sou · GOB362d2 · 2001-01-01 00:00:00 — Den kamerala personalen tas för det mesta i anspråk för att ta emot underrättelse av konkursförvaltaren att medel utbetalats till borgenä- rerna (11 kap. 9 § KL). De uppgifter som TSM sällan tar befattning med utförs genomgående av juristerna. Undantag utgör av slutredovisning där även ekono- merna nyttjas. Av de sysslor som TSM utför ibland kan nämnas att vid flertalet av myndigheterna besöker såväl jurister som ekonomer edgångssammanträd- ena. Bl.a. TSM i och skickar dock endast juristerna. Be- slut om tillstånd för konkursförvaltaren att enligt 10 kap. 4 § KL utbetala medel till borgenär fattas hos hälften av myndigheterna, däribland TSM i , av såväl juristerna som ekonomerna. Bl.a. TSM i , och anförtror dock denna uppgift åt endast juristerna. Beträffande återstoden av TSM:s uppgifter används den kamerala per- sonalen jämte övriga kategorier hos nästan alla myndigheter för uppgifter som har samband med mottagande av uppgift om kontoförande bank (7 kap. 18 § KL) och bankkonto m.m. efter konkursavslut (7 kap. 21 § KL). Vissa TSM, bl.a. i och , nyttjar i nämnda hänseenden endast denna personalkategori. Vid nästan alla myndigheter ingår arbetet med lönegarantihanteringen som en del av tillsynen över konkursärendena. Endast TSM i har avde- lat en särskild tjänsteman som på heltid sysslar med lönegarantifrågorna. Vid drygt hälften av myndigheterna, bl.a. hos TSM i och sköter juristerna sysslor av utpräglad juridisk karaktär, t.ex. process- föringen. Den kamerala personalen sköter nästan uteslutande den löpande granskningen. Myndigheterna har i enkäten beretts tillfälle att lämna synpunkter på orga- nisationen. Knappt hälften har inte kunnat uttala sig på grund av att orga- nisationen varit alltför ny. Av de övriga har samtliga myndigheter i de tre storstadsregionerna framfört kritik. TSM i har framfört kritik mot att organisationen inte ger tillräckligt utrymme för TSM:s självstän- dighet, eftersom den utgör en enhet inom KFM. På grund av att enheten är underställd dels regionkronodirektören, dels en avdelningschef innebär det nackdelar från resurstilldelningssynpunkt. Intressekollisioner mellan å ena sidan TSM och å andra sidan KFM i dess borgenärsfunktion avgörs i sista hand av KFM:s chef. Förtroendet för TSM:s verksamhet kan därför enligt TSM i allvarligt skadas. TSM i har framfört kritik mot att ADB-stödet inte är tillräckligt effektivt i förhållande till tingsrätterna. TSM i säger sig vara beroende av KFM:s hjälp i fråga om tillsynen över att näringsförbuden efterlevs. Två andra myndigheter anser sig ha för lite personal. TSM i framhåller å sin sida det positiva i att myndigheten har tillgång till såväl kameral som exekutiv personal med erfarenhet. TSM i kan köpa revisorstjänster från skattemyndigheten. Kontrollen av att konkursförvaltningen sker ändamålsenligt och lag- enligt Med de begränsningar i underlaget som anges i bilaga 1 framgår vid en jämförelse mellan 1995 och att de genomsnittliga konkurstiderna för såväl konkurser i allmänhet som kategorien utdelnings- konkurser ökat något hos det övervägande antalet myndigheter. Undantag utgör , och TSM i vilka helt eller delvis redovisar en minskning av konkurstiderna eller oförändra- de tider. Handläggningstiderna för avskrivningskonkurserna har minskat eller varit oförändrade hos drygt hälften av myndigheterna och ökat för övriga. Handläggningstiderna för samtliga konkurser ligger i inter- vallet 12 – 28 månader. gäller intervallet 16 – 37 månader. Handläggningstiderna är genomgående längre för utdelningskonkurser. gäller för det stora flertalet myndigheter omkring . redovisar fyra myndigheter handläggningstider som under- stiger . TSM i , med undantag för vissa län inom regionen och anger drygt . Handläggningstiderna i , och överstiger , varav i . För avskrivningskonkurserna redovisar flertalet myndigheter handlägg- ningstider under . Däribland ingår de tre storstadsmyndig- heterna, dock med undantag av ett län inom . anger de