prot · GO0990 · 2001-04-03 00:00:00 — Då kanockså medborgarna ställa kommunpolitikerna tillsvars mycket mer tydligt, och vi kan få en mer vitaloch spännande lokal debatt.Jag tror personligen starkt på skilda valdagar, mendet måste kombineras med att man lägger mera maktoch myndighet i den kommunala nivån, och att manfår en spännande valrörelse, där man diskuterar verk-liga skiljelinjer i kommunerna. Då blir också ettkommunval intressant. Men om man avlövar kom-munerna makt och myndighet, centralstyr och petarfrån i alltför stor utsträckning, kommerkommunvalet att upplevas som ett B-val - ungefärsom valet till tyvärr fungerar , då det upplevs inte ha reell makt. Ger man reellmakt blir också det lokala valet spännande, och dåvitaliseras den lokala demokratin och då kommerockså de frågor upp som människor upplever liggernärmast dem, dvs. hur barnomsorgen och äldreom-sorgen ska utformas och hur gator och vägar skautformas. Då kommer det också att engagera männi-skor. Då stärker och vitaliserar vi demokratin. Mennär vi för en centralistisk politik förstör vi den lokalademokratins livskraft.Anf. 57 Statsrådet ():Herr talman! Dagens grundlagsreglering av denkommunala självstyrelsen ger faktiskt de svenskakommunerna en mycket stor frihet. När t.ex. kommu-nerna gavs en helt ny kommunallag 1991 med ettvidgat självstyre i många avseenden kunde det skebl.a. tack vare att grundlagen lämnar en så stor frihettill lagstiftaren, till . En mer detaljerad elleren mer avgränsad grundlagsreglering kring denkommunala självstyrelsen och kring ansvars- ocharbetsfördelningen mellan den nationella och denlokala nivån kan faktiskt leda till den paradoxalasituationen att man inte kan öka kommunernas frihet.Stefan Attefall bekymrar sig för att de kommunalanivåerna inte har tillräcklig trygghet i sin verk-samhet och menar att vi på något sätt genom någonform av starkare reglering av det kommunala själv-styret skulle kunna skapa denna trygghet utan att förden skull gå ned på detaljnivå. Jag ställer mig litefrågande till om detta är möjligt. Jag håller naturligt-vis dörren öppen för att se om det finns möjligheteratt åstadkomma en ökad klarhet eller så. Men attprincipiellt förändra förhållandet mellan den natio-nella nivån och den lokala nivån ställer jag mig avvi-sande till. Och jag ser klara bekymmer med att åstad-komma den kombination som efterly-ser, att utan att bli för detaljerad försöka åstadkommanågon annan reglering av det lokala självstyret än vadvi har i vår grundlag. Jag förstår inte riktigt hurdet ska gå till.Eftersom tar upp flera exempel ochuttrycker sin oro för en nationell klåfingrighet vill jagbara påpeka det enkla faktumet att flera av de borger-liga partier som menar att vi bör ha någon form avstarkare grundlagsreglering kring det kommunalasjälvstyret och som kritiserar oss i regeringen för attvi är för klåfingriga i våra förslag säger detta i enastunden och i andra stunden motionerar de själva omolika förslag som faktiskt innebär ingrepp i det kom-munala självstyret.Jag tror att detta säger någonting som också bor-gerliga politiker bör fundera över. Ofta vill man tamed ena handen och ge med den andra. Jag skullekunna ställa en motfråga. Är be-redda att grundlagsfästa det kommunala självstyret påalla områden och inte bara på de områden som desjälva gillar?Jag tror att det är dags för mig att sluta för tillfäl-let.Anf. 58 ():Herr talman! Jo då, vi kristdemokrater skulle viljagrundlagsfästa en tydligare kompetens för den kom-munala självstyrelsen. Jag tror också att det är bra föross kristdemokrater om vi skulle hamna i regerings-ställning att vi har en sådan ordning, därför att jagtror att det finns klåfingriga politiker i alla partier. Jagtycker, precis som statsrådet, att det finns en del bor-gerliga partier som har lite svårt att hålla fingrarnafrån syltburken. Och det finns en naturlig benägenhetatt när makten ligger centralt, som det svenska sys-temet är uppbyggt, så är man gärna där och försökerroffa åt sig makten. Men jag menar att