prot · GP0948 · 2001-12-14 00:00:00 — Det var bra att vi fick det klarlagt.Jag tycker att det är viktigt att även ochmoderaterna ser att bistånd behövs lång tid framöver.Jättebra.Då hoppas jag att vi ska komma fram till att detockså behövs ett generöst bistånd, ett större biståndän det föreslår.Jag har inte kunnat gå in på alla områden, menfrihandel som motor för utveckling ställer vi natur-ligtvis helt upp på. Det är helt rätt. Utan detta blir detingen utveckling över huvud taget. Det har också meddemokratiaspekten att göra.När jag ändå är inne på frihandeln vill jag säga attEU:s jordbrukspolitik, tullarna och jordbrukssubven-tionerna, som snedvrider världshandeln på detta om-råde, är helt förkastliga. Här sitter vi alltså i orubbatbo, tryggt i den här delen av världen, och bedriver enorättvis handel. Vi kan subventionera jordbruketdärför att vi är rika och klarar det, vilket naturligtvisinte de här fattiga länderna kan göra. De kan intesubventionera och sänka priserna på det sättet, utande får det pris de har.Men skulle det vara en öppen och fri handel skullenaturligtvis jordbruk få bekymmer. Och detär det som är bekymret i hela det här resonemanget.Man vågar inte ta det. Där måste vi naturligtvis ocksåvisa djärvhet och gå före och se till att det blir en frihandel så att utvecklingsländerna kan få avsättningför sina produkter.Det går alldeles för långsamt. Det görs alldeles förlite. Detta är en mycket viktig motor för utvecklings-länderna. Där sitter vi med vårt dåliga samvete ochförsöker på olika sätt försvara detta. Det finns ingetförsvar för det. Öppna gränserna, öppna för frihandel!Anf. 18 ():Herr talman! En blomma i öken heter enliten bok som handlar om en somalisk kvinna sombeskriver sitt liv från sin födelse och framåt. Jag lästeden och fascinerades av hennes beskrivningav hur livet var för henne.Hon beskrev när hon som sexåring omskars av enkvinna med ett utslitet rakblad, hur hon lades underett träd i lite skugga och lämnades i sin ensamhet medfeber, infektion och nära-döden-upplevelse.Sedan berättar hon hur hon med hårt arbete fick tahand om djuren och sina syskon och om sin flykt frånSomalia när pappan meddelade att han skulle giftabort henne med en gammal man. Hon var då tolv år.Hon hamnade i och försökte där utanpass och uppehållstillstånd klara sig. Hon blev enkänd modell och fick många bilder publicerade inter-nationellt, och då vågade hon ta upp och berätta omsin barndom.Hon har även hjälpt FN på många sätt genom attbeskriva hur kvinnor omskärs och kampen för attslippa detta.Men beskrivningen är också intressant därför attden visar i-ländernas ansvar, hur svårt det är attkomma in i ett i-land och över huvud taget försörjasig och leva där och hur totalt omöjligt det är att få ettuppehållstillstånd. Hon berättar hur hon tvingadessöka upp en skumraskadvokat som tog rejält betalt föratt gifta ihop henne med någon nedsupen engelsmansom därmed kunde ge henne sitt namn och ett pass.Bilden som ges i boken är en så tydlig beskrivningav hur orättvis vår värld är . I-länderna byggerskyddsmurar runt sig själva för att slippa vara medoch hjälpa till på ett solidariskt sätt. Detta är någotsom vi måste se till att förändra. Vi måste se till att vifår en öppnare värld där vi visar en större solidaritetmed dem som har det svårt och dem som behöverstöd och hjälp.I dag debatterar vi Utgiftsområde 7 Internationelltbistånd och de förslag som ligger inom den budgeten.Enprocentsmålet har varit uppe till diskussion ti-digare . Jag tycker att det är bra att vi i Miljö-partiet har varit med och sett till att det har blivit enbudget som också innebär att vi får mer pengar. Na-turligtvis hade jag önskat att vi hade kunnat öka påjust biståndssidan ytterligare. Men i ett samarbete fårman ge och ta. Därmed kanske det inte blev riktigtsom vi hade tänkt oss när det gäller biståndet. Däravhar jag skrivit ett särskilt yttrande som beskriverMiljöpartiets politik på biståndssidan och vårt lång-siktiga mål om att få till bistånd. Vi tror på