedrivits i stor omfattning. Innebörden av bestämmelsen i dess nya lydelse är naturligtvis inte att alla medverkande i begående av ett brott skall dömas till samma straff eller ens till samma påföljd. Varje medverkande skall, i enlighet med vad som gäller generellt, bedömas i relation till vad denne gjort sig skyldig till (jfr 23 kap. 4 § 3 stycket BrB). I sjunde punkten har, i förtydligande syfte och i konsekvens med änd- ringen i 16 kap. 8 §, som en försvårande omständighet lagts till att ett mo- tiv för brottet varit att kränka en person eller grupp av personer på grund av homosexuell läggning. Uttrycket folkgrupp eller annan sådan grupp av personer har, liksom i 16 kap. 8 §, ersatts med det kortare befolkningsgrupp. Någon saklig förändring i förhållande till vad som f.n. gäller är inte avsedd. 24.3Förslaget till lag om upphävande av lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer Härigenom föreskrivs att lagen (1947:164) om förbud mot politiska uni- former skall upphöra att gälla. I enlighet med de överväganden som vi har redovisat i avsnitt 17.9.6, skall lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer upphöra att gälla. 24.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor 21 § Den som 2. med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 11 § första stycket eller mot fö- reskrift, villkor eller förbud som har meddelats med stöd av 6-12 eller 14 §§, eller döms till böter eller fängelse i högst . Den som med uppsåt bryter mot 11 § första stycket döms, om brottet är grovt, till fängelse i lägst och högst . I ringa fall döms inte till ansvar. Till ansvar enligt första stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas enligt eller enligt lagen (1960:418) om straff för va- rusmuggling. Paragrafen har ändrats på det sättet att en särskild straffskala har införts för uppsåtligt grovt brott mot kravet på tillstånd för import eller hantering av explosiva varor. Det innebär t.ex. att den som utan tillstånd innehar handgranater eller sprängmedel i större omfattning eller i situationer då en betydande risk för brottslig användning föreligger, på motsvarande sätt som gäller vid innehav av vapen enligt vapenlagen, kan dömas till fängelse i lägst och högst . Bestämmelsen har behandlats även i avsnitt 21.4. Som framgått där skall subsidaritetsregeln i paragrafens fjär- de stycke inte tillämpas om gärningen är att bedöma som grovt brott. Reservationer och särskilda yttranden 287 Reservation av , , och Ytterligare straffbestämmelser mot organiserad brotts- lighet? En av våra huvuduppgifter har varit att överväga om det bör införas ett straffansvar för aktivt deltagande i en sammanslutning som har brottslighet som ett väsentligt inslag i sin verksamhet. Majoriteten har stannat för att inte lägga fram något förslag i denna del. Vi anser emellertid att övervä- gande skäl talar för att det kriminaliserade området här utvidgas i vissa hänseenden. Vi är ense med majoriteten vad gäller utgångspunkterna för våra över- väganden i den nu aktuella frågan (avsnitt 16.1.1 och 16.1.2). Detsamma gäller i fråga om vilka förfaranden ett eventuellt utvidgat straffansvar i första hand bör träffa (avsnitt 16.2.1). Vi gör vidare samma bedömning som majoriteten beträffande vilken lagteknisk lösning för en sådan utvidg- ning som är den lämpligaste. Som skäl för sin ståndpunkt, att någon utvidgning av det kriminalisera- de området inte bör ske, har majoriteten anfört främst att det kan befaras att en sådan utvidgning inte skulle bli särskilt effektiv och att man inte kan bortse från risken för att de diskuterade bestämmelserna skulle kunna leda till att möjligheterna till politisk opinionsbildning kringskärs på ett otill- börligt sätt. Vi återkommer till vad majoriteten sålunda anfört efter det att vi mera i detalj har presenterat den inom kommittén utarbetade modellen för en utvidgad kriminalisering. Redan här skall dock sägas att vi gör bedöm- ningen att det inte finns sådant fog för majoritetens farhågor, att dessa utgör några bärande skäl mot förslaget. 288 Reservationer och särskilda yttranden Närmare om utformningen av en straffbestämmelse av aktuellt slag Gemensamt för de båda gärningsformerna Som framgått av vad som anförts i avsnitt 16.2.2 innebär den nämnda modellen för en utvidgad kriminalisering att det i 23 kap. BrB införs en ny 6 a § med följande lydelse. Den som i ledande ställning inom en sammanslutning, där allvarlig brottslig verksamhet förekommer, underlåter att göra vad som skäligen kan begäras för att verksamheten skall upphöra, döms för underlåtenhet att hindra brottslig verksamhet till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Den som lämnar ekonomiskt bidrag, upplåter hus, del av hus eller mark eller lämnar annat liknande stöd till en sammanslutning av sådant slag som an- ges i första