sou · GOB339 · 2001-01-01 00:00:00 — Om vi däremot väljer en indikator som dessa register faktiskt innehåller, föräldrarnas utbildningsnivå, ändras intressant nog inte den bild som framtonar i tabell 23 ovan, utan förstärks i stället något. Ta- bell 24 visar utbildningsvalen i årskurs två bland elever med olika in- vandrarstatus som kommit direkt från årskurs nio när skillnad gjorts mellan två utbildningsnivåer hos föräldrarna, å ena sidan högst folk- skola, å den andra en längre högskoleutbildning. Det bör observeras att den förra gruppen för kategorien elever födda utomlands och med minst en förälder född i är liten (n=52) och att de i tabellen redovisade andelstalen för denna kategori därför bör tolkas med försik- tighet. Om vi däremot jämför å ena sidan elever födda utomlands med båda föräldrarna också födda utomlands med å andra sidan elever föd- da i med minst en förälder född i , kan vi se att sats- ningen på de mer prestigefulla teoretiska gymnasieutbildningarna i bå- da de redovisade utbildningskategorierna är större bland elever födda utomlands, dvs. Bland elever födda utomlands och med ingen förälder född i och med föräldrar som har högst folkskoleutbildning går på programmen SPSA, SPEK och NVNA, att jämföra med bland mot- svarande elever födda i och med minst en förälder född i lan- det. Bland flickorna valde exempelvis bland invandrarele- verna i denna grupp NVNA-programmet, men bara hälften så många (9,) bland dem födda i och med minst en förälder född i landet. Bland elever med högutbildade föräldrar är skillnaderna för just NVNA-programmets del iögonenfallande. av in- vandrareleverna i denna kategori valde detta program, vilket skall jäm- föras bland elever födda i och med minst en förälder född i landet. En viktig reservation bör dock göras mot detta resonemang. Det är sannolikt att familjer i med folkskola som högsta utbildningsnivå bland föräldrarna utgör en speciell (exempelvis i avseende på ålder och regional fördelning i landet) och också nume- rärt liten grupp och bara med tvekan kan jämföras med invandrarfa- miljer med motsvarande utbildning från hemländer där denna utbild- ningsnivå kanske motsvarar ett relativt sett betydligt högre utbildnings- kapital. Det finns anledning att tro att avsevärda skillnader härvidlag finns mellan olika slags invandrargrupper och att en analys som tar hänsyn till både ursprungsland och invandringsår skulle nyansera bilden be- tydligt. Vidare tar den bild vi här redovisat för årskurs 2-elever som kommit direkt från högstadiet ingen hänsyn till vilka skolor i en lokal eller regional kontext som invandrarelever är hänvisade till. Men med dessa reservationer kan kanske den hypotesen lanseras att invandrare- lever som inte sållats bort ur utbildningskonkurrensen på ett tidigt sta- dium, allmänt sett, tenderar att göra minst lika kraftiga investeringar i prestigefulla gymnasieprogram som elever med svensk bakgrund. Man bör dock komma ihåg att denna grupp invandrarelever antagligen är betydligt starkare selekterad än andra elevgrupper på motsvarande nivå (gymnasiets årskurs två). Den stora utsållningen av invandrarele- ver födda utomlands sker under det första gymnasieåret och många av dem lämnar skolan på IV-programmet. Utbildningsprogram årskurs två 1998 efter familjens invand- rarstatusi Elever vilkas föräldrars högsta utbildningsnivå är folkskola Elev och minst en Elever vilkas föräldrars högsta utbildningsnivå är längre högskoleutbildning Elev och minst en iUppgifter om elevens och föräldrarnas invandrarstaturs från RTB-98, endast de tio viktigaste utbildningarna per grupp. iiInklusive bortfall för föräldrarna. Utbildningsval och den sammanhållna gymnasieskolan Låt oss slutligen påminna om att de skillnader mellan skilda gruppers utbildningsval i gymnasiet som här belysts, har som följd att gymna- sieutbildningarna själva tenderar att befolkas av elever med ofta helt olika karaktäristika. Gymnasieskolans olika utbildningar och program utgör ett rum med så