att viskulle kunna öka biståndet och minska de militärarustningarna här hemma och i världen och att Sverigeskulle kunna vara ett föregångsland.Jag är dock förvånad över att inteens klarar att nå i bistånd. Moderaternasatt med i den regering som på skrevunder klimatkonventionen. Där gav ett inter-nationellt löfte om att bidra . Det är ganskaskamligt att har blivit så totalt svikna i0,7-procentsmålet som de har blivit efter Riokonfe-rensen.Jag var med på konferensen, och jag vet att detvar oerhört svårt att få de länder där en stor del avregnskogen finns att vilja vara med på klimatkonven-tionen. Vi var då alla medvetna om att regnskogen äroerhört viktig för allas vårt klimat. Det gällde attförsöka få till en konvention där det gick att bevara endel av regnskogen. I förhandlingarna gick i-ländernamed på att av BNI skulle gå till bistånd. Hurser det ut ? Det är väl bara fyra eller fem ländersom har klarat att leva upp till detta. Det är en inter-nationell skam för i-länderna.Det talas ofta och mycket om i-ländernas ekono-mi, börsnytt osv. Det talas lite om behovet av att satsapå och hur i-länderna hanterar u-ländernaekonomiskt.Sverige måste vara mycket mer pådrivande i frå-gorna. Det hade varit bra om vi hade kunnat visa påatt vi hade kommit . Då hade vi med ännustörre stolthet kunnat gå in i den debatten. Vi ligger ivarje fall i nivå med det vi har lovat - och något till.Det innebär att måste vid internationellakonferenser och inom EU kunna kräva att alla i-länder ska leva upp till 0,7-procentslöftet. Det skulleinnebära en något förbättrad ekonomisk situation förmånga av biståndsländerna.Världen ser inte särskilt bra ut. Det är mångasom har hiv/aids. Detta har varit en stor fråga sedanFN-konferensen. 36 miljoner är smittade. 22 miljonerhar dött i hiv/aids. Hiv/aids hotar många av de fattigaländernas utveckling på grund av att de som man harsatsat utbildning på ofta är de som har drabbats avhiv/aids.Det är naturligtvis jätteviktigt att vi tar ansvar förden här frågan. Det är inte bara hiv/aids som männi-skor dör av. 30 000 barn dör i sjukdomar,och de flesta av dessa sjukdomar har vi sedan längebotemedel för - och skulle kunna rädda barn. En storandel barn dör i sjukdomar som i-länderna har lös-ningar för och som vi slipper därför att vi har medici-ner, och vi har råd att ge mediciner.Handelsfrågorna är en av de stora, viktiga frågor-na för att komma till rätta med dessa problem. Det ärnaturligtvis inte rättvist att inte ska kunnaanvända sig av mediciner som vi har råd att användamen som de inte klarar att betala därför att det finnspatentregelsystem som innebär att de inte kommer åtmedicinerna. Dessa frågor har bärighet på den inter-nationella solidariteten och samarbetet.Handelsfrågorna är viktiga, inte bara för att län-derna ska komma åt att få sälja produkter till oss menockså för att de ska kunna ta del av det som vi harnytta av på ett rättvist och bra sätt. Därav blir andradelar, inte bara biståndet utan också de internationellasamarbetsformerna med handelsfrågorna, viktiga ivårt internationella samarbete. Jag hoppas på att Sve-rige kan vara pådrivande vid de internationella mötensom ska komma framöver. Där kommer frågor som berör vår gemen-samma framtid att komma upp. Där bör föraen tuff kamp för att våga ställa upp för de fattigaländerna.Jag tycker naturligtvis inte heller riktigt om denlilla passusen om att det inte är självklart att vi ska nåupp till enprocentsmålet 2005. Det borde gå snabbare,och det borde vara ett självklart löfte oavsett hurekonomin ser ut framöver. De signaler som hörs nuom att ekonomin börjar darra, lågkonjunktur osv., äroerhört farliga om de leder till att man säger att maninte har råd att ge bistånd. Biståndet är en del i attgenerera en bättre ekonomisk situation i hela världen.Därav bör vi se till att vi verkligen når upp till 1 %.Om , , och Mil-jöpartiet hade haft ett bättre väljarstöd hade vi kunnatdriva denna fråga på ett tuffare och hårdare sätt. Vifår hoppas att vi får det efter valet så