stycket döms, om stödet inte är att anse som obetydligt, för främ- jande av brottslig verksamhet till böter eller fängelse i högst . Vad nu sagts skall dock inte gälla, om ansvar kan dömas ut enligt en annan bestämmel- se i denna balk eller i annan lag eller författning. Något krav på att sammanslutningen skall ha viss juridisk form bör inte uppställas. För att en sammanslutning skall anses vara för handen torde enligt allmänt språkbruk fordras att det rör sig om en grupp personer som hålls samman av ett gemensamt syfte och att det åtminstone finns en avsikt att gemensamt verka för detta syfte vid mer än ett enstaka tillfälle. Av de diskuterade straffbestämmelsernas utformning i övrigt följer emellertid att det för straffansvar i förevarande sammanhang krävs att grupperingen vi- sat sig vara av viss beständighet och att den har en organisationsstruktur som gör det möjligt att identifiera personer som befinner sig i en ledande ställning. Ansvar för såväl underlåtenhet att hindra brottslig verksamhet som understödjande av brottslig verksamhet förutsätter enligt förslaget till lag- text att det är fråga om en sammanslutning där allvarlig brottslig verksam- het förekommer. I detta ligger ett krav på att den brottsliga verksamheten skall ha en klar anknytning till sammanslutningen. En sådan anknytning föreligger givetvis när själva syftet med sammanslutningen är att gemen- samt begå brott. När sammanslutningen har ett annat syfte, kan den erfor- derliga anknytningen bestå i att ett motiv för brottsligheten är att främja detta syfte. En förutsättning måste naturligtvis alltid vara att brotten begås av personer som är knutna till sammanslutningen. En tillräcklig anknyt- ning bör t.ex. anses föreligga när medlemmar i en rasistisk organisation fortlöpande gör sig skyldiga till brott med rasistiska motiv eller när orga- niserade djurrättsaktivister ägnar sig åt allvarlig brottslig verksamhet rik- tad mot pälsbutiker, charkuteributiker, kreatursuppfödare och forsknings- Reservationer och särskilda yttranden 289 Detsamma gäller i fråga om allvarliga förmögenhetsbrott som begås för att finansiera sammanslutningens verksamhet. Ett tillräckligt samband mellan den brottsliga verksamheten och sammanslutningen bör också anses föreligga när sammanslutningens legala verksamhet i något hänseende utnyttjas i den brottsliga verksamheten, t.ex. när varusmuggling avseende tobak, sprit eller narkotika försiggår i anslutning till en spedi- tionsverksamhet, som bedrivs av en näringsidkande sammanslutning. Även när omständigheterna är sådana, att en anknytning till samman- slutningen är ägnad att allmänt underlätta bedrivandet av brottslig verk- samhet, bör ett tillräckligt samband mellan sammanslutningen och den brottslighet som begås av personer som tillhör denna ofta anses föreligga. I föreligger ett sådant samband främst när det gäller mc-gängen och den brottslighet som förekommer i anslutning till dessa. Bilden av mc- gängen som våldsbenägna grupper med en stark inbördes lojalitet med- lemmarna emellan har fått stort genomslag. En allmän uppfattning torde numera vara att den som i något avseende angriper en medlem i ett mc- gäng löper en påtaglig risk för att bli utsatt för repressalier. Det rykte mc- gängen åtnjuter medför att en anknytning till ett sådant gäng ger fördelar vid utövandet av brottslig verksamhet, både så till vida att genomförandet av vissa brott underlättas som att risken för att bli föremål för lagföring blir mindre än den annars skulle ha varit. I sammanhanget bör påpekas att den som tillhör ett mc-gäng eller en annan sammanslutning av här avsett slag givetvis kan göra sig skyldig till brott som inte kan sägas ha någon anknytning till sammanslutningen. En sådan anknytning torde t.ex. i allmänhet saknas när det rör sig om vålds- brott riktade mot en hustru eller sambo eller om skattebrott genom läm- nande av felaktiga deklarationsuppgifter avseende egna inkomster. Som redan framgått skulle straffansvar enligt de diskuterade bestäm- melserna förutsätta att den brottslighet som på nu angivet sätt har anknyt- ning till sammanslutningen kan anses utgöra allvarlig brottslig verksam- het. Detta uttryck, dvs. allvarlig brottslig verksamhet, förekommer bl.a. i tull- och polisregisterlagstiftningen (se 4 § lagen [1997:1058] om register i brottsbekämpande verksamhet [prop. 1997/98:11, bet. 1997/98:SkU8] och 3 § polisdatalagen [1998:622, prop. 1997/98:97, bet. 1997/98:JuU20]). Begreppet definieras där som verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver. Det skulle naturligtvis inte vara helt lyckat om begreppet allvarlig brottslig verksamhet skulle förekomma på olika håll i lagstiftningen med olika innebörd. Det rör sig emellertid här om så pass olika typer av lag- stiftning – registerlagstiftning respektive strafflagstiftning – att den brist på överensstämmelse som skulle bli följden inte torde ge upphov till några egentliga olägenheter. Frågan är emellertid hur kravet på att det skall vara fråga om en allvarlig brottslig verksamhet närmare bör förstås. 