prot · GP096 · 2001-09-27 00:00:00 — Vi kan inte acceptera att Kyotoprotokollet skavara dött.Det beslutet låg sedan till grund för omfattandekontakter och resor mellan de länder som då blev såcentrala för möjligheten att ratificera protokollet.I var utsikterna till framgångar ganska små.Själv var jag väldigt pessimistisk inför det möteteftersom motsättningarna fortfarande var stora ocheftersom avhopp från Kyotoprocessen hadeökat osäkerheten omkring vad en ratificering och enanslutning till Kyotoprocessen egentligen skulle ledatill.Det gick ändå att få en överenskommelse. Jaghåller med dem som menar att det var ett stort fram-steg, även om man kan kritisera delar av innehållet iöverenskommelsen.Jag ska gå igenom några av de viktigaste delarnaav överenskommelsen.Jag börjar med det som något oegentligt brukarkallas u-landsfrågor. Klimatfrågan är verkligen intenågot som kan delas upp i u-lands- och i-landsfrågor,utan det är en global fråga.Det kanske viktigaste där var det beslut som ettantal länder på Bonnmötet fattade, nämligen att i engemensam politisk deklaration förklara oss vara be-redda att tillhandahålla till de än-damål som krävs både för att öka tekniköverföringenoch för att göra dessa länder mer beredda på de kli-matförändringar som sker.Vi lade fast ett antal nya fonder som skulle hante-ra de ökade resurser som krävs: en speciell klimatför-ändringsfond för att finansiera teknologiöverföringinom energi, transport, jordbruk, skogsvård osv., enfond för anpassning under Kyotoprotokollet för atthjälpa de mest utsatta länderna att genomföra åtgär-der som möter den pågående klimatförändringen ochen speciell fond för de minst utvecklade länderna sompå många sätt naturligtvis kommer att bli de ländersom drabbas hårdast av klimatförändringen.När det gäller det som kallas flexibla mekanismervar de viktigaste besluten att vi inte lyckades kommasärskilt långt i fråga om EU:s önskemål att ha en starks.k. supplementaritetsprincip, dvs. frågan om hurmycket åtgärder man måste vidta i sina egna länderoch hur mycket av sitt åtagande man kan möta t.ex.genom handel med utsläppsrätter.Vi har en formulering som innebär att de åt-gärder man ska vidta själv ska utgöra en betydandeandel av varje parts ansträngning att nå sitt åtagande.Det är alltså en ganska flexibel regel som blir svåratt instrumentalisera.Vi fick också acceptera att vissa sänkprojektkommer att inkluderas i Clean development mecha-nism redan under den här första åtagandeperioden.När det gäller frågan om handel med utsläppsrät-tigheter kan man säga att EU fick en framgång i ochmed att alla länder måste reservera en relativt högandel av sina utsläppsmöjligheter i en speciell fond.Det här är en lösning på problemet med att man an-nars kan sälja utsläppsmöjligheter som man i realite-ten inte har.När det gäller den fråga som kanske var den mestdiskuterade inför och under Bonnmötet, nämligen hurman ska ta hänsyn till kolupptaget när det gäller för-ändring av markanvändning och skogsbruk lyckadesvi nå fram till en uppgörelse som innebär att avupptagen i skogen räknas bort för att vi ska kunnagardera oss för ändringar som ändå skulle ha skettoch för att vi ska kunna gardera oss för den veten-skapliga osäkerhet som råder omkring detta. Vi ladeockså fast ett tak för hur stora upptag som man fårräkna in i varje land, och det taket motsvarar avutsläppen av växthusgaser. Det är det minsta av dessatvå värden som man får räkna med när det gäller att tain sänkorna som en kreditering till åtagandet.Det innebär för del att vi har fått en teo-retisk möjlighet att öka utsläppen med ytterligare3 %. Räknar man in det faktum att vi också har enviss möjlighet till s.k. sänkor i Clean developmentmechanism innebär det . Sammantagetinnebär det stora möjligheter för vissa länder somKanada, och att så att säga få hjälpmed en del av sina tidigare åtaganden.När det gäller efterlevandesystemet lades det fastatt det ska vara en kommitté med två paneler som skahantera det här systemet: en panel som ska