prot · GO0951 · 2001-01-17 00:00:00 — Bostadsbyggandet och jordbruket ärde mest reglerade branscherna här i landet. Alla visstevi kanske att det skulle finnas lediga lägenheter iNorrlands inland, men inte att det skulle nå den storaomfattning som nu visar på . Jag skullevilja fråga vad han menar om denbostadspolitiska planhushållningen. Har den givit ettbra resultat när vi har 42 500 lägenheter som beräk-nas vara lediga för till en kostnad av - eller 28 miljarder? Är det ett braresultat? Är det ett resultat som man ska acceptera ien planhushållningsekonomi? Vad ska vi göra åtdetta? Är det sprängexperter vi behöver? Jag börjartro det.Anf. 196 () replik:Fru talman! Det behövs i alla fall bättre sprängex-perter än de som försökte spränga ett hus för något årsedan i TV. Där satte det sig bara längre ned. Men föratt seriöst besvara frågan är det så att i 50-60 kom-muner av landets ca 300 är det rejäl tillväxt. Regeringen har faktiskt uppmärk-sammat det. Vi har beslutat om, och diskuterar just,de regionala obalanserna. Det är t.o.m. uppmärksam-mat i EU. Vi får alltså pengar för detta. Det är oerhörtviktigt och centralt.Men att försöka klina på oss något sådant härgammalt retoriskt snack om planhushållning! Jag vetinte från vilket årtionde har häm-tat de uttrycken. När bedrevs det planhushållning iSverige? Om vi skulle försöka hitta ett underlag föratt kanske över partigränser komma fram i bostads-politiken så att aktörerna därute visste vad det handlarom? Tänk om vi kunde ha varit överens till ?Anf. 197 () re-plik:Fru talman! Jag stryker gärna ordet"planhushållning", men det är den mest reglerademarknad vi har i som har resulterat i att detblivit på det här sättet. Det är klart att dessa pengarhade kunnat användas bättre för att tillgodose lägen-hetsbehovet i tillväxtorterna. Det är de här resultatensom den av socialdemokraternas bostadspolitik harfört med sig. Nog behövs det större kommersiellspänst hos företagsledningarna så att man undvikerden här typen av resultat.Anf. 198 () replik:Fru talman! De regionala obalanserna är bekym-mersamma. Det behövs krafttag. Vi har be-slutat om flera. Jag utgår från att det kommer ännufler.Skulle någon vilja tvinga människor att bo på ettställe där de inte vill bo, om de vill flytta från enregion och en ort, där det enligt 42 500 lediga lägenheter? Men om människorinte kan bo så kanske det handlar om att också skapaförutsättningar genom en aktiv näringspolitik ochgenom aktiva politikområden, så att människor harmöjlighet att bo i hela . Jag tycker att begrep-pet att hela ska leva är fint. Det är inte någotnegativt. Men man konstaterar också att det behövertas krafttag. Det behövs samhälleliga insatser. Ochdet får vi inte genom skattesänkningar på hundratalsmiljarder som ni propagerar för i denna kammare.Tyvärr är det så.Anf. 199 ():Fru talman! Kampen mot segregationen är en avvår tids största utmaningar. Bakom detta ligger enväxande medvetenhet om segregationens negativaföljder för hela samhället. I sin förlängning hämmarden också utvecklingen i samhället och skapar ett hårtsamhällsklimat med starka sociala spänningar.Fru talman! Att boendet är en klassfråga är ingennyhet. Men det är länge sedan det var så tydligt somnu i . har un-dersökningar efter undersökningar visat på att segre-gationen ökar. Klyftorna ökar mellan välbärgade ocheftersatta områden vad gäller i stort sett alla variabler.Klyftorna ökar vad gäller valdeltagande, löneutveck-ling, utbildningsnivå, rökvanor, medellivslängd, id-rottande, m.m.Naturliga gränser som en skogsdunge eller en vägskiljer på ett effektivt sätt fattig från rik och olikaboendeformer från varandra. Den som kan betala ellerfå ett banklån tar chansen att flytta till den andrasidan. De övriga blir kvar i ett bostadsområde somtenderar att bli alltmer eftersatt. I de eftersatta områ-dena har de flesta låga eller mycket låga inkomster,arbetslösheten är högre än för samhället i stort, ochbidragsberoendet är större. Den här situationen ledertill