prot · GP0942 · 2001-12-06 00:00:00 — Det ärockså viktigt att människor utanför de demokratiskainstitutioner som har att utföra själva förhandlingsar-betet engageras och stimuleras att lämna sina bidrag.Riksdagen har tidigare i en föregångare till dagenssammansatta utskott haft bestämda uppfattningar omhur detta arbete borde bedrivas, nämligen med storöppenhet och med sin bas inom nationella parlamentsom ytterst har att fatta besluten om hur EU:s framtidska se ut.Konventet borde alltså bygga på de nationellaparlamenten och det borde till sitt förfogande ha ettsjälvständigt sekretariat som inte var bundet till nå-gon eller några tidigare eller nya hänsyn knutna tillden ena eller andra institutionen inom EU-systemet.Jag har sagt att jag delar utrikesministernsuppfattning om fördraget i stort. Men jag måste med-ge att det var en besvikelse att regeringen inte medstörre entusiasm tog sig an det förslag som det tidiga-re sammansatta utskottet lämnade och använde dettaför att med kraft under det svenska ordförandeskapetpåverka den process som tar sin början i enlighetmed de önskemål som framställde. Härmissades en chans som andra nu har fått ta över efteross.Riksdagen föreslår nu igen att de synpunkter somriksdagen framförde på den kommandeprocessen ånyo ska aktualiseras av regeringen ävenom vi är väl medvetna om att beslutet kommer ielfte timmen. Likväl är det viktigt att säkerställa attden kommande förändringsprocessen i EU präglasjust av den öppenhet, den självständighet och denfrimodighet som i sitt beslut villepeka på. Vi har starka intressen från attdessa beslut fullföljs och ber regeringen att respekteradetta.Herr talman! Med ett tydligt besked om riksda-gens krav på den fortsatta processen för EU:s refor-mering rekommenderar det sammansatta konstitu-tions- och utrikesutskottet att god-känna regeringens förslag om . Jag yrkarbifall till utskottets förslag på samtliga punkter.Anf. 3 Utrikesminister () re-plik:Herr talman! Det är inte ett medlemsland som av-gör framtiden inom unionen, utan det är 15 ländersom gör det. Den kom väldigtlångt under sitt ordförandeskap med att framhållavikten av det fortsatta utvecklingsarbetet och av ettkonvent. Det byggde i stort sett på den eniga riksda-gen i . Det var också skälet till att vi kundelägga en god grund för det konvent som vi nu for-mellt beslutar om.Andra medlemsländer ville inte gå längre när vimöttes i därför att de hade inte kommit sålångt i sina nationella debatter. Men vi kunde ändålägga grunden för det som man ska fatta beslut om iLaeken. Där kan jag se att de synpunkter och stånd-punkter som den svenska har haft kommeratt väl tillgodoses i det konvent som vi ska fatta be-slut om i Laeken. Det kommer att baseras på de na-tionella parlamenten som får en stark ställning. Detkommer också att bli ett forum för öppen debatt meden ordentlig paus inför nästa regeringsförhandling.Jag tror att den svenska kommer att varanöjd med beslutet.Anf. 4 PER () replik:Herr talman! Jag ska inte i onödan söka sak medutrikesministern om någonting som vid det här lagetsannolikt är så långt kommet att det är svårt att på-verka fortsättningen av.Det sammansatta utrikes- och konstitutionsut-skottet framhöll emellertid - och det gällerfortfarande - att vi önskade se en sammansättning avkonventet som, vilket vi underströk, baserades just påde nationella parlamenten. Utskottet framhöll ocksåatt man skulle se de nationella parlamenten vart ochett som jämbördiga med det Europaparlament somnu, såvitt det försports, i praktiken kommer att vara,om än inte lika stort som de övriga parlamenten till-sammans, men i vart fall bestå av hälften så mångaledamöter. 