sou · GOB362d2 · 2001-01-01 00:00:00 — En komplikation med att avskaffa edgångssammanträdena är – fram- håller DU – att nuvarande ordning anses ha två särskilda fördelar, näm- ligen att bidra till att bouppteckningen blir färdig snabbt och ge en möjlig- het för borgenärerna att sammanträffa med förvaltaren och gäldenären för att diskutera hanteringen av konkursen. Den senare synpunkten är enligt DU ett skäl mot att ta bort systemet med ett sammanträde som bestäms och kungörs i förväg. Men ett sådant sammanträde behöver inte hållas under rättens ordförandeskap i rättens lokaler. DU föreslår att förfarandet ordnas så att rätten i samband med konkursbeslutet bestämmer tid och plats för ett sammanträde inför förvaltaren där gäldenären och förvaltaren slutgiltigt skall gå igenom bouppteckningen och gäldenären därefter skall bekräfta att bouppteckningen med eventuella tillägg eller ändringar är riktig. Till detta sammanträde skall också TSM och borgenärerna kallas. Om gäldenä- ren vägrar att bekräfta bouppteckningen, bör förvaltaren begära att gälde- nären åläggs att beediga bouppteckningen vid domstol. Vid sidan av bestämmelserna i om obligatorisk edgång av gäldenä- ren finns det vissa bestämmelser (6 kap. 5 § KL) enligt vilka rätten kan ålägga någon annan att fullgöra edgång. Dessa senare bestämmelser bör enligt DU finnas kvar. I fråga om tvångsmedel m.m. (inskränkningar i gäldenärens rörelsefri- het, vitesföreläggande, hämtning och häktning) menar DU att vissa änd- ringar kan göras. Uppgiften att medge utlandsresa kan flyttas över till TSM, varvid ett vägrat tillstånd bör kunna bli överprövat av domstolen. En motsvarande ordning bör man kunna tänka sig beträffande andra inskränk- ningar i gäldenärens rörelsefrihet, såsom skyldighet för denne att lämna ifrån sig sitt pass. Ingenting hindrar vidare att befogenheten att besluta om hämtning flyttas till TSM, dock inte när det gäller en inställelse inför rätt- en. Häktning är ett sådant tvångsmedel där beslutet uppenbarligen bör fattas av rätten. Frågor om vite när gäldenären undandrar sig edgång bör också handhas av rätten. Beslut om ersättning för inställelse inför annan än rätten bör enligt DU i fortsättningen kunna meddelas av TSM. Administrationen av bevaknings- och anmärkningsförfarandet är – framhåller DU vidare – ett typexempel på en uppgift som inte kräver dom- stols medverkan. DU föreslår att uppgiften att besluta om att bevaknings- förfarande skall äga rum, att bestämma tid för bevakningar och att fatta övriga beslut i anslutning till det skall ankomma på förvaltaren. Denne är den bäst skickade att bedöma sådana frågor och man undviker en mängd onödig pappersexercis. Att hålla förlikningssammanträden och att lösa kvarstående tvistefrågor är däremot typiska domstolsuppgifter. Ett särskilt skäl att inte flytta dessa till TSM är att staten i egenskap av skatteborgenär i allmänhet är en av de största fordringsägarna i konkurs och att skattebor- genären då företräds av KFM, till vilken TSM är knuten. Vad gäller utdelningsförfarandet påpekar DU att det i de allra flesta fall inte är någon som gör någon invändning mot förvaltarens utdelnings- förslag, utan rätten fastställer det utan ändringar. Den hanteringen skulle med fördel kunna flyttas över till TSM. Framställs det invändningar, blir frågan mera komplicerad. När bevakning inte sker måste tvister om betal- ningsrätt etc. lösas inom ramen för utdelningsförfarandet. Det måste anses olämpligt att KFM i egenskap av TSM får till uppgift att lösa tvister där myndigheten kan vara inblandad i egenskap av skatteborgenär. DU anser att den lämpligaste ordningen är att uppgiften att kungöra utdelningsför- slaget flyttas till TSM, som också får pröva förslaget i de fall det inte framställts några invändningar. När det framställs invändningar och när det undantagsvis i annat fall finns skäl att avvika från utdelningsförslaget, får TSM hänskjuta frågan om fastställelse till rätten. Nuvarande ordning att