att vi verkligenkan se till att det blir 1 %.Jag vill instämma i hyllningskören och tacka Vi-ola för din insats i utskottet, och jag önskar utskottetoch utskottets kansli en god jul.Anf. 19 ()replik:Herr talman! Jag vill ta upp två saker. Den ena rörpengarna och möjligheten att driva igenom sin viljaoch politik. Det är prioriteringar som görs när mansitter i förhandlingar för att få ihop en budget. Jagönskar naturligtvis att vi som jobbar för enprocents-målet kan bli fler efter valet så att vi kan driva måletmed ännu större kraft.Det är inte alltid antalet mandat som avgör. Detvisar väl den historik som jag har berättat om inom deborgerliga regeringarna. har varit långt-ifrån störst i de sammanhangen, men har ändå medhjälp av bra argument lyckats övertyga om att levaupp till målet.Det andra är det som jag tog upp i mitt anförandeom att det finns en förtäckt kritik när det gäller en-skilda organisationer i texten här, som jag läste upp.Jag skulle vilja höra varför har ställt sigbakom det. Jag har uppfattat som ett partisom verkligen värnar om att enskilda organisationerska få bra bidrag och som dessutom anser att de görett bra arbete. börjar man tona ned det här litegrann och menar att det kanske inte är så effektivtmed de enskilda organisationerna. Hur ser MarianneSamuelsson på detta?Anf. 20 ()replik:Herr talman! I fråga om enprocentsmålet gällerdet också att ha en budget i balans. Vi lyckades inteden här gången. Vi hade velat ta mer pengar frånförsvaret och lägga på biståndet, men där hade Soci-aldemokraterna en gammal uppgörelse med Centernsom de inte kunde ändra på. Tyvärr låg det dessutomväldigt mycket skulder, lånade pengar, efter den bor-gerliga regeringen som måste betalas. Vi tycker inteatt vi kan rulla över skulderna till kommande genera-tioner, utan vi tycker att det är viktigt att se till dem.Därför blev det som det blev med budgeten.När det gäller NGO:er har jag inte tolkat texten påsamma sätt som . Jag har tolkatden så att det bistånd som vi ger måste bli mer effek-tivt och att det inte räcker med att ideella organisatio-ner ger ett bra bistånd. De går in och gör enskildainsatser som ofta ger positiva effekter i de områdendär de arbetar, men totalt sett ger de inte den helhetsom åtminstone jag tycker att länderna måste ställaupp på, där man tar in handelsfrågorna och alla andrapolitikområden för att se till att vi får en global rättvi-sa.Anf. 21 ()replik:Herr talman! I fråga om pengarna, än en gång, sä-ger nu att det beror på att manhade en skuld att betala. Men regeringen skryter juöver att man har fått ordning på svenskekonomi och till viss del har tagit det till intäkt för attkunna öka biståndet lite. Jag tycker inte att det argu-mentet håller riktigt . Som tidigare, skulle ligga över tiden oberoendeav detta. Det skulle så att säga vara en prioriterad saki budgetsammanhang. Därför haltar argumentet.Marianne kanske ska läsa texten ibetänkandet en gång till mer noggrant och se vad somstår där om effektiv biståndsadministration när detgäller enskilda organisationer och den förtäckta kritiksom där finns. Jag tycker att detta andas att enskildaorganisationer kanske inte är så effektiva trots allt.Jag menar att de är det.Om man jämför kostnadsbilderna över det offent-liga biståndet och enskilda organisationer ser man attde har en helt annan kostnadsbild och får mycket meruträttat, i många fall till lägre kostnader. Det finns såmycket av frivilliga insatser som inte räknas om ipengar utan bara finns där och arbetar. Därför gällerdet för oss som tror på de enskilda organisationernaatt vara vaksamma så att sådant här inte smyger sig inbakvägen, för att tona ned de enskilda organisationer-nas roll. Det är A och O i detta sammanhang somfinns ute i landet för internationellt solidaritetsarbete idessa olika grupper, var de nu än finns, som jobbarmed de här frågorna genom enskilda organisationer.Anf. 22 ()replik:Herr talman! När det gäller enprocentsmålet gervi, precis som jag har sagt, mer pengar för biståndmen att vi ännu