kriminalitet och drogproblem som tillsammansskapar en känsla av oro och otrygghet i samhället.Fru talman! Men vilka bostadsområden är egent-ligen de mest segregerade? Är det ellerÖrgryte? Är det eller ? Är detRosengård eller ? De boende i de mer väl-mående villastäderna är oftast en mer enhetlig gruppän de boende i de eftersatta förorterna. Detta gällersåväl bakgrund, etnicitet, som ekonomiska förutsätt-ningar. För oss socialdemokrater är det en viktiguppgift att vända utvecklingen i dessa utsatta bo-stadsområden.Nyckelord i kampen är som vi ser det trygghet,samverkan och initiativ. Centralt i hela utvecklings-processen måste var initiativ och delaktighet från deboende.Det är nödvändigt att stat och kommun finns medi processen. Men det är lika självklart att vi politikersätter tilltro till de boendes kompetens och dirigerarmindre uppifrån.Skolan spelar en nyckelroll i kampen mot segre-gationen. Skolan är en naturlig mötesplats där barnfrån olika förhållanden möts. Framför allt måste manöppna skolan för andra grupper i närområdet. Låtpensionärer och andra daglediga äta i skolan. Låtskolan bli en naturlig mötesplats för de boende.Fru talman! Bostaden är en central del i alla män-niskors liv. Hemmet har oftast setts som en symbolför trygghet. Men så är det uppenbarligen inte längreför alla. En SIFO-undersökning som presenterades isomras visar på en skrämmande verklighet. Var femteboende i lägenhetsområden känner sig någon gångotrygg i sitt eget bostadsområde. Siffrorna för kvinnorunder är ännu mer oroväckande, då en tredjedelav dem känner sig otrygg.Över hälften av alla som bor i lägenhet är någongång rädd i sitt bostadsområde. I villaområden är deflesta rädda för inbrott och stöld. Lägenhetsboende ärdäremot rädda för att bli överfallna. Mest rädda ärunga kvinnor som bor i allmännyttan. Detta är envardagsbild som för mig som kvinna och socialde-mokrat är oacceptabel.För mig är det självklart att alla boende i Sverigesbostadsområden ska känna sig trygga och säkra över-allt i samhället. Ingen ska behöva vara rädd för sinagrannar. Alla ska våga gå ut på kvällarna.Det är nödvändigt att tryggheten ges en ökad sta-tus vid planeringen av nya områden och ombyggnadav befintliga områden. De boendes inflytande överden egna bostaden och det egna bostadsområdetmåste öka. Ett aktivt engagemang motverkar främ-lingskap och ökar tryggheten. Trygga bostäder skainte bara vara det mest efterfrågade utan också enrealitet för oss alla.Den som känner sig trygg beväpnar sig inte. Ska-pandet av ett tryggt bostadsområde förutsätter ettlångsiktigt och tålmodigt arbete. Den utvecklingenkräver tid. Trygghet skapas inte enbart genom att detfinns fler poliser eller anställda väktare i området.Tryggheten kommer genom långsiktigt och målmed-vetet arbete.Fru talman! Nästan alla som bor i småhus kan äg-na sig åt trädgårdsodling . För dem som bori flerbostadshus ger koloniträdgårdar och odlingslot-ter motsvarande möjligheter. Trädgårdsodlingen harflera positiva miljöeffekter och påverkar även folk-hälsan och trivseln.I samhällsplaneringen bör trädgårdarna ses somett viktigt inslag i den gröna stadsmiljön. De ökar denbiologiska mångfalden i staden och har positiva ef-fekter på miljön.Att stimulera fritidsodlingen i koloni- och hem-trädgårdar medverkar också till en utvecklande ochavkopplande fritid för människor i alla åldrar medolika sociala bakgrunder både i staden och på landet.Fru talman! är ett land präglat av et-nisk och kulturell mångfald. talas det mer än150 språk i . Här finns så gott som alla värl-dens religioner. Denna mångfald är en viktig kraft förutvecklingen av vårt svenska samhälle. Därför är detnödvändigt att människor med olika bakgrunder ocholika ekonomiska förutsättningar bor inom sammabostadsområde, finns i samma skolor, möts i affäreroch på naturliga mötesplatser.Kampen för integration måste föras inom alla om-råden i samhället. Utveckling är en fråga om makt,inte bara om fördelningspolitik och om trygghetsska-pande