frs · GO12468 · 2001-01-10 00:00:00 — Svar på fråga 2000/01:468 om ersättningsansvar vid skadegörelse har med hänvisning till några fall där polisen avslöjat ungdomar som ägnat sig åt systematisk skadegörelse frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att de som drabbas vid skadegörelse ska kunna gå skadeslösa och för att föräldraansvaret ska framstå som klart. Frågan tar närmast sikte på möjligheten att införa ett strikt ansvar för vårdnadshavare när det gäller skador som har orsakats av barn, dvs. ett ansvar oberoende av vårdslöshet på vårdnadshavarens sida. Den som är är skyldig att ersätta en skada som han eller hon har vållat under i princip samma förutsättningar som en person som är . För den som är finns dock en särskild möjlighet att få skadeståndsskyldigheten jämkad i vissa fall. En vårdnadshavare kan bli skadeståndsansvarig för sitt barns handlande om vårdnadshavaren har brustit i sin uppsikt över barnet. Detta följer av den allmänna ansvarsregeln i skadeståndslagen (2 kap. 1 §) och av ett särskilt tillsynsansvar som finns enligt (6 kap. 2 § andra stycket). avsåg detta tillsynsansvar i praktiken bara konkreta försummelser, men genom en lagändring skärptes ansvaret till att omfatta även mera allmänna brister i uppsikten. I föreskrivs att en vårdnadshavare ska, i syfte att hindra att barnet orsakar skada för någon annan, svara för att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas. I tillsynsansvaret ligger att vårdnadshavaren ska, inom ramen för vad som är möjligt för honom eller henne, vidta de åtgärder som behövs för att barnet inte ska orsaka skada. Vilka åtgärder som behöver vidtas varierar naturligtvis med barnets ålder och måste avgöras med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Om en vårdnadshavare brister i sin tillsynsplikt, kan han eller hon alltså bli skadeståndsskyldig, t.ex. om barnet gör sig skyldig till skadegörelse. Men om skadan uppstår trots att vårdnadshavaren har uppfyllt sin tillsynsplikt blir vårdnadshavaren inte skadeståndsskyldig. Vårdnadshavaren är alltså inte strikt ansvarig för sitt barns handlande. Frågan om att införa ett sådant strikt ansvar diskuterades i samband med skärpningen av tillsynsansvaret . Man gjorde då bedömningen att en sådan ordning skulle stå i strid med huvudregeln i svensk skadeståndsrätt, nämligen att det krävs uppsåt eller vårdslöshet för att någon ska anses vara skadeståndsskyldig. Ett sådant ansvar ansågs också innebära skadeståndsskyldighet även när vårdnadshavaren inte har några praktiska möjligheter att påverka händelseförloppet och det egna skadeståndsansvaret. En sådan ordning skulle alltså kunna medföra skadeståndsskyldighet även för en vårdnadshavare som gjort allt som står i hans eller hennes makt för att barnet inte ska vålla skada, vilket uppfattades som stötande. De skäl som lagstiftningsärende åberopades mot att införa ett strikt ansvar för vårdnadshavare har fortfarande giltighet. Jag är alltså inte beredd att nu föreslå en skärpning av vårdnadshavares ansvar på det sättet. Det viktiga @ och mera effektiva sättet att angripa problemet @ är att man fortsätter att koncentrera sig på att förebygga sådan skadegörelse som det här är fråga om. Vårdnadshavarna har det primära ansvaret, men även samhället måste ta sitt ansvar. Skadegörelse utförs ofta av ungdomar i det område där de bor. Det lokala brottsförebyggande arbetet har därför stor betydelse för att påverka ungdomsbrottsligheten. I linje med regeringens brottsförebyggande program, Allas vårt ansvar, utvecklas nu det lokala brottsförebyggande arbetet. Här samverkar bl.a. , skolan och polisen för att finna lösningar som är utformade utifrån en analys av lokala problem och förutsättningar.