en av förvaltaren vägrad förskottsbetalning får hänskjutas av borgenären till rätten bör enligt DU behållas. Beslut om avskrivning av konkurs bör enligt DU:s mening kunna med- delas av TSM. Beträffande förvaltarens slutredovisning menar DU att det böra vara tillräckligt att dessa handlingar skickas till TSM och finns tillgängliga där, om borgenärer och andra intresserade vill ta del av dem. DU diskuterar vad som är den lämpligaste beslutsordningen i fråga om förvaltarens arvode. Många konkurser är små och arvodet fastställs då ofta enligt taxa. Varken i dessa fall eller i mera komplicerade situationer är arvodesfrågorna typiska domstolsuppgifter. TSM har i regel ett betyd- ligt bättre underlag än rätten för att bestämma hur stort arvodet bör vara. En överflyttning av beslutanderätten innebär en enklare och billigare ord- ning än den som gäller . Man måste emellertid beakta att det i komplice- rade konkurser förekommer en hel del kontakter mellan TSM och förvalta- ren, varför det kan vara svårt för TSM att vid en arvodesprövning ifråga- sätta värdet av förvaltarens arbete. Om arvodet bestäms av en oberoende instans, ges en bättre garanti för en riktig arvodesbedömning. Enligt DU torde den bästa lösningen vara att TSM ges behörighet att fastställa arvode i de fall myndigheten inte finner skäl att avvika från det belopp som för- valtaren yrkat. I motsatt fall bör myndigheten med eget yttrande sända över ärendet till tingsrätten för beslut. Motsvarande ordning bör enligt DU gälla i fråga om förskott på förvaltarens arvode, bestämmande av förvalt- arens kostnadsersättning samt bestämmande av arvode till rådgivare eller förlikningsman. I fråga om ackord i konkurs m.m. anser DU att det även bör ankomma på tingsrätten att fatta erforderliga beslut. Reglerna om ackord är utformade mot bakgrund av att förfarandet kan inbjuda till missbruk. Det är också angeläget att erbjuda ett förfarande som präglas av domstols- förfarandets öppenhet och offentlighet. kan de bedömningar som rätten skall göra vid prövning av ackordsförslag sägas vara typiska domstolsuppgifter. TSM:s koppling till KFM måste också anses göra det olämpligt att de aktuella uppgifterna flyttas till TSM. Under rubriken (SOU 1991:106 s. 137 f.) fram- håller DU att den föreslagna ordningen för konkurshanteringen medför att ett ärende om försättande i konkurs är avslutat hos tingsrätten i och med att ett konkursbeslut och beslut i vissa följdfrågor har meddelats. Om rät- tens medverkan därefter blir aktuell, exempelvis om det uppstår fråga om edgång eller häktning, får ett nytt ärende läggas upp. Rätten bör inte föra någon förteckning över anhängiga konkurser. S.k. konkursfrihetsbevis får i fortsättningen utfärdas av TSM. Enligt DU:s mening är det angeläget med klara forumregler och före- slår att frågor i konkursen alltid skall väckas vid den tingsrätt som har be- slutat i frågan om gäldenären skall försättas i konkurs. Denna tingsrätt bör i sin tur i speciella fall kunna flytta över handläggningen till någon annan tingsrätt. Vad gäller handläggningen i tingsrätt föreslår DU att den skall regleras av den särskilda lag om förfarandet i mål i förvaltningsdomstol och i vissa mål i allmän domstol som DU förordar (jfr numera lagen 1996:242 om domstolsärenden och prop. 1995/96:115 s. 73 f.). Remissyttrandena (se remissammanställningen i Ds 1993:5, Del A, s. 345 f.) Yttranden över DU:s betänkande har infordrats från bl.a. Justitiekanslern (), (), Riksåklagaren (), sex överåklagare, (RSV), fem KFM, (), hovrätterna, 27 tingsrätter, , domareför- bund, fyra fackliga centralorganisationer, , Före- ningen kronofogdar, Konkursförvaltarkollegiet i , Ju- ridiska fakulteten vid , vid resp. samt sju länsstyrelser. Dessutom har tillfälle att avge yttrande beretts bl.a. ombudsmän (), Hög- sta domstolen (HD) samt ett 20-tal ytterligare tingsrätter. Vad gäller remissinstansernas allmänna inställning till förslaget kan inledningsvis nämnas följande. De allra flesta