sou · GOB350d1 · 2001-01-01 00:00:00 — Från lotterier särskiljdes spel och andra arrangemang där utgången inte helt eller delvis var beroende av slumpen, t.ex. rena skicklighetsspel (med undantag för marknads- och tivolinöjen) eller arrangemang där utgången var bestämd i förväg. Som lotterier ansågs inte heller bl.a. tävlingar av konstnärlig eller litterär beskaffenhet eller tävlingar där utgången berodde på yrkesskicklighet eller särskild utbildning. Av den i förordningen gjorda exemplifi- eringen (lottning, gissning, vadhållning eller jämförlig...) följde att exempelvis idrottstävlingar inte var att anse som lotterier, trots att ett visst slumpmoment kan spela in (se prop. 1939:76 s. 13). lotterilag gjordes en viss förändring i fråga om definitionen av lotteri. I 1 § angavs följande: Med lotteri avses i denna lag en verksamhet, i vilken en eller flera del- tagare kan erhålla en vinst till högre värde än vad var och en av de övriga deltagarna kan få och i vilken vinstmöjligheterna helt eller delvis beror på slumpen till följd av lottning, gissning, vadhållning eller liknande för- farande. Till lotterier hänförs marknads- och tivolinöjen, såsom automatspel och bollkastning, som kan ge vinst enligt första stycket, även om vinstmöjlig- heterna inte till någon del beror på slumpen. Till lotterier hänförs även kedjebrevsspel och liknande spel, som kan ge vinst enligt första stycket och i vilka vinstmöjligheterna huvudsakligen beror på antalet deltagare som inträder i spelet. 1981/82:170 s. 115 angavs att någon ändring i sak inte var av- sedd. Vidare anfördes (a.a. s. 115-116): För att det skall föreligga ett lotteri fordras bl.a. att en eller flera deltagare kan erhålla en vinst till högre värde än vad var och en av de övriga deltagarna kan få. Av 4 § första stycket framgår att regleringen är tillämplig endast på lotterier om pengar eller pengars värde. Den vinst som någon kan erhålla måste således ha ett visst ekonomiskt värde för att regleringen skall bli tillämplig...Liksom f.n. föreligger ett lotteri även om alla vinster i lotteriet skulle vara värda lika mycket. Den ursprungliga lydelsen av 3 § i nuvarande lotterilag såg något annorlunda ut än den nuvarande. Där angavs nämligen: Med lotteri avses i denna lag en verksamhet där en eller flera deltagare, med eller utan insats, kan få en vinst till ett högre värde än vad var och en av de övriga deltagarna kan få genom 1.lottning, gissning, vadhållning eller liknande förfaranden, 2.marknads- och tivolinöjen, 3.bingospel, automatspel, roulettspel, tärningsspel, kortspel, kedjebrevs- spel och liknande spel. Vid bedömningen av om en verksamhet är ett lotteri skall hänsyn tas till verksamhetens allmänna karaktär och inte endast till den större eller mindre grad av slump som finns i det enskilda fallet. Med vinst avses enligt denna lag även rätt till fortsatt spel. Skillnaden jämfört med nuvarande lydelse ligger i att uppräkningen under punkterna 1–3 numera bara är exempel på lotterier; tidigare var det endast de uppräknade verksamheterna som var att hänföra till lotteri. 1993/94:182 s. 53 gjordes bl.a. följande uttalande: Som nämnts tidigare är slumpen inte avgörande för bedömningen om det är ett lotteri. Det kan vara fråga om ett lotteri även om vinstmöjligheterna inte till någon del beror på slumpen. Hänsyn skall även tas till verksamhetens allmänna karaktär. 1996/97:7 s. 14 angavs bl.a. att den ursprungliga lydelsen i 3 § lotterilag kunde medföra att en verksamhet var att betrakta som ett lotteri endast om förutsättningen enligt den allmänna definitionen var uppfylld och verksamheten dessutom kunde hänföras till någon av de uppräknade kategorierna av lotteri som angavs i 3 §. Vidare anfördes att det, mot bakgrund av den tekniska utvecklingen, fanns en risk för att alla de aktiviteter som annars skulle kunna betecknas som lotterier inte skulle omfattas av lagen. Den nu gällande definitionen av lotteri har kritiserats. Kritiken har huvudsakligen gällt att lotteribegreppet har ansetts