flesta myndigheter handläggningstider som under- stiger för avskrivningskonkurserna. TSM i , och vissa län inom region redovisar tider mellan 2 och . För såväl 1995 som 1997 är andelen avskrivningskonkurser som av- slutats lägst för TSM i och , nämligen eller mindre. TSM i redovisar för samma perioder siffror . TSM i anger andelen till för flertalet län inom regionen. För gäller högre siffror. Störst andel avslutade avskrivningskonkurser inom visar TSM i för bägge perioderna. För Linköpings- och Eskilstunaregionerna gäller att andelen minskat , dock att spridningen mellan olika län inom Eskilstunaregionen är stor. TSM i har ökat andelen avslutade av- skrivningskonkurser från . De vanligaste fördröjningsfaktorerna och metoderna för att motverka dessa De vanligaste fördröjningsfaktorerna uppger TSM vara pågående proces- ser, svårigheter vid indrivning av utestående kundfordringar och arbetsan- hopning. Det sist nämnda är enligt myndigheterna en följd av den stora uppgången av ärenden . Även sådana orsaker som är att hänföra till konkursförvaltaren själv, t.ex. egna prioriteringar, brister i kontorsorganisationen, dröjsmål med att ge in handlingar m.m. anges som fördröjande faktorer. TSM i anger också svårighe- ten att förmå gäldenären att inställa sig till edgången. TSM försöker komma till rätta med oönskade fördröjningar främst ge- nom att förorda arvodesnedsättningar, att ta i bruk systemet med "karantän", dvs. att inte tillstyrka att konkursförvaltaren får nya förord- nanden, och att utfärda påminnelser. Så sker i de avseenden fördröjningen är att hänföra till förvaltaren själv. Fördröjningsfaktorer vilka är att hänfö- ra till yttre omständigheter, t ex. processer, går av naturliga skäl inte att påverka. TSM i brukar föreslå förvaltarna att konkursen skall avskrivas enligt 10 kap. 2 § andra stycket KL, om gäldenären inte inställer sig till edgången. Informationen enligt konkursbouppteckningen, halvårs- och förvaltar- berättelserna som underlag för tillsynen Det övervägande antalet myndigheter anser av olika skäl inte att den in- formation som lämnas i ovan nämnda handlingar är till fyllest som under- lag för tillsynsarbetet. Flertalet anför kritik särskilt mot utformningen av halvårsberättelserna (7 kap. 20 § KL). Bl.a. uppges att det däri ofta saknas uppgift om vilka åtgärder som återstår i en konkurs. TSM i är den myndighet som är mest kritisk. Myndigheten hävdar att de i bouppteckningarna upptagna värdena ofta är summariska och att uppgifter ofta saknas om bokföring. Det sist nämnda får till följd att uppgiften inte omfattas av edstemat vid edgången. Förvaltarberättelser- na ger enligt samma myndighet inte fullständiga uppgifter om viss egen- dom och halvårsberättelserna brister på sätt som angetts ovan. Gemensamt för flertalet myndigheter är att någon form av prioritering görs vid granskningen av slutredovisningshandlingarna. Ett vanligt förfarande är att TSM först gör en allmän kontroll, t.ex. en "baskontroll eller en "minimigranskning". TSM gör sedan en fördjupad, fullständig kontroll, t.ex. i driftskonkurser där särskilda riskmoment anses föreligga. Några myndigheter gör prioriteringar genom att låta olika personalkategorier granska sluthandlingarna beroende av svårighetsgrad. Rationaliseringarna har gått längst hos TSM i och Härnö- sand. I granskas inte alls slutredovisningar i konkurser där ar- vode utgår enligt taxa, om kostnaderna inte överstiger . TSM i uppger att den generellt gör stickprovsmässiga granskningar. Samtliga myndigheter utom TSM i granskar verifikaten i den enskilda konkursen åtminstone stickprovsvis. I sker så en- dast . Kontakterna mellan TSM och konkursförvaltaren Tillämpningen av 7 kap. 9 – 10 §§ KL Kontakter som har sin grund i tillämpningen av 7 kap 9 § KL sker vanli- gen per telefon men även skriftligen. TSM i och har ett system där konkursförvaltaren i konkursens inledningsskede lämnar information enligt en för ändamålet upprättad mall. TSM i inhäm- tar bl.a. information vid edgångssammanträdena. Även