frs · GO121146 · 2001-05-08 00:00:00 — Svar på frågorna 2000/01:1141 om barnäktenskap i , 1142 om minimiålder för äktenskap och 1146 om trossamfund som vigselförrättare har frågat mig vilka åtgärder jag har för avsikt att vidta för att hindra barnäktenskap i och för att se till att minimiåldern för att ingå äktenskap ska gälla alla grupper i . Hon har också frågat vilka åtgärder jag avser vidta för att trossamfund och vigselförrättare i ska följa den svenska . Frågorna har ställts mot bakgrund av att det vid en hearing anordnad av den s.k. ska ha påtalats att vissa religiösa samfund som av Kammarkollegiet anförtrotts vigselrätt viger flickor som ännu inte fyllt samt medverkar till månggifte. Vid samma hearing ska också ha påtalats att utländska äktenskap erkänns och gäller i även om någon av parterna varit under . Jag väljer här att besvara alla tre frågorna . I kan olika trossamfund ges tillstånd att förrätta vigsel. Ett sådant tillstånd får ges om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att de svenska bestämmelserna om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Sådana åtgärder är bl.a. att förvissa sig om att vederbörlig hindersprövning skett och att inget hinder har framkommit samt att efter vigseln underrätta skattemyndigheten. Det är Kammarkollegiet som prövar frågor om tillstånd efter ansökan av samfundet. Om Kammarkollegiet finner att ett trossamfund inte längre uppfyller tillståndskraven, ska kollegiet återkalla tillståndet. De regler som gäller för trossamfunden lämnar därmed inget utrymme för samfundet att viga personer som inte fått tillstånd till äktenskapet. Reglerna tillåter inte heller trossamfund att viga en man med flera hustrur. För det fall det skulle framkomma att ett trossamfund medverkar till sådana olagliga äktenskap ska Kammarkollegiet alltså överväga att återkalla tillståndet. När det gäller frågan om ett äktenskap ingånget i ett annat land ska erkännas i bör man beakta att den ökande rörligheten bland människor gör det särskilt viktigt att en dom eller ett beslut i ett land erkänns och blir gällande även i andra länder. Det är mot den bakgrunden man ska se de svenska bestämmelserna på området. Den grundläggande principen är att ett äktenskap som har ingåtts utanför gäller här i landet. Så är det även i andra länder. Grundtanken är naturligtvis att man så långt möjligt bör undvika att hamna i en situation där ett par anses som gift i ett land men inte i ett annat. Makar som flyttar och slår sig ned i ett nytt land ska inte behöva gifta sig på nytt. I vissa fall skulle det dock vara uppenbart oförenligt med vår svenska rättsuppfattning att erkänna ett äktenskap som har ingåtts i ett annat land, och ska äktenskapet inte erkännas. Som exempel kan nämnas om en av parterna är mycket ung eller om någon av parterna har tvingats att gifta sig. I dessa fall anses äktenskapet normalt inte gälla i , eftersom inte accepterar vare sig barn- eller tvångsäktenskap. Att äktenskapet bestått kan dock påverka bedömningen. Det skulle nog vara orimligt att som ogift anse t.ex. en kvinna som gift sig när hon senare i vuxen ålder flyttar med man och barn till . Att på detta sätt erkänner äktenskap som har ingåtts i utlandet innebär inte att lagen inte gäller på samma sätt för alla människor i . Lagen gör endast en avvägning mellan vilket lands lag som ska tillämpas när en person har anknytning till olika länder, t.ex. genom medborgarskap i ett land och hemvist i ett annat, och när det är nödvändigt att välja vilket lands lag som då ska tillämpas. Jag kan slutligen tillägga att det i pågår en översyn av de svenska lagvalsreglerna vid hindersprövning. Det övervägs också att likställa de fall där hindersprövningen sker enligt svensk respektive utländsk rätt. Det är möjligt att åldersgränsen för rätten att ingå äktenskap utan tillstånd av bör höjas från 15 till när hindersprövningen ska ske enligt utländsk rätt.