varastödjande för länder som behöver hjälp med att levaupp till sina åtaganden och en panel som kommer attha en mer dömande roll. De påföljder som blir tänk-bara är dels att länder som inte lever upp till sinaåtaganden får utarbeta en handlingsplan för hur manska gå till väga, dels att man kan få rätten att säljautsläppsrättigheter indragen och dels att man kan fåen reduktion av tilldelad mängd utsläpp för komman-de åtagandeperioder.Detta är i all korthet innehållet i Bonnöverens-kommelsen. Jag hävdar att detta är en framgång ävenom man kan kritisera enskilda inslag i överenskom-melsen. Framgången ligger väldigt mycket i att viändå lyckades samla samtliga länder utom ett bakomett beslut i . Man kan nog också säga att det vari , under det informella miljörådet där, somgrunden lades för att detta var möjligt.Dessutom blir framgången ännu större om man tarhänsyn till att vi i samtliga de ländersom ansåg sig ha svårigheter med Kyotoprotokollethade väldigt kraftiga ökningar av olika utsläpp. Detinnebär att även när man har fått utrymme för desänkor som många anser är kryphål i det här proto-kollet blir de faktiska minskningarna av utsläppensom dessa länder måste klara under det här decenniettämligen stora. För innebär det att man måsteminska utsläppen under det här decenni-et, trots att man kan använda sänkorna - en ren ut-släppsminskning. ligger på ungefär sammanivå, . Så en del av problemen med attutfallet av Kyotoprotokollet kan beskrivas som gans-ka svagt beror på att vi har 1990 som basår medan viundertecknade Kyotoprotokollet 1997.Situationen för EU och är väldigt annor-lunda jämfört med de här länderna. EU:s åtagande ärpå minus . Där har vi under halva åtagandeperio-den också klarat halva jobbet. Vi ligger nu på minus4 %. har utrymme för att öka . Vihar ett nationellt mål att vi ska ligga på 1990års nivå. Det kommer vi med all sannolikhet att klaramed viss råge. diskuterar vi som alla känner tillhur vi ska formulera nästa nationella mål.Jag tror att jag nöjer mig med detta, herr talman,och ber självfallet att få återkomma med en del ytter-ligare kommentarer under frågorna.Anf. 77 ():Herr talman! Jag tycker också att man måste hälsaresultatet med tillfredsställelse, och en viss framgångär det väl onekligen. Jag tror inte att det var särskiltmånga som hade räknat med att det skulle bli en upp-görelse i - möjligen i . Så det får väländå ses som positivt. Det gäller väl att även i motigastunder försöka ta vara på det som kan driva utveck-lingen framåt. Jag tycker att miljöministern gör det påett bra sätt.Jag har två frågor. Den första frågan gäller: Är vinu i beredda att vara ett föregångsland, trotsde ökade möjligheter som det här beslutet i geross, för att försöka driva utvecklingen i enlighet medden inriktning som avsatte, ochsom i sin tur bottnar i ett tidigare riksdagsbeslut, omatt vi verkligen ska försöka visa att det går att minskautsläppen i ? Då bortser jag alltså från dessaplus och dessutom från sänkorna i min fråga. Ärdet möjligt att klara det? Många av oss skulle upp-skatta om det vore det. Det skulle vara en drivkraftför teknikutvecklingen både i och andra om-råden.Så har jag en andra fråga. Det är naturligtvis väl-digt tragiskt att inte är med på den här vagnen.Nu har vi andra bekymmer att brottas med som hörtill - en mycket tragisk utveckling som vi allakänner till. När den frågan har lagt sig:Kan det inte vara läge då att ta upp frågan om klima-tet igen med och se om man ändå inte kan gå ini processen på något sätt. borde ju känna ettvisst moraliskt ansvar att göra det efter att ha funderatöver vad som har hänt sedan sist.Anf. 78 Miljöminister ():Herr talman! Visst, är och ska förbli ettföregångsland på det här området. är det delsdärför att vi har ambitiösare nationella mål än vimåste ha enligt Kyotoprocessen, dels därför att vitillhör de industriländer som har de allra lägsta ut-släppen av växthusgaser per capita. Det är väl t.ex.bara ett land inom EU som ligger något lite under oss,och det är , och det beror ju