prot · GO0952 · 2001-01-18 00:00:00 — Då kan vi intevara nöjda med skolan, om inte högskolan kan re-krytera elever för att det inte finns elever som anseratt de har kommit upp till en sådan kompetens att dekan ta platserna.Anf. 328 () re-plik:Fru talman! Om nu och krist-demokraterna tror på ett kommunalt självstyre, hurkommer det då att kunna fungera i ett eventuellt rege-ringsalternativ där ni har Moderata samlingspartietsom kraftigt vill gå in och centralisera styrningen avskolan med en nationell skolpeng?Anf. 329 () replik:Fru talman! sa att de skolorsom har störst behov också ska få störst resurser. Jagskulle vilja rekommendera att slå en signal tillEkeskolan, landets enda specialskola för blinda ochmultihandikappade barn. Där får man förtidsstoppaintagningen av elever för att man inte har tillräckligaresurser. Det innebär i sin tur att åtta av landets allramest behövande och utsatta barn nekas att komma tillden enda skola som kan fungera just för dem.Det är inte att undra på att , när han pratarom underifrånperspektiv, pratar om kommuner meninte om barn och föräldrar. Man stänger specialsko-lor. Man har fullständigt ryckt undan förutsättningar-na för valfrihet i skolan när det gäller just barn medfunktionshinder. Man har en skolminister som nekaratt ens undersöka hur kommunerna klarar undervis-ningen av barn med funktionshinder och se hur desköter sig. Välfärdsstatens fernissa är tämligen tunn,, vad gäller skola för barn medfunktionshinder.Anf. 330 () re-plik:Fru talman! Den bild av som StenTolgfors målar upp är ju en av hans käraste frågor.Han koncentrerar sig på en av alla de skolor somfinns i landet och som har drygt 30 elever. Det finnsför närvarande en kö när det gäller elever som vill tillEkeskolan. De kommer att få mer resurser just pågrund av det jag sade, att en skola som behöver merresurser också kommer att få det. Det svaret har StenTolgfors fått av utbildningsministern här i kammaren,att de här pengarna kommer. Så jag vet inte vad hanär ute efter; kanske att få fram en sned bild av att viinte kan leva upp till det ansvar som vi tar.Sedan säger att det är ett fritt valnär det gäller statlig specialskola. Det har det aldrigvarit. Specialskolorna utgår ifrån att man genomgåren bedömning och har ett speciellt antagningsförfa-rande.Anf. 331 () replik:Fru talman! Det är inte alls så som säger att skolministern, för det är faktisktskolministern och inte utbildningsministern somhanterar detta, har lovat mer pengar till Ekeskolan.Hon har sagt att det här ska myndigheten i en framtidtitta på. Det här ska utredning omorganisationsfrågor titta på. Det är fortfarande intealls så att de här åtta barnen har fått något löfte om attde ska få komma till skolan. Det trettiotal elever somEkeskolan har borde vara ett fyrtiotal, Torgny.Det utgår jag från att och hansgrupp i nu kommer att klara upp.Det behöver, och det barnen behöver, ären ny rättighetslagstiftning för barn med funktions-hinder som garanterar alla barn som har det behovsom en specialskola är anpassad för att få komma ditom deras föräldrar och skolans experter är överensom att det vore det bästa. Det har och allaandra socialdemokrater avslagit här i årefter år, och skolministern avvisar det också.Svaret jag gav på varför det är på det sättet är attunderifrånperspektivet i socialdemokraternas värld ärkommunerna. Det är system. Det är inte elever, för-äldrar och de som jobbar inom skolans värld.Anf. 332 () re-plik:Fru talman! Enligt de konventioner som Sverigehar skrivit under när det gäller handikappades rätt,FN:s konventioner och standardregler, har vi ställtupp på att varje barn - nu pratar jag om barn, varjeenskilt barn - ska ha rätt att ha sin skolgång i denskola som ligger närmast bostadsorten. Det är natur-ligt. Vi delar inte på familjen och barnet under enperiod. Vi gör detta så långt möjligt, och det stödbarnen behöver ska ges i den skola som de väljer attgå på. Det gör att man oftast väljer att gå på den somligger på hemmaplan.Sedan till vad skolministern har utlovat. Vad somgäller är att det är en omfördelning av medel inomramen för det som är och att utredningenStatens stöd i specialpedagogiska frågor också har ettuppdrag att lösa frågan om resursförstärkning tillEkeskolan.Anf. 333 ():Fru talman! Både ur individ- och samhällspers-pektiv är en god utbildning den bästa och kanskeockså enda fungerande välfärdspolitiken. Utbildningger människor möjlighet att växa, utvecklas och bliallt de kan bli. Drömmar blir till realiserbara mål.Gränsen för var tanken kan nå flyttas ut. Självförtro-ende och självkänsla växer när utmaningar av.Styrkan att klara det oförutsägbara och svåra byggsav att klara det förutsägbara och kända.Insikter