vi behöver setill att det finns en ordning som stärker kommunernaoch också ger dem en möjlighet att få sin sak prövadjuridiskt.En idé som vi kristdemokrater lanserade är attpröva tanken att inrätta en kommunalordning påsamma sätt som det finns en riksdagsordning, därman alltså har grundlagsaktiga beslut när man antardenna kommunalordning men att den inte direkt ärdel i grundlagen och där man listar kompetenser.Självklart blir det tolkningsfrågor även där. Men dåtycker vi att man bör ha en rättslig instans som kan gåin och diskuera var någonstans man ska dra gränser-na.Det är ett bevisat faktum att det finns en stor klå-fingrighet inte minst från den sittande regeringenssida. Vi kan ta maxtaxediskussionen som ett bra ex-empel. Detta lanserades någon vecka före valet. Närstatsminister ska presentera socialde-mokraternas valmanifest säger han att man ska införamaxtaxa. Men han säger inte att socialdemokraternaska driva detta som en fråga där beslut ombarnomsorgstaxor har fattats tillbaka.De socialdemokratiska kommunpolitikerna togs ju påsängen på samma sätt som statsrådskollegerna, därföratt de hade tryckt sina valprogram, och där stod detinte ett ord om detta. Men skulle beslutet fattasuppifrån. Varför litar man inte på sina kommunpoliti-ker och för den debatten lokalt om man tycker attmaxtaxa är så bra? Men i stället använder man riks-dagen som ett instrument för att ha en modell överhela landet. Det finns exempel efter exempel där manklåfingrigt ger sig in och använder sombeslutsforum i stället för att ta debatten lokalt ochvitalisera den lokala debatten och därmed den kom-munala diskussionen och den kommunala valrörelsen.Anf. 59 Statsrådet ():Herr talman! Jag tror att det är viktigt att vi kon-staterar att det inte finns några enkla sanningar härutan att det viktiga är att ständigt debatteraroch diskuterar och faktiskt också är den som sättergränserna för det kommunala självstyret.Om tar upp förslaget om maxtaxansom exempel, så skulle jag från min sida kunna näm-na flera andra förslag från den borgerliga kanten inomsamma område. Statlig skolpeng t.ex. är ett klartingrepp i det kommunala självstyret. Det finns flerexempel.Jag tror dock att det faktiskt är så att vi måste seatt var tid har sina förutsättningar. Vi har haft ett 90-tal med stora ekonomiska bekymmer som har varitoerhört tungt för många av landets kommuner. Dethar inneburit nedskärningar i den centrala välfärdenoch försämringar på många håll. Vi vet genomde utvärderingar som har gjorts att detta har drabbatmånga, särskilt barnen och barnfamiljerna, väldigthårt.Om vi har en folkvald riksdag som då ser att detfinns anledning att öka insatserna över hela landet föratt förstärka välfärdsskyddet och det grundläggandevälfärdsnätet för medborgarna i och manmenar att det för att detta ska få genomslag på ett såbra sätt som möjligt då är nödvändigt att faktisktkomma med en del pekpinnar från denna folkvaldaförsamling gentemot de kommunalt lokalt folkvaldaförsamlingarna så måste det vara möjligt att göra. Detmåste vara möjligt både att öka det kommunala själv-styret och att minska det från tid till annan. Men sålänge som det är som beslutar och sätterramarna och så länge vi har en grundlag som är ut-formad så att det kommunala självstyret finns inskri-vet som en av grundpelarna i vårt sätt att styra så ärjag övertygad om att detta kommer att ske med om-sorg om det svenska folkstyret.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2000/01:294 omvärldens barnAnf. 60 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omvilka av förslagen i FN:s åtgärdsprogram för ett årti-onde för en freds och icke-våldskultur för världensbarn som har antagitoch vilka initiativ som kommer att tas för att på na-tionell nivå sprida en icke-våldskultur till Sverigesbarn.Jag vill särskilt understryka att alla måste ta ettansvar för det arbete som syftar till att främja en icke-våldskultur bland barn och ungdomar. FN:s åt-gärdsprogram utgår ifrån att alla i samhället ska in-volveras som åtgärderna ska koncentrerastill områden som direkt påverkar barnen. Därför prio-riteras särskilt åtgärder inom skolan samt åtgärdermed inriktning på massmediernas innehåll.Skolan ska förmedla och hos eleverna förankra degrundläggande värden som vårt samhällsliv vilar på.Människolivets okränkbarhet, individens frihet ochintegritet, alla människors lika värde, jämställdhetmellan kvinnor och män samt solidaritet med svagaoch utsatta är de värden som skolan ska gestalta ochförmedla.