sou · GOB361d1 · 2001-01-01 00:00:00 — be- dömde år 19961 att införandet av utgiftstaket och övriga förändringar av budgetprocessen hade gett ett starkare system för utgiftskontroll än i de flesta andra länder, vilket mot bakgrund av de svenska statsfinan- sernas makroekonomiska känslighet bedömdes som nödvändigt. I efter- följande rapporter om svensk ekonomi har gett fortsatt högt be- tyg för systemet med utgiftstak, som man har anmärkt att till- lämpningen har varit mindre strikt än ursprungligen uttalat. Framför allt har utgiftsökningar inom ett utgiftsområde inte fullt ut finansierats genom motsvarande utgiftsneddragningar. Vidare har budgeteringsmar- ginalen förbrukats alltför . Även i de bedömningar som , , har gjort av den svenska budgetpolitiken, har utgiftstakets betydelse för budgetdisciplinen betonats. I den senaste genomgången av svensk eko- 1 (1997): Economic Survey of 82 Saldomål, utgiftstak m.m. nomi bedömdes att the ceilings on government spending that have been set since 1997 are crucial for maintaining fiscal discipline.2 Utgiftstaket, jämte saldomålet, har även haft stor betydelse för andra utomstående aktörers bedömningar. En viktig roll spelar t.ex. de kredit- värderingsinstitut, som bedömer ett lands kreditvärdighet och därmed dess kreditvillkor. Här kan konstateras att rating har höjts successivt i takt med att de offentliga finanserna har förstärkts. Budgeteringsmarginalen utgör skillnaden mellan utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna. beslutar om utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna. Däremot tas inte något direkt beslut om bud- geteringsmarginalens storlek. Det finns inte heller någon lagreglering av budgeteringsmarginalen. Budgetlagen innehåller bestämmelser om utgiftstak och utgiftsramar men inte om budgeteringsmarginalen. Behovet av en budgeteringsmarginal motiverades ursprungligen (prop.1995/96:150) med behovet att kunna hantera olika former av osä- kerhet , för vilken utgiftstak föreslogs fastställas. Denna osäkerhet kunde bl.a. hänga samman med den makroekono- miska utvecklingen och vissa makroekonomiska variabler som infla- tion, räntenivå och arbetslöshet. En annan osäkerhetsfaktor bedömdes vara förbrukningen av sparade anslagsmedel på reservations- och ram- anslag. Budgeteringsmarginalen är inte finansierad utan varje ianspråk- tagande innebär en försämring av budgetsaldot. Regeringen betonade att avsikten med den föreslagna budgeteringsmarginalen inte var att skapa utrymme för ofinansierade utgiftsökningar. Regeringen framhöll att en marginal på utgiftssidan skall inte innebära att respekten för saldorelaterade mål minskar utan tjänar i första hand till att ge flexibilitet och därmed minska risken för revideringar av utgiftstaket. Beträffande frågan om dimensioneringen av budgeteringsmargi- nalen gjordes i propositionen följande bedömning: Dimensioneringen av budgeteringsmarginalen måste baseras på en avväg- ning mellan kraven på stramhet i finanspolitiken och risken för att utgifts- taket ej kan hållas om inte ett visst utrymme finns för att hantera effekterna av en annan ekonomisk utveckling än förväntat. Rådande osäkerhet beträf- fande utgiftsutvecklingen talar för en marginal på en till en och en halv pro- cent. Eftersom osäkerheten stiger över tiden, bör detta gälla också budgete- ringsmarginalen. Budgeteringsmarginalen har beräknats på en bas av cirka 2 IMF: - 1999 Article IV Consultation (concluding Statement) Saldomål, utgiftstak m.m. 83 med för , för år för . Budgeteringsmarginalens syfte föreslogs ekonomiska vår- proposition utvidgas (prop. 1998/99:150). Regeringen ansåg att budge- teringsmarginalen för år 2 och 3 även borde omfatta utrymmen för framtida reformer på budgetens utgiftssida. Några andra förändringar redovisades inte, utan regeringen framhöll att, i likhet med vad som sagts, budgeteringsmarginalen inte var finansierad och att ett ianspråktagande därför innebar en försämring av statens och den of- fentliga sektorns finanser. bedömde i sin