prot · GP0913 · 2001-10-17 00:00:00 — På en del håll är det läkar-sekreterare och ekonomer. Och sedan har man sattdoktorerna till administrativt arbete.Det finns det ju siffror på, fru talman. I t.ex. Eng-land har doktorn direkt patientarbete under en mycketstörre del av sin dag än vad man har i Sverige.Mediciner och kostnader har diskuterats mycketden , och har man lagt en lagrådsre-miss. Jag håller också med om att kostnaderna harökat. Men jag tycker att det är alldeles för lite tal omvilka fantastiskt positiva saker läkemedlen har gett.Många människor har fått en helt ny situation tackvare ett bättre läkemedel. Faktiskt är det så att en delsjukdomar numera kan behandlas med mediciner istället för operationer, och ändå känns det som enbelastning. Vi har fått färre sjukskrivningar och detena med det andra på grund av detta, så låt oss för alltsmör i , som man säger, se till att vi ocksåsäger något positivt om vad läkemedlen har gjort.Sedan skulle jag vilja fråga socialministern varförvi inte kan få provförpackningar på läkemedel. Vi vetju att hundratals piller är gömda i byrålådorna hem-ma. Säkert är det många som får hundra tabletterutskrivna, och egentligen tål man dem inte utan får enny burk.Fru talman! Jag ber om ursäkt för att jag dragitöver tiden. Jag hade mycket mer att säga, för det härär viktigt. Men tack för ordet, och lycka till, ni andra!Anf. 145 ():Fru talman! Det är bättre med patienten i centrumän i väntrum. Ja visst, men tydligen såsvårt att åstadkomma. Vårdköerna är på många hållförfärligt långa, och ohälsa och sjukskrivningar ökar.Personalen har hamnat i ett ekorrhjul. De får alltsvårare att klara sina ambitioner, och det går fortareoch fortare. Det är svårt att klara en långsiktig perso-nalförsörjning, det är svårt att behålla personal ochdet är svårt att rekrytera ungdomar till vården ochomsorgen.I går fick jag ett brev från en chef i offentlig sek-tor som jag känner väl. Det var ett brev med rop påhjälp:"Vi kämpar på", skriver han, "med våra enkönadearbetsplatser, deltidsanställningar, låga löner, ingenfortbildning, hög grad av sjukfrånvaro. Vår vård- ochomsorgsverksamhet är vår viktigaste rekryteringsbas.Jag och våra anställda skall kunna säga till barnen;det är häftigt och utvecklande att arbeta inom vårdenoch omsorgen." Han fortsätter: "Staten måste upp påscenen och ta ett mer aktivt delansvar för att klara enlångsiktig personalförsörjning. "Jag delar hans synpunkter. Så här får det bara intefortsätta! Hälso- och sjukvården är så viktig förmånga människors möjlighet att leva ett gott liv. Detska sägas att vi trots allt har ett bra utgångsläge. Medinternationella mått mätt har vi en hälso- och sjukvårdav mycket hög kvalitet. Vi har mycket att vara stoltaöver. Det krävs insatser i första hand i form av nytän-kande och strukturella åtgärder. Vi måste också upp-värdera vård- och omsorgsyrkena. Det behövs entydlig strategi från samhällets sida, för vad är finareän att vårda, att bota, att trösta och att ge omsorg?Centerpartiet har medverkat via centermiljar-derna till att ge de mest utsatta områdena inom hälso-och sjukvården en chans att lyftas fram och att fåförutsättningar för vidare utveckling. Det gäller pri-märvården, psykiatrin och äldresjukvården. Även omdet enligt min uppfattning går alltför sakta kan manbörja se alltmer av verksamhet i alternativa driftsfor-mer. Det är bra och ökar mångfalden. Vi stärker frånCenterpartiets sida även landstingens och kommuner-nas ekonomiska resurser genom att vår politik ger enförbättrad skattebas.I vår väckta partimotion lyfter vi fram an-gelägna områden som bemötandefrågor, förbättradtillgänglighet med införande av en nationell vård- ochhjälpmedelsgaranti. Vi lyfter fram frågor om ny tek-nik och forskning, hälsonät, läkemedel samt denframtida personalförsörjningen inom vården ochomsorgen. Den solidariska skattefinansieringen avhälso- och sjukvården ligger för vår del fast.Nu vill vi från gå vidare från mertraditionella