inte har kommit . Vi harinte nått ända fram i den frågan från Miljöpartietssida. Det har naturligtvis en massa olika orsaker.Däremot är målet att vi ska klara det här ganska snart.Vi kommer naturligtvis, om vi sitter kvar i sammaroll efter valet, att fortsätta att driva på för biståndetsskull.När det gäller frivilligorganisationerna tror jagpersonligen att de kommer att spela enbetydligt större roll, och kanske en lite annorlundaroll. Om man begränsar antalet länder som man villge bistånd till - det finns en ganska stor diskussionom det - kommer frivilligorganisationerna, somhar möjlighet att vara på bredden i många länder, attspela en oerhört viktig roll som rapportörer och in-formatörer om hur det ser ut i ett land, vad som hän-der och sker osv. De kommer att få en ny och mycketviktig roll, som jag ser det.Jag har inte tolkat texten så som har gjort när det gäller frivilligorganisatio-ner. Jag har tolkat den mer åt andra hållet, att detsamlade biståndet från länderna måste bli mer poli-tiskt genomtänkt, så att alla politikområden omfattasav det. Det går inte att bekämpa fattigdomen baragenom bistånd, utan det måste också till andra åtgär-der i form av förändrade handelsvillkor och ett annatsamarbete, där också ges möjligheter attdelta på ett likvärdigt sätt i t.ex. förhandlingar. I dagär det ofta så inom FN att då i-länderna kommer medstora delegationer, resurser och möjligheter kommeru-länderna med en eller två personer som kan vara påplats och inte alls har samma möjligheter att jobba.Det är viktigt att få en förändring också på det områ-det.Anf. 23 ():Herr talman! Det nya millenniet är bara två år.Ändå känns det gammalt.I , som antagits av 147av världens stats- och regeringschefer, formuleras enny dagordning för det globala samarbetet i det tredjeårtusendet. På den står kampen mot fattigdomenöverst. Världens länder har åtagit sig att halvera fat-tigdomen . Det är det mest uppfordrandemål som någonsin antagits av det internationellasamfundet. Det är konkret och det är mätbart.Svenskt utvecklingssamarbete har haftsom mål att bekämpa fattigdomen - "att höja de fatti-ga folkens levnadsnivå", har det hetat. Det är hopp-fullt att konstatera att delar övriga världensländer detta övergripande mål med oss. Den bredainternationella uppslutningen ger oss styrka ochfärdriktning för det gemensamma arbete som ocksåpågår internationellt. Det ger oss kraft i vårt fortsattaarbete.Terrordåden och det efterföl-jande kriget i har skakat oss alla. De harpå ett fasansfullt sätt visat vad den nya tidens säker-hetshot handlar om. En globaliserad värld som kän-netecknas av ökad rörlighet och större informations-utbyte ger också terrorismen en skrämmande räck-vidd.En värld med skriande orättvisor förblir en otryggvärld, inte bara för dem som går till sängs hungriga,utan också för välbeställda individer och stater.Kampen mot terrorismen måste, för att nå lång-siktig framgång, gå hand i hand med kampen motfundamentalism och intolerans och kampen mot fat-tigdom. Det är en kamp för rättvisa, demokrati ochmänskliga rättigheter. Det är genom långsiktiga insat-ser för fred och utveckling som vi skapar en säker ochrättvis värld.Det är millenniedeklarationen - sammanfattad ide mätbara millennieutvecklingsmålen - komplette-rade med kvalitativa nationella mål, som ska varavägledande för vår globala politik framöver.Alla länder har ett gemensamt ansvar för att vi skalyckas. Huvudansvaret vilar förstås på de fattiga län-dernas egna regeringar och folk. Men vårt stöd i formav ökat bistånd, marknadstillträde och ytterligareskuldlättnader måste förstärkas.Jag hoppas att det är denna politik som ska kän-neteckna det nya seklet - inte bomber och terrorism.Det kommande året har vi flera tillfällen att till-sammans med övriga länder i världen visa att vi ärberedda att göra långtgående åtaganden för detta. Låtmin nämna två av dem.Först har vi den internationella konferensen omfinansiering för utveckling i . Fleraandra har nämnt den här, och den är märkvärdig