vara alltför vitt och omfatta vissa företeelser som inte varit avsedda att träffas av lotteri- lagstiftningen. Detta har medfört problem för de instanser som har att tillämpa lotterilagen, främst Lotteriinspektionen. Gränsdragningspro- blem har uppstått särskilt i förhållande till begreppet tävling. Svårigheterna för lagstiftaren är uppenbara: lotteribegreppet skall å ena sidan vara så pass omfattande att det innefattar samtliga företeelser som önskas reglerade i lotterilagen och därmed vara föremål för statens kontroll och tillsyn och å andra sidan inte omfatta sådan verksamhet där behov av reglering saknas. Problematiken är inte ny. Som så mycket annat på lotteriområdet aktualiseras problemen med jämna mellanrum. Det är signifikativt att lagstiftaren hade samma problem som vi nu står inför (se bl.a. SOU 1938:17 s. 45 ff.). I 21 § lotterilagen stadgas att det i samband med utgivande av en tryckt periodisk skrift eller i samband med sändning i radio eller television får utan tillstånd anordnas lotteri där pristagare utses i en tävling som har anordnats i skriften eller i sändningen, om värdet av högsta vinsten uppgår till högst 1/60 basbelopp (ca ) och det som villkor för att delta i lotteriet inte fordras att skriften innehas eller att insats betalas. Denna bestämmelse är av intresse för frågan om lotteribegreppet då både lotteri och tävling nämns i stadgandet. Anledningen till att massmedielotterier särreglerats är att dessa lotterier i huvudsak anses anordnade utan avsikt att lotteriet som sådant skall ge ett tillfredsställande ekonomiskt resultat, dvs. inte i vinstsyfte. Syftet anses i stället vara förströelse. Lagstiftaren har alltså tillåtit att det utan tillstånd anordnas lotterier där pristagare utses i en tävling. Det går dock inte att direkt av lag- texten utläsa vilka förfaranden som är tillåtna. Tanken torde dock vara att det först anordnas en tävling – där skicklighetsmoment är avgörande för utgången – och därefter ett lotteri där vinster ut bland dem som deltagit och uppnått bra resultat i tävlingen. Ett typiskt exempel på ett s.k. massmedielotteri enligt 21 § lotteri- lagen är korsordstävlingar där det krävs skicklighet av deltagaren för att lösa korsordet och där priser sedan ut bland de rätta lös- ningarna. lotteriförordning infördes en särreglering för s.k. massmedie- lotterier. I 5 § stadgades att lotterier fick anordnas utan anmälan eller tillstånd i samband med utgivandet av tryckt periodisk skrift under förutsättning att anordnande av lotterier inte ingick såsom väsentligt led i utgivandet av skriften, att såsom villkor för rätt till deltagande i lotteriet inte fordrades innehav av skriften eller erläggande av insats samt att värdet av högsta vinst inte översteg . Denna reglering var en kodifiering av den praxis som utvecklats beträffande lotterier i tidningar. I ovan nämnda betänkande med förslag till lotteriförordning m.m. uttalades bl.a. att tidnings- tävlingar av typen ordgåtor o.dyl. borde anses som lotteri, oavsett vilka krav som ställdes på deltagarnas skicklighet. Vidare anfördes följande (SOU 1938:17 s. 46-47). Beträffande sistnämnda art av tävlingar torde denna ståndpunkt i sak över- ensstämma med vad som redan nu gäller. Tidningstävlingar av detta slag torde nämligen regelmässigt avgöras antingen genom lottdragning bland rätta lösningar eller enligt principen först öppnade rätta lösning, vilket givetvis innebär att slumpen i sista hand blir utslagsgivande. Det torde alltså ej vara något tvivel om att dylika tävlingar äro att anse såsom lotteri- liknande företag i nuvarande lotteriförordnings mening. Annorlunda blir fallet, om t.ex. resultatet av en tävling avgöres genom omröstning inom tidningens läsekrets, vilket exempelvis brukar ske vid tävlingar om bästa namnförslag, roligaste historia eller dylikt. En tävlan, som avgöres genom en sådan anordning, torde ej enligt nuvarande praxis anses som lotteri och bör enligt sakkunnigas mening ej heller rimligen betraktas så . Däremot torde som lotteri få