behandling av frågan att den av regeringen föreslagna förändringen av budgeteringsmarginalens syfte överens- stämde med den praxis, som hade etablerats. skrev i sitt betänkande följande: Erfarenheten från de gångna årens användning av en budgeteringsmarginal visar att den i praktiken också kommit att omfatta framtida reformer. Det är en ordning som enligt utskottets mening är rimlig så länge som de nya utgif- terna finansieras med inkomstökningar och nivån på budgeteringsmargi- nalen alltjämt är så stor att den kan parera oförutsedda utgiftsökningar un- der efterföljande budgetår. När utgiftstaket fastställs måste nivån på den ingående budgeteringsmarginalen självklart också prövas mot erforderliga krav på stramhet i finanspolitiken. (bet.1998/99:FiU20) Inom utgiftstaket har betydande förändringar ägt rum under de år den nya budgetprocessen har tillämpats. Förändringarna av de takbegrän- sade utgifterna och budgeteringsmarginalen har varit stora. Det framgår av tabell 4.3. utgiftstaket tillämpades innebar förändringarna en minskning av de takbegränsade utgifterna och en ökning av budgete- ringsmarginalen. De två senare åren blev det tvärtom. Från början beräknades budgeteringsmarginalen till 18 respektive 22 miljarder kro- nor . När budgetförslaget lades fast i budgetpropo- sitionen för de båda åren hade budgeteringsmarginalen reducerats till 4 respektive motsvarande av de tak- begränsade utgifterna. De faktorer som har medverkat till förändringarna redovisas i tabell 4.4. Tabellen visar förändringar av budgeteringsmarginalen som härrör från dels förändringar av utgiftstaket, dels förändringar av nivån för de takbegränsade utgifterna. Tabellen visar förändringarna från den ursprungliga nivå som föreslagits till utfallet. 84 Saldomål, utgiftstak m.m. upp på följande förklarande faktorer: förändringar i makroekonomiska antaganden, tekniska korrigeringar, utgiftsökande beslut, besparingar, volymeffekter (t.ex. av antalet födda barn) samt övrigt. Tabellen och kommentarerna nedan bygger på underlag från . Mot bakgrund av svårigheten att exakt fastställa olika faktorers inver- kan på utgifterna bör resultaten tolkas med viss försiktighet. Tabell 4.3 Takbegränsade utgifter och budgeteringsmarginal 1997–1999, miljarder kronor * Inkl. teknisk justering för bl.a. ålderspensionsreformen. Tabell 4.4 Förändring av budgeteringsmarginalen 1997–1999 uppdelad på faktorer, miljarder kronor Takbegränsade utgifter, beräknad förändring Oförklarad förändring takbegränsade utgifter Verklig förändring takbegränsade utgifter Saldomål, utgiftstak m.m. 85 var för vilket ett utgiftstak användes. Som framgår av tabell 4.3 blev utfallet för de takbegränsade utgifterna detta år betydligt lägre än beräknat i budgeten och en högre budgete- ringsmarginal redovisades i utfall än i budget. Den makroekonomiska utvecklingen ledde till något högre utgifter, främst på grund av en ökning i den öppna arbetslösheten. Den sammanlagda effekten av utgiftsökande reformer uppgick till . Härav avsåg ökade trans- fereringar till kommunerna för satsningar inom områdena vård, skola och omsorg. Besparingarna uppgick till . Volymeffekter ledde sammantaget till lägre utgifter med ca , bland annat till följd av lägre kostnader för föräldraförsäk- ringen. Övriga utgiftsminskningar uppgick till sammanlagt ca 7 miljar- der kronor, vilket förklaras av bl.a. lägre utgifter för räntebidrag och verksamhet med . Vidare blev avgiften till EU samt vissa EU-finansierade utgifter lägre än beräknat. Bidragen till kommunerna höjdes med som kompensation till kommunerna för moms och ändrade regler för bilförmån. Utvecklingen såg något annorlunda ut. En relativt gynnsam makroekonomisk utveckling med bl.a. lägre inflation ledde till 6 miljar- der kronor lägre utgifter som övriga utgiftsminskningar upp- gick till . Sammantaget gav således lägre utgifter än tidigare beräknat ett ökat utrymme om . Beslut om reformer ökade utgifterna med sammanlagt , varav ytterligare till kommunerna. Vidare besluta- des om satsningar på