15-16 ledamöter för de europeiska insti-tutionerna och 30 ledamöter för de nationella parla-menten var inte riktigt den balans som riskdagentänkte sig i våras.Det andra är möjligen lättare att fortfarande på-verka. Det gäller sekretariatet till konventet. När vihör att det är regeringarna som tänker ta hand omsekretariatet inom ramen för ministerrådet ringer dethos de flesta parlament en allvarlig varningsklocka.Om regeringen nu vill göra skäl för uttalandet att manhar lyssnat på vad har sagt, se då till att detsekretariat som ska vägleda konventets arbete inte ärbundet till någon, utan att det får stå på egna ben ocharbeta bara med de uppdrag som konventet med alladess ingredienser och deltagare har att ange till detta!Anf. 5 Utrikesminister () re-plik:Herr talman! har förvisso 15-16 platser i konventet, men vi ska också komma ihågatt eftersom kandidatländerna kommer att delta ikonventet uppgår antalet nationella parlamentarikertill 56. De nationella parlamentarikerna får alltså enstark ställning jämfört med . Medförlov sagt anser sig oerhört miss-gynnat jämfört med de nationella parlamenten. Så detfinns också ett annat sätt att se på den här saken.När det gäller rådssekretariatet delar jag i grundensynen att det hade varit bra med ett helt friståendesekretariat. delas inte den uppfattningen av andraländer. Vi ska komma ihåg att rådssekretariatet repre-senterar ju inte en institution, utan det representerartrots allt alla medlemsländer. På det sättet blir det ettmer eller mindre oberoende sekretariat som kommeratt klara det här arbetet.Anf. 6 PER () replik:Herr talman! Detta med matematik och hur mångadet är som egentligen representerar vad är iblandsvårt. Utrikesministern lyckades nu få upp de natio-nella parlamentarikernas antal genom att slå ihopsåväl dem som har att fatta besluten som dem som fårglädjen att vara där som observatörer. Räknar man pådet sättet blir utrikesministerns matematik rätt. Räk-nar man dem som faktiskt har avgörandet i sin handblir det tyvärr bara 30 nationella parlamentariker mothela 15 för Europaparlamentet.Jag förstår väl att det kan finnas motstridiga in-tressen. Men riksdag, som är en av de insti-tutioner som till slut har att ta det avgörande ansvaretför det framtida EU, har rätt att och ska hävda sinmöjlighet att utöva det goda inflytandet.Till sist om sekretariatet: Det må synas som enstruntfråga till vem ett sekretariat ytterst är knutet.Mycket av arbetet för att forma det nya EU kommeratt göras i det hårda arbetet som sekretariatet är tillför. Om man menar allvar med den öppna och frimo-diga processen är det av oerhört stor betydelse inte kan misstänka att detta sekretariat är lejt avnågon av de tre eller fyra parter som kommer attutgöra det slutgiltiga konventet.Även om jag innerst inne inser att frågan om för-delningen i konventet de facto är avgjord redan innanLaekenmötet inleds vill jag skicka med som hälsningtill det beslut som jag hoppas att riksda-gen kommer att fatta: Ge inte uppstriden om sekretariatets oberoende innan AnnaLindh har satt sig på planet.Anf. 7 ():Herr talman! Låt mig först säga något som bärmig lite emot. Det är att när debatterarbetänkanden är det vanligen så att det är reservanter-na som börjar och de som försvarar majoritetsstånd-punkten kommer . började ministern ochsedan utskottets ordförande. Jag vet att det är formelltmöjligt, men det är ovanligt. Att det blir så i en viktigdebatt om EU är aningen förväntat, inte otypiskt, ochländer både till viss eftertanke och till vissa slutsatser.Herr talman! Redan den grekiske filosofenHerakleitos har enligt sagt att man kan barastiga ned i samma flod en gång.Innebörden i detta är ganska uppenbar och mycketsann. Men de svenska anhängarna av EU tycks intekännas vid denna sanning, åtminstone inte när de skakarakterisera vad som händer inom EU.När vi steg in i EG/EU lät det inte på anhängarnasom vi steg ned i en föränderlig flod, utan snararesom att vi gick in i ett nästintill färdigbyggt hus somskulle bli detsamma med undantag för att det kanskeskulle bli lite större.EU skulle absolut aldrig militariseras, sade man.Att hävda det var förtal för att sprida en nidbild.EU skulle knappast få en gemensam valuta ochdärmed en press för en likformig ekonomisk politik.Det var skrämselpropaganda, sade man.EU skulle inte börja styra