anses, om pris utdelas till den bland de i omröstningen deltagande, som först avgav sin röst på segraren i tävlingen. Bestämmelsen i 5 § lotteriförordningen utökades, efter ett riksdags- beslut , till att avse även lotterier som anordnades i samband med s.k. rundradiosändning. Högsta vinstvärdet höjdes till . lotterilag gjordes den förändringen att undantaget från till- ståndskravet utökades till att avse även sådana lotterier som anordnades i tryckta skrifter som uteslutande innehöll tävlingar av olika slag, exempelvis s.k. korsordstidningar. Detta kommenterades inte närmare i förarbetena. Vidare höjdes högsta vinstvärdet till . Sedermera utökades möjligheterna att anordna lotterier utan tillstånd även till lotterier som anordnades i samband med trådsändning som skedde med stöd av beslut av regeringen eller . lotterilag utökades möjligheten att utan tillstånd anordna lotterier i etern än mer genom att begränsningen till rundradiosänd- ningar eller trådsändningar som skedde med stöd av beslut av regeringen eller togs bort. Detta innebar att även sänd- ningar som sker via satellit, kabel och närradio omfattas av möjligheten att anordna lotterier utan tillstånd. Vidare knöts värdet av högsta vinsten till basbeloppet, vilket i realiteten innebar en höjning av detta värde. Några särskilda problem vad avser massmedielotterierna har inte framkommit under utredningens arbete. Det har dock från media- branschen () framförts att det finns behov av änd- ringar i 21 § lotterilagen, bl.a. på så sätt att kravet på tävlingsprestation borde tas bort, likaså rekvisitet att innehav av skriften inte får ställas som villkor för deltagande i tidningslotteri. De problem som inledningsvis påtalats, nämligen svårigheten att dra en gräns mellan vad som är en tävling och vad som är ett lotteri, gäller även för massmedielotterierna. I tidningar och i radio är det relativt vanligt med s.k. tävlingar där skicklighetsmomentet är mycket litet, det kan t.ex. gälla att ange vilka färger flagga har eller liknande. Många av tävlingarna är att betrakta som lotterier och skulle därmed vara tillståndspliktiga. En stor del av massmedielotterierna är också reklam- lotterier, dvs. de anordnas i syfte att sälja en viss vara eller tjänst och har således ett ekonomiskt syfte. Vinsterna i dessa lotterier har ofta ett värde som överstiger högsta tillåtna vinstvärde för massmedielotterier, dvs. 1/60 basbelopp (ca ). Mer om reklamlotterier nedan. Vid marknadsföring av varor och tjänster förekommer inte sällan lotterier som en säljfrämjande aktivitet. Ett sådant lotteri är ofta knutet till en pristävling. Det förekommer också s.k. gåvoutdelningar som har en sådan form att förfarandet närmast är att betrakta som lotteri. Vidare förekommer i marknadsföringssammanhang givetvis rena reklampris- tävlingar. Skillnaden mellan ett reklamlotteri och en reklampristävling är den att vid ett lotteri utses vinnare genom ett förfarande som är helt eller delvis beroende på slumpen medan vid en pristävling utses pristagare genom en bedömning av individuella prestationer. Ett lotteri är enligt huvudregeln i 9 § lotterilagen tillståndspliktigt. En tävling får däremot anordnas utan något tillstånd. Som inledningsvis nämnts kan svåra gränsdragningsproblem uppstå när det gäller att avgöra om en viss verksamhet är ett lotteri eller en tävling, dvs. om slump eller skicklighet (prestation) varit avgörande för utgången. Inte sällan förekommer arrangemang som innefattar en kombination av slump- och prestationsmoment. Om prestationsmomentet föregår slumpmomentet – dvs. den slutlige vinnaren utses genom lottdragning eller liknande – torde arrangemanget normalt anses som ett lotteri. Om däremot slumpmomentet föregår prestationsmomentet betraktas arran- gemanget i regel som pristävling. Synsättet att det led i en verksamhet varigenom vinnare utses, dvs. i regel det sista ledet, i princip är avgörande för bedömningen grundar sig på ett beslut av dåvarande . Departementet gjorde då bedömningen att en