vård- och omsorgssatsningar till en merhälsoinriktad hälso- och sjukvård. Ett decentraliseratsamhälle, som vi från eftersträvar, somgrundas på människors aktiva deltagande, ger debästa förutsättningarna för att minska ohälsa. Folk-hälsoaspekter ska genomsyra all verksamhet i sam-hället. Den lokala nivån kan inte nog betonas. Vimåste bättre kunna följa hälsoläget, öka kunskapenom vad de regionala skillnaderna i hälsa beror på ochvilka insatser som är verkningsfulla.Fru talman! besökte jagoch några centerkolleger i i . Den tar emot re-mitterade patienter från primärvården, företagshälso-vården och slutenvården och säljer tjänster till försäk-ringskassan. Den är länets utredningsklinik för smärtaoch har såväl hög produktivitet som hög kompetens.Den är för sina patienter något av nyckeln till hälsan,och dess utredningar är grunden för vård- och be-handlingsinsatserna. Man har väntetid. Påandra orter i landet finns än värre exempel. avkön i Skönviks verksamhet går sjukskrivna i väntanpå utredning. Ska vi ha det så? Ska vi acceptera dettai välfärdslandet ? Nej, självfallet inte.Sjukförsäkringen kostar 45 miljarder och förtids-pensionerna lika mycket. Det är ofantliga summorsom samhället betalar ut i passiva ersättningar. Män-niskor får inte hjälp utan tvingas dras med ohälsa,passiviseras och ställs utanför arbetsgemenskapen.Det är ju ett helt sjukt system, ett område där behovetav strukturella insatser är tydligare än någonsin.Centerpartiet har redovisat ett batteri av åtgärdersom bygger på att alla människor ska ha rätt till reha-bilitering. Ett av våra viktigaste förslag är en finansi-ell samordning mellan främst hälso- och sjukvård,socialförsäkring och socialtjänst, för bättre hälsa,kortare vårdköer och utökade rehabiliteringsinsatser. Inovember gjorde vi tillsammans med Folk-partiet och upp med regeringen om enfriare användning av sjukförsäkringspengarna. Inten-tionerna i överenskommelsen innefattade uppemot10 % av sjukförsäkringspengarna.Det är direkt upprörande att regeringen inte stårför denna överenskommelse. Jag tycker att ett hands-lag är något som man står för. De stora förlorarna ärpatienterna, som inte får sin rehabilitering eller blirkvar i vårdkön. verkar regeringen tyvärr inte tareson. Vi får därför jobba för att få en riksdagsmajo-ritet som kan driva igenom intentionerna i överens-kommelsen, för patientens skull.Fru talman! Vi från ger oss inte i ar-betet för att få en finansiell samordning värd namnet.Lika målmedvetna tänker vi vara i arbetet för attförbättra folkhälsan och utveckla en hälso- och sjuk-vård med hög kvalitet, en sjukvård nära till och utanköer.Anf. 146 BO ():Fru talman! Det har talats en del om hur det ser uti svensk sjukvård, och jag tänker tala om vad som harhänt i svensk sjukvård ochäldreomsorg. Det är ett jättestort område, och jag hardärför valt ut några punkter där jag tänker beskrivavad som har hänt under tioårsperioden.Jag tror att alla kan vara överens om att det ärtunga områden som jag tänker tala om: vårdköerna,hur det ser ut med den basala sjukvården med huslä-karsystem och liknande och hur det ser ut inom äld-reomsorgen. Jag ska också försöka hinna med att säganågra ord om hur man använder pengarna.Fru talman! Under de tre första av ha-de vi en borgerlig regering. Under de senaste sju årenhar vi haft socialdemokratiska regeringar. Det kankanske tyckas lite orättvist att jämföra en treårsperiodmed en sjuårsperiod, men jag tror att vi från liberaltoch borgerligt håll kan bjuda på en jämförelse av detre åren med de sju.När vi tillträdde i den borgerliga regeringen förganska exakt var vårdköerna i vårt landav traditionellt socialdemokratiskt snitt, dvs. långa.Det infördes då en s.k. vårdgaranti där syftet var att setill att det överallt i landet skulle vara möjligt att få devanligaste operationerna och behandlingarna i vårtland inom en tremånadersperiod.Jag som var aktivt inblandad i detta - jag hadeförmånen att vad gäller sjukvårdsdelen ha sammauppdrag