instanserna godtar det mesta av DU:s förslag, dock inte oreserverat. Några pekar på de problem som är förenade med KFM:s dubbla roller i och med att myndigheten företräder staten som konkursborgenär och genom TSM utgör tillsynsmyn- dighet. Denna dubbelroll accentueras än mer genom utredningens förslag. Vissa andra instanser påpekar dock att de dubbla rollerna inte utgör något problem. Bland enskildheter påtalar många instanser vikten av att man behåller – i vart fall som huvudregel – ett obligatoriskt edgångsförfarande. Vissa anser att detta skall ske inför domstol med hänsyn till edgångens vikt, varvid också framhålls att dessa sammanträden utgör ett värdefullt inslag i notarieutbildningen. En del andra instanser förordar ett förenklat förfarande, exempelvis ett skriftligt beedigande av gäldenären inför för- valtaren. Några instanser påtalar som en brist att utredningen inte har ut- gått från mottagarnas perspektiv. Vissa instanser anser att fler funktioner, bl.a. vad avser förvaltare, än vad som föreslås kan övertas av TSM. En stor majoritet av remissinstanserna anser – i likhet med utredningen – att be- slutet om gäldenärens försättande i konkurs och användandet av tvångs- medel mot honom som huvudregel skall ligga kvar hos domstol. Till de kritiska remissinstanserna hör bl.a. RSV. Enligt verkets uppfatt- ning har diskussionen helt utgått från domstolarnas perspektiv. Man har inte bedömt konsekvenserna av en överflyttning av uppgifter ur TSM:s synvinkel. Det finns enligt RSV inte skäl att hysa farhågor för att TSM inte skulle hålla sig objektiv i sin roll. DU:s förslag innebär att domstolar- nas kontakt med konkursförfarandet ytterligare minskar. Det markeras således att TSM har ansvaret, resurserna och kompetensen för samhällets tillsyn över konkursförvaltningen. För att kunna ta det fulla ansvaret för sin uppgift bör TSM också ha rätt att använda de mest betydelsefulla be- fogenheterna. Också arvodesprövningen bör anförtros TSM. Befogenheten att meddela beslut angående utdelning bör vidare läggas på TSM. TSM besitter de kunskaper och erfarenheter som krävs för att kunna bedöma och avgöra utdelningsfrågorna. Synpunkter liknande dem som anförts av RSV har också framförts av ett flertal KFM. Vad gäller de olika delförslagen i DU:s betänkande råder stor enighet om att tingsrätterna också i fortsättningen bör handha prövningen av kon- kursansökningar. Hovrätten för anför att TSM på bör frigöras från KFM. När detta skett anser hovrätten att tiden är mogen för att flytta över prövningen av konkursansökningar till TSM som första instans. Även i fråga om åtgärder efter konkursbeslutet har utred- ningens förslag vunnit stor anslutning. Att t.ex. förvaltare skall utses av tingsrätten tillstyrks av det stora flertalet remissinstanser. Endast RSV, vissa KFM och Föreningen redovisar en motsatt inställning. RSV anför bl.a. att den viktigaste förutsättningen för en bra konkursförvaltning är att den ur alla aspekter mest lämpade förvaltaren utses. Det rätta avgörandet om vem som skall ha uppdraget är viktigare än den tidsvinst man gör genom att tingsrätten fattar beslutet. RSV anser att TSM har bättre förutsättningar än domstolarna att utse förvaltare, och uppgiften bör därför anförtros TSM. DU:s tanke att TSM bör överta tingsrätternas uppgift att skicka under- rättelser om konkursbeslutet avstyrks av de flesta som uttalat sig i frågan. Förslaget att avskaffa obligatoriskt edgångssammanträde har de flesta tillstyrkt eller lämnat utan erinran. Många remissinstanser anser emellertid att man bör behålla ett obligatoriskt edgångsförfarande. Det är särskilt en del tingsrätter som vänder sig mot att göra edgången fakultativ, men även JO, , . Föreningen riges kronofogdar och Konkursförvaltarkollegiet i är kritiskt inställda. Invändningarna är flera. Edgången fyller en viktig, preventiv funktion. Förvaltaren och gäldenären kan vidare ha olika uppfattningar om bouppteckningens innehåll, något som antecknas