kombination där man begränsade antalet del- tagare genom ett slumpmässigt förfarande och därefter lät vinnare fort- sätta i en ren prestationstävling inte var att betrakta som ett lotteri. I svensk lotterilagstiftning saknas uttryckliga regler om s.k. reklam- lotterier. Om en verksamhet är att betrakta som lotteri enligt definitionen i 3 § är verksamheten normalt tillståndspliktig. Eftersom reklamlotterier anordnas i kommersiellt syfte skall tillstånd till sådan verksamhet inte ges enligt lotterilagen (jfr 15 § lotterilagen). Undantag från detta har dock gjorts bl.a. för sparbankernas s.k. sparbanksveckor och bankernas s.k. vinstsparkonton, där vinster ut bland bank- kunderna. Dessa lotterier har dock också ett sparfrämjande ändamål. Sådana tillstånd har givits av regeringen. Den enda lagreglering som finns för reklampristävlingar är reglerna i marknadsföringslagen (1995:450). Lagen reglerar dock inte särskilt reklampristävlingar utan har till syfte att skydda konsumenterna mot bl.a. vilseledande reklam. Lagen ålägger också näringsidkaren en viss informationsplikt vid marknadsföringen. Reklamlotterier behandlades inte närmare i förarbetena till lotteriförordning. I SOU 1938:17 s. 49-50 berörs dessa lotterier i sam- band med diskussionen om krav på insats för att ett lotteri skall före- ligga men det anges endast att dessa reklamlotterier inte torde ha någon större praktisk betydelse. Den lotteriutredning som tillsattes konstaterade i sitt betänkande SOU 1970:52 att det förekommer att affärsföretag i reklam- syfte lottar ut vinster bland allmänheten och att många sådana reklam- jippon sker i form av en tävling. Utredningen framhöll att anledningen till att olagliga reklamlotterier förekommer i många fall torde vara bristande kännedom om lotteriförordningens bestämmelser. Rättelse i detta avseende skulle, enligt utredningen, i första hand ske genom konsumentupplysning och övervakning av reklam och konkurrensför- Utredningen hänvisade till den proposition som lades fram i ämnet , nämligen prop. 1970:57 med förslag till lag om otill- börlig marknadsföring. Departementschefen uttalade i propositionen, s. 73-74, bl.a. följande: Vad härefter angår lotterier, pristävlingar och gåvoutdelningar instämmer jag med utredningen i att det inte finns anledning att uppmjuka regeln att tillstånd krävs för anordnande av lotteri för allmänheten i säljfrämjande syfte. Det är inte heller motiverat att ändra den praxis som innebär att till- stånd till sådana lotterier i princip inte lämnas. Jag vill vidare understryka att pristävlingar och gåvoutdelningar ofta torde vara utformade på ett sådant sätt att de i själva verket är att betrakta som lotterier i lotteriförord- ningens mening. Detta är givetvis inte tillfredsställande och konsument- ombudsmannen bör i sin övervakande verksamhet ha uppmärksamheten riktad härpå samt verka för att detta slags överträdelser av lotteriförord- ningen blir beivrade. Mot pristävlingar och liknande metoder kan riktas bl.a. den kritiken att kundernas uppmärksamhet avleds från sådant som varans pris och kvalitet till sådant som i princip bör vara ovidkommande för konsumtionsvalet. Jag vill dock inte generellt fördöma metoderna som sådana Det bör emellertid krävas att de för en pristävling eller en gåvo- utdelning gällande villkoren redovisas tydligt och uttömmande samt att de sålunda redovisade reglerna verkligen följs. Annars blir allmänheten utsatt för ett godtycke från arrangörernas sida som inte kan accepteras. Det är vidare angeläget att motverka alltför hasardbetonade förfaranden, exempelvis tävlingar där den enskildes insats är beroende av en slump. Den tillsatta lotteriutredningen, som redovisade sitt slut- betänkande SOU 1979:29 , anförde bl.a. att det i praktiken ofta är svårt att bedöma om ett lotteri skall anses vara anordnat för all- mänheten eller inte. Enligt utredningens mening borde lotterier i säljfrämjande syfte i näringsverksamhet inte tillåtas. Utredningen ansåg att näringsidkarna borde vara hänvisade