stora avstånd att den bara med stora reservationer kan kallas för sammanhållen. Om vi betraktar den första av de dimen- sioner som diskuterats ovan, skillnader mellan könen, finner vi att pro- grammen SPHU, OP, HV och BF i årskurs två /99 alla tog emot flickor, medan programmen BP, EC, FP, EN, IP, NVTE hade pojkar som elever. På bara sex pro- gram/grenar var skillnaden mellan andelen flickor och andelen pojkar När det gäller elevernas medelbetyg från högstadiet var det lilla IB-programmet det mest selektiva med en fjär- dedel av eleverna med ett medelbetyg på minst 4,5, följt av NVNA med ungefär sexton procent av eleverna i denna kategori. De minst selektiva utbildningarna med avseende på betyg var IP, BP och FP, där mer än en tredjedel av eleverna hade betyg under 2,5.35 Beträffande elevernas so- ciala ursprung var återigen det i antal elever räknat blygsamma IB- programmet det mest selektiva: nästan hälften av eleverna () hade sitt ursprung i familjer som här klassificerats som tillhörande den högre klassen. Därnäst kom NVNA med en tredjedel av sina elever, med en fjärdedel och de olika grenarna på SP med ungefär en femtedel. På sju program kom minst en femtedel av eleverna från fa- miljer tillhörande den lägre arbetarklassen: LP (), IP (), FP (), OP (), BP (), BF () och HP (). Som framgår av dessa siffror utgjorde de mest selektiva programmen en utbildningsvärld som hade mycket lite eller ingenting gemensamt med den som de minst selektiva program- men representerade. De skillnader som här antytts gäller utbildnings- programmen som sådana, på nationell nivå, när ingen hänsyn tagits till lokala skillnader. Det bör understrykas att de både kan förstärkas och försvagas av en boendesegregation som ser olika ut i olika geografiska områden. När det geografiska rummet präglas av en särskilt ojämn för- delning av sociala grupper med skilda mått av tillgångar, vilket är fallet exempelvis i , förstärks som regel elitutbildningar- nas selektiva karaktär. 1.3.6Profileringen av gymnasieskolan i Den nya gymnasiereformen har givit större möjligheter att etablera nya skolor med andra huvudmän än kommun, landsting och stat. Skolorna har också fått större frihet att inrätta egenkomponerade program, s.k. profilprogram, dvs. lokala varianter av de nationella pro- grammen. Etablerandet av friskolor är fortfarande ett relativt begränsat fenomen inom gymnasieskolan – av gymnasieele- verna gick 1998 i en friskola och närmare hälften av alla kommuner saknade friskolor. Men tendensen är tydlig. Friskolorna har expanderat kraftigt och framför allt under dess senare hälft. Läs- /93 fanns det 16 fristående gymnasieskolor (varav tio låg i 35 Eftersom vi här utgår från årskurs 2-elever har IV-programmet inte tagits med i jämförelsen. , fyra i samt två i övriga städer) av totalt drygt 600 skolor och andelen elever som gick i en friskola var totalt sett . Två läsår senare, 1994/95, hade antalet friskolor ökat till 37 (varav sexton i , fyra i och resterande 17 sprid- da på övriga städer – ökningen var således mest markant i andra städer än och ). Andelen elever i fristående skolor hade också ökat något och nådde . (SOU 1995:113, s. 16-20)36 /1999 hade denna andel som sagt ökat till och antalet friskolor var 86, men kanske än mer signifikant för den kom- mande utvecklingen är antalet ansökningar om att få starta friskolor. Nittio ansökningar låg på bord . Även om friskolor på gymnasienivå i utgör ett relativt blygsamt inslag, finns tydliga regionala skillnader. Friskolor är i första hand ett stor- stadsfenomen, vilket kan förklaras med att det krävs ett omfattande (och differentierat) totalt elevunderlag för att det skall finnas utrymme för etablerandet av fristående skolor. Vi finner i den högsta andelen elever som går i friskolor (6,av eleverna i gick 1997 i en friskola; motsvarande siffra är ) och vi finner också den största geografiska koncentratio- nen av profilerade gymnasieprogram. Det är huvudskälet till att vi i detta avsnitt valt att