i domstolens proto- koll vid edgångssammanträdet. Nya uppgifter kan komma fram vid detta sammanträde. JO pekar särskilt på att den offentliga insynen inskränks på ett väsentligt sätt och framhåller att det vid större bolagskonkurser torde finnas ett allmänintresse av insyn i bolagets förhållanden. Konkursförval- tarkollegiet i menar att ett genomförande av förslaget i denna del allvarligt skulle rubba förtroendet för konkursinstitutet som sådant och dessutom äventyra förhållandet förvaltare/gäldenär. DU:s förslag att införa ett bouppteckningssammanträde inför förvalta- ren på tid och plats som bestäms av rätten i samband med konkursbeslutet får inte heller ett odelat positivt mottagande. Det framhålls sålunda av bl.a. DV att det är opraktiskt att låta rätten bestämma tid och plats för samman- trädet och att det i stället bör ankomma på förvaltaren och borgenärerna att ta initiativ till ett sammanträde för att diskutera hanteringen av konkursen. KFM i anser att man kan slopa boupptecknings- sammanträdet och i stället ha en ordning där ett formellt sammanträde för edgång äger rum hos TSM och inte hos rätten. JO påpekar att en översyn av reglerna för inställelse av den som är häktad eller intagen på kriminal- vårdsanstalt behövs om bouppteckningsammanträde inför förvaltaren in- förs. vid väcker frågan om man skulle kunna låta gäldenären beediga bouppteckningen inför för- valtaren eller underteckna uppteckningen efter avgiven sanningsförsäkran (jfr 4 kap. 14 § tredje stycket utsökningsbalken). Överåklagaren i ifrågasätter om inte en felaktig, skriftlig bekräftelse av bouppteck- ningens riktighet bör vara straffskärpningsgrund enligt 11 kap. 2 § andra stycket . Vad gäller beslut om tvångsmedel m.m. har DU:s förslag mötts av kraftig kritik såvitt gäller tanken på överflyttning av beslutsbefogenheten beträffande inskränkning av gäldenärens rörelsefrihet, t.ex. förbud att resa utomlands eller åläggande att lämna ifrån sig pass. Kritiken kommer fram- för allt från domstolshåll och betingas främst av rättssäkerhetsskäl. Några remissinstanser har dock ifrågasatt om inte medgivande till utlandsresa skulle kunna lämnas av förvaltaren med rätt för gäldenären att söka änd- ring hos TSM eller domstolen. Vad gäller beslut om ersättning för inställelse har DU:s förslag inte blivit föremål för någon egentlig kritik. Konkursförvaltarkollegiet i menar dock att beslut i hithörande frågor med fördel kan överlåtas åt förvaltarna. Vad utredningen föreslagit beträffande bevaknings- och anmärknings- förfarandet har godtagits på de flesta håll. Några KFM och Föreningen förklarar att de inte helt kan instämma i resone- manget om jäv mot TSM när det gäller att hålla förlikningssammanträden. En tingsrätt påpekar att förlikningssammanträdet bör hållas av rätten, ef- tersom förvaltaren i anmärkningsförfarandet har intagit en partsställning och uppgiften är "ganska artfrämmande" för TSM. KFM i anser att det bör införas en lagfäst möjlighet för TSM att hos förvaltaren påyrka ett bevakningsförfarande. Det råder t.ex. ofta ovisshet om förmåns- rätt och storleken av fordran när bouppteckning upprättas och det är av intresse att TSM får en viss möjlighet till styrning av bevakningsförfaran- det. DU:s förslag beträffande beslut om utdelning, arvode och avskrivning har godtagits av de flesta remissinstanser. Kritik förekommer av två slag. Å ena sidan menar bl.a. några KFM att förslaget inte går tillräckligt långt i överföring av beslutsbefogenheter till TSM. Å andra sidan hävdas från bl.a. domstolshåll att man med tanke på KFM:s dubbla roller inte bör flytta över de aktuella beslutsfunktionerna till TSM. I den förra gruppen av kritiska röster ingår KFM i och i . Bägge menar att TSM har tillräcklig kompetens och integritet för att pröva även utdelningsförslag mot vilka invändningar framställs. Den förra myndigheten pekar dels på att KFM håller för- delningssammanträden efter försäljning av utmätt egendom där det ofta finns konkurrens