och kunskaper ger möjligheter att förstå,hantera och dra nytta av den snabba samhällsföränd-ring som vi nu genomgår. Alternativet är ju motsat-sen; att förändring skapar vanmakt och utanförståen-de. Men den som kan och förstår blir inte ett passivtoffer för utvecklingen. Den som kan och förstår rädsinte det nya.Men de barn som inte får lära sig läsa och skrivaeller som inte får fulla baskunskaper kan inte heller tasig an det avancerade. De som mobbas i skolan ochfår lära sig att han eller hon inte duger kommer hellerinte att ta för sig på arbetsmarknaden. Och den somkänner sig liten och osedd i skolan kommer inte attkänna sig stor på andra håll i livet. Den som inte fårverktygen för att hantera kommer heller inte attsöka framtiden.God utbildning är avgörande både för människorsvälfärd och för samhällens välfärd. Ingenting, ingabidrag i världen, kan kompensera ett barn eller entonåring och bristande utbildning.En värdig skola måste bygga på att barn är olika.Och att barn inte är lika det vet alla som har träffatmer än ett barn. Barn har olika lätt för olika saker. Deutvecklas i olika takt och har olika intressen. Men idagens kommunala enhetsskola så görs barns indivi-dualitet ofta till ett problem. Den som avviker kräversärlösningar som bryter av från majoriteten och sys-temen. De barn som verkligen är olika, annorlundaeller reellt behövande kan fara riktigt illa på grund avlikhetsideologin i skolan. Vi måste bryta med denskolpolitik där ordet lika har förvandlats från en be-skrivning till en värdering. Lika för alla betyder näm-ligen inte att det blir lika bra för alla. Det kan intevara insatsen som räknas utan resultatet. Och för attresultatet ska bli någorlunda lika för barn med olikaförutsättningar måste insatserna tvärtom vara mycketolika. Och detta är något som är alldeles särskilt vik-tigt för barn med särskilda behov. De är per definitioninte lika. Tvärtom är det att kränka deras särart attlåtsas som om det regnar och att alla barn är just lika.Mycket talar för att skolan fungerar bäst förbarn med normala förutsättningar men sämre både förbarn som har det lite svårare och för barn som har detlite lättare än andra barn. Och barn med problem bliralltför ofta själva betraktade just som problem, ävenom problemet består i att de själva blir utsatta förmobbning. Allra sämst fungerar den svenska skolanför de barn som har svårast förutsättningar.Särskilda klasser, insatser, grupper eller skolor förbarn med särskilda behov möter hårt motstånd. Rege-ringen stänger specialskolor och avvisar friskolormed särskild kompetens för funktionshindrade. Jaghar alldeles för ofta i kommunerna sett att barn medsärskilda behov blir betraktade som kostnader, intesom människor som har alldeles särskilt goda möjlig-heter att utvecklas och växa om bara betingelserna ärde rätta.Fru talman! Att förmedla en nyfiken attityd till attlära, lära nytt och lära om är en central uppgift förskolan, särskilt i det kunskapssamhälle som vi går ini. Det gäller mer än någonsin att förbereda barn ochungdomar för ett livslångt lärande.Hur ska vi då organisera skolan för det? Ja, lös-ningen är inte att genomföra någon ny politisk en-hetslösning. Tvärtom behöver vi stöpa om skolsys-temet från grunden. Alla barn ska ha rätt att väljaskola på lika villkor. Alla skolor måste behandlas likaoavsett huvudman. Skolans verksamhet ska ledas avskolans medarbetare, inte av åtta lager av politiskabeslut, vilket sker . Skolans resurser måste styrastill undervisningen. Vi ska ha profilering som högkvalitet som gör att fler barn kan komma till sin rätt.Det måste vi uppmuntra. Kvalitetsgranskningen avskolan måste intensifieras och ske på exakt sammagrunder för alla skolor oavsett huvudman. Och fo-kuseringen på barn med särskilda behov måste kraft-fullt ökas.Den mångfald av skolor och profiler som kanskapas om vi genomför dessa förändringar gör att allabarn får bättre möjligheter att komma till sin rätt, attlära sig och att utvecklas. Och den välfärdsvinst somgörs när tusentals barn får bättre möjligheter att trivaskan inte överskattas.Fru talman! Skolpolitikens portal, skolplikten,handlar om att barn ska vistas i en viss lokal . Men utbildningspolitiken ska, enligt min upp-fattning, inte handla om vilken lokal man vistas i utanom vad man lär sig och vad man får med sig ut frånlokalen.Som jag ser det är en viss mängd grundkunskapalldeles nödvändig för alla barn att uppnå för att deska kunna klara sig bra senare i livet. Och inget barnska behöva lämna den svenska medmindre än erforderliga grundkunskaper. Så är detnämligen tyvärr . Enligt har avbarnen i svårigheter att skriva och läsa.3,av elever fick inget avgångsbetygi svenska 1999, och ännu