År 1999 genomförde Utbildningsdepartementetett projekt med uppdraget att stödja det lokala arbetetmed att omsätta värdegrunden i förskola, skola ochvuxenutbildning i praktisk handling. Statens skolverkhar på uppdrag av regeringen utformat en långsiktigstrategi för verkets arbete med dessa de grundläggan-de demokratiska värdena i skolan. Regeringen satsardessutom under en treårsperiodför att höja skolans kompetens inom detta område.Vidare har rektorernas särskilda ansvar skärpts.Rektorerna ansvarar för att upprätta, genomföra, följaupp och utvärdera skolans handlingsprogram för attförebygga och motverka alla former av kränkandebehandling, såsom mobbning och rasistiska beteen-den bland elever och anställda.Barn och unga riskerar att exponeras för vålds-skildringar i medierna. Gällande lagstiftning krimina-liserar skildringar av sexuellt våld eller tvång ochnärgångna eller utdragna skildringar av grovt våld viaTV, video, film, TV-spel etc. TV-program med verk-lighetstrogna våldsskildringar eller med pornografis-ka bilder får inte sändas på tider när risken är stor attbarn ser på TV. Biograffilmer förhandsgranskas avStatens Biografbyrå och förses med åldersgränserutifrån en bedömning av om filmerna kan vålla barn iolika åldersgrupper psykisk skada.Våldsskildringsrådet har till uppgift att verka motskadliga våldsskildringar i rörliga bildmedier. Upp-draget omfattar bl.a. att verka för ökad mediekunskapi skolan, att följa massmedie- och påverkansforsk-ningen samt att etablera en nära kontakt med medi-ebranscherna och diskutera åtgärder för självsanering.Regeringen finansierar verksamheten vidUNESCO International Clearinghouse on Childrenand Violence on the Screen - ett forskningscentrumvid som samlar och spridervärldens forskning om barn och unga och om medie-våld till föräldrar, skolor, organisationer och politiker.Nyligen presenterade regeringen en nationellhandlingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, dis-kriminering och homofobi. För utveckling av ung-domsföreningarnas lokala verksamhet just motrasism, främlingsfientlighet och diskriminering ska30 fördelas ur Allmänna arvsfondenunder . Arvsfonden har även tidigare stött ettstort antal projekt med inriktningen att just förebyggavåld, brott och rasism, bl.a. ett program som visarunga våldsförbrytare och vilka konsekvenser brottsli-ga handlingar får och ett projekt med inriktningen attstärka ungdomar i riskzonen i deras personlighetsut-veckling.I januari i år överlämnade kommittén Forum förlevande historia sitt betänkande till regeringen, ochdär föreslås bl.a. att ett nytt forum ska inleda sinverksamhet . Forumet ska mot bak-grund av Förintelsen behandla frågor som rör demo-krati, tolerans och mänskliga rättigheter. Det övergri-pande målet är att stärka viljan hos var och en attaktivt verka för alla människors lika värde.Förra våren tillsatte jag en arbetsgrupp som hadeatt utarbeta ett förslag till en nationell handlingsplanför mänskliga rättigheter. I arbetet ingår en kartlägg-ning av hur arbetet för att främja de mänskliga rättig-heterna bedrivs samt en översyn av utbildningen vadgäller mänskliga rättigheter.Detta är några exempel på verksamheter på natio-nell nivå som alla ligger inom ramen för FN:s årtion-de för en freds- och icke-våldskultur bland världensbarn. Regeringen har valt att inte upprätta någonseparat nationell åtgärdsplan mot bakgrund av attFN:s åtgärdsprogram i allt väsentligt faller inomramen för våra nationella mål och redan existerandeprioriteringar. Däremot har regeringen