frs · GO12705 · 2001-02-28 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:705 om brist på internationellt jämförbar gymnasiekompetens har frågat hur han avser att lösa frågorna kring kvalitetsbedömningar och internationella jämförelser av svensk gymnasiekompetens. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska besvara frågan. Jag vill inledningsvis kommentera påståendet att en utländsk studentexamen i allmänhet kräver mer än vad som erbjuds i den svenska gymnasieskolan. Det finns inga undersökningar som visar att ungdomar i andra länder som gått en teoretisk utbildning motsvarande det naturvetenskapliga programmet eller samhällsvetenskapliga programmet i allmänhet har mer kunskaper än svenska ungdomar. Däremot saknar utbildningar i andra länder den bredd som samhällsvetenskapsprogrammet men framför allt naturvetenskapsprogrammet har. Läser man färre ämnen kan man givetvis fördjupa sig mer i dessa. Jag anser att vi i bör vara stolta över den bredd som våra utbildningar har och inse värdet av detta. Oavsett om det är fråga om en generell utbildning eller en yrkesinriktad utbildning är det viktigt att den studerande ges en bred kunskapsbas och därmed goda förutsättningar för ett fortsatt lärande, inom eller utanför utbildningssystemet. Inom EU pågår ett arbete som syftar till att öka möjligheterna för medborgare i medlemsstaterna att kunna studera eller arbeta i ett annat medlemsland än hemlandet. Det finns en konvention i (konvention om ekvivalering av examensbevis och behörighet till högskoleutbildning, ETS nr 15, 1953, samt Protokoll till konvention om ekvivalering av examensbevis och behörighet till högskoleutbildning, ETS nr 49, 1964) som innebär att personer som är behöriga att söka en högskoleutbildning i sina hemländer också är det i andra länder som anslutit sig till eller konventioner. Avsaknaden av en gymnasieexamen i utgör därför inget hinder för svenskar som vill studera utomlands. För övrigt har regeringen genom ett tilläggsdirektiv givit 2000 (dir. 2000:06) i uppdrag att se över om det behövs en gymnasieexamen i och i så fall hur den bör vara utformad. Jag har inte för avsikt att ta ställning i denna fråga innan jag fått ta del av kommitténs betänkande. Frågan om hur man ska underlätta för svenskar att arbeta i ett annat land rymmer långt fler aspekter än om det finns en gymnasieexamen eller inte. och rådet har utfärdat flera direktiv som syftar till att underlätta rörligheten inom den europiska unionen, bl.a. de två s.k. generella direktiven om ömsesidigt erkännande av yrkeskompetens inom s.k. reglerade yrken (89/48/EEG och 92/51/EEG). Det praktiska arbetet med erkännande av yrkesbevis genomförs av s.k. (NARIC:s). I fungerar som en sådan. Jag har erfarit att samarbetet mellan medlemsstaterna vad gäller erkännande av yrkeskompetens inom akademiska yrken gått från en jämförelse av utbildningar "kurs-för-kurs" mot ett öppnare förhållningssätt grundat på ökad ömsesidig tillit. Jag tror det är den vägen vi ska fortsätta att gå. Till skillnad från situationen i är stora delar av den europeiska arbetsmarknaden reglerad, såväl vad gäller yrken som kräver högskoleutbildning som yrken som kräver motsvarande gymnasial utbildning. Utöver den formella regleringen förekommer ofta också krav på att en yrkesutövare ska ha genomgått en nationellt föreskriven utbildning. Jag har erfarit att arbetet i EU:s medlemsländer med att underlätta erkännande av yrkeskompetens inom yrken på motsvarande gymnasial nivå ligger långt efter det arbete som gjorts i fråga om akademiska yrken. Det har visat sig svårare att avlägsna olika hinder i ländernas praktiska hantering av de olika EU-direktiven på den gymnasiala nivån. Få motsvarigheter till NARIC:s arbetar t.ex. med erkännande av yrkesbevis på icke akademisk nivå. Ett skäl till detta är att yrkesutbildning i andra EU-länder i så mycket högre grad än i är en angelägenhet för parterna på arbetsmarknaden. Man bör inte heller blunda för att det i denna fråga finns motstridiga intressen mellan individens önskemål om ökad mobilitet, vilket EU:s direktiv också syftar till att stödja, och länders och enskilda branschers intresse av att behålla arbetskraften i landet. Att införa en gymnasieexamen löser med andra ord inte de svårigheter som består i att länderna har olika system för yrkesutbildning. Det är en naturlig uppgift för att kartlägga vilka möjligheter som finns att för svenskt vidkommande stödja personer som vill arbeta i ett annat land. deltar aktivt i det samarbete som sker i dessa frågor inom unionen.