till andra medel än lotterier för att stimulera försäljningen av sina varor och tjänster. Mot den bak- grunden ansåg utredningen att det var lämpligt att avgränsa lotteri- lagens tillämpningsområde genom att i stället knyta an till anordnarens avsikt med lotteriet och föreslog därför att regleringen i fortsättningen skulle vara tillämplig på lotterier och spel som anordnas i förvärvs- syfte. Utredningen ansåg vidare att förvärvssyfte skulle bedömas före- ligga även om anordnaren inte hade för avsikt att erhålla den tänkta förtjänsten direkt genom lotteriet. Det skulle, enligt utredningen, räcka med att man indirekt önskade en sådan förtjänst, såsom i reklam- lotterier som anordnas i en näringsverksamhet. Under remissbehandlingen möttes den föreslagna ordningen av kritik. Från flera håll anfördes att regleringen skulle bli alltför långt- gående i och med att den i princip skulle komma att omfatta även lotterier i privata miljöer. Föredragande statsrådet instämde till viss del i kritiken mot lotteriutredningens förslag att regleringen skulle bli onödigt långtgående om den skulle omfatta alla typer av lotterier som anordnas i förvärvssyfte. Han ansåg att det från allmän synpunkt inte fanns tillräcklig anledning att skapa en kontroll inom lotteriregler- ingens ram av sådana lotterier som anordnas exempelvis i premierings- syfte för en liten och sluten krets. Vidare ansåg han att det inte fanns skäl att frångå den dåvarande ordningen som innebar att regleringen av lotterier i princip var tillämplig endast på sådana lotterier som anordnades för allmänheten. Regleringen borde dock, enligt före- dragande statsrådet, omfatta även automatspel, roulettspel, kortspel, tärningsspel och bingospel som inte anordnades för allmänheten om spelet anordnades i förvärvssyfte (prop. 1981/82:170 s. 28). Vad särskilt gällde reklamlotterierna anförde föredragande stats- rådet att han anslöt sig till utredningens förslag att reklamlotterier även i fortsättningen inte skulle vara tillåtna, bl.a. med hänsyn till intresset av att förbehålla marknaden för det ideella föreningslivet. Han på- pekade dock, under hänvisning till vad han anfört i frågan om anordnande av lotterier i förvärvssyfte, att den föreslagna regleringen inte utgjorde något hinder mot sådana reklamlotterier som inte anordnas för allmänheten, exempelvis lotterier som anordnas för en liten och sluten krets av försäljare i premieringssyfte (a.a. s. 80). I SOU 1992:130 s. 274 anfördes följande om reklamlotterier: Anordnande av renodlade kommersiella reklamlotterier är straffbart enligt lotterilagen. Enskilda företags utlottningar beivras mycket sällan. Utred- ningen anser att denna illegala lotteriform i vissa fall konkurrerar med folkrörelsernas traditionella lotterier. Utredningens förslag att Lotteri- inspektionen ges befogenhet att förelägga och döma ut vite bör ge möjlig- heter att stävja bruket av illegala reklamlotterier. – En särskild form av reklamlotterier får regelmässigt tillstånd av regeringen. Lotterier som anordnas under sparbankernas s.k. sparbanksveckor och bankernas s.k. vinnarkonton utgör exempel på lotterier som har ett sparfrämjande ända- mål. Dessa lotterier är inte att betrakta som allmännyttiga i den nuvarande lotterilagens mening. Utredningen anser dock att de inte inkräktar på det tillgängliga marknadsutrymmet för lotterier och bör därför kunna tolereras även i fortsättningen. 1993/94:182 s.19 uttalades att spel- och lotteriverksamheten även i fortsättningen i allt väsentligt bör vara förbehållen staten och folkrörelserna och att kommersiella intressen i övrigt endast i undan- tagsfall och inom vissa väl avgränsade områden kan accepteras. Vidare uttalades (a.a. s. 80) beträffande de lotterier som anordnas under spar- bankernas s.k. sparbanksveckor och genom bankernas s.k. vinnar- konton, att dessa lotterier har ett sparfrämjande ändamål och att de inte inkräktar på marknadsutrymmet för lotterier och bör kunna tillåtas av regeringen även i fortsättningen. I övrigt berördes