frs · GO12797 · 2001-03-07 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:797 om barn som brottsoffer har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att barn i juridisk mening ska bli betraktade som brottsoffer. Jag vill börja med att slå fast att när ett barn av t.ex. en förälder utsätts för våld eller kränkande behandling är barnet naturligtvis ett brottsoffer. Enligt bör barnet också i de fall då det bevittnar våld inom familjen anses som brottsoffer. Självklart är det så att barn som bevittnar våld i hemmet kan betraktas som brottsoffer. Det är utan tvekan en mycket traumatisk upplevelse för ett barn att bli vittne till hur mamma eller pappa blir slagen av den andre föräldern eller av någon annan närstående. Känslan av otrygghet och oförmågan att kunna hjälpa den som blir utsatt för våld sätter med all säkerhet djupa spår i de barn som upplevt detta. Det är också självklart att de kan behöva professionell hjälp att bearbeta en sådan händelse. Det är då särskilt viktigt att de myndigheter och andra inrättningar som kan hjälpa ett barn får kännedom om att det har förekommit våld i hemmet. Här finns en viktig uppgift för bl.a. polisen. När polisen kommer till ett hem där någon har misshandlats måste alltså polisen vara uppmärksam på om det finns barn i familjen. Av stor betydelse är då att polisen har kompetens i hur man som polis bemöter barn och hanterar situationer där barn är inblandade. I sammanhanget kan nämnas att det på regeringens uppdrag har tillsatts en kommitté, Kommittén mot barnmisshandel, för att utreda barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor. I ett delbetänkande från kommittén (SOU 2000:42) har föreslagits att det i grundutbildningen för poliser ska införas ett avsnitt som ger kunskaper om barns utveckling och behov samt en god allmän kompetens i att utreda och handlägga ärenden där barn är inblandade. Vidare betonas vikten av att polisen underrättar om barn i misshandelsmiljöer och att detta gäller även om det inte är barnet självt som blivit utsatt för misshandel. Om det finns barn i ett hem där våld har förekommit ska alltså polis som kommit till platsen omgående underrätta om detta. En bestämmelse om detta finns också i socialtjänstlagen (1980:620). Jag vet att det har påbörjats flera projekt runtom i landet i vilka polis och socialtjänst samarbetar för att få detta att fungera smidigt. Det kan inte nog understrykas vilken viktig roll de sociala myndigheterna har för stödet till brottsoffer i allmänhet och till unga brottsoffer i synnerhet. Detta markeras också särskilt i den proposition om stöd till brottsoffer som regeringen kommer att överlämna till . Där föreslås nämligen en särskild bestämmelse om ansvar för alla brottsoffer. Det är emellertid inte bara polisen och som måste bli bättre på att ta hand om barn som bevittnat våld i familjen. Hälso- och sjukvården möter många av dessa barn när de tillsammans med sin förälder kommer till sjukhusens akutintag. Det är då angeläget att sjukvårdspersonalen uppmärksammar barnen och tar sig tid att prata med dem. Även hälso- och sjukvårdsanställda är skyldiga att anmäla till om de får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden kan behöva ingripa. Barn som bevittnar våld i hemmet bör alltså i den mening som berörts betraktas som brottsoffer och få det skydd och stöd som behövs. Det kan också noteras att barnet kan ha rätt till skadestånd oberoende av om brottet direkt riktat sig mot barnet eller inte. Från mina utgångspunkter är det viktiga här inte att sätta en viss etikett på de barn som bevittnar våld i familjen. Det viktiga är att de får hjälp och stöd från samhället. Sådant stöd måste de få oavsett om de i en strikt bemärkelse är att betrakta som brottsoffer, målsägande eller något annat. Behovet är detsamma.