åtgärder. Människors aktiva deltagande måstegenomsyra hela integrationsprocessen för att vi ska fåett samhälle för alla, inte bara för några.Anf. 200 () re-plik:Fru talman! Kampen mot segregationen är viktig,framför allt mot den ofrivilliga segregationen. Menjag har alltid lite svårt för tanken att det är en renbostadspolitisk fråga. För mig är det nämligen så attdet väsentligaste för människor att komma ur segre-gation är att ha ett arbete. Och det är där som manmåste vidta politiska åtgärder, att förenkla och ta tillvara människors kreativitetskraft.Ett initiativ för att bryta dessa mo-notona miljonprogramsområden är faktiskt att möj-liggöra för nya och olika upplåtelseformer i dessaområden som i princip uteslutande består avhyresrätter. Det kommer att medföra både att männi-skor stannar kvar och att segregationen minskar.Är beredd att ta några initiativ iden riktningen?Anf. 201 () replik:Fru talman! Från socialdemokraternas sida försö-ker vi faktiskt att göra det, både på riksdagsnivå ochpå nivå. Det är, precis som säger, inte bara en bostadsfråga. Mitt anförandegick också ut på att det är en social och ekonomiskfråga. Om och kanvara överens med oss om att man då också måste setill att ställa medel till förfogande så kan man också ivåra ytterområden se till att man får olika bo-stadsupplåtelseformer och skapa sådana möjligheteratt alla människor har råd att bygga och bo där också.Anf. 202 () re-plik:Fru talman! Jag kan inte påminna mig under dentid som jag har varit i att jag har sett någrainitiativ från den här kammaren som skulle möjliggö-ra nya eller olika upplåtelseformer i miljonpro-gramsområdena. Ett sätt är t.ex. att tillåta dubbelupp-låtelse i fastigheterna om de ombildas till bostadsrät-ter. Men det säger ni prompt nej till. Det vore ett sättför människor som inte har råd att köpa en bo-stadsrätt att kunna bo kvar i bostadsrättsfastighet ochha kvar t.ex. sin kommunala värd.Jag skulle tycka det vore väldigt intressant att hö-ra vilka initiativ ni har tagit här i kammaren för attöka olika upplåtelseformer i miljonprogramsområde-na.Anf. 203 () replik:Fru talman! För att svara på frågan kan jag sägaatt vi i första hand har sett till att de i ytterområdenanu fått ett arbete som är ett av de mest grundläggandeincitamenten för att man ska kunna göra en boende-karriär. I olika delar av har faktiskt kommu-nerna själva ordnat vissa upplåtelseformer och sett tillatt det har blivit fler olika ägare i ytterområdena ochockså sett till att bilda bostadsrätter i vissa kommu-ner. Det pågår mycket från de kommunala politikernaoch även från de kommunala fastighetsbolagen. Därgör man en verklig insats på många håll.Anf. 204 () re-plik:Fru talman! De kommunala bostadsområdena,miljonprogrammet särskilt accentuerat, visar sig med-föra segregation genom bostädernas utformning -, , i osv. Det tyderfaktiskt på att det har funnits en väldigt dålig känslaför nyanserna i efterfrågan på bostäder, väldigt litenspänst i den marknadsmässiga kontakten hos dekommunala bostadsföretagen. De har dessutom i flerafall motarbetat att man differentierar upplåtelsefor-merna därefter. Tycker ni inte, , attdet vore dags att vi alla gemensamt försökte uppmanade kommunala bostadsföretagen att vara mera späns-tiga i sina marknadskontakter så att de på ett bättresätt kunde tillgodose nyanserad efterfrågan av bostä-der så att vi inte fick segregerade områden som re-sultat?Anf. 205 () replik:Fru talman! Jo, det kan vi gemensamt göra. Seg-regation betyder att vi har ensidiga upplåtelseformerdels i miljonprogrammen, dels också i våra villaom-råden där det också bara finns en typ av boende. Jagtycker att det är lika ledsamt oavsett vilken form avensidigt boende man har. Människor möts, och mötetgör att vi utvecklas. Det är aldrig utvecklande medbara en typ av människor. Visst, det kan vi ställa upppå.Anf. 206 () re-plik:Fru talman! Jag vet att det finns villaområden därman ända har sysslat med differentieradefterfrågan, exempelvis i