utbildning (bl.a. ), näringsliv samt barnfamiljer. uppstod problem med utgiftstaket. Vissa utgiftsbegränsande åtgärder vidtogs därför mot slutet av budget- året, bl.a. på biståndsområdet. En större teknisk justering av utgiftstaket gjordes 1999 till följd av det nya ålderspensionssystemet. Justeringen, som sammantaget uppgick till , föranleddes främst av att ett antal utgiftsområ- den justerades med hänsyn till att statliga ålderspensionsavgifter skall erläggas från anslagen. I riksdagsbehandlingen av ekonomiska vårproposition beslöt vidare att sänka utgiftstaket med 1 mil- jard kronor , och till följd av regeringens förslag om att sänka fastighetsskatten. Utvecklingen innebar i övrigt en kraftig ökning av beslu- tade utgifter, vilket ledde till en minskning av budgeteringsmarginalen med sammanlagt ca . Förbättrade makroekonomiska förhållanden ledde till lägre utgifter jämfört med tidigare beräkningar, framför allt till följd av det förbättrade 86 Saldomål, utgiftstak m.m. Övriga utgiftsminskningar uppgick till 5 miljar- der kronor. De utgiftsökande reformerna uppgick till . Av denna ökning avsåg ökade statsbidrag till kommunerna. Ytterligare satsningar gjordes också på utbildnings- området, miljöområdet samt på pensionärer och barnfamiljer. Bespa- ringar uppgick till sammanlagt , varav till följd av att utgiftstaket bedömdes va- ra hotat. Den samlade nettoeffekten av nya satsningar och besparingar uppgick därför till 33 miljarder högre utgifter. En kraftig volymökning i sjukförsäkringen noterades , motsvarande drygt 7 mil- jarder kronor. Sammantaget kan mot bakgrund av ovanstående redovisning konsta- teras att utgiftstaken har hållit och att ändringar enbart har skett som följd av tekniska justeringar. De tak- begränsade utgifterna har däremot ändrats . Med un- dantag av har förändringarna inneburit att de tak- begränsade utgifterna har ökat och budgeteringsmarginalen minskat. Den makroekonomiska utvecklingen har av den nya budgetprocessen varit mer positiv än vad som ursprungligen an- togs. Även andra faktorer, såsom lägre belastning på olika transfere- ringssystem, har bidragit till lägre utgifter. Sammantaget beräknas ef- fekten på utgifterna till följd av den förbättrade makroekonomiska utvecklingen, volymeffekter och övriga exogena faktorer ha uppgått till lägre utgifter , 1998 och . Den minskning av utgifterna, som har uppkommit bl.a. till följd av en mer gynnsam ekonomisk utveckling än beräknat vid budgeterings- tillfället, har skapat ett oförutsett ökat utrymme under utgiftstaket. Det ökade utrymmet har främst varit en följd av att utgiftstaket är nominellt och att en lägre pris- och lönenivå har skapat ett realt ytterligare ut- rymme inom taket. Detta utrymme har använts för satsningar inom de områden som regeringen har prioriterat. Härutöver har budgeterings- marginalen redan före ingången av det aktuella budgetåret tecknats in för nya beslut. Därigenom uppstod problem med att hantera oförutsedda utgiftsökningar under löpande budgetår. För att illustrera tillämpningen av ordningen med en budgeteringsmar- ginal redovisas ett exempel från . Den första gången var uppe till behandling var vårproposition Saldomål, utgiftstak m.m. 87 1995/96:150). Där prognostiserades de takbegränsade utgifterna till . beräknades budgete- ringsmarginalen till . I vårpropositionen 1996 framhölls att dimensioneringen av budge- teringsmarginalen måste baseras på en avvägning mellan å ena sidan kraven på stramhet i finanspolitiken och å andra sidan risken för att utgiftstaket inte kan hållas om det inte finns ett visst utrymme för att hantera effekterna av en annan ekonomisk utveckling än den för- väntade. Med hänvisning till att osäkerheten stiger för budgetår längre fram i tiden beräknades en budgeteringsmarginal på av de takbegränsade utgifterna för , för och 2,5 pro- cent för . Budgeteringsmarginalen beräknades på en utgiftsbas på , men regeringen angav att det i en mar- ginal dessutom bör reserveras utrymme för vissa saldoneutrala föränd- ringar som