inte på någotannat än att är ett land som håller på attutvecklas från en lägre ekonomisk nivå än vad Sveri-ge befinner sig på.Vi ska bibehålla denna låga nivå av växthusgasut-släpp, och vi ska också visa att man kan gå före medåtgärder, som vi egentligen har gjort också.Det finns en beräkning som säger att om vi inte hadehaft de klimatpolitiska åtgärderna under det senastedecenniet så hade utsläppen i varit 14 %över 1990 års nivåer, och ligger de på plus minusnoll. Inte minst koldioxidskatten, som varförst i världen med att införa, har varit ett oerhörtviktigt instrument för detta.Detsamma tycker jag ska gälla det svenska nä-ringslivet. Det intressanta med är ju också attnu har vi ett besked till näringslivet om att den glo-bala kampen mot klimatförändringarna i högsta gradär levande. Det är också en signal till näringslivet omatt det finns lönsamhet att hämta i att nu snabbt ochtidigt, före konkurrenterna, utveckla bra och effektivny teknik.Slutligen: Självfallet ska vi försöka få tillbakaUSA i Kyotoprocessen. Det har ju varit tanken frånbörjan. Vi har ju accepterat nu att inte finnsmed. ska utveckla sin politik vid sidan av vår.Vi ska ha nära kontakter. Jag funderar naturligtvisganska ofta - det gör säkert många av mina kollegerockså - på hur vi så snabbt som möjligt ska kunna fåin i Kyotoprocessen igen.Anf. 79 ():Herr talman! Jag hoppas att det blir möjligt att fåin i processen. Om det står för nästan en tredje-del av utsläppen är det nästan nödvändigt förr ellersenare. Jag hoppas att man hittar ett stämningslägesom gör det möjligt längre fram.Min följdfråga är: Ska jag tolka miljöministernsom att vi kan förvänta oss att kommer attförsöka att genomföra en minskning av sina utsläpputöver den möjlighet som sänkorna ger, dvs. att viligger kvar på de ambitionsnivåer vi hade innanBonnmötet?Anf. 80 Miljöminister ():Herr talman! Utgångspunkten för regeringen är deminus som föreslog. harregeringen sagt att vi inför förhandlingarna med sam-verkanspartierna inte har låst fast oss vid någon exaktsiffra. Det har de andra två partierna gjort. Vi ska gåin i en diskussion med de partierna för att också låtaderas eventuella argument påverka var vi hamnarnågonstans.Utgångspunkten för oss är alltså de minus 2 %som angav. Ett viktigt argument föratt vi valt det är att det fanns en enighet hos samtligariksdagens partier utom om den siffran.Vi får räkna med att klimatpolitiken kanske är detmest långsiktiga vi diskuterar i . Där-för finns det också ett egenvärde i att vi har en ganskabred enighet om detta. Det är en enighet som inte fårköpas till priset av alltför dåliga ambitioner.Anf. 81 ():Herr talman! Det måste vara dystert för Sverigesmiljöminister när han tittar ut över kammaren ochfinner att ett så litet antal ledamöter sluter upp när vidiskuterar en av dagens viktigaste och största solida-ritetsfrågor. För mig är det i varje fall en dyster syn.Jag vill knyta an till resonemangen kring USAoch överenskommelsen i Kyoto. Är det miljöminis-terns bedömning att Kyotoprotokollet kan träda ikraft även om fortsätter att stå utanför, dvs. Är det en möjlig utveckling?Jag vill också fråga vad miljöministern tror omutvecklingen i i dessa frågor. Jag har förstått attdet pågår begynnande diskussioner i om han-deln med utsläppsrätter. Kan det inge hopp? KanUSA den vägen ta ledningen i utvecklingen?Herr talman! Det behövs majoritetsbeslut inomEU för en miniminivå för koldioxidskatt. Är det nuinte läge för att driva den frågan?Anf. 82 Miljöminister ():Herr talman! var initiativtagare till en hel delav innehållet i Kyotoprotokollet och inte minst meka-nismerna. Från sida såg man det som ett oer-hört viktigt inslag att kunna ha ett system för ut-släppshandel. Man håller naturligtvis kvar vid denuppfattningen i dag.Det är också klart att det finns olika uppfattningarinom det amerikanska näringslivet för och emot Ky-otoprotokollet. I och för sig är den negativa inställ-ningen inom näringslivet proportionellt sett lite störrei än vad den är i . Det är väldigt