över delar av vår utri-kespolitik. Det var bara en överdrift att hävda, sademan.EU skulle inte utöver den inre marknadens regler,alltså utöver jordbruks- och konkurrensfrågor, blandasig i vår inrikes lagstiftning. Att hävda något annatvar att ljuga och inbilla folk att vi inte skulle få be-stämma själva i eget land.EU skulle absolut inte ta några steg mot att bli eneuropeisk superstat, där medlemsstaterna mer ochmer skulle komma att likna län och där väljarnasinflytande skulle bli alltmer indirekt och illusoriskt.Sådana stämningar fanns bara hos några få inom EUsom inget inflytande hade, och det var ett hjärnspökei nejsidans propaganda.EU skulle inte förändras så att de stora staternasmakt ökade i förhållande till de små. Det kunde ju desmå säga nej till eftersom fördragen krävde enhällig-het.Det skulle, utom i några få frågor, finnas vetorättför varje enskilt land. Inget folk skulle mot sin viljakunna tvingas på någon politik. Nej, EU skulle aldrigbli mera överstatligt. Det var ett nästan färdigbyggthus som egentligen bara skulle behöva förstoras.När allt det som jag räknat upp nu faktiskt inträf-fat eller när förändringarna entydigt går i riktning motdetta, så har ännu ingenting hänt. EU har, bedyrarutskottsmajoriteten i det betänkande vi diskuterar och även ministern i sitt inledningsanförande,samma karaktär nu som när vi gick in.Dagens betänkande om är ett nyttuttryck för anhängarpartiernas statiska syn på utveck-lingen. ändrar inte karaktären, sägerutskottsmajoriteten. Och utrikesministern börjar ele-gant med att tala om att EU-kritikernas förutfattademeningar att det sker förändringar nu har kommitskam, men de anser ändå att förändringarna är be-kräftade och därför är de besvikna på Niceavtalet.Federalisterna har inte fått se den utveckling de villese. Därför har deras förutbestämda meningar kommitpå skam, och så är de arga.Men utrikesministern har inga förutbestämda me-ningar, men har väl det i alla fall eftersom hon menaratt det som händer i EU egentligen inte händer. Detpåverkar inte demokratin. Det påverkar inte vårt landsinflytande över vår egen politik eller våra möjligheteratt påverka EU. Det som händer är inte farligt fördemokratin. Ja, detta är ju också någon sorts förut-fattad mening, skulle jag vilja säga.Men jag skulle också kunna snurra det hela ettvarv till och säga att om regeringen i sitt förhand-lingsupplägg, där det från början fanns många klokainslag, hade haft en lite mer förutfattad mening ochhävdat den bestämt, så kanske man inte hade fallitundan på en rad av de punkter där man faktiskt harfallit undan.I betänkandet hävdar utskottsmajoriteten att detegentligen inte har skett någonting - och för säkerhetsskull lägger man till "avgörande och omvälvande" -med EU:s karaktär. Det är klart att det är sådana därvärderingsord där det alltid är svårt att avgöra vadsom ska betecknas som det ena eller det andra.Men det som inte skulle hända har ju ändå hänt.Enskilda stora staters vikt ökar på bekostnad av en-skilda små staters vikt, som . Flera beslutfattas med kvalificerad majoritet. Det blir inte bättreav att man döljer detta bakom att det ska vara etteffektivare beslutsfattande, för innebörden är ju atttredskande stater ska kunna pådyvlas beslut inom EUsom de egentligen inte tycker om och därmed få finnasig i dem eftersom EU-lag tar över nationell lag.EU-parlamentet ges vidgade möjligheter att på-verka, och är, såsom det nu är utfor-mat till sin karaktär, överstatligt. Det borde egentli-gen i sin nuvarande form, enligt min mening, avskaf-fas och ersättas med ett representantskap för de natio-nella parlamenten.EU länkas till VEU. Åtta stater kan så att sägaskynda vidare om de vill och därmed sedan pressa påandra att gå vägen mot ökad överstatlighet. Det ärtydliga förändringar som entydigt går i en och sammariktning. Och man vägrar att se dem eller bagatellise-rar dem, för man säger att det som händer är egentli-gen ingenting. Man kan då nästan fråga sig vad de harsysslat med när