studera i detalj. Det är viktigt att poängtera att friskolor och profilprogram inte kan förstås utifrån monografiska studier av enskilda skolor, utan får sin mening genom de positioner de intar i det system av relationer mellan skolor och program som gymnasieskolan utgör. Vi kommer därför i vår analys att ägna en hel del utrymme åt att konstruera rummet av gymna- sieutbildningar i – rummet av relationer mellan skolor och utbildningsprogram – och därvid i synnerhet fokusera på hur detta rum förhåller sig till vad vi kan kalla det sociala rummet, de positioner soci- ala grupper med olika slags kulturella, sociala och materiella tillgångar intar i förhållande till varandra. Innan vi tar oss an denna uppgift kan det dock vara på sin plats att ge en generell bild av hur just friskolorna 36 Det är dock svårt att direkt jämföra skolor före och efter riksdagsbeslutet då fristående gymnasieskolor fick lagstadgad rätt till ekonomiskt bidrag från elevens hemkommun (de nya bestämmelserna i skollagen började tillämpas ). Beslutet innebar att det görs skillnad mellan fristående skolor och kompletterande skolor. Den första gruppen är likvärdig med kommunala skolor med nationella eller specialutformade program, till skillnad från den senare gruppen (där undervisning i samtliga kärnämnen saknas) vars utbild- ningar utgör komplement till den gängse gymnasieskolan. Före beslutet betrak- tades samtliga fristående skolor som en enhetlig grupp, visserligen i statistiken separerad i skolor med statsbidrag och skolor enbart ställda under statlig insyn. förhåller sig till de kommunala skolorna i gymnasieskolan på en aggre- gerad nationell nivå när det gäller de program de erbjuder, det slags elever de rekryterar och det värde som utbildningsinvesteringar de till- mäts av sociala grupper med olika mängd och art av tillgångar. Friskolor och kommunala skolor i ett nationellt perspektiv Låt oss först understryka att den följande analysen avser skillnader mellan friskolor och kommunala skolor på nationell nivå och alltså inte tar hänsyn till de särdrag exempelvis rekryteringen till friskolor even- tuellt kan ha i en bestämd del av eller i en specifik lokal geo- grafisk kontext. Med detta i minnet kan vi konstatera att det allmänt sett (tabell 25) finns betydande skillnader mellan friskolor och kom- munala skolor i avseende på de program skolorna erbjuder. För frisko- lorna är de specialutformade programmen (här kallat SM-programmet) de viktigaste, de program som ger störst möjligheter för skolan och ele- verna att på egen hand komponera kursinnehållet. Var fjärde friskole- elev (26,) läser på detta program, att jämföra med ungefär var tjugonde elev (4,) på de kommunala skolorna. Därefter följer för friskolornas del de två stora studieförberedande utbildningarna SPSA (17,) och NVNA (17,). Anmärkningsvärt är även att mediaprogrammet (MP) har en så stark ställning. Drygt var tionde elev (12,) går denna utbildning, medan motsvarande andel för de kommunala skolorna är . Den femte utbildning i betydelse på de gymnasiala friskolorna är SPEK (11,), som är ungefär lika stort som på de kommunala gymnasieskolorna (10,). Ett av de mer betydande studieförberedande programmen – den tekniska grenen av det naturvetenskapliga programmet, NVTE – finns anmärkningsvärt nog överhuvud taget inte representerat på friskolorna, vilket också är fallet för de engelsktalande inriktningarna av SP och NV, dvs. SPE och NVE. Gymnasieprogram av icke studie- förberedande karaktär, dvs. program som i huvudsak motsvarar de tidi- gare s.k. praktiska gymnasielinjerna, är med undantag av MP och HV underrepresenterade på friskolorna och vissa av dem – BF, EC, EN, LP samt IV och IVIK – förekommer där inte alls. Om vi räknar med även de utbildningar inom som kan sägas ha en yrkesförberedande ka- raktär37, går totalt sett av friskoleeleverna på yrkesförbere- dande program, medan motsvarande andel för elever inom den kom- 37 De registreringsuppgifter för specialutformade programmen