svårt attspekulera i hur diskussionen i i den här viktigafrågan kommer att se ut . Menvi är överens om att det är viktigt att få med USA.Eftersom har ett väldigt gap på ungefär 19 %mellan de nuvarande utsläppen och det åtagande manhar enligt Kyotoprotokollet minskar naturligtvis denreella möjligheten för att nå sitt åtagande förvarje år som går om det finns kvar utanför. Det kanvara så att den realistiska möjligheten att få med USAär att få med för nästa åtagandeperiod, dvs.perioden efter 2008-2012.Det vet vi inte . Det är viktigt för oss att hållakvar kontakterna, att vi kräver av att det för eninhemsk politik som är förenlig med vårt gemen-samma ansvar och att vi försöker att på olika sättmedverka till att kan komma tillbaka till Kyoto-processen.Jag tror att mötet i har lett till att utsikternaatt få Kyotoprotokollet i kraft är betydligt större.Däremot är det osäkert hur snabbt det kan gå. InomEU är beslutsamheten stor att vi ska försöka åstad-komma ratificering före Johannesburgmötet nästa år.Vi får komma ihåg att klimatkonventionen egent-ligen är ett barn av Riomötet. Vi vill visa för världenatt vi kan hitta lösningar på sådana stora probleminnan vi träffas i . Jag har ingenuppfattning om huruvida och också Kanadakommer att ha ratificerat till dess. Men utsikterna harökat i och med mötet i . 83 ():Herr talman! Jag har egentligen inte någon följd-fråga. Jag vill stanna kvar vid den tredje frågan jagställde som jag tycker att miljöministern inte riktigtgick in på, nämligen frågan om majoritetsbeslut inomEU för att åstadkomma en minimiskatt på koldioxid-utsläpp. Varför kan inte den drivaden frågan hårt? Det kan väl inte vara så att det baraär ordet skatt som förhindrar regeringen att drivafrågan?Anf. 84 Miljöminister ():Herr talman! Som förmodligenhar räknat ut redan har jag inga andra kommentarertill den frågeställningen än de jag har haft i tidigarediskussioner med och andra i dennafråga.Anf. 85 PER ():Herr talman! får man vara glad att olikaåsikter bryts, att man kan komma överens någonstansoch att det finns någon minsta gemensam nämnare,men ibland är den minsta gemensamma nämnaren såliten att den knappt är att tala om. Det tycker jag attden är i den här frågan.Miljöministern började med att säga att utvärde-ringsrapporten från internationella panelen talar omen temperaturhöjning på 1,4-5,. Om det skulle inträffa innebär det en total kata-strof i denna värld, och det kommer mer eller mindreatt inträffa. En temperaturhöjning av den storlekenkommer att innebära svält och enorma umbäranden.Öriken och städer försvinner. Det kommer att innebä-ra en otrolig förändring i denna värld.Man kommer då överens om den minsta gemen-samma nämnaren. Det är mycket små försiktiga stegsom inte alls står i proportion till problemet. Det ärtragiskt som man är glad för att ländernakan komma fram till någon överenskommelse. Hurfunderar miljöministern på fortsättningen? Hur skaSverige kunna gå före så att det syns och märks?Det är därför vi i är så noga med 8 %.Vi ser det som fullständigt omöjligt att säga att deträcker . Vi måste visa att vi i vårt eget landstår för , som är satt som mål för EU.Sedan vill jag kort fråga om flygets utsläpp. Dis-kuterade man inte alls att ta med det? Är det fullstän-digt utanför ?Anf. 86 Miljöminister ():Herr talman! Nej, flygets utsläpp diskuteradesegentligen inte. Kyotoprotokollet är byggt på att en-skilda nationer har åtaganden. Däremot diskuteradesflygets utsläpp på initiativ av inte minst EU för attfånga in det i klimatpolitiken i de internationellaflygsammanhangen.Jag känner precis som Per . Vi har en stor,viktig och tung uppgift, och vi kommer fram alldelesför långsamt. när jag vill vara lite mer ödmjukkan jag tänka på det utifrån en annan utgångspunkt.Vi har under byggt hela vårtmateriella välstånd och hela våra ekonomier i denrika världen och den fattiga världen på att vi ska kun-na bränna fossila bränslen för transporter, industri-processer, uppvärmning, osv.Nu har vi förstått att det inte går att hålla