de har förhandlat om det här Niceför-draget om ingenting förändras.Jag skulle vilja fråga utrikesministern, som be-tecknade som en kompromiss, vilketeller vilka stadganden i som utvecklarEU-samarbetet från överstatlighet till ökad mellan-statlighet. Nämn ett exempel där överstatlighet ersättsmed mellanstatlighet! Jag tror att frågan kanske kännsretorisk, därför att det finns inget sådant exempel.Som sagt, man kan inte stiga ned i samma flod tvågånger.Det EU som vi ser är inte det EU som folketförespeglades i folkomröstningen. Det är ett nytt EUdär varje nytt vatten som rinner kan betecknas somfyllt av mera överstatlighet, vidgade områden förEU:s beslutsmakt, mera makt för de politiska eliternaoch allt mindre möjligheter att påverka utvecklingoch politik för medlemsstaternas folk.Fördragen har förändrats, och de förändras i ochmed . Det sker stegvis och kanske inte iden takt som de största anhängarna av att unionen skabli en federal superstat önskar. Likväl är det entydigt.När vi var nya gällde . Sedan kom Amster-dam. Sedan kommer kanske . Varje gång harman sagt att vi går framåt, att samarbetet fördjupas.Det betyder i EU-retoriken att fler beslut tas bort frånmedlemsstaterna och att EU-organens inflytande överpolitiken i staterna ökar.Eliten må tycka att EU är ett mycket spännandeprojekt. Men den rusar något blint framåt. Här skafördjupas, här ska gås före. Men med varje steg somman därigenom tar för att avlägsna politiska beslutfrån väljarnas inflytande, från folkens möjlighet tillfaktiskt ansvarsutkrävande, växer det folkliga miss-nöjet. Misstron mellan etablissemang och folk ökar.Valdeltagande i valet till sjunker.När folk får möjlighet att folkomrösta blir resultatetsällan några heroiska segrar för de styrande. Oftavinner, trots underläge i resurser och i kända namn,de kritiska. Folket tycks inte riktigt vara lika entusi-astiskt som eliten. Det är ju folkets demokratiskamöjligheter som man förminskar och gröper ur.Man sade 1994 att fördragsförändringar somskulle strida mot svensk alliansfrihet och självstän-dighet aldrig skulle bli verklighet, för fördragsänd-ringar kräver enhällighet. Då skulle vi bestämmatakten, sade man. skulle se till att den mellan-statliga karaktären på samarbetet inte urholkades.Men har vi använt vår vetomöjlighet föratt stoppa den pågående utvecklingen mot en ny su-perstat? Har vi förhindrat att den över-statliga karaktären på fördraget har blivit starkare?Har vi lyckats förstärka den mellanstatli-ga karaktären på samarbetet, att det är ett samarbetemellan fria, likvärdiga, självständiga stater? Nej, herrtalman, inte i något fall har ställt frågan - ivarje fall inte på sin spets.När ett litet land som ställer Nicefördragetinför sitt folk och folkets prövning leder till ett nej, dåhar ju egentligen fördraget fallit. Men anhängarna villändå påskynda ratificeringsprocessen i övriga med-lemsstater. Här tänker man att alla andra med sinratificering så att säga ska omringa , som skastå ensamt kvar och förmås att rösta som eliten vill.Ivern att få att göra om folkomröstningen hadegivetvis inte varit densamma om folket rättat sig efterelitens vilja. Här kan man, herr talman, tala om mak-tens arrogans.Förvisso bestämmer varje land över sina egna be-slut. Men respekterade vi beslut behövde viegentligen inte dagens debatt. Fördragsändringarkräver enhällighet, och det har inte fått.Därför borde man, om man ville vinna tid och omman hade respekt för det egna fördraget, nu börja attomförhandla fördraget.Man säger att behövs för att EU skakunna utökas och utvidgas. Utskottsordförande var ju inne på den saken. Men det är faktisktså att ordförande säger att legalt sett är en ratifikation av Niceför-draget inte nödvändig för utvidgningen. De nya reglersom innebär gör bara att en utvidgning blirmaktpolitiskt mer smaklig för de mäktigaste staterna iunionen. Det blir bättre för dem som vill skynda framutvecklingen mot en superstat. Förenar de sig åtta omåtta kan de ju få springa i förväg och