de kontakter mellan TSM och konkursförvaltaren som etableras med stöd av 7 kap. 10 § KL sker vanligen per telefon eller i skrift. Några myndigheter, däribland TSM i de tre storstäderna och (), uppger att de ibland sammanträffar med förvaltaren t.ex. på myndigheten, förvaltarens byrå eller konkursgäldenärens driftsställe. Cirka hälften av myndigheterna anför kritik i större eller mindre grad mot hur tillämpningen av 7 kap. 10 § KL fungerar. TSM i och samt anser att tillämpningen av förfarandet enligt 7 kap. 10 § KL inte fungerar tillfredsställande. Skälet uppges vara att konkurs- förvaltarna inte lämnar information i tillräcklig utsträckning. TSM i uppger att förvaltarna verkar att ha alltför höga förväntningar på ett ställningstagande från TSM:s sida. Övriga myndigheter som är kri- tiska anger sammanfattningsvis att tillämpningen av 7 kap. 10 § KL skulle kunna fungera bättre. TSM i och är nöjda med tillämpningen av 7 kap. 9 – 10 §§ KL. Formerna för informationsutbytet mellan TSM och konkursförvaltarna i generella frågor Samtliga myndigheter uppger att de främst lämnar information i skriftlig form. Bl.a. utkommer vid TSM i "TSM-nytt" vid behov. Där- utöver anordnas i några regioner konferenser och förvaltarträffar. Dess- utom sker informationsutbyte när TSM gör besök hos enskilda förvaltare. I finns en s.k. DKT-grupp med representanter för domsto- larna, konkursförvaltarna och TSM för informationsutbyte. Kontakterna mellan TSM samt gäldenären och borgenärerna TSM:s kontakter med gäldenären sker oftast på initiativ av den . Gäldenären önskar vanligen dryfta sitt missnöje med någon åtgärd som förvaltaren vidtagit eller med för lång avvecklingstid för konkursen. Kontakter med borgenärerna förekommer över lag sällan. Ungefär hälften av myndigheterna tar oftare själva initiativ till kontakt. TSM:s kontakter sker vanligen i anledning av önskemål om att få borgenärernas synpunkter på förvaltarens arvodesyrkande. Borgenärerna själva brukar nämligen inte kontakta TSM i anledning härav. Allmänna synpunkter på konkurstillsynen Flera myndigheter har framfört kritik mot nuvarande ordning. TSM i anfört att tillsynsfunktionen är en "...tandlös papperstiger som föga förmår att fullgöra de uppgifter som den förutsätts skola göra." Myn- digheten efterlyser en mera självständig tillsynsfunktion, vilken kan upp- nås genom att TSM anförtros beslutanderätten i fråga om utseende och arvodering av konkursförvaltarna. Den nuvarande organisationen inbjuder också till att tillsynen sammanblandas med KFM:s roll som företrädare för statens borgenärsintressen. TSM i önskar också att myndigheten får en självständigare ställning. Ett steg i denna riktning kan vara att RSV ger budgetanslag direkt till TSM och inte via KFM och regionkronodi- rektören. TSM i , och , den senare i mera positiva orda- lag, betonar att tyngdpunkten i tillsynsarbetet bör ligga i den fortlöpande tillsynen. I anser man att efterhandsgranskningen bör utmönstras ur tillsynsarbetet. anser att lagstiftningen till viss del ger vägledning om tillsynsfunktionen i konkursens inlednings- och avslut- ningsskede men inte för den mellanliggande perioden. ser att TSM är en balansfaktor beträffande de intressen som gör sig gäl- lande i en konkurs. Konkursförvaltarens unikt självständiga ställning måste balanseras under konkursens gång genom myndighetens interaktion. Den nuvarande lagstiftningen ger enligt TSM i utrymme för en sådan ordning. Enkäten till tingsrätterna består av fem avdelningar och avser frågor om utseende och entledigande av konkursförvaltare, arvoderingen av förvalta- re, konkurstiderna, vissa andra frågor som tingsrätterna sysslar med under konkursförfarandet samt omfattningen av delegationen till vissa personal- kategorier hos tingsrätterna i konkursärenden. Enkätfrågorna och en sam- manställning av svaren redovisas i bilaga 2. Tyngdpunkten i enkäten ligger i frågorna om utseende och arvodering av förvaltare. Svaren i dessa delar berörs i avsnitten 2.4. och 