på på detsättet. Vi måste få till förändringar här som på litesikt är radikala. Men det är en gigantisk uppgift att setill att i princip samtliga länder kommer överens omresultatgivande och konkreta åtgärder som vänderutvecklingen. Jag tror inte att världen har stått infören sådan utmaning tidigare - framför allt har världeninte klarat av en sådan utmaning tidigare. Det är alltsåen gigantisk uppgift som vi har framför oss.Vi i får försöka att gå före, och jag hävdarfortfarande att vi också går före i och med det som vigör . Vi måste försöka delta aktivt i det här ar-betet för att förmå andra länder att delta. Det gjordevi också i hög grad under det svenska ordförandeska-pet på ett positivt och resultatgivande sätt. Vi måstese till att vi kan utveckla olika typer av teknik somkan klara detta problem.Vi måste också naturligtvis nu med allvar förbe-reda framtida åtaganden efter denna åtagandeperiodsom ska bli betydligt kraftfullare än dem som vi harlyckats åstadkomma under den här åtagandeperioden.Anf. 87 PER ():Herr talman! Jag har en annan delfråga också.Den handlar om det som miljöministern nämnde ibörjan om uppdelningen i olika kategorier. Ministernsade någonting om att det inte är så särskilt bra delar upp och de andra och drar enskiljelinje där.Jag menar att det är precis vad man måste göra.När det gäller åtaganden så måste de rika länderna tasitt ansvar efter den utveckling där vi satsade på defossila bränslena osv. måste vi tadet stora ansvaret, som vi aldrig kan lägga på . De står ju med svälten och hungern utanfördörren , och de kan knappt klara av det mestelementära för att överleva. Därför är det så oerhörtviktigt att de rika länderna ser sitt ansvar som så stortatt de visar att de kan gå före på ett sätt som är verk-ningsfullt.Anf. 88 Miljöminister ():Herr talman! Jag håller med Per i den härfrågan - det vet alla som har följt debatten och mittagerande i frågan. Jag håller fullständigt med om dethär. Det jag sade - och det som Per missupp-fattade - var att man inte ska tala om särskilda u-landsfrågor när det gäller att de rika länderna har ettansvar för att förse de fattiga länderna med ny teknikoch mer resurser. Det är ett ansvar för hela världen,och inte bara för den del som vetter mot u-länderna.Ungefär 80 % av samtliga utsläpp av växthusgasersom har skett kommer från den rika värl-den, medan merparten av bördorna av klimatföränd-ringarna kommer att hamna på den fattiga världensinvånares skuldror. Redan det innebär att vi har ettmoraliskt ansvar för att hjälpa den fattiga världenbåde med resurser och med tekniköverföring. Därförhar detta varit en av de viktigaste frågorna för migunder klimatförhandlingarna, både i och tidiga-re. Vi måste se till att vi får ett rejält resultat på dettaområde.Anf. 89 ():Herr talman! Miljöministern avslutade den förrafrågan med det som jag egentligen tycker är den tyd-ligaste bilden av hur lite resultat man har kommitfram till i den gemensamma uppgörelsen. avutsläppen kommer från i-länderna, och i miljöminis-terns anförande sade han att vi teoretiskt fortfarandehar möjlighet att öka våra utsläpp . Det ärnaturligtvis helt tokigt om man har gjort en överens-kommelse som fortfarande ger i-länderna möjlighetatt öka sina utsläpp, när vi vet hur världen ser ut ochnär vi vet att större delen av våra utsläpp kommer attdrabba tredje världens möjligheter att över huvudtaget överleva!Vi ser ju också hur rädda i-ländernas befolkningarär för att t.ex. ta emot fler flyktingar. Samtidigtvet vi att stora grupper av människor kommer atttvingas fly från sina landområden när havsytan stiger.Detta gör att åtminstone jag inte tycker att det helaär en framgång. Man måste nog vara så pass ärligsom politiker att man kan säga: Det är en stor mot-gång att vi inte har kommit längre. Detta kommernämligen att ge ett resultat som inte är tillräckligt föratt klara de problem som vi står inför.Jag skulle vilja höra om ambitionsnivån här hem-ma med miljöministern. Kan vi få se ett kraftfulltåtgärdsprogram som