sedan pressamed sig de andra. Det leder till att fler beslut nu skafattas med kvalificerad majoritet, dvs. att länder motsin vilja, mot sin demokrati, kan påtvingas en politiksom dess invånare egentligen inte önskar sig.Att sägs vara nödvändigt för ut-vidgningen är ingen juridisk eller teknisk fråga. Detär en politisk fråga. Den ökade överstatligheten ochden ökade makten för de stora staterna, möjligheternaför vissa stater att springa före mot en federalistiskintegration för att sedan kunna pressa på de andra isamma riktning - det är det politiska pris som federa-listiska eller Europastatsvurmande stormakter kräverför att acceptera utvidgningen. De små länderna, deländer som åtminstone hemma betonar samarbetetsmellanstatliga karaktär, har åter fallit till föga. Det ärdet politiska pris som vi får betala för utvidgningen.Herr talman! kommer att utveckla endel frågor som jag inte kommer att ta upp inom ramenför detta anförande. Jag vill bara understryka att i dendel som gäller de nationella parlamentens inflytandeoch att detta ska stärkas i ett framtida konvent under-stöder vi med emfas det som utskottet uttrycker.Jag skulle vilja gå ännu längre. EU-parlamentetborde egentligen vara observatörer där. EU-organenska, som det heter på det vackra EU-språket, inte hakompetenskompetens, dvs. inte ha möjlighet att på-verka de regler som styr dem själva. De ska varastrikt mellanstatliga. Därför borde det i alla fall varaen minimiplattform att de nationella parlamenten harett stort inflytande och att inflytandeminskas.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till reser-vationen till det här betänkandet.Anf. 8 Utrikesminister () re-plik:Herr talman! upprepar alla argu-ment mot EU och mot europeiskt samarbete. Jag harofta undrat hur egentligen vill och troratt vi ska kunna arbeta för fred och samarbete i Euro-pa, hur vi ska kunna stärka gemensamma mål kringarbete och sysselsättning och hur vi ska kunna stärkamiljöarbetet. Varför är nordiskt samarbete så bra,varför är globalt samarbete så bra men europeisktsamarbete så farligt och så dåligt? Jag har aldrig fåttnågra svar.Det är klart att EU-samarbetet har förändrats. Dettror jag inte att någon av oss har förnekat. Miljö-samarbete fanns knappt ens på dagordningen påRomtraktatens tid. är det ett av de viktigastesamarbetsområdena. Den gemensamma utrikespoliti-ken fanns inte . Det beklagar jag, förannars tror jag att vi hade sluppit av krig påBalkan.Under den stora lågkonjunkturen och depressio-nen fanns inte samverkan kring gemensamma syssel-sättningsmål, det mellanstatliga samarbete som nufinns. Det beklagar jag. Annars tror jag att vi hadekunnat se en lägre arbetslöshet under den tiden i Eu-ropa.Vad har ni egentligen sysslat med? Det frågarKenneth om Niceförhandlingarna. Vi har syss-lat med att förbereda och möjliggöra utvidgningen.Kenneth vet att ställningstagan-de innebär att utvidgningen stoppas. Jag skulle viljaveta vilket svar och gertill invånarna i , , och allaandra länder som vill bli en del av , som behö-ver Europasamarbetet för sin ekonomi och som behö-ver Europasamarbetet för att också blir demokratisktförankrade i . Vad har ni för svar till derasmedborgare när ni i praktiken säger att utvidgningenska stoppas och att inte heller nu ska fåintegreras i det övriga ?Anf. 9 () replik:Herr talman! gör sig utrikesministern skyldigtill en identitet som inte håller. Det är skillnad på EUoch europeiskt samarbete i allmänhet.Ett europeiskt samarbete kan ske mycket väl efterden princip som har gällt i det nordiska samarbetet -ett nära och öppet samarbete mellan fria självständigastater som så att säga inte går in i ländernas egnalagstiftning. Men det som skiljer EU från allt annatinternationellt samarbete är dess överstatlighet ochdess lagstiftningsmakt över enskilda rättssubjekt ivarje medlemsstat. Jag trodde att det var elementärtatt skillnaden ligger där.Det är klart att om vi kan driva EU till att utveck-las till ett europeiskt samarbete på mellanstatlig