2.5. Svaren rörande övriga delar som återges kortfattat under detta avsnitt. Nästan alla tingsrätter uppger att den genomsnittliga handläggningstiden – 1997 minskat eller varit oförändrad. Det är endast hos ett fåtal tingsrätter som handläggningstiderna ökat. Åtskilliga tingsrätter menar att det inte föreligger någon skillnad mellan utdelnings- och av- skrivningskonkurser i fråga om handläggningen, medan en del andra anger att handläggningstiderna för avskrivningskonkurserna minskat mest. En- dast ett fåtal anger att den största minskningen hänför sig till utdelnings- konkurser. Tingsrätterna uppger genomgående att anstånd med ingivande av för- valtarberättelse endast bör beviljas om det finns godtagbara skäl. Några tingsrätter brukar även samråda med TSM inför ett anståndsbeslut. Vissa andra frågor under konkursförfarandet Tingsrätternas svar bekräftar vad som framkommit i enkäten till TSM, nämligen att bruk av tvångsmedel förekommer eller aldrig. Det ini- tieras i så fall så gott som uteslutande av konkursförvaltaren. Endast ett fåtal tingsrätter uppger att TSM tar initiativet. Tingsrätternas roll i samband med hanteringen av förvaltar- och halvårsberättelser samt slutredovisningshandlingar Genomgående uppger tingsrätterna att deras uppgift i detta avseende har karaktären av formaliakontroll. En del betonar dock vikten av att se till så att förvaltarna iakttar tidsfristerna. Några tycker att slutredovisningshand- lingen har viss betydelse för bedömningen av utdelningsförslaget. Ett fåtal tingsrätter framhåller konkurshandlingarnas betydelse för arvodespröv- ningen. Tingsrätternas förhållande till konkursförfarandets aktörer De flesta tingsrätter anger att borgenärerna och gäldenären sällan hör av sig. Ett femtontal tingsrätter anger en högre frekvens. Bl.a. tingsrätten i anger sig ha daglig kontakt med gäldenären eller borgenärerna ofta förekommer med nämnda aktörer och då även beträffande angå- ende allmänna frågor rörande konkursen. uppger att kon- takter rörande förvaltararvodet förekommer. Vid utredningens hearing har synpunkter framförts från företrädare för olika intressenter inom konkurshanteringen, dvs. den of- fentliga tillsynen genom RSV och TSM, domstolarna genom ett antal tingsrätter och en hovrätt, borgenärerna genom RSV och ett antal privata sammanslutningar, konkursförvaltarna genom Konkursförvaltarkollegier- nas Förening och Stiftelsen /Företagsrekonstruktion Ak- tiebolag samt RRV och . En sammanställning av anteck- ningarna från hearingen finns intagen i bilaga 3. Deltagarna har gett ut- tryck åt sin uppfattning i fråga om den bl.a. den offentliga konkurstillsyn- ens organisation och innehåll, borgenärernas ställning under konkursen och formerna för att utse och arvodera förvaltare. Åsikterna redovisas kortfattat i det följande. De uppfattningar som framkommit om utseende och arvodering av förvaltarna redovisas under avsnitten 2.4 och 2.5. Företrädare för och uppger att kopplingen mellan TSM och KFM i stort fungerar väl. Myndigheterna i och vidhåll- er emellertid den uppfattning de redovisat i enkätsvaret (se avsnitt 2.3.5.2), nämligen att TSM missgynnas av sambandet med KFM från re- surstilldelningssynpunkt. Såväl TSM i som tingsrätten där ef- terlyser en självständigare myndighet med eget budgetansvar. Företrädare för förvaltarna, och fram- håller det olämpliga i att staten ikläder sig dubbla roller genom att KFM såväl har en borgenärsfunktion som en tillsynsfunktion i konkurs. RSV och nämnda tingsrätt påpekar att det förekommit att TSM och KFM i sin borgenärsfunktion i enskilda fall haft olika uppfattningar om hur för- valtaren bort handla. RSV menar att regionaliseringen inneburit en ökad enhetlighet i TSM:s verksamhet. Från flera håll förespråkas att konkurstillsynen bör vara mera systeminriktad. Exempelvis kan en plan för tillsynsarbetet upprättas och stickprovsgranskning kombineras med mera djupgående sådan vid behov. framhåller att en ordning där borgenärerna får be- kosta en detaljgranskning kan