av olika skäl inte bör synliggöras på budgeten. Det belopp som angavs för budgeteringsmarginalen för motsvarade där- med i praktiken av de takbegränsade utgifterna. Både vårproposition och i budgetpropositionen föreslogs upprevideringar av de takbegränsade utgifterna . I bud- getpropositionen beräknades de takbegränsade utgifterna till . Av budgeteringsmarginalen återstod endast 4 mil- jarder kronor, vilket motsvarade av de takbegränsade ut- gifterna. I praktiken blev således budgeteringsmarginalen väsentligt mindre än de som regeringen tidigare bedömde som ett lämp- ligt riktvärde för dimensioneringen före det aktuella budgetåret. Genom att budgeteringsmarginalen blev så liten redan vid presentationen 1997 av budgetpropositionen har utrymmet för att ytterligare öka de takbegränsade utgifterna varit mycket begränsat. Vissa utgiftsramar har ändå räknats upp, men det har finansierats genom omprioriteringar och utgiftsbegränsningar för att hindra att utgiftstaket överskrids. Vidare har inflationen varit lägre än förväntat, vilket har gjort att vissa utgifter inte har ökat i den takt som man tidi- gare hade prognostiserat. Därmed har det skapats utrymme för andra utgiftsökningar inom ramen för utgiftstaket. Diagram 4.5 beskriver hur budgeteringsmarginalen har krympt från vårpropositionen 1996 till det preliminära utfallet enligt ekonomiska vårproposition. Den tunnare linjen för de senare propositionerna beskriver vad som skulle ha hänt med budgeterings- marginalen om inte regeringen hade vidtagit utgiftsbegränsande åtgär- der i form av begränsningsbelopp och indragningar. Utan sådana åtgär- der skulle utgifterna över statsbudgeten ha blivit ca 88 Saldomål, utgiftstak m.m. större än utgiftstaket och budgeteringsmarginalen blivit negativ. Utgifts- begränsningarna motsvarade av utgifterna. Diagram 4.4 Statsutgifter enligt vår- och budgetpropositioner1, 1) Utgifter på statsbudgeten exkl. statsskuldsräntor och exkl. teknisk justering för pensionsreformen på . Diagram 4.5 Budgeteringsmarginalen enligt vår- och budget- propositioner, miljarder kr V Å P -9 6 B P -9 6 V Å P -9 7 B P -9 7 V Å P -9 8 B P -9 8 V Å P -9 9 Anm. VÅP står för den ekonomiska vårpropositionen och BP står för budgetpropositionen Saldomål, utgiftstak m.m. 89 har tagit initiativ till att indela de statliga utgifterna i 27 utgiftsområden. Indelningen bygger på ett förslag från Talmanskonfe- rensen och regleras i tilläggsbestämmelse 5.12.1 till riksdagsordningen. beslutar också om vilka anslag, som skall ligga inom respek- tive utgiftsområde. För vart och ett av de 27 utgiftsområdena, utom för utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m., fastställer på förslag av rege- ringen utgiftsramar. Statens ränteutgifter omfattas inte av utgiftstaket. beslut om en preliminär fördelning av utgifterna på utgiftsområden för de kommande tre budgetåren utgör en riktlinje för regeringens budgetarbete. Varje utgiftsområde indelas i sin tur i verksamhetsområden. Ett verksamhetsområde utgör i normalfallet ett resultatområde, för vilket resultatredovisningar och effektbedömningar bör lämnas till . Varje verksamhetsområde innehåller ett eller flera anslag. Utgiftsområdesramarna har inte varit lika stabila som utgiftstaket. Upp- repade revideringar har gjorts av ramarna såväl i budgeteringsfasen som under löpande budgetår. Att utgiftsområdesramarna inte har legat fast behöver emellertid inte innebära att de inte har haft en styrande funktion. Ramarna har haft en viktig funktion i bud- getberedning. Styrningen har dock varit mindre fokuserad på långsik- tighet än på utgiftskontroll. När det gäller själva budgetregleringen är den i den nya budgetpro- cessen liksom tidigare ettårig. Budgeten på lägre aggregerad nivå är därmed inte lika långsiktig som på den övergripande nivån. behöver det inte innebära något hinder mot långsiktighet även på utgiftsområdes- och anslagsnivå. Inom ramen för myndighetsdialogen mellan departement och myndighet förekommer ofta diskussioner om finansieringen av