så-tillvida att det är första gången som man förberederen konferens gemensamt mellan FN, ,och . Utvecklingkräver finansiering.Kampen mot hiv/aids, mot barnadödlighet ochmot fattigdom kräver resurser. Olika finanse-ringskällor, inhemska, internationella, privata ochoffentliga, måste användas mer effektivt och måstesamverka. Näringslivet får därför också för förstagången tillträde till konferensen på samma villkorsom andra organisationer.Marknadstillträde, skuldlättnader och ökat biståndär också viktigt för att finansiera utveckling. Vi måstevara beredda att leverera konkreta resultat. Jag hop-pas att alla EU:s medlemsländer ska komma till dettamöte med tidsplaner för när de ska uppnå FN:s målatt av BNI ska gå till bistånd. Det är verkligenpå tiden. har råd att finansiera utveckling ochbör ta sitt ansvar.Ungefär ett halvår efter konferensen i Monterreykommer ett världstoppmöte om hållbar utveckling atthållas i . Tio årefter äger ett världstoppmöte förhållbar utveckling rum. Det här toppmötet kommerännu tydligare än Riomötet att behandla hållbar ut-veckling i alla dess dimensioner - ekonomisk, socialoch ekologisk utveckling. De här dimensionernahänger ihop och samspelar. Vi vet att socialainsatser är avgörande för ekonomisk tillväxt, ochmiljöhänsyn är inte en bromskloss utan tvärtom endrivkraft för både ekonomisk och social utveckling.De här båda konferenserna är viktiga tillfällen attkonsolidera viljan till samarbete för att uppnå detgemensamma målet att halvera fattigdomen till år2015. Det finns en nyvunnen vilja till samarbe-te, och den ska vi utnyttja.Herr talman! Årets biståndsdebatt äger rum i entid då global rättvisa diskuteras i många forum -gamla och nya. Människor går ut på gator och torgför att protestera mot en verklighet som de uppfattarsom djupt orättvis och orättfärdig. Världens rikasteoch mäktigaste länder, G8, har inlett ett nytt samar-bete med som är baserat på det afrikanskainitiativet New Partnership for 's har enats om en nyhandelsrunda som särskilt ska ta hänsyn till de fattigaländernas utveckling. Det är välkommet.Biståndet kommer aldrig på egen hand att utrotafattigdomen, men det kommer ändå att förbli viktigt för att stärka förutsättningar-na för utveckling, framför allt i de fattigaste länderna.Därför ökar det svenska biståndet kraftigt de kom-mande åren. ökar det till av BNI,2003 till och 2004 till av BNI. Tackvare återgången mot enprocentsmålet och tillväxten isvensk ekonomi ökar det svenska biståndet i kronoroch procent . I kronor ökar detfrån drygt 14 miljarder till 21 miljarder. Så omfattan-de har aldrig svenskt bistånd varit.Ambitionen är att ungefär en fjärdedel ska gå tillde minst utvecklade länderna. Därför ökar ocksåanslagen till och mest.Utöver biståndet behövs ett brett samarbete. Da-gens utvecklingssamarbete bygger på partnerskapgrundat på gemensamma värderingar och gemensamvilja att skapa utveckling och bekämpa fattigdom. Vigör det tillsammans med fattiga länders regeringaroch med det civila samhället. Vi måste göra det medrespekt och förståelse för olika kulturer.Vi måste också göra det tillsammans över politi-kområdena här hemma. Redskapen i arbetet är bådeden politiska dialogen, fredsbevarande insatser, kon-fliktförebyggande arbete, bistånd och en rättvis han-del.Den parlamentariska utredningen, , somförra biståndsministern tillsatteoch har stimulerat med en hög ambition, har somuppgift att presentera hur en samlad politik för globalutveckling kan se ut. En viktig del av kommitténsarbete har varit att anlägga ett helhetsperspektiv ochse hur olika politikområden kan samverka för attfrämja global rättvisa. Det är den viktigaste utred-ningen på det här området som har gjorts på 25 år.Ett liknande arbete sker inom EU. Också här harförra biståndsministern varitmycket lyckosam. Vi vet att unionen har en stor ka-pacitet just därför att den besitter alla de verktyg sombehövs i ett långsiktigt arbete för fred och utveckling.Vi vet också att bristen på samstämmighet tar uddenav många av unionens