innebär att vi kan hissa flagganoch tala om för övriga världen att vi i i allafall har ansträngt oss för att ta vårt ansvar i det härfallet?Jag undrar också om det finns andra vägar för attfå att minska sina utsläpp. är naturligtvisoerhört oroligt för att skriva på konventionen efter-som den rättsligt har en annan status i än i EU-länderna t.ex. Om inte vill skriva på konventio-nen så måste det finnas andra vägar, där övriga politi-ker ökar trycket på , för att få landet att minskasin utsläppsmängd.Anf. 90 Miljöminister ():Herr talman! Det är möjligt att det finns andra vä-gar. Det skulle vara intressant om kunde nämna i nästa anförande vad det är förvägar som hon speciellt tänker på att vi i så fall skaanvända. Jag tror att det på lite sikt är nödvändigt attdiskutera med och försöka få landet att dela våruppfattning i frågan. Vi måste också försöka få USAatt ansluta sig - gärna genom nära kontakter med detamerikanska samhället också vid sidan av administ-rationen i . Sådana kontakter har vi också.Låt mig försöka reda ut detta med att gå före. Vihar en möjlighet inom den s.k. bördefördelning somhar gjorts inom EU att öka våra utsläpp med 4 %.Denna bördefördelning är ett försök från EU att för-dela de som EU totalt ska minska med på ett sättsom är någotsånär rättvist. Man har då gått efter vardet kostar mest och var det kostar minst att minskautsläppen och efter hur höga utsläpp man faktiskt hari dag.Som jag har sagt tidigare ligger på en klarbottenplats när det gäller utsläpp per capita. Det finnsländer i EU som har tre, ja kanske t.o.m. fyra gångerså stora utsläpp som . ligger på unge-fär något mer än hälften av EU:s genomsnittliga ut-släpp. Vi kommer inte att använda de här 4 procen-ten. Vi kommer inte heller att använda de ytterligare4 % som vi har fått på grund av att vi har så mycketskog i till att öka vårt nationella mål för ut-släppen framöver. Vi ska i stället visa att vi kan ha ettordentligt gap mellan vad vi kan göra och vad vifaktiskt gör. Jag menar att det är det bästa uttrycketför att visa att vi går före.Det finns tre länder i EU som harspeciella nationella mål som är mer ambitiösa än de ibördefördelningen, nämligen , ochStorbritannien.Anf. 91 ():Herr talman! Jag har inget svar på hur man ska fåUSA att agera, men jag tycker att det är viktigt på olika sätt trycker på - precis som ministernhar sagt - för att få någon form av handlingsplan ävenfrån sida eftersom landet står för så stor andel.Om vi tittar på de internationella sammanhangen,t.ex. , ser vi att man i vissa delar avdet politiska arbetet inte gjorde en konvention utan istället en politisk uppgörelse. Agenda 21-arbetetbygger på detta. Där var man överens om att göranågonting, men det var ingen konventionstext i be-märkelsen av en bindande överenskommelse.Det borde alltså kunna finnas andra vägar att gåinternationellt - om man nu ser så olika på vad tex-terna får för nationellt betydelse - för att se till attUSA ändå tar sitt ansvar. Det är nämligen en så oer-hört stor andel av utsläppen och ansvaret som liggerpå att vi på alla sätt måste trycka på för att mangår med på att göra någonting där också.Anf. 92 Miljöminister ():Herr talman! Jag delar i princip uppfattning. Vi ska naturligtvis följa utveck-lingen i . Vi ska vårda de kontakter som vi lyck-ades knyta inte minst . Viska på olika sätt försöka att få med i det globalaklimatarbetet igen. står för av de globalautsläppen och av de rika ländernasutsläpp. Det är klart att det är oerhört viktigt för sak-frågan att kommer tillbaka till Kyotoprocessen.Anf. 93 ():Herr talman! Jag tillhör dem som beklagar attmötet i inte nådde en slutlig lösning med kon-sensus mellan alla de länder som deltog. Man kangivetvis diskutera vem som bar största skulden, ochdär finns väl olika åsikter. Det finns ganska mångasom har åsikter om detta.Den som är någorlunda medveten om grundläg-gande biologi har ju lärt sig att koldioxid utgör ettnäringstillskott för växtligheten, dvs. fotosyntesenförbrukar koldioxid och producerar syre.