verksamheten i ett längre tidsperspektiv. Det finns möjligheter att tidsmässigt förskjuta medelsförbrukningen mellan budgetåren genom bl.a. ramanslagen. Utgiftstaket får dock inte överskridas. En högre anslagsförbrukning ett visst år måste därför täck- as inom beräkningsposten minskning av anslagsbehållningar eller budgeteringsmarginalen. Regeringen har dock möjlighet att inhämta bemyndigande att under vissa villkor få överskrida ram- anslag. Såväl möjligheten att utnyttja maximal anslagskredit som möj- ligheten att besluta om överskridande begränsas emellertid av utgifts- 90 Saldomål, utgiftstak m.m. taket och budgeteringsmarginalen. En liten budgeteringsmarginal kan därför begränsa möjligheten att utnyttja ramanslagets flexibilitet. Utgiftsområdesramarna utgör inte några bindande restriktioner, var- ken formellt eller genom praxis. Enligt de principer för finansiering av ökade utgifter som tillämpas i den interna beredningen av budgetfrågor i under löpande budgetår, skall en ökad utgift i första hand finansieras inom anslaget, t.ex. genom utnyttjande av beviljad anslagskredit. Om det inte är möjligt att finansiera en utgiftsökning inom anslaget får den finansieras genom omprioriteringar inom utgifts- området eller genom omprioriteringar inom berört departements övriga utgiftsområden. Sådana förslag underställs genom förslag till tilläggsbudget, som vanligen lämnas . den nya budgetprocessen har tillämpats har dessa möjligheter an- vänts i stor utsträckning. I den senaste tilläggsbudgeten från för innevarande budgetår föreslogs exempelvis förändringar i ett hundratal anslag. Vid utredningens kontakter med har utredningen upp- märksammats på att beslut om fördelning av utgifterna på utgiftsområ- den fattas av vid upprepade tillfällen. För samma utgiftsom- råde och budgetår fattas beslut sammanlagt sex gånger. Först fattas be- slut om en preliminär fördelning på utgiftsområden i samband med den ekonomiska vårpropositionen innan budgetåret. Sedan fattas nya beslut om en preliminär fördelning i samband med därefter följande budget- och vårpropositioner vid ytterligare fyra tillfällen varefter det slutliga beslutet fattas i samband med budgetpropositionen före det aktuella budgetåret. Effektiviteten i detta förfaringssätt har ifrågasatts. Omfördelning mellan utgiftsområden har gjorts fortlöpande . Den tekniska justeringen av utgiftstaket i budgetpropositionen påverkade flera utgiftsområdesramar. Därmed är det lättare att analysera omfördelningen av utgifter under taket genom att jämföra de utgiftsområdesramar, som presenterades vårproposition (VÅP 1996) och vårproposition (VÅP 1998). Av tabell 4.5 framgår att samtliga utgiftsområdesramar utom en för- ändrades mellan vårproposition och vårproposition. Förändringarna har gått i båda riktningarna. Uppräkningen av allmänna bidrag till kommunerna svarar för ett stort tillskott i kronor räknat. Sammantaget ökade de beräknade utgifterna för utgiftsområdena 1–25 Saldomål, utgiftstak m.m. 91 och 27 med mellan VÅP 1996 och VÅP 1998, vilket motsvarar av de beräknade sammanlagda utgif- terna på dessa områden. minskade de beräknade utgifterna för socialförsäkringarna vid sidan av statsbudgeten med drygt 11 mil- jarder kronor. Utgiftsområdesramarna har inte heller varit låsta efter det att de har beslutats av . Genom förslag på tilläggsbudget har utgifts- områdesramarna förändrats under löpande budgetår. Det faktiska utfal- let av utgifter fördelade på utgiftsområden har också påverkats av hur anslagsbehållningarna har förändrats inom respektive utgiftsområde. Utgiftsområdesramarna för enligt budgetpropositionen (BP 1999) och det preliminära utfallet av utgifter, som presente- rades ekonomiska vårproposition (VÅP 2000) redovisas ock- så i tabell 4.5. En jämförelse visar att det har skett betydande föränd- ringar av utgiftsområdesramarna mellan budget och utfall. Budgete- ringsmarginalen har krympt med ca och relationen mel- lan vissa utgiftsområdesramar har ändrats. Exempelvis har utgiftsområ- de 