som det nu har - kunde kon-statera att förbättringarna gick långt snabbare än vadjag hade vågat hoppas på. Jag tror också att de komsnabbare än vad någon hade hoppats på.Sanningen är den att sådär 93-94 hade vi kortareköer i än vi kanske haft underöverblickbar tid, och då tänker jag på de 40-50 se-naste åren.Sedan fick vi en socialdemokratisk regering. Kö-erna blev längre. Vi fick beslut om att ta bort vårdga-rantin och införa en speciell socialdemokratisk ga-ranti, som jag inte tror att någon längre ens kommerihåg namnet på. Vi fick en utredning som leddes avsocialdemokrater och som konstaterade att det nogvar bättre med den gamla vårdgarantin, och manföreslog t.o.m. ganska enigt i den utredningen att denskulle återinföras. Och är vi då, soci-aldemokratiskt styre, i en situation då vårdköerna ärpå traditionell socialdemokratisk nivå i stora delar avlandet. Det finns några undantag. Framför allt iStockholmsområdet är det ju så att de som vill få vårdinom får vård inom tre månader.En annan stor brist i svensk sjukvård har varit attvanligt folk inte har en fast läkarkontakt, någon attvända sig till, någonting som överklassen i alla länderbrukar se till att den har. Det har inte vanligt folk hafti vårt land. Vi har haft ett oerhört sjukhuscentreratsystem jämfört med nästan alla andra länder av vårtyp, och tankegången om att alla i vårt land som villeskulle kunna få en fast läkarkontakt har vi ifrån Folk-partiet liberalernas sida drivit i sådär 25 år.Det som hände som vi hade detnationella ansvaret var en mycket snabb ökning avantalet husläkare. Det rörde sig om en ökningstaktunder en treårsperiod på kanske 1 300-1 400 nyahusläkare, och förstås en kraftig minskning av antaletpatienter per husläkare och en kraftig ökning av dem ivårt land som hade en fast läkarkontakt.Bland det första socialdemokraterna gjorde var attavskaffa den s.k. husläkarlagen och se till att det blevsvårare för privatläkare att verka, och , efterdet socialdemokratiska maktövertagandet, kan mankonstatera att vi inte har fler läkare per invånare änvad vi hade . Det är facit av de social-demokratiska insatserna vad gäller frågan om fastläkarkontakt.Det kan sägas något positivt, och det är i så fall attLars har sett ljuset . Det är välså att - jag har sagt det förut någragånger - är den kanske förste socialdemokratiskesjukvårdsministern som har kommit på att det därmed fast läkare eller husläkare var en bra idé. Det harhan heder av, men det är bara att konstatera att det ärmånga bortkastade år, och det är relativt långsammautbyggnadsplaner och stor skepsis, kan man konstate-ra, från det socialdemokratiskt styrda Landstingsför-bundet.Sammanfattningsvis: Under en borgerlig treårspe-riod: en mycket snabb ökning av antalet människorsom hade en fast läkarkontakt, och under socialde-mokraternas sju första år: stillastående.Fru talman! Äldreomsorgen är förstås svårare attmäta på samma sätt. Det är svårare att vara lika enty-dig. Man kan konstatera att vårdköerna har ökat elleratt antalet husläkare ökade och stodstilla sedan. Det är förstås oerhört varierat hur det serut vad gäller äldreomsorgen.Dock kan man konstatera att under de borgerligaåren skedde det förändringar vad gäller ansvaretmellan landsting och kommuner i akt och mening attkunna använda resurserna på ett avsevärt bättre sättän tidigare. Socialdemokraterna stod bakom delar avdetta, men flera av inslagen i den reformen var di-rekta resultat av saker som föreslagits från Folkpartietliberalernas sida.Om det då är svårt att mäta exakt hur det ser ut iäldreomsorgen jämfört med för sju år sedaneller kan man förstås också se på direktaobservationer från människor som är verksamma iäldreomsorgen. Jag träffar nästan aldrig någon sompåstår att det är klart bättre i äldreomsorgen änför . Däremot träffar jag många som tyck-er att det är sämre.Sjuk- och äldreomsorg kostar mycket pengar ochmåste kosta mycket pengar. Därför är det förståsoerhört viktigt att de pengar som