inte frågan om reklamlotterier i dessa förarbeten. Nedan följer några exempel på marknadsföringsåtgärder som angivits vara tävlingar men där det kan ifrågasättas om inte vissa av dessa snarare är att anse som lotterier och då skulle omfattas av kravet på till- stånd i lotterilagen. Så här gör du: in rätt svar på tre frågor med A-, B- och Så utses pristagare: Vinsterna ut bland de rätta svaren. Eventuell vinstskatt betalas av vinnarna. Priserna är personliga och kan inte överlåtas eller bytas mot pengar. b.Tävla och vinn! Så här gör du/ Ring ett visst telefonnummer (per Svara så snabbt du kan på de fyra frågor du får, du måste ha en tonvalstelefon. Så utses pristagare: Snabbast vinner första pris. Du kan vara med och tävla så du vill. Eventuell vinstskatt betalas av vinnaren. Hitta E:s Guldbanner på Internet Så här gör du/ kommer det att finnas en extra intressant annons på Internet – E:s Guldbanner som kommer att visas ett fåtal gånger på förstasidan till Privata Affärer. Ser du Guldbannern och klickar på den har du stora chanser att vinna. Så utses pristagare: Åk med F till Så här gör du/ Svara på tre (enkla) 1X2-frågor. Så utses pristagare: Eventuell vinstskatt betalas av vinnaren. och delta i en utlottning av fem st. Så här gör du/ Lämna in ifylld kupong med namn och Så utses pristagare: f. Vinn en resa till . kan du vinna en bil! Så här gör du/ Ring ett visst nummer. Tryck ditt telefonnummer. När du hör ljudsignalen tryck dagens datum på så som möjligt. Så utses pristagare: tävlingsperioden och har rätt på frågorna med kortast tid på inknappat datum Utlottning av 23 resor. Eventuell vinstskatt betalas av vinnarna. Det är och () som, i konsumenternas intresse, bl.a. skall verka för att otillbörlig marknads- föring inte sker. I 11 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. anges att det för frågor om bl.a. marknadsföring finns en konsumentombudsman och att denne, som skall vara jurist, utses av regeringen. Enligt 1 § förordningen (1995:868) med instruktion för Konsument- verket är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor med huvudansvar för att genomföra den statliga konsumentpolitiken. I förordningens 5 § anges att generaldirektör är chef för verket samt också konsumentombudsman. har gett ut en PM om lott- erier, pristävlingar och gåvoutdelningar i marknadsföring. Då det kan vara av intresse för frågan om gränsdragning mellan lotteri och tävling följer nedan promemorians innehåll i dess helhet. Vad som menas med lotteri framgår av lotterilagen (1994:1000). Där sägs att till lotteri räknas varje förfarande där utgången helt eller delvis beror på slumpen och där en eller flera av deltagarna kan få en vinst till ett högre värde än vad var och en av de övriga deltagarna kan få. Det kan vara fråga om lottning, gissning, tippning, vadhållning eller något liknande för- farande. Det har för definitionen av lotteri däremot ingen betydelse om det krävs insats eller inte för rätt att delta. Även kedjebrevsspel och liknande spel, som kan ge vinst enligt ovan, hänförs till lotterier. Tillstånd får inte beviljas för sådant lotteri. Lotterilagen reglerar lotterier anordnade för allmänheten. För att ett lotteri inte skall anses anordnat för allmänheten krävs att deltagarna i lotteriet utgör en klart avgränsad, sluten krets och att de har någon form av inbördes gemenskap. Som exempel på en sådan krets kan nämnas ett föreningsmöte till vilket bara medlemmar har tillträde. Om lotteri anordnas inom en sluten personkrets utan att detta sker vid en privat tillställning eller vid en föreningsfest är det mer osäkert om lotteriet är att anse som anordnat för allmänheten eller inte. Sådana fall som här kan tänkas är bl.a. lotterier för anställda i ett företag eller bland medlemmar av viss bransch. I princip torde för sådana fall krävas att personkretsen skall vara relativt liten för att lotteriet inte skall bli att anse som anordnat för allmänheten. Personkretsen skall i dessa fall med andra ord vara både sluten och liten.