för avsikt attregelbundet följa upp åtgärdsprogrammet. Diskussio-ner om hur detta bäst ska ske pågår för närvarandeinom Regeringskansliet.Anf. 61 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svareti en av dagens kanske allra viktigaste politiska frågor,nämligen frågan om våldet.Begreppet icke-våld har fått genomslag under deallra senaste årtionena. Vi kan nog konstatera att detär som vi på allvar fått utvecklat mo-deller, metoder, för att förebygga våld samt metoderför att hantera konflikter. Motbilden är tyvärr attvåldet ökar. Våldet ökar i familjen, i skolan, på gatanoch på arbetsplatser - ja, överallt. I denna dystra bildligger också att alltfler tonåringar finns med.Mot bakgrund av denna utveckling - av bilden avatt vi mer och mer utvecklar metoder för att hanteravåld samt motbilden, att våldet ökar - har FN utlystett årtionde för en freds- och icke-våldskultur förvärldens barn. FN:s förklaring om åtgärdsprogram förårtiondet innehåller ett stort antal förslag till initiativoch insatser. I programmet förutsätts också att man påolika nivåer - inte bara på nationell och lokal nivåutan på alla nivåer - ska arbeta utifrån nämnda pro-gram. Inte minst gäller det på nationell nivå.Jag har frågat statsrådet vad regeringen kommeratt göra och måste säga att jag blir lite besviken efter-som svaret blir en uppräkning: man kommer att stödjadet lokala arbetet med att omsätta värdegrunden iförskolan osv. Självklart är det både bra och viktigt. Isvaret talas det också om att rektorernas särskildaansvar har skärpts. nämns också,liksom att man finansierar verksamheten vidUNESCO International Clearinghouse on Childrenand Violence on the Screen - ett forskningscentrumvid . Vidare gäller det en hand-lingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, diskrimi-nering och homofobi. Denna handlingsplan finns.Men sedan säger statsrådet: "Regeringen har valtatt inte upprätta någon separat nationell åtgärdsplanmot bakgrund av FN:s åtgärdsprogram"; detta trotsatt det i åtgärdsprogrammet sägs att man förutsätteratt det kommer att jobbas aktivt med detta. Kan detverkligen vara så att detta bara passivt konstateras? Isvaret sägs slutligen att man självklart ska följa upphandlingsprogrammet. Men nog måste vi väl ta flerinitiativ mot bakgrund av att FN förväntar sig det ochmot bakgrund av att våldet ökar och dessutom blirgrövre.Anf. 62 Statsrådet ():Herr talman! När verkligheten förändras och viser det samhälle som våra barn och ungdomar i dagmöter och det samhälle som de har att växa uppi, bli påverkade av och att hantera, måste givetvis visom vuxna och som politiskt ansvariga inrätta våraåtgärder därefter.Självklart innebär inte det här med att följa uppåtgärdslistan och åtgärdskatalogen ett passivt konsta-terande av vad som händer. Tvärtom är det fråga omen grund för initiativ och för överväganden och enanalys av vad vi behöver göra på svensk nivå.En av de saker som jag också nämnde i mitt svaroch som inte upprepade är arbetetkring en nationell handlingsplan vad gäller mänskligarättigheter. Än så länge har vi där enbart åstadkommiten kartläggning - men gott så!Något som särskilt prioriteras här, och vars bety-delse jag hoppas att vi kan lyfta fram i det fortsattaarbetet, är barnen. Ett annat område som har poängte-rats från frivilligorganisationer och referensgruppergäller behovet av kunskap och medvetenhet ommänskliga rättigheter, och det gäller då på mångaområden i samhället. Där tror jag att vi har anledningatt återkomma med mer konkreta förslag till åtgärder.Oavsett vilka åtgärder vi vidtar på en mängd olikasakområden - där jag ansvarar för delar, där skolom-rådet har sina ansvarsuppgifter och integrationsområ-det sina och där det traditionella rättsväsendet harsina uppgifter - ska vi naturligtvis ägna oss åt dessa.Dessutom ska vi åstadkomma förbättringar vad gällerde brister som finns i på det här området.Förutom detta är det viktigt att se till de långsiktigtbästa förutsättningarna för att motverka den utveck-ling som lyfter fram