finns används på ettså effektivt sätt som möjligt. En idé om att användapengarna i vårt samhälle effektivare inom vårdenväcktes för sådär i av ett antalolika landstingspolitiker av skilda färger - jag skainte påstå att den uppfinningen var libe-ralernas, även om vi väl är de som har arbetat hårdastför det . Ur detta växte detsom kom att kallas finansiellsamordning, dvs. tankegången att det skulle kunnavara smart att ha lokala och regionala uppgörelsermellan landsting och försäkringskassor där man sadeatt en del av de pengar som går till sjukskrivningkanske skulle kunna användas effektivare genom atthjälpa människor som väntar på rehabilitering, ope-ration eller behandling.Fru talman, idén är ju så rasande enkel, så det be-hövs ju inte många sekunder för att sälja den på etttorgmöte, ett pensionärsmöte eller någon annanstans.Men den skulle ju, trots att den är enkel, kunna varafel. Sådant förekommer i mänsklighetens historia.Därför tog vi under den borgerliga regeringens tidoch prövade idén, och bad några av landets främstamyndigheter på området att försöka utvärdera dethela. Och det gjorde de. Vi hade finansiell samord-ning i ett tiotal kommuner. Det kom enutvärdering. Den var mycket positiv. Det hade sparatspengar, och människor hade fått hjälp. Så fort utvär-deringen var klar och positiv lade sedan socialdemo-kraterna ned försöket. Sedan har vi, som KennethJohansson beskrev, försökt få till stånd en uppgörelsemed regeringen om att få införa detta, men den hartyvärr inte förverkligats.Det här med hur man använder pengar handlar ommycket annat också. Man kan då konstatera, om jagska göra jämförelsen en gång till mellan den där tre-årsperioden och socialdemokraternas sjuårsperiod, attunder de borgerliga åren ökade produktiviteten inomsjukvården enligt ,och sedan har den ståttstill. Det är, fru talman, sju förlorade år vi har att sepå vad gäller den socialdemokratiska tiden på sjuk-vårds- och äldreomsorgsområdet.Jag har några frågor. De går att besvara med jaeller nej, om man vill, och det är förstås frågor tillLars : Är vårdköerna kortare än när nitillträdde? Är äldreomsorgen bättre än när nitillträdde? Är husläkarna i förhållande till befolkning-en fler än när ni tillträdde? Och gör vården samman-taget mer än när ni tillträdde?Anf. 147 ():Fru talman! Först ska jag tala om vad jag inte skatala om: Jag tänker inte använda mina tillatt propagera för det stora behovet av en tandvårds-försäkring för alla åldersgrupper. Det arbetet pågår.Inte heller vill jag lägga mer krut på vilka huvudmänsom är bäst lämpade att administrera vården.Vårt gröna fokus i vårdfrågorna, fru talman, är istället inställt på helhetssyn, patientperspektiv, kvali-tetssäkring och på förebyggande insatser. Tre viktigasiffror behövs som bakgrund till det jag ska säga.Sjukvården kostar samhället ,dvs. Läkemedlen kostade i fjol15,6 miljarder, och kostnaden för läkemedelsbiverk-ningar har beräknats av till hela 20 miljarder.Jag vill illustrera hur vi gröna vill vidga sjukvår-dens traditionella domän genom att titta på den lag-rådsremiss om läkemedelsförmån som förberedsoch som i grunden är bra. Kostnaderna för läkemedeloch risken för beroende och medikalisering måstehejdas. Principen att ersätta en dyrare verksam sub-stans med en billigare lika bra, s.k. generisk substitu-tion, är ett viktigt inslag för konkurrens och för kost-nadsminskning.Men i förslaget som ligger nu saknas tre grund-läggande aspekter som jag vill ta upp, för de visarsamtidigt på de luckor som vi menar finns såväl inomskolmedicinen som i den parlamentariska vårddebat-ten, perspektiv som vi står för och kämpar för.Det första är representationen, nämligen av denkomplementära medicinens kompetens. Var ska denhämtas in? Alltfler människor sätter tilltro till mer ändet som ryms inom skolmedicinen. De söker en vid-gad syn på bot och hälsa. En färsk utredning visarklart att den här tilltron ökar och att den bör tas påallvar. Var är således öppningarna för de