övervägas, mot vilket LO invänder att till- synsfunktionen främst bör ligga hos TSM. Det framkommer att det brukar ske ett formlöst utbyte av information mellan konkursförvaltaren och TSM tidigt i konkursen, eftersom boupp- teckningen inte kommer in förrän efter konkursbelutet. Det framhålls som viktigt att tillsynen kommer in i konkursen. Bl.a. anses innehållet i halvårsberättelserna inte vara till fyllest som underlag. Borgenärernas ställning under konkursen Främst företrädarna för konkursförvaltarna hävdar att upplysningsskyldig- heten för förvaltaren enligt 7 kap. 9 § KL endast bör avse boets ekonomis- ka avveckling. Uppgifter om brottsmisstanke bör inskränkas. I fråga om förvaltarens skyldighet att höra TSM enligt 7 kap. 10 § KL anser samma deltagare att förvaltaren bör få en mera självständig rätt att avgöra när regeln bör tillämpas. Företrädare för och är positiva till ett ökat borgenärsinflytande. Utredningen har företrädd av ordföranden och sekreterarna besökt TSM i och i . Syftet med besöken var att få ytterligare underlag för utredningsarbetet genom att följa upp enkätsvaren från TSM och de synpunkter som framförts vid hearingen. Dessutom öns- kade utredningen få en bild av om TSM arbetar på olika sätt beroende av i vilken region myndigheten är belägen. Utredningens besök hos TSM i TSM i hade en genomtänkt strategi för rationalisering av sitt arbete i olika avseenden. Personalen var indelad i olika grupper. Tyngd- punkten i vissa grupper låg på juristkompetens och i andra på ekonom- kompetens. Syftet med den sist nämnda gruppen var att stärka revi- sorsverksamheten i tillsynsarbetet. Myndigheten satsade även på kompe- tensutveckling av kanslipersonal. Tanken var att denna kategori efter indi- viduella förordnanden skulle granska sluthandlingarna i konkurser som avslutas med avskrivning och där arvodesanspråket överstiger taxa men inte med mera än . TSM i ansåg att konkursförvaltarna i ofta var ohörsamma i fråga om att vidta olika åtgärder efter uppmaning från myn- digheten. Därutöver menade man att erinringarna mot förvaltarnas arvo- desyrkanden hade bristande genomslagskraft hos tingsrätterna. TSM i redovisade även utvecklingen av konkurstiderna för tiden efter enkäten (se avsnitt 2.3.5.2). Resultatet var att den genomsnittli- ga tiden för såväl utdelnings- som avskrivningskonkurser var och drygt . Vid en uppdelning i kategorierna utdelnings- resp. avskrivningskonkurs var den genomsnittliga tiden för utdelningskonkurser för såväl 1997 som 1998 drygt och för avskrivningskonkurser 1997 knappt 16 månader och 1998 drygt 14,5 må- nader. Andelen avskrivningskonkurser som avslutades var och . Utredningens besök hos TSM i för besöket hade som chef för i utsetts en rådman. Kanslisten i har genomgått utbildning och fått utökade befogenheter i fråga om att granska och avge utlåtande över slutredovis- ningar samt avger yttrande till tingsrätten angående arvode och kostnads- ersättning till konkursförvaltare i konkurser som avslutas med avskrivning. Regionaliseringsreformen har inte inneburit ökade resurser för myn- digheten. TSM i region har delats upp på två kontor, varav ett i och ett i . Då en juristtjänst dragits in har detta fått till följd att enhetschefen (som finns i ) måste resa långa sträckor i samband med t.ex. förvaltarbesök. Ett utökat behov av delegering till kanslisten har ock- så uppkommit. De förhållandevis långa konkurstider som redovisats i enkätsvaret (se avsnitt 2.3.5.2) hade enligt företrädarna för TSM i sin grund i att myndigheten under konkursuppgången gjorde avkall på kravet att olika konkursdokument skulle ges in . Så skedde i syfte att förmå någon konkursförvaltare att handlägga de konkurser som upp- kom. När konkurstillströmningen minskade vidtog arbetet med att avsluta gamla konkurser och därav förklaringen till höjda konkurstider. Regionali- seringen var gynnsam för konkurstiderna genom att det geografiska re- kryteringsunderlaget för förvaltare ökade. 