SMÅA-områdena som de ju populärt kallas. Där finns detbåde arbetarbostäder, tjänstemannabostäder och an-nat. Men i de kommunala hyresbostadsområdenafinns det ingen sådan. Det är där, i de kommunalabostadsföretagen, som vi måste sätta in stöten för attfå en bättre gymnastisering, en bättre kommersiellspänst till stånd så att vi kan slå tillbaka segregatio-nen.Anf. 207 () replik:Fru talman! Vi måste ha olika typer av upplåtelse-former i våra olika typer av bostadsområden. Vimåste också se till att människor har ett eget arbete såatt de kan försörja sig. Det är de viktiga incitamentenför att komma bort ifrån negativ segregation hur denän ser ut.Anf. 208 ():Fru talman! Jag kan inte låta bli att inleda medkonstaterandet att det har varit mycket intressant attfölja statsministerns första debatt i EU-parlamentetoch inte minst också hur han och OlleSchmidt fann varandra i behovet av en generös flyk-tingpolitik från EU:s sida.Men det var inte det jag skulle ta upp till diskus-sion utan en mycket aktuell debatt om public service,dess innehåll, utförandet och företagen som hanterarpublic service. Så sent som i går anordnades ett semi-narium om public service, och det kom givetvis framett antal kloka synpunkter. Det vore väl märkligtannars, med ett så kompetent podium som det var.En sak var frapperande men inte särskilt överras-kande, och det var uppställningen för public service,och det kändes väldigt bra. Här finns uppenbarligenett kitt som håller samman oss som är intresserade avdemokrati, av samhällsfrågor och nyheter, kultur ochbildning. Vi, som en del av samhället, ser att dessadelar behöver stöd, både ekonomiskt och opinions-mässigt. Det ska också vara en public service medhög kvalitet, dessutom en public service som täckerhela landet och bedrivs från olika delar av landet.Bakgrunderna till att den här debatten kommerupp är flera; den nya tekniken, det svenska språketsoch vår kulturs litenhet i en globaliserad informa-tions- och mediemiljö.Folkpartiet har motionerat om att ändra de natio-nella kulturpolitiska målen till huvudrubrikerna: Fri-het, mångfald och kvalitet. Samma mål är grund fören folkpartistisk mediepolitik med tillägget att denockså ska vara teknikneutral.Om enigheten i går var stor beträffande publicservice betydelse och vikt, så går åsikterna i sär be-träffande hur den ska genomföras och finansieras.Jag börjar med det . Det är något som iprincip angår oss alla. har vi en TV-licens somfår en allt mindre betydelse och som enligt mångasuppfattning alltfler smiter ifrån. Det egendomliga isystemet är ju att det är apparatinnehavet som beting-ar en avgift och inte om man ser på SVT:s program.Dessutom går tekniken ifrån den här lagen på så visatt man kan se rörliga bilder på annat sätt än genomTV-mottagare, framför allt på sin dator men ocksåsnart på telefon och en mängd andra elektroniskamottagare. Därmed faller i princip och inom en snarframtid idén med att finansiera public service via TV-apparatinnehav. För man tänker sig väl inte att införaen TV-licens även på innehav av datorer etc.?Vad finns det då för alternativ? Ja, en synpunktsom blir allt vanligare är skattefinansiering, och dåfår ju alla skattebetalare vara med och betala. Detfinns sympatiska inslag i det. Men, och det är ett stortmen, public service präglas också av annat ord, näm-ligen oberoende, inte minst oberoende av politisktinflytande. Och det är ju rätt, som det ärsvårt att ha en offentlig finansiering men inget infly-tande. Egentligen är det en omöjlig ekvation i sig. Fördet kommer alltid att vara så att den som tillför peng-ar också kommer att ha vissa villkor för pengarna. Idet här fallet handlar det om övergripande mål, inteom hur de genomförs eller om ett specifikt innehåll.En annan fördel med att ta bort TV-licensen är gör en besparing genom att Radiotjänst intelängre behövs. Radiotjänst med uppbörd av licenser-na och kontroll av TV-innehaven kostar ca 140miljoner kronor, och de pengarna skulle med fördelkunna användas till mer