som denna ana- lys bygger på tillåter bara för en relativt liten grupp av de registrerade att åt- skillnad görs mellan studieförberedande och yrkesförberedande studieinrikt- ningar. munala skolan är . Om vi på samma sätt räknar med de utbildningar inom som kan sägas vara studieförberedande, är an- delen elever på studieförberedande program lika stor på friskolorna som på de kommunala skolorna, . Däremot återfinns en be- tydligt högre andel av friskoleeleverna, , på övriga SM- utbildningar, att jämföra för elever inom den kommu- nal gymnasieskolan. Hur skall denna skillnad i programutbud förstås? En förklaring kan vara att de studieförberedande programmen och utbildningar inom vanligtvis är betydligt billigare än andra och därför en mer ekonomiskt fördelaktig affär för friskolorna. En annan förklaring står som vi skall se sannolikt att finna i den speciella karaktär rekryteringen till friståen- de skolor har, jämförd med den till de kommunala skolorna. Antal och andelar elever i årskurs två 1998 och som gått ut 1997 per program fördelade på fristående skolor och kommunala skolor Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. Som framgår av tabell 26 skiljer sig den sociala rekryteringen till friskolor från den till kommunala skolor.38 Grovt uttryckt är de gymna- siala friskolorna främst en angelägenhet för samhällets eliter. Om vi använder en endimensionell indelning i sociala grupper, är den mest överrepresenterade gruppen elever på friskolorna den som har ursprung i den högre klassen. Dessa elever utgör här en tredjedel av elevkåren (30,), att jämföra med en knapp femtedel på de kommunala skolorna (17,). Chansen för en elev med ursprung i det som här kallats den högre klassen att gå på en friskola är nästan dubbelt så stor som sannolikheten för en elev med ursprung i medelklassen (4,respektive av alla elever i landet i de två kategori- erna) och nästan så stor som för elever med ursprung i högre och lägre arbetarklassen (1,resp. ). En finare ana- lys av vilka sociala grupper som i högre grad än andra sätter sina barn i friskolor visar att jurister (8,), läkare (5,), högre tjänstemän i privat sektor (4,), företagsledare (4,) universitetslärare (4,) och journalister (4,) är mer företrädda än andra – med andra ord yrkesgrupper som ofta besitter ett omfattande utbildningskapital. Vi kan också notera att dessa grupper representerar båda polerna inom den högre klassen. Den kulturella po- len är representerad av universitetslärare och journalister och i viss mån läkare, medan företagsledare, högre tjänstemän i privat sektor och till viss del jurister representerar den ekonomiska polen. Om vi använ- der utbildningsnivå som kriterium, finner vi ett liknande mönster. Ele- ver med föräldrar med hög utbildningsnivå är klart överrepresenterade på landets friskolor. av eleverna har föräldrar med en kortare eller längre universitetsutbildning (inklusive forskarutbildning), under det att motsvarande andel för de kommunala skolorna är dryga . Sannolikheten för en elev med föräldrar som har gått en forskarutbildning att gå på en friskola är ungefär fyra eller fem gånger större än sannolikheten för en elev med folk- eller grundskoleutbildade föräldrar (6,, respektive och av alla elever i respektive grupper). Friskolorna på gymnasienivå, i likhet med dem på grundskolenivå, är också i högre grad en angelägenhet för elever med någon form av invandrarbakgrund än för andra elever. Men det är talande att undantag här bör göras för elever som är födda utomlands och som inte har nå- gon förälder som är född i – på friskolorna utgör dessa elever i 38 Återigen är det nödvändigt att påpeka att denna jämförelse har vissa begräns- ningar i och med att friskolorna är mest vanligt förekommande i storstadsregio- nerna där framför allt invandrargrupper och högutbildade är överrepresentera- de. själva verket en något lägre andel än på de kommunala skolorna. Detta bör sannolikt tolkas så att invandrarelever med svag förankring i Sveri- ge