alternativaläkemedlen? Hur ska patienter som väljer naturmedeloch t.ex. homeopatiska terapier kunna få re-spekt för de här valen och få dem inlemmade i statenshögkostnadsskydd? Det finns inte en rad och inte enfundering. Medicin är tyvärr fortfarande i allt väsent-ligt förknippat med enbart syntetiska piller.Det andra perspektivet, fru talman, är den totalaavsaknaden av miljöresonemang. Hur återvinns över-blivna läkemedel? Hur minskas förpackningarna?Hur kan städernas slam med sina medicinrester renastill en användbar gödning i ett kretslopp mellan stadoch land? Och är läkemedlen framtagna med onödigaoch smärtsamma djurförsök? Det finns inte en radoch inte en fundering. Då känns den ansvarsfullaekologiska totalomställningen i alla delar av samhäl-let mycket långt borta.En tredje aspekt som har med både förebyggandeoch biverkningsfri bot att göra är allt det som mankan göra gratis för sin hälsa. Den begränsade defini-tionen på ordet läkemedel skvallrar i sammanhangetom begränsningen i tänkandet. En verklig läkeme-delsförmån bör omfatta även sådant.För vissa åkommor är det nämligen belagt att mo-tion kan ge bättre verkan än syntetiska piller - nå-gonting som man kan läsa sig till i en förteckningsom heter FYSS, som är en motsvarighet till denvälbekanta . T.ex. tjocktarmscancer, benskörhetoch vissa psykiska sjukdomstillstånd får en bättre botmed rörelse och motion än med kemisk terapi.Vi vill därför gradvis öppna för att läkare skakunna förskriva även t.ex. vistelse på hälsohem ellermotion, och vi vill också - och det här är viktigt -förstärka idrottens och rörelsens ställning i skolan.Minst betygsfri rörelse per dag i skolan ärmålet.Fru talman! Maten, motionen, kulturen och de go-da sociala relationerna är således grunden för vårhälsa. De största vinsterna i folkhälsoarbetet görs såatt säga uppströms i orsakskedjan på den förebyggan-de sidan. Därför blir barnen den viktigaste målgrup-pen. Om barnens hälsa ska bevaras genom livet ärskolidrotten, skolhälsovården, skolmiljön och skol-maten helt centrala, liksom det livsviktiga förebyg-gande arbetet mot missbruk i alla former.Vissa kemiska substanser är ju långtifrån läkande.Det växande narkotikamissbruket i allt lägre åldrar ärden i särklass kraftigaste varningssignal om framtidensom vi får från samhället i dag.De narkotikapolitiska utmaningar som utredning-en Vägvalet ger oss måste denna församling ta påallra största allvar. får vi annars en kata-strofal sjukvårdssituation om en alltför stor gruppunga vuxna då kanske totalt har gått vilse i hasch-dimmorna och ecstasydjungeln.Vad de saknar är troligen tillräckligt närvarandeoch tydliga vuxna runtomkring sig i skola, hem ochnärområde, som sätter gränser, som griper in och somger alternativ. Många av dem återfinns i köerna tillbarn- och ungdomspsykiatrin. bedömer Social-styrelsen och att 70 000 barn ilandet väntar på att få tid där. Det är fullständigt oac-ceptabelt. Det är en akut uppgift för oss.Därför, mina vänner, är min lilla förhoppning att tillgänglighetsmiljarderna och en Finsamsam-verkan ska kunna göra avsedd verkan.Men, fru talman, min stora förhoppning ligger iatt vi ska bli många fler som inser vikten av ett lugna-re arbetsliv.Med en väsentligt kortad arbetsdag kan familjenhålla ihop, kan föräldrar och barn träffas, kan nack-musklerna läkas, kan influensan slippa bryta ut, kansjukförsäkringskostnaderna äntligen minskas. Medmindre stress i arbetslivet som en spjutspetsstrategiför framtiden får vi mindre ohälsa, mindre kostnaderför rehabilitering och för läkemedel, mindre narkoti-kamissbrukande vilsna ungdomar och mer tid förmotion och för hemlagad mat med friska råvaror.Ingen annan reform kan mäta sig med en kortad nor-malarbetstid i effektivitet på folkhälsan.Anf. 148 Socialminister ():Fru talman! Alla som är engagerade i den svenskasjukvården får skildringar om vårdens bris-ter och tillkortakommanden.I ett brev till det ansvariga landstingsrådet iStockholms läns landsting berättar