mellan olika borgenärer, däribland staten, dels på att TSM har anförtrotts att vid konkursförvaltarens försäljning av företagsin- tecknad egendom besluta att försäljning får ske mot inteckningshavares bestridande (8 kap. 7 § andra stycket KL). Den senare myndigheten fram- håller att fastställelse av utdelning alltid innefattar en materiell prövning, dvs. även om någon invändning inte framställs, och att den oklara gränsen mellan "tvistiga" och "otvistiga" fall bör medföra att TSM får pröva alla utdelningsförslag. Båda de nu nämnda KFM menar vidare att alla arvodesfrågor bör prö- vas av TSM. Samma inställning redovisas för övrigt av en hovrätt. KFM i fäster även uppmärksamheten vid kopplingen mellan fastställande av arvode och utdelningsförslag, när det förra är "otvistigt" men det senare "tvistigt". Som exempel nämns att TSM bestämt arvode att utgå ur hypoteksegendom därför att utfallet av fortsatt drift skall tillfalla en hypteksborgenär, medan tingsrätten efter invändning av staten mot utdelningsförslaget bestämmer att utfallet i stället skall tillfalla all- männa borgenärer. Denna komplikation berörs även av en annan instans, som anför att TSM:s prövningsrätt inte bör vara beroende av någon skönsmässig bedömning utan anges mer exakt i KL, varvid frågor om att fastställa arvode särskilt för viss egendom bör förbehållas domstolen. En hovrätt uttalar att det kan övervägas om behörigheten att fastställa "tvistiga" arvoden bör anförtros TSM men att ett vägande skäl mot detta är värdet av att "tvistiga" arvoden prövas av annan myndighet än den som skall utöva tillsyn över förvaltarna. En annan hovrätt menar att DU inte på ett övertygande sätt motiverat varför endast vissa arvodesfrågor skall föras över på TSM och föreslår därför att TSM som första instans skall fast- ställa alla arvoden. Samma hovrätt påpekar att domstolarnas självständiga ställning bör föranleda att domstols prövning av utdelningsförslag skall väckas av TSM genom en ansökan och inte genom att TSM hänskjuter frågan till domstolen. anser att förvaltarens arvode princi- piellt bör prövas av tingsrätt. Eftersom det skulle föra med sig att även invändningsfria förslag måste fastställas av domstolen, motsätter sig tings- rätten dock inte DU:s förslag. Till den grupp av instanser som är kritiska mot att överflytta beslutan- derätt till TSM hör bl.a. åtskilliga tingsrätter. En del av dessa avstyrker generellt DU:s förslag med hänvisning till att förfarandet splittras och till att det inte är tillfredsställande att TSM, som ofta kan uppfattas som före- trädare för staten som borgenär, skall få ökad beslutanderätt. tillstyrker förslagen beträffande fastställande av utdelning och arvode under förutsättning att TSM skiljs från KFM. anför som ett skäl mot att överflytta beslutanderätten i arvodesfrågor att tingsrätterna till skillnad från TSM har en betydande och mångårig erfa- renhet av att bedöma skäligheten av arvodesanspråk. Konkursförvaltarkollegiet i anser att uppgiften att kungöra utdelningsförslaget bör kunna anförtros åt förvaltaren och att särskilt be- slut om fastställelse av förslaget inte behövs. Det bör räcka att klagotiden går till ända, varefter förslaget anses fastställt. När det undantagsvis fram- kommer att förslaget är behäftat med fel eller brist som inverkar på någons rätt, bör rätten liksom kunna göra erforderliga ändringar eller åter- förvisa ärendet till förvaltaren. Även beslut om avskrivning bör ligga kvar hos rätten. I enklare fall fattas besluten av tingsnotarier, varför påverkan på domarsidan är marginell. En del fall kan dock kräva viss prövning, t.ex. när edgång inte kunnat fullgöras, något som lämpligen bör prövas av rätt- en. Mot en överflyttning av beslutanderätten talar även att arvodespröv- ningen generellt bör förbehållas domstolen. För detta talar för det första TSM:s partsställning. För det andra finns det risk för att personliga sym- patier/antipatier visavi förvaltaren får inverkan på TSM:s