public service-verksamhet,för dit behövs det mer pengar.Ett alternativ till skattefinansiering är reklamin-täkter, men jag tror inte att det är möjligt att genom-föra det fullt ut. Marknaden är inte så stor att denskulle klara att finansiera public service i den omfatt-ning vi menar behövs, men som delfinansiering är detnaturligtvis möjligt i ytterligare en kanal. Det finnsockså möjligheter att avgiftsbelägga enskilda TV-program , men det känns inte heller somen fullt framkomlig väg.Beträffande ägandet och driften av teknik för dist-ribution av medietjänster bör staten kopplas bort. Detfinns ingen anledning till ett i praktiken monopol viaTeracom, utan den bör privatiseras. Det finns andratekniska förutsättningar som också bär bort från destatliga fingrarna.Men, åter till public service-programmen somalltså behöver ett rejält offentligt stöd, inte minst föratt gynna det svenska språket och svenskspråkigakulturyttringar.En möjlig finansiering skulle kunna vara någrafonder, kalla dem public service-fonder eller kvali-tetsfonder, det är inte det viktiga. De ska ha ett storteget kapital genom att staten gör en engångsöverfö-ring och också genom årliga tillskott. Tekniken fördetta prövades när löntagarfonder fördes till univer-siteten för att finansiera forskning.Pengar till public service-fonderna finns att få ge-nom utförsäljning av något eller några statliga före-tag. I dessa tider kanske man inte ska tala så väldigtmycket om resten av , men här finns ju faktiskten möjlighet och det finns ju också andra möjligheter.Dessutom kan fonderna bli mottagare av nätavgifterför eterutnyttjande, vilket är fullt möjligt för oss iFolkpartiet som ju inte vill ha gratisutdelning av så-dana licenser eller skönhetstävlingar eller vad det ärför något. Dessa fonder skulle sedan fatta beslut omprogramproduktion.Det här blir, fru talman, ett ganska tekniskt reso-nemang. Det finns givetvis detaljer som kan bådefinslipas och omprövas, men vi anser att den härskissen skulle medföra en modern medielagstiftningsom inte hamnar i tekniska återvändsgränder utanfungerar oberoende av vilken teknisk utveckling vigår till mötes. Och den tekniska utvecklingen går fort.Det här skulle också ge public service en långsiktig-het, en bättre ekonomi och ett större oberoende avpolitiska svängningar. Det är nyhetsförmedlingen, detsvenska språket, kulturen, samhällsinformationen ochlandet värda.Anf. 209 ():Fru talman! Jag tänker i mitt anförande ta uppnågra frågor som jag menar tillhör värdegrundsfrå-gorna. "Det ska va gött att leva annars kan det kvetta! "Vi känner igen strofen och vi kan le åt den. Men visstär det väl så att vi alla känner behov av en god liv-skvalitet? Det är något som kanske många tycker attde saknar i en stressig och ofta gråtrist vardag.En person med funktionshinder men omgiven avvänner, god gemenskap, med de materiella behoventillfredsställda och med tillgång till de hjälpmedelsom behövs kan säkert känna att livettrots allt är skönt. En annan person som är till synesutan funktionshinder och som materiellt sett har ochkan få allt han vill kan ändå känna leda vid livet.Kanske saknas gemenskap eller meningsfulla upp-gifter eller så kanske någon traumatisk upplevelseskaver i själen. För en sådan person hjälper inte ökadtillväxt i samhället, i företagen eller i den egna eko-nomin särskilt mycket. Det är andra saker som be-hövs för att välfärden ska kännas påtaglig. Begreppetökad välfärd känns främmande så länge den egnalivskvaliteten inte känns tillfredsställande.Som jag ser det måste en av våra viktigaste upp-gifter som politiker vara att verka för så goda förut-sättningar som möjligt för människor att utvecklas,personligen och i gemenskap, att åstadkomma en godsamhällsutveckling och förutsättningar för livskvalitetgenom att vi tillsammans formulerar etiska spelreglersom kan utgöra grundelement för harmoniska gemen-skaper i det gemensamma samhällsbygget - ett stabiltfundament som kan kallas samhällets gemensammavärdegrund.Fru