som så oroan-de. De bästa utgångspunkterna för att motverkanämnda utveckling är att vi ser till att det svenskasamhället inte sparar på barnen, utan att vi ger vårabarn och ungdomar de absolut bästa uppväxtmöjlig-heterna.För att göra det måste vi också stödja de omgi-vande vuxna, barnens omgivning, stärka de föräldraroch andra vuxna som finns runt barnen. Alltså dettraditionella måhända tråkiga men ack så viktiga: Detgrundläggande välfärdssamhället måste stärkas.Anf. 63 ():Herr talman! Därom är vi inte oeniga, om viktenav att värna och bygga ut välfärdssamhället, att oftareanvända det fina ordet solidaritet, att få det att bli ettord bland barn, som statsrådet talar om. Det handlarom attityder. Jag tror att det behövs särskilda åtgärdernu för att komma åt det oerhört oroande våldet, åtgär-der för att bearbeta attityder. Icke-våld handlar igrunden om demokratiskt arbete. Vi kan nämna per-soner som , , som väldigtmycket talade om att icke-våld är ett förhållningssättsom är grundat på vår medkänsla, på mod och påomsorg. Här kommer också solidariteten in. Dethandlar om att bland barn får prata om att detta attundvika konflikter är att lägga bort rädsla, ha mod attmöta, att reda ut, att bearbeta kreativt, konstruktivt.Det har tagits initiativ i landet. I min egen hem-kommun har det startats ett icke-våldsprojekt. Men den här typen av projekt behöverstöd. Jag hade nog hoppats att svaret från statsrådetändå skulle innehålla någonting om att regeringen ärberedd att på olika sätt stödja den typen av projekt.Jag tycker inte att det sägs i svaret. Jag skulle vilja attstatsrådet säger innan vi avslutar den här debatten från regeringens sida kommer att stödja dentypen av initiativ. Det är det lokala arbetet bland barnsom ska kunna ändra på attityderna. Våld är inte enmetod för att lösa konflikter, utan våld är någontingsom alltid skapar ytterligare konflikter. Kan jag intefå höra det i debatten, att regeringen kommer attstödja lokala initiativ?Anf. 64 Statsrådet ():Herr talman! Ja, regeringen stöder sådana initiativredan i dag och kommer att fortsätta att göra det. Låtmig ge några få exempel.Förutom det som jag lite snabbt kanske gled över imitt svar om vad gör - att det handlar om attityder - har Skolverketnyligen inlett ett arbete som är flerårigt och som justhandlar om attityder, om skolans möjlighet och för-måga, både kompetensmässigt och också på andrasätt, att i varje stund, i alla ämnen stärka lärare i derasförmåga att stötta en positiv utveckling, att mötaeleverna i frågor kring det som vi kallar för värde-grunden och som alltså handlar om tolerans, respektför alla människor och förmåga att handskas medkonflikter i ord utan att göra det på andra sätt. Det ärett mångårigt arbete. Jag är övertygad om att detkommer att leda till resultat och synas i våra klassrumruntom i landet.Jag vill bara poängtera att vi ännu inte sett resul-taten av detta arbete som alldeles har inletts.Jag hoppas mycket på det.Ett annat sätt är att regeringen aktivt med pengarhar stött ett antal projekt och kommer att fortsätta attgöra det. Det är projekt mot brott och våld som fårstöd ur Allmänna arvsfonden. delades utdrygt för brotts- och våldsförebyg-gande arbete bland barn och ungdomar. Vi har också,med direkt koppling till det som , flera liknande projekt och initiativ somstöds med medel från Allmänna arvsfonden som ärriktade till barn och ungdomar.Jag vill också tillägga att somska se över skollagen har i uppgift att föreslå föränd-ringar för att stärka barns och ungdomars rättssäker-het, skydd och trygghet i barnomsorgs- och skolverk-samheten. Kränkande behandling pekas särskilt ut idirektiven.Det här är några exempel på initiativ från rege-ringen och från de centrala myndigheterna på det härområdet. Självklart har regeringen alltid anledning attfråga oss: Kan vi ytterligare förstärka våra insatser?Naturligtvis har jag all anledning att vara positiv tilldet efterlyser.Anf. 65 ():Herr talman! Det som var nytt och som tillkom istatsrådets senaste inlägg var