utvecklingsinsatser. Sverigemåste därför fortsätta att driva på för en hållbar ochreformerad jordbrukspolitik, för frihandel, för etteffektivt bistånd och för en ansvarsfull och gemen-sam utrikes- och säkerhetspolitik.Herr talman! Det finns i många avseenden en storsamsyn i om det svenska utvecklings-samarbetet. Därför menar jag att många av de reser-vationer som finns i det här betänkandet egentligen äronödiga. De uttrycker med andra ord den ambitionsom regeringen och vi socialdemokrater också har.För 15 år sedan när jag deltog i den första biståndsde-batten hade vi uppemot hundratalet reservationer. har det reducerats till 19. Jag tror att vi skullekunna komma ned i hälften om vi genuint skulle gåpå skiljelinjer.Vi är överens om att ska ha ett väl funge-rande och effektivt bistånd. Vi är också överens omatt fattigdom är mycket mer än brist på mat och taköver huvudet. Vi delar uppfattningen att vi måste blibättre på att samordna olika politikområden för att nåmålet att utrota fattigdomen.Men låt mig också nämna några skiljelinjer. Enbred majoritet i är eniga om att enpro-centsmålet ska uppnås till 2005. Det slogs också fastvid den socialdemokratiska kongressen i ibörjan av november. däremot går i mot-satt riktning och föreslår en kraftig nedskärning avbiståndet. Deras förslag innebär att skullehamna under FN:s miniminivå för bistånd, närmarebestämt på av BNI nästa år.Folkpartiet uttrycker tveksamheter om trovärdig-heten i vår ökningstakt. Men det är ändå inte såmånga kritiska ord som fälls om den moderata bi-ståndspolitiken. litar till sin förmåga attkorrigera detta stora parti. Jag hoppas verkligen att K-G Biörsmark har rätt. Jag vill ge en elogeför att vara väldigt raka och tydliga i biståndspoliti-ken och för att inte svaja på målet. Det kan ju möjli-gen vara lätt för ett litet parti som inte omedelbartbehöver ta ansvar för ekonomin. Men det är ändåvälgörande att höra att på det här sättethar målet utstakat för sig, och vi socialdemokraterdelar detta mål.Det finns också skillnader i vårt sätt att se på deländer vi samarbetar med. Partnerskapstanken ärsedan flera år det som styr svenskt bistånd. Vi talaralltmer sällan om givare och mottagare. I botten finnsövertygelsen att utveckling endast kan ske där denpolitiska viljan finns och där varje land tar ett egetansvar. Med partnerskapstanken minskar konditiona-litet och villkor till förmån för dialog som baseras pågemensamma värderingar. Bistånd ska inte i förstahand användas för att diktera villkor. Däremot finnsnaturligtvis en gräns för när en dialog ärfruktbar och då biståndet via en stats regering börbegränsas eller avbrytas.Ett svårt och ständigt närvarande dilemma är frå-gan om bistånd till länder i krig eller länder medtotalitära regimer. Vi vet att bistånd behövs bäst därdet är svårast att genomföra. Av de 49 minst utveck-lade länderna har 22 varit inblandade i väpnade kon-flikter . För oss socialde-mokrater är det en utmaning att under svåra omstän-digheter söka nya vägar för att nå de människor somlider under totalitära regimer och krigsherrar.Herr talman! Vi har ett starkt folkligt stöd för vårtutvecklingssamarbete. Enligt tycker över 90 %att bidrar till att uppnå målet att halvera fat-tigdomen till 2015.Paradoxalt är att enligt samma undersökning över85 % inte tror att detta är möjligt. De allra flesta troratt fattigdomen i världen har förvärrats de senastedecennierna. Bilden av fattiga människor och fattigaländer som ödesbestämd är statisk men inte sann.Sant är däremot att utvecklingsländerna somgrupp har åstadkommit vad det tog oss -länderna i - att uppnå, i form avt.ex. ökad livslängd och minskad barnadödlighet.Sant är att andelen fattiga i världen konstantminskar i relativa tal, att antalet människor med till-gång till rent dricksvatten femdubblats, att späd-barnsdödligheten har minskat och att an-talet barn i grundskola har ökat med 80 %.Därmed är inte sagt att problemen är små. Fram-gångarna har varit ojämnt fördelade både inom länderoch mellan olika regioner.