talman! upplever vi att kärnfamiljensbetydelse som stadga men också som sammanhållan-de faktor i samhället och som välfärdsbas har reduce-rats och negligerats. Enligt min mening är det tvek-samt om ett samhälle verkligen kan få en beståendegod utveckling om dess viktigaste grundelement,familjen, mer eller mindre går mot ett upplösningstill-stånd.I och i västvärlden i övrigt har trohet ochansvar i parrelationer, kvinna-man, alltmer förskjutitsmot kortare relationer och ett mer s.k. fritt sexliv,vilket utan tvekan medför konsekvenser och är ettdilemma. Det är en livsföring som lätt leder till splitt-ring i relationer också långt fram i livet, och sommånga gånger ger upphov till ångestladdade situatio-ner. Om då barn finns med i bilden är det de som förreller senare får sitta emellan, alltid barnen - vårframtid! Alla brukar hålla med om att barnens bästaska gälla. Men inte kan det väl vara till barnens bästamed en så stor mängd av brustna relationer och splitt-rade familjer som är vanligt ?När jag ibland filosoferar över saker och tings till-stånd, över fattigdom och förtryck, över krig och våldosv., är det inte helt självklart att tro på utvecklingenmot en mjuk och fredlig värld när människor har såsvårt att mobilisera en vilja att hålla sams i den lillagemenskapen. Det är en till synes viktig grund för attha mental kraft att verka för en fredlig utvecklingockså i de större gemenskaperna. Vi behöver arbetaför och uppvärdera den stabila kärnfamiljen och intemissgynna äktenskapet utan snarare prioritera det.Fru talman! Vi måste i högre grad inse vikten avde värden i samhällsgemenskapen som inte är avmateriell art. Den kristna etiken och det kristna kär-leksbudskapet har varit vägledande isamhällsutvecklingen, men har i hög grad under sena-re delen av undanhållits det uppväxandesläktet. Alla borde kunna ställa upp på den etik ochmoral som uttrycks i det kristna kärnbudskapet vadgäller relationer människor emellan och att det är engod grund för en god samhällsutveckling.Med tanke på brottsutvecklingen, ökande drog-missbruk, mobbning och mycket annat är det synner-ligen angeläget att få i gång en allmän värde-diskussion på alla samhällsplan och i alla åldersgrup-per. Vi behöver åstadkomma en process som lyftervärde- och värderingsfrågor, etik och moral till ennivå som gör att både enskildas medvetenhet menockså samhällsmedvetandet blir präglat av insiktenom att välfärd omfattar mycket mer än ekonomi ochmateriella saker.Fru talman! Jag vill slutligen säga några ord omen värdegrund som också kan tillämpas i de numeraglobala ekonomiska sammanhangen.Jag tycker att mer måste göras för att få en rättvisutveckling av den materiella välfärden för enskildamänniskor men också för världen i stort. De globali-serade kapital- och marknadskrafternas dominans påden ekonomiska arenan drabbar denlilla människan och länder i u-världen och hämmardärför välfärdsförbättringar för dessa. Att lösa dessaproblem bör vara prioriterat så att politiska besluts-fattare över alla barriärer och nationsgränser kanfinna vägar att balansera ut de stora orättvisor somtenderar att öka. Vi ska tillsammans se till att värnaden lilla människan och de fattiga länderna. En för-krossande majoritet av världens befolkning förlorarpå att tillåts att i ökande utsträckning varafurste över jorden.Fru talman! I-världen måste ta sitt ansvar och visastörre solidaritet med tredje världen. Denna solidaritetmåste få tyngd i vår värdegrund och i vårt väl-färdstänkande.Anf. 210 ():Fru talman! I det här anförandet tänker jag tala omförebyggande hälsovård.Att satsa på förebyggande åtgärder inom ett flertalområden är viktigt för att i första hand minska deskador och den ohälsa som drabbar många människori vårt samhälle, och som medför ettstort lidande för de drabbade och deras närstående.Det är också viktigt av ekonomiska skäl att förebyggaohälsa och olyckor. ger det betydande bespa-ringar för samhället.På många områden görs det också stora och vikti-ga satsningar.