skolan och skolansuppgifter. Men det konstateras i när skolan stårinför jätteproblem av många slag. Vi har en skolasom måste bli bättre. I stället för att man från rege-ringens sida - för att på ett bättre sätt kunna jobbamed det stora problem som våldet innebär - säger kommer att stödja lokala projekt, som det icke-våldsprojekt som startats i , ska vi utgå frånen uppräkning av handlingsplaner och målsättningarsom finns för skolan och tro att vi den vägen skullekomma åt problemen. Jag tror inte det, utan det be-hövs kraftfullare insatser. Jag beklagar att vi inte kanhöra från regeringens sida: Vi kommer att stödja. Vadvi fick höra var: Vi kommer att jobba vidare med dehär frågorna.Det krävs ännu mer. FN har förutsatt att man frånregeringens sida kommer att vidta särskilda åtgärder.I svaret sägs ingenting om att det i blir sär-skilda åtgärder för att jobba med de här frågorna.Anf. 66 Statsrådet ():Herr talman! Det är måhända så att mina svar inteär tillfredsställer frågeställaren alla gånger, men så ärdet i verkligheten.Flera av de åtgärder som efterly-ser ligger inom olika statsråds ansvarsområden. Jagkan inte säga att vi stödjer x-projektet eller y-projektet i vilken stad det än må vara. Jag kan barakonstatera att vi har stött ett antal projekt somhandlar om det som efterlyser, att vihar gett i uppdrag och också resurser attarbeta med dessa frågor framöver, ochman ska prioritera det i sin verksamhet.Jag kan också säga till att viinom ramen för t.ex. Allmänna arvsfonden och någraandra åtgärder, oavsett om det är antirasismåtgärdereller demokratiutvecklingsarbetet som vi har särskil-da medel avsatta för, naturligtvis kommer att stödjaolika projekt.Att säga att ett särskilt projekt skulle stödjas är helt omöjligt för mig. Men jag tar gärna HaraldNordlunds uppmaning till mig. Regeringen har allanledning att se om det finns fler insatser vi kan göraän vad vi redan gör. Det är angelägna frågor somHarald tar upp, det står utom allt tvivel.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 2000/01:315 omyttrandefriheten i EUAnf. 67 Statsrådet ():Herr talman! har frågat justitie-minister vilka åtgärder som hanavser vidta för att skydda svenska medborgares ytt-randefrihet och deras rätt att kritisera EU, dess politikoch dess institutioner. Arbetet inom regeringen är såfördelat att det är jag som ska svara på interpellatio-nen.Sverige har ett ändamålsenligt och starkt skyddför yttrandefriheten, det tror jag att vi alla kan varaeniga om. Det som oroar är om deregler som gäller för EU:s tjänstemän negativt kanpåverka svenska medborgares yttrandefrihet. Dennaoro grundas särskilt på den dom som EG-domstolennyligen meddelat i målet mellan ,en f.d. enhetschef vid kommissionens generaldirekto-rat för ekonomi och finans, och kommissionen.EG-domstolen slog i domen fast att kommissio-nen inte hade brutit mot reglerna om yttrandefrihetnär den avstängde Connolly från sin tjänst efter atthan, i strid med de regler som gäller för EU:s tjäns-temän, utan tillstånd hade publicerat en bok sominnehöll inte bara hård kritik av gemenskapens mo-netära och finansiella politik utan också starkt ned-sättande omdömen om vissa tjänstemän. gjorde inte någon bedömning av om av-stängningen var lämplig eller inte utan konstateradebara att åtgärden hade stöd i tjänsteföreskrifterna.Till att börja med vill jag erinra om att de svenskareglerna om yttrandefrihet över huvud taget inte på-verkas av dom i det mål som jag nyssnämnde. De regler som har bedömt, des.k. tjänsteföreskrifterna, gäller endast för EU:stjänstemän. Detta innebär alltså att alla svenska med-borgare, som inte är EU-anställda, fritt kan kritiseraEU, dess politik och dess institutioner inom ramen förde svenska reglerna om yttrandefrihet.Tjänsteföreskrifterna innehåller bestämmelsersom innebär bl.a. att den anställde ska fullgöra sinauppgifter och uppträda med enbart gemenskapensbästa för ögonen. Han ska avstå från varje handling -särskilt från offentliga uttalanden - som kan skadatjänstens anseende.