och med föga tillgång till ett erkänt socialt och kulturellt kapital också har relativt sett svårare än andra elever med invandrarbakgrund att utnyttja den möjlighet friskolor med invandrarprofil kan erbjuda för invandrarelever att finna ett kulturellt adekvat alternativ till den kom- munala skolan. Om vi ser till elevernas tidigare skolkarriär, kan vi konstate- ra att elever med höga grundskolebetyg är klart överrepresenterade in- om friskolorna. Sannolikheten att gå i en friskola är fyra gånger större för elever med riktigt höga avgångsbetyg från (betyg över 4,4) än för genomsnittseleven och tio gånger större än för elever med avgångsbetyg i högstadiet under 2,5. Elever med högstadiebetyget 4,0 och högre utgör av elevkåren på friskolorna, men bara av den på de kommunala skolorna. Vi kan också note- ra att elever som gått i en fristående grundskola i betydligt större ut- sträckning än elever som gått i en grundskola väljer att söka sig till gymnasiala friskolor. Var fjärde elev som gått i en fristående grundskola går vidare till en fristående gymnasieskola, medan endast en av 50 bland de elever som har gått i en grundskola byter skoltyp i gymnasiet. En rimlig slutsats är att de särskiljande drag vi kan finna i de gym- nasiala friskolornas programutbud – frånvaron av yrkesinriktade pro- gram, satsningen på specialdesignade utbildningar inom – måste förstås i relation till samma skolors likaledes särskiljande rekrytering av elever. Å ena sidan betingar utbudet av program rekryteringen. Vi vet att just elever med höga betyg, med ett högt socialt ursprung och vilkas föräldrar har en hög utbildningsnivå är överrepresenterade på studieförberedande utbildningar (och underrepresenterade på yrkesför- beredande utbildningar) och mer än andra elevgrupper vet att utnyttja gymnasieskolans möjligheter att skräddarsy mer individuellt anpassade utbildningar på det sätt som kan ske inom . Friskolorna behöver inte medvetet inrikta sig mot detta slags elever för att de program de erbju- der ändå skall locka till sig just dem. Att exempelvis mediaprogrammet är så starkt representerat på friskolorna kan antagligen förklaras med att media är ett område där vikten av kontakter med mediavärlden, en lärar- och elevkultur som gissningsvis ofta sätter individualiteten i hög- sätet och behovet av viss frihet från den kommunala skolans regelsys- tem, t. ex. när det gäller lärarrekrytering, får initiativtagarna att mer än vad som gäller för andra program söka sig bort från den kommunala skolan. Men när ett mediaprogram på en friskola väl är etablerat, söker sig i hög grad elever med medelklassbakgrund, inte minst flickor, dit och sällan elever med blygsam social härkomst. På samma sätt behöver inte initiativtagarna till en friskola med en särskilt intellektuellt krä- vande variant av naturvetenskapligt program vara inriktade på att re- krytera elever från de intellektuella fraktionerna av den högre klassen, men sannolikheten att just detta slags elever skall dominera rekryte- ringen är stor. Det är med andra ord begripligt att friskolorna, som i olika former strävar efter att vara distinktiva på sina områden, främst är en angelägenhet för kulturellt och socialt starka grupper. Å andra sidan betingar också rekryteringen till friskolorna deras programutbud. När en skola, en lärargrupp eller ett företag med intressen inom skolbran- schen utforskar möjligheten att skapa en friskola med en viss inriktning som kan överleva ekonomiskt, vänder de sig mer eller mindre medvetet mot elevgrupper bland vilka de rimligtvis kan förvänta sig ett intresse för utbildningen, en marknad. I synnerhet när det gäller skolor som drivs som – eller av – företag är denna marknadsorientering gissnings- vis tämligen medveten. Man vänder sig till grupper med krav på att deras utbildningsinvestering skall ge fördelar i utbildningskonkurren- sen och som i valet av friskola söker en särskiljande utbildning som är konkurrenskraftig inom det utbildningsområde det gäller, en