grundså är det väl bra. Då skulle vi inte kräva att Sverigelämnar EU, om EU blev strikt mellanstatligt. Då hadevi ett bra internationellt samarbete. Det behövs natur-ligtvis ett internationellt samarbete i . Det harVänsterpartiet och EU-kritikerna aldrig förnekat.Jag ställde en fråga till utrikesministern, och jagvill komma tillbaka till den. Vilka framförhandladeresultat i ökar utvecklingen mot mel-lanstatlighet och minskar utvecklingen mot överstat-lighet? Jag fick inget svar. Men det är väl också ettsvar.Anf. 10 Utrikesminister ()replik:Herr talman! Det finns ju ett skäl till att kandidat-länderna så gärna vill komma med just i EU. Det ärinte bara för att komma nära ett europeiskt samarbetei allmänhet, utan det är just för att det överstatligainslaget i EU-samarbetet gör att samarbetet blir såeffektivt och därmed så viktigt och därmed så åtråvärtför länderna i , precis som det har varitåtråvärt för länderna i . Och, KennethKvist, vi har inget skäl att förvägra kandidatländernasom vill komma med i EU att få komma med i EUenligt den tidtabell som har gjorts. Men det är resul-tatet av krav.Vi har inte antagit några förslag i Nicefördragetsom innebär att vi minskar överstatligheten. Vi troratt överstatligheten på många områden kan vara ettviktigt och bra inslag just för att vi ska kunna ta itumed gemensamma utmaningar och gemensammaproblem. Men vi tror också att det mellanstatligasamarbetet är väldigt viktigt för att vi ska kunna hagemensamma mål men sedan hitta egna vägar att nåde gemensamma målen. Det är också skälet till att vit.ex. har fått ett mellanstatligt samarbete när det gällerhur vi ska kunna uppnå nya sysselsättningsmål förEuropa, se till att vi får en förbättrad utbildning ochen förbättrad välfärd i . Gemensamt sätter vibra mål för medborgare. Varje land kansedan på sitt sätt se till att uppfylla dessa mål. Ävendetta samarbete vill kandidatländerna bli en del av.Men ni förvägrar dem i praktiken den rätten.Anf. 11 () replik:Herr talman! Nej, vi förvägrar dem inte alls denrätten. Som ordförande går det mycket väl att ansluta ansökarländernautan . Jag tror att han har rätt på denpunkten.Frågan om överstatlighet har alltid ett sådant ele-ment i sig att en majoritet av stater ska kunna tvingapå en annan stat en politik som denna stats majoritetoch demokratiska institutioner - om vi nu talar omdemokratiska länder, och det gör vi i detta fall - intevill ha, inte känner sig moget för och inte känner sigkunna uppfylla. Och detta är ett demokratiskt pro-blem. När institutionerna utvecklas på detsättet att en tjänstemannakommission har en ganskaexempellös makt med initiativmonopol och annat såär det klart att människorna som inte kan utkräva etteffektivt ansvar inte känner sig riktigt delaktiga ipolitiken utan känner sig utanför och röstar med föt-terna och känner sig politiskt desillusionerade. Dettaär en fara, inte minst för den vänsterkraft som AnnaLindh och jag gemensamt är en del av.Anf. 12 PER () replik:Herr talman! Jag har två kommentarer till Ken-neth Kvists anförande.Min första kommentar gäller det som han sade omdet färdigbyggda huset. Jag undrar om jag var en del av samma folkomröstningskam-panj. Ingen människa sade att EU var färdigbyggt idet ögonblick som vi gick in i EU. Varför skulle detvara det när hela världen och förändras medtiden? Däremot slog vi alla som då var för att Sverigeskulle gå in i EU fast en viktig princip, nämligen attdet var ett mellanstatligt avtal som banade väg för deinslag av överstatlighet som EU då innehöll och alltidkommer att innehålla. Det kräver alltså att samtligaländer på mellanstatlig nivå är överens om att ingå ettöverstatligt avtal.Min andra kommentar handlar om försök att hitta argument för att hans stånd-punkt inte skulle stoppa en utvidgning av EU. Det ärklart att den gör. Får jag fråga följan-de: Om vi delar upp det Niceavtal som han nu såfrenetiskt är emot att riksdag ska anta i tolvanslutningsfördrag, är dåberett att i riksdag rösta för det?