2.4Utseende av konkursförvaltare och därmed sammanhängande frågor I 7 kap. 1 § första stycket KL, som fick sin nuvarande lydelse genom en ändring 1989 (SFS 1988:1371, prop. 1988/89:31, bet. 1988/89:LU11, rskr 1988/89:35), anges kvalifikationskraven för en konkursförvaltare. Denne skall enligt bestämmelsen ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver samt även i övrigt vara lämplig för uppdraget. I paragra- fens andra – fjärde stycken finns jävsbestämmelser. I andra stycket anges att den som är anställd vid domstol inte får vara förvaltare. I tredje stycket föreskrivs att om en person står i ett sådant förhållande till gäldenären, en borgenär eller någon annan att det är ägnat att rubba förtroendet för hans opartiskhet i konkursen, denne heller inte får vara förvaltare. I 7 kap. 2 § KL första stycket KL stadgas att det är rätten som utser förvaltaren. Domstolen har även att bestämma antalet förvaltare (andra stycket) och om förvaltningen skall vara delad (tredje stycket). I 7 kap. 3 § första stycket KL anges att TSM skall höras innan domstolen fattar beslut om att utse förvaltare eller att flera förvaltare skall finnas. Av 7 kap. 5 § tredje stycket KL följer att TSM även skall höras när fråga uppkommer om att rätten skall entlediga en förvaltare. Kvalifikationsvillkoren för konkursförvaltare ställer naturligtvis vissa krav på kunskap hos de organ som tar befattning med utseende av förvalt- Regleringen av formerna för att utse förvaltare genomsyras av tanken att en tillräckligt kompetent utses i det enskilda ärendet. Vid reformen 1979 förutsattes att domstolen (konkursdomaren) är skickad att med led- ning av och förarbetsuttalanden utse förvaltare med önskvärd kompetens i ordinär konkurs (prop. 1978/79:105 s. 158). Genom TSM:s yttrande antogs domstolen (konkursdomaren) få ett säkrare under- lag för sitt beslut (prop. 1978/79:105 s. 160). Som kommer att beröras nedan under avsnitt 2.4.5.1 har praxis kommit att utveckla sig olika i landet i fråga om principerna för att utse förvaltare. En allmän utgångspunkt vid reform beträffande konkursförval- tarnas kvalifikationer var att utvecklingen i näringslivet och samhället i övrigt medfört att stora krav i allmänhet måste ställas på konkursförvaltar- na (prop. 1978/79:105 s. 156). Enligt chefen för var det fyra grundläggande krav som behövde uppfyllas. För att förvaltningen skulle bli ändamålsenlig och effektiv behövde en förvaltare ha kunskap i allmän juridik, företagsekonomiska insikter, kunskaper om bokföring och redovisning samt kännedom om och vana vid affärsjuridiska spörsmål. Ett annat viktigt krav var att förvaltaren har en väl utvecklad kontorsorgansa- tion med resurser för bokföring och redovisning. Därutöver måste förval- taren ha insikter i straffrättsliga frågor i syfte att kunna bedöma om det föreligger brottsmisstanke mot gäldenären. Han måste också vara väl för- trogen med arbetsrättsliga och arbetsmarknadspolitiska frågor. Vid reform angavs mot denna bakgrund som ett allmänt kvalifikationskrav i 44 § ÄKL att (k)onkursförvaltare skall ha den särskilda insikt och erfa- renhet som uppdraget kräver, åtnjuta borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig för uppdraget. De angivna kompetenskraven medförde enligt departementschefen att uppdragen som konkursförvaltare borde koncentreras till en begränsad krets av personer som specialiserat sig på konkursförvaltning, advokater eller t.ex. tjänstemän vid Ackordscentral. Allmänpraktiserande jurister borde i princip inte förordnas (prop. 1978/79:105 s. 157). Samma synsätt anlades i princip beträffande de s.k. mindre konkurserna. Undan- tagsvis kunde en allmänpraktiserande jurist anlitas i sådana fall om boets tillgångar inte skulle räcka att betala konkurskostnaderna. En förutsättning var att det skulle vara förenat med oproportionerligt stora kostnader för resor att anlita en specialist från annan ort. Departementschefen menade att man fick räkna med att inte i alla delar av landet kunna finna personer med specialistkompetens, varför allmänprak-