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp ökat med 8 mil- jarder kronor medan utgiftsområde 15 Studiestöd har minskat med . En jämförelse i siffror försvåras dock av att utfallet av utgifterna per utgiftsområde innefattar förändrade anslagsbehållningar, vilket inte förslaget i budgetpropositionen gör. 92 Saldomål, utgiftstak m.m. Tabell 4.5 Utgifter per utgiftsområde för , miljarder kr Utgiftsområde (OU) Hälsovård, sjukvård och social omsorg UO10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp UO11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom Ekonomisk trygghet för familjer och barn Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet UO14 Arbetsmarknad och arbetsliv Kultur, medier, trossamfund och fritid UO18 Samhällsplanering, bostads försörjning och byggande Regional utjämning och utveckling Allmän miljö- och naturvård UO23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar UO25 Allmänna bidrag till kommuner UO27 Avgiften till Europeiska gemenskapen Summa UO 1-25,27 Socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten 1) Minskning av anslagsbehållningar har fördelats på resp. utgiftsområde. Saldomål, utgiftstak m.m. 93 Förutom saldomålet och utgiftstaket finns andra principer och restrik- tioner för budgetarbetet. Dessa s.k. finansieringsprinciper skall tilläm- pas både i budgeteringsfasen och under löpande budgetår. Finansie- ringsprinciperna redovisas samlat i pärm Ekono- misk styrning – en handledning för verksamhets– och budgetberedning. Det finns stöd för vissa av finansieringsprinciperna i budgetlagen och i riksdagsuttalanden. I budgetlagen regleras att underlaget till bud- getbeslut skall vara heltäckande och bruttoredovisat. Vidare anger bud- getlagen de övergripande principerna för utgiftstak och ramar för utgiftsområden. har fastställt utgiftstak, saldomål, ramar för utgiftsområ- den och politiska prioriteringar och alla dessa beslut skall vara styrande för budgetarbetet. har även ställt sig bakom att varje ytterli- gare utgift, varje överskridande och varje försvagning av budgeten skall vara fullt ut finansierad. Därtill har beslutat om den kommunala finansieringsprincipen. Den innebär i korthet att förslag, som medför ökade kostnader för kommuner och landsting, skall finan- sieras av staten. Övriga principer, som inte direkt kan härledas från budgetlagen eller från ställningstaganden, gäller den interna beredningsord- ningen i regeringen. De utfärdas av och gäller så- vida regeringen inte beslutar om att göra avsteg från principerna. En övergripande finansieringsprincip är att underlaget för riksda- gens och regeringens budgetbeslut skall vara heltäckande och brutto- redovisat. Verksamheter som påverkar statens lånebehov och verk- samheter som regelstyr skall redovisas på statsbudgeten. Pri- ncipen att verksamheten skall redovisas och budgeteras brutto innebär att utgifter skall tas upp på anslag och inkomster på inkomsttitel. Undantag från bruttobudgetering gäller endast avgiftsfinansierad verksamhet, som är efterfrågestyrd och bygger på full kostnadstäck- ning, utgifter och inkomster för andra juridiska personer än staten och lånefinansiering av myndigheternas investeringar i anläggningstill- gångar, som görs genom lån i . I det sistnämnda fallet redovisas endast räntor och amorteringar på budgeten. och regeringens beslut om utgiftstak, tak för utgifts- områden och prioriteringar skall sätta gränser för förslag till omfördel- ningar, reformer och besparingar. Finansieringsförslag skall också ha sin utgångspunkt i saldomålet, vilket bl.a. har betydelse vid förslag om skattesänkning. De sätt att finansiera en skattesänkning som är förenli- ga med finansieringsprinciperna är höjning av en annan skatt, sänkning 94 Saldomål, utgiftstak m.m. av en utgift eller utnyttjande av ett prognostiserat utrymme över saldo- målet. Den kommunala finansieringsprincipen skall tillämpas, vilket inne- bär att staten skall anvisa en finansiering om man lägger fram förslag som försvagar kommuners eller landstings finanser.