frs · GO121106 · 2001-05-08 00:00:00 — Svar på frågorna 2000/01:1106 om tillämpning av svensk lag vid svenska vigslar, 1134 om hindersprövning och utländsk lagstiftning och 1140 om giftermålsregler har frågat mig om jag är beredd att göra en översyn av de svenska lagreglerna om hindersprövning för en utländsk medborgare som vill ingå äktenskap i och vid den översynen noggrant pröva en ändring av de svenska reglerna som innebär att när äktenskap ska ingås inför svensk myndighet hindersprövning i första hand ska ske enligt svensk lag. har frågat vilka åtgärder jag kommer att vidta för att ändra den internationellt privaträttsliga lagstiftningen på detta område. Skånberg har frågat vad jag avser att göra för att ändra reglerna så att en person inte ska tvingas ändra sin religiösa tillhörighet för att kunna gifta sig. Frågorna har ställts mot bakgrund av att det i medierna har rapporterats att en skattemyndighet med tillämpning av utländsk rätt funnit att det förelåg hinder för en muslimsk kvinna att gifta sig med en man. Jag väljer att svara på frågorna . I en situation där det finns anknytning till flera länder, t.ex. när en person är medborgare i ett land men har hemvist i ett annat, måste det ofta avgöras vilket lands lag som ska tillämpas. Utgångspunkten är då att det lands lag ska tillämpas som personen har starkast anknytning till. har det, både i och i andra länder, ansetts att man normalt har starkast anknytning till det land som man är medborgare i. Det är mot denna bakgrund man ska se de svenska bestämmelserna om vilket lands lag som ska tillämpas när det gäller en persons rätt att ingå äktenskap. Enligt lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap ska rätten att ingå äktenskap i som huvudregel prövas enligt lagen i det land där personen är medborgare. En prövning av om det finns några hinder mot att ingå äktenskapet ska alltså ske enligt medborgarskapslandets lag. De äktenskapshinder som finns i den utländska lagen ska normalt tillämpas i vid hindersprövningen. Men detta gäller inte utan inskränkningar. En utländsk medborgare som har hemvist i kan enligt lag få sin rätt att ingå äktenskap prövad enligt svensk lag. Om han eller hon inte har haft hemvist här , kan regeringen under vissa förutsättningar förordna att svensk lag ska tillämpas. Och en bestämmelse i den utländska lagen ska aldrig tillämpas om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Om det är uppenbart i strid med svensk rättsuppfattning och stötande att vid en hindersprövning tillämpa ett utländskt äktenskapshinder, ska detta alltså inte tillämpas. Den bedömningen ankommer i första hand på den skattemyndighet som ansvarar för hindersprövningen. beslut om hindersprövning får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det finns sålunda inskränkningar för när utländska äktenskapshinder ska tillämpas i . Men jag anser ändå att det kan ifrågasättas om det är befogat att som huvudregel knyta valet av vilket lands lag som ska tillämpas till personens medborgarskap. Det är möjligt att det nu är rimligare att t.ex. se mera till i vilket land personerna faktiskt bor. Inom pågår en översyn av de svenska lagvalsreglerna vid hindersprövning, och den situation som frågeställarna har pekat på kommer att beaktas i den översynen.