beslut. Vidare är en förskjutning av TSM:s roll mot att TSM blir beslutsfattare svår att för- ena med myndighetens kontrollfunktion. TSM kan t.ex. vid hörande enligt 7 kap. 10 § KL i förväg genom godkännande av förvaltningsåtgärder ha bundit upp sig beträffande arvodet. Enligt kollegiet låter sig den reflexio- nen t.o.m. göras att TSM:s föreslagna roll som beslutsfattare endast kan godtas om myndigheten helt släpper sina funktioner att utöva tillsyn och kontroll. Vad DU föreslår beträffande handläggningen av frågor om ackord i konkurs m.m. har som regel inte mött någon invändning. KFM i finner det dock olämpligt att två myndigheter skall vara inblandade i fråga om uppgörelser i konkurs. Om exempelvis gäldenären vänder sig till TSM för att efterhöra hur han skall agera och vem som be- slutar om han vill göra upp med sina borgenärer, vilket inte är ovanligt, kan TSM:s förklaring lätt te sig förvirrande. DU:s förslag under rubriken har i allmänhet inte föranlett några uttalanden från remissinstansernas sida. En del av de in- stanser som intagit en kritisk hållning till den av DU föreslagna lagen om förfarandet i förvaltningsdomstol och i vissa mål i allmän domstol (domstolsförfarandelagen), t.ex. DV, avstyrker att den görs tillämplig i konkursärenden. JO, som har en positiv inställning till domstolsförfaran- delagens tillämpning i mål i allmän domstol, avstyrker dock DU:s förslag beträffande handläggningen av konkurs. JO påpekar att skälen för att från- gå nuvarande ordning inte framgår av betänkandet och att JO veterligt inte förts fram någon kritik mot denna ordning. PRV påpekar att verket underrättas om när ett aktiebolag försätts i konkurs och när konkursen avslutas samt att uppgifter härom förs in i ak- tiebolagsregistret. Också uppgift om vem som är konkursförvaltare bör antecknas i registret. Från registret, där registrerade styrelseledamöter kvarstår, skulle i så fall alltid kunna utrönas vem eller vilka som i olika sammanhang kan uppträda som parter i anledning av bolagets konkurs, jfr 13 kap. 20 § andra stycket aktiebolagslagen (1975:1385). 4.2.2Promemorian Konkursgäldenären (Ds 1994:96) och prop. I promemorian behandlas ett antal konkursrättsliga frågor, med särskild inriktning på sådana som gäller konkursgäldenärens skyldigheter under konkursutredningen. Det huvudsakliga syftet med de ändringar som före- slås är att de skall motverka vissa sätt att missbruka konkursinstitutet. Så- lunda föreslås bl.a. en utvidgning av gäldenärens upplysningsskyldighet och av vad konkursbouppteckningen skall innehålla. Andra ändringar som föreslås avser en precisering av edstemat vid beedigande av konkursbo- uppteckningen och inrättande av ett centralt register över fysiska personers konkurser. I promemorian (s. 51 f.) diskuteras också frågan om konkursgälde- närens skyldighet att inför domstol beediga konkursbouppteckningen allt- jämt skall vara obligatorisk. Efter en redogörelse för DU:s förslag och remissutfallet över detta konstateras att det finns fyra uppfattningar om hur man bör reglera frågan om edgången, nämligen 1)som , 2)som , men med möjlighet för förvaltaren att i ett en- skilt fall begära att gäldenären inte skall behöva avlägga ed vid domstol, 3)enligt DU:s förslag, eller 4)utan krav på obligatorisk edgång och inte heller något bouppteck- ningssammanträde hos förvaltaren, men med ett krav på att gälde- nären skriftligen bekräftar bouppteckningen och med möjlighet för förvaltaren eller en borgenär att i ett enskilt fall begära att gäldenär- en avlägger ed vid domstol. I promemorian genomgås härefter de olika argument som anförs för och emot en obligatorisk edgång. Det är – framhålls det – av de redovisade argumenten sammantaget många som starkt talar för att skyldigheten för en konkursgäldenär att beediga bouppteckningen inför domstol alltjämt bör vara åtminstone en huvudregel. För detta talar såväl betydelsen av att markera edens vikt som att det underlättar konkursförvaltarens arbete.