290 Reservationer och särskilda yttranden En nackdel med den lösning som valts i registerlagstiftningen är att ett brott, som har en vid straffskala, tillåts kvalificera den brottsliga verksam- heten som allvarlig även om brottet i det konkreta fallet är mindre grovt. Om begreppet allvarlig brottslig verksamhet gavs motsvarande innebörd här som i registerlagstiftningen, skulle detta enligt vår mening medföra att kriminaliseringen blev alltför vidsträckt. Förekomsten av vida straffskalor gör att det inte heller framstår som lämpligt att i begreppet allvarlig brottslig verksamhet läsa in ett krav på att det i den samlade brottsligheten skall ingå brott för vilka är föreskrivet visst minimistraff. En sådan tolkning skulle innebära att en brottslig verk- samhet kunde innefatta en stor mängd enskilda brott med högt straffvärde utan att den för den skull blev att beteckna som allvarlig. I stället bör här en sammanvägning göras av det konkreta straffvärdet hos de gärningar som ingår i den aktuella brottsligheten, brottslighetens art och dess omfattning. När det konkreta straffvärdet av något av brotten motsvarar sex månaders fängelse eller mer bör den brottsliga verksamhe- ten i allmänhet kunna anses vara allvarlig i här avsedd mening. Den brottsliga verksamheten bör emellertid ibland kunna anses som allvarlig även när de enskilda brottens konkreta straffvärden genomgående ligger på en något lägre nivå. Vad vi närmast har i åtanke är den situation som föreligger när en väsentlig andel av den samlade brottsligheten utgörs av brott som innefattar angrepp på den personliga integriteten - t.ex. miss- handel eller olaga hot - eller hets mot folkgrupp. Att en brottslig verksam- het är omfattande bör däremot i sig inte vara tillräckligt för att den skall kunna betecknas som allvarlig. Om den brottslighet som förekommer i anslutningen till en sammanslutning endast omfattar bötesbrott, kan det följaktligen, oavsett antalet brott, aldrig bli aktuellt att tillämpa de här dis- kuterade straffbestämmelserna. När det här talas om allvarlig brottslig verksamhet innebär detta bl.a. att det i och för sig inte bör krävas att åklagaren förmår att i alla avseenden precisera vilka konkreta brott som begåtts (jämför t.ex. prop. 1997/98:181 s. 48 f.). Vad som sagts om vad som bör krävas för att den brottsliga verksamheten skall betecknas som allvarlig, innebär emellertid att om- ständigheterna beträffande åtminstone något av de aktuella brotten måste vara så klara att det är möjligt att göra en bedömning av dess straffvärde. Praktiskt sett torde detta sakna betydelse. Det skulle knappast bli aktuellt att föra talan om ansvar enligt någon av de föreslagna bestämmelserna i fall där det inte är möjligt att mera precist ange de relevanta omständig- heterna beträffande flera konkreta brottsliga gärningar som ingår i den allvarliga brottsliga verksamheten. I uttrycket allvarlig brottslig verksamhet ligger även ett krav på att de brottsliga aktiviteterna skall ha en viss frekvens och omfattning. Om all- varliga brott endast vid något enstaka tillfälle förekommer i anslutning till Reservationer och särskilda yttranden 291 en sammanslutning, skall detta alltså inte vara tillräckligt för att ansvar enligt någon av de diskuterade bestämmelserna skall kunna aktualiseras. brottsligheten måste ha pågått, får naturligtvis bli av- hängigt den frekvens med vilken brotten begås. Om aktivitetsnivån är mycket hög, bör det enligt vår mening vara möjligt att tala om en allvarlig brottslig verksamhet redan efter någon månad. Särskilt om underlåtenhet att hindra brottslig verksamhet Ansvar för underlåtenhet att hindra brottslig verksamhet skall enligt den här presenterade modellen kunna drabba endast den som intar en ledande ställning i en sammanslutning där allvarlig brottslig verksamhet förekom- mer. En ledande ställning i här avsedd mening intar till en början alltid den som har ett formellt inflytande över sammanslutningens verksamhet. Till denna krets hör alltså den som är ledamot eller suppleant i styrelsen i ett aktiebolag, en ekonomisk förening eller en ideell förening. Detsamma gäller i fråga om särskilt utsedd firmatecknare samt, i aktiebolag eller eko- nomisk förening, verkställande direktör och vice verkställande direktör. I ett handelsbolag intar samtliga bolagsmän, som är fysiska personer, en ledande ställning i denna mening. Till den krets som kan drabbas av ansvar enligt den nu diskuterade be- stämmelsen hör även den som utan att inta någon formell position i sam- manslutningen likväl faktiskt utövar ledningen av verksamheten.