t.ex. en man omsin cancer. Han har just opererat bort prostatan. Föratt vara alldeles säker på att han är fri från sin cancerska han genomgå en hormonbehandling.Men för att brösten inte ska växa med hormonbe-handlingen ska de engångsbestrålas.Mannen fick därför en remiss till Radiumhemmet.Han berättar hur han ringde kontinuerligt från nio påmorgonen till för att överhuvud taget komma i kontakt med mottagningen. Såsmåningom fick han besked att de inte kunde ta emothonom förrän om flera månader.När man fått besked att man har cancer och åtgär-dat detta med en operation är det oacceptabelt att manska vänta i månader för att få en nödvändig komplet-terande behandling.En pappa till en tvåårig dotter skriver till i att vårdcentralen vägradeta hand om hans lilla flicka, som led av allergiskautslag. Pappan hänvisades till , därde i sin tur upplyste att de inte tog emot barnet utanremiss.En gravid kvinna begär i ett brev till Huddingesjukhus förhandsbesked om hon kommer att få platsför att föda sitt barn på , där hon vill vara.Hon är orolig för att, såsom många hundratals andra iStockholms län, tvingas åka till ett annat landsting föratt föda. Men någon sådan garanti kan sjukhuset intelämna.Stockholms läns landsting kan med rätta vara stoltöver att ha kortare väntetider än andra landsting tillvissa planerade behandlingar. Men tyngsden stockholmska sjukvården av andra allvarligabrister.Patientnämnden i konstaterade isin årsrapport för att tillgängligheten i pri-märvården är ett stort och växande problem. Vårdga-rantin inom primärvården uppfylls inte, skrivernämnden, eftersom primärvården i ärsvagt utbyggd och underbemannad. Också delar avden övriga sjukvården, t.ex. cancervården, har oac-ceptabla väntetider. Och i förlossningsvården råderdet kaotiska förhållanden. Kort sagt: I harvårdkedjan brustit. Och detta oroar alltfler människor.Men är sannerligen inte ensam om attplågas av bristande tillgänglighet. Alla landsting harproblem, fast de ser olika ut. Gemensamt är att sjuk-vårdens samlade resurser inte motsvarar människorsberättigade krav.Ställda inför problemet med bristande tillgänglig-het i vården är det många som frågar sig: Går det attskapa en organisation och en finansiering som på enoch samma gång bevarar allemansrättens principerom en vård på lika villkor och arbetar bort köerna ochökar tillgängligheten?Under de senaste åren har det här och var hävdatsatt detta är omöjligt och att vi blir tvingade att enderaacceptera långa väntetider eller ge upp tankarna på ensjukvård på lika villkor.En del, såsom , har politiska skäl försådana påståenden. De verkar faktiskt för en sjukvårdsom bygger på marknadens principer.Andra, som vill behålla en vård på lika villkor,präglas av uppgivenhet. De tror att det blir svårt attövertyga medborgarna om att öka skattefinansiering-en av sjukvården, och de ser därför ett ökat inslag avprivat finansiering som en tvingande nödvändighet.Men denna uppgivenhet är omotiverad. Alla un-dersökningar visar att svenska folket vill ha en of-fentligt finansierad sjukvård och att man är beredd attvia skatterna betala mer för att garantera kvalitetenoch tillgängligheten. I själva verket är förutsättning-arna för en utveckling av den svenska sjukvården justnu sällsynt goda.För det första: Efter de stora och påtvingade ned-dragningarna under förra årtiondet - som var en följdav de ekonomiska problem som försik-tigtvis glömde att nämna - ökar nu antalet vårdtjäns-ter i landstingen.Under de två senaste åren, , hardet totala antalet vårdanställda bara inom landstingenökat med 8 150. Antalet läkare i landstingen har ökatmed 1 201. Antalet sjuksköterskor har ökat med3 202. Antalet undersköterskor har ökat med 1 177. Iövrigt har andelen administrativ personal också ökat,just för att förhindra att läkare och sjuksköterskorsysslar med sådant som de egentligen inte i förstahand ska göra.Denna utveckling av personalen fortsätter. Vikommer att få se att också ökarantalet anställda.