konkur- rensfördel som i sin tur kan uppnås bara genom en förhållandevis stark selektion av de elever som vinner inträde. Dessa grupper är med få un- dantag de sociala eliterna. I den meningen styr förmodligen rekryte- ringsunderlaget till friskolorna deras utbud av utbildningsprogram. Det är sannolikt kännetecknande att vi ännu så länge inte fått en friskola med inriktning mot IV-programmet, låt vara att detta program formellt sett är tänkt som ett förberedande sådant som skall lotsa eleverna in på de andra nationella utbildningsprogrammen. Vid sidan av detta for- mella hinder för skapandet av en sådan friskola, utgör själva den po- tentiella målgruppen bland gymnasieeleverna en effektivt broms. Som marginaliserad och resurssvag gör den motsatsen till att tillvarata sina intressen i utbildningskonkurrensen och utgör därför heller ingen mål- grupp för andra än de kommunala skolor vilkas uppdrag det är att förse dem med utbildning. Elever i årskurs två i gymnasieskolan 1998 och som gått ut 1997, fördelning på fristående och kommunala skolori 0,1-2,4 2,5-2,9 3,0-3,4 3,5-3,9 4,0-4,4 4,5-5,0 Gymnasium, högst två år Gymnasium, tre år Universitets- och högskoleutb., kortare än Universitets- och högskoleutb., minst tre år Elev och minst en förälder född i Elev men ingen förälder född iSverigeii Elev f utomlands och minst 1 förälder f i Elev f utomlands och ingen förälder f i Ej svar för elev och föräldrar iEfter kön, medelbetyg, socialt ursprung (FoB-90), familjens högsta utbildningsnivå (RTB-98), familjens invandrarstatus (RTB-98) och typ av grundskola. iiEj svar för föräldrarna inkluderade i denna kategori. Fet stil markerar att gruppen är överrepresenterad. Det sociala rummet och fältet av gymnasieutbildningar i En analys av rekryteringen till de gymnasiala friskolorna på en aggre- gerad nationell nivå är som vi påpekat problematisk, eftersom de ut- bildningsinvesteringar som görs i dem får sin fulla innebörd först i den lokala eller regionala kontext i vilken de utgör ett alternativ. Samma sak gäller de s.k. profilerade program som kommit att utgöra en allt viktigare del av gymnasieskolan. För att kunna ge en bild av vad denna profilering – profilerade program och friskolor – innebär för gymnasie- skolans struktur har vi därför valt att analysera den i ett specifik geo- grafiskt område. har varit ett naturligt val eftersom friskolorna där är som mest frekventa.39 Eftersom både valet av gymna- sieprogram och valet av skola är föremål för analys, har ett dataregister skapats där analysenheten är program och gren per skola. NVNA- grenen på gymnasium utgör exempelvis en enhet och SPHU-grenen på samma gymnasium en annan. Utifrån kriteriet att varje analysenhet skall omfatta minst tio individer har 441 analysen- heter av detta slag skapats på grundval av ett register som omfattar samtliga elever i årskurs två40 i . För varje analysenhet har en rekryteringsprofil konstruerats som bland annat tar hänsyn till elevernas sociala ursprung, klassificerat i 34 olika kategorier på grund- val av deras föräldrarnas yrkespositioner (om klassificeringen av soci- alt ursprung, se Appendix nedan). Poängen med denna klassificering har varit att undvika en endimensionell representation av det sociala rummet i en enda hierarkisk skala och i stället ge visst utrymme åt vad vi kan kalla för horisontella sociala skillnader mellan sociala grupper och mellan de skilda arter av tillgångar eller kapital på vilka de grundar sina ställningar. Vidare har ett antal ytterligare indikatorer använts när 39Det förtjänas att nämnas att inte alla kommuner i har fristå- ende skolor; av 25 kommuner fanns det /1999 friskolor i tolv kommuner. Om vi ser till andelar elever inom kommunens gym- nasieskolor som går i fristående skolor har den högsta andelen (34 pro- cent) följd av (), () och (). , som är den i särklass största kommunen, har det högsta antalet friskolor, 14 stycken, medan de flesta övriga kommuner med friskolor endast har en friskola i kommunen.