fler, , klarade inte denationella målen enligt de nationella proven i svens-ka. klarade inte de nationella proven i matema-tik 1999. Och lämnade häpnadsväckande22,av eleverna utan fullständigabetyg. Och det var av ungdomarna som inte vannbehörighet till det nationella programmet på gymna-siet.Skolplikten bör avskaffas. I stället bör vi införa enindividuell rätt till en viss definierad grundkunskapsom alla svenskar behöver uppnå. Den uppfylldakunskapsrätten kan sedan också tjäna som ett behö-righetskriterium för gymnasieintagningen.Det kommer att ta olika för landets barnatt nå detta kunskapsmål. För de flesta kan nio årsäkert vara ett riktmärke. Men ingenting hindrar atten del barn klarar målen snabbare. Men jag tror attdet viktigaste är motsatsen, nämligen att de som be-höver det ska få den tid som de behöver för att lärasig det som de behöver för framtiden. Ingenting skahindra att man går i skolan längre. Det är nämligenkunskapsmålet som är det viktiga, inte den tid somåtgår för att uppnå det.Fru talman! vill jag säga något om ett avskolans allvarligaste problem. 100 000 svenska barnär utsatta för mobbning . Likväl vet vi att det är10-20 % av landets skolor som saknar de obligatoris-ka arbetsplanerna mot mobbning. Vi vet att hälften avlandets kommuner inte har undersökt hur vanligt detär med mobbning. Vi vet att ungefär en tredjedel avlandets skolor inte heller har undersökt hur vanligt detär med mobbning.Vi behöver ställa betydligt hårdare politiska krav,ge tydligare direktiv och regler när det gäller hurskolan ska hantera mobbningsproblemen, hur manförebygger mobbning, hur man bygger nätverk för attupptäcka mobbning och hur man griper in för attstoppa mobbning när den väl har uppstått. Det äralldeles särskilt viktigt att politiskt markera att mobb-ning aldrig är den drabbades fel. Ansvaret bär alltidde som utsätter andra för den och vi vuxna som låterden ske.Anf. 334 () re-plik:Fru talman! Utifrån redogörelseskulle det vara intressant att få svar på en fråga.Socialdemokratisk politik utgår ju från att mansträvar efter målet att skapa en skola för alla, där allaelever har en plats, oavsett begåvning, handikapp ochkulturell eller nationell bakgrund. Dessa ambitionerstöds av att vi ställer oss bakom de olika nationellakonventioner som finns. Ställer inte sigbakom det, när han talar så varmt om att skapa speci-alskolor för olika grupper? Hur många specialskoloranser han behövs? Han har bara talat om en under allade år som jag har lyssnat på honom.Anf. 335 () replik:Fru talman! Varje barn har en rätt att gå integre-rat, men inget barn har en skyldighet att gå integrerat.Det är det som socialdemokraterna förväxlar.Alla barn som finns i specialskolor har tidigareprövat ett antal kommunala skolor, där skolan harmisslyckats och där eleverna tyvärr har fått känna sigmisslyckade därför att de saknat det stöd, den kun-skap och den sociala gemenskap som de behöver ochhar rätt till.Det är inte jag som väljer specialskola för vissabarn. Det är barn och föräldrar som önskar detta.I fallet och en rad andra är det bok-stavligen faktiskt så att socialdemokraterna lämnarbarn och föräldrar i tårar och stänger skolan motderas vilja. Det är ett översittarperspektiv som jagvärjer mig emot, . 336 () re-plik:Fru talman! När vi talar om som hardrygt 30 elever så är det 30 av en grupp på omkring1 500 elever som har motsvarande behov. Vilketbesked ger till dem? Han har ju intesvarat på frågan om han ställer sig bakom principenom att målsättningen måste vara en integration. Hansäger egentligen att han har kapitulerat och att haninte tror på integrationen. Han är beredd att säga attdetta inte går, att vi måste skapa ett antal speciellainstitutioner för vissa. Vilken valfrihet är det?Anf. 337 () replik:Fru talman! Vilka möjligheter ger det i ett barnsliv att det nekas rätten till en värdig skolgång? Vadsäger det om socialdemokraternas syn på barns liv, attnär alla andra barn springer in från rasten så är detfunktionshindrade barnet fortfarande på väg ut till-sammans med sin assistent och sin rullstol därför attdet blir sittande i en skrubb helt vid sidan av denordinarie undervisningen. Det är nämligen den verk-lighet som barnen på i de flesta fall kom-mer ifrån.Det är inte jag som ska svara på frågan hur mångaspecialskolor för funktionshindrade som Sverigebehöver. Det är barn och föräldrar tillsammans medde experter som jobbar med barnen som ska göra det.Om socialdemokraterna bara vågade ge barn ochföräldrar valmöjligheten skulle de tala om hur mångaspecialskolor som behövs. Söktrycket skulle styra det.I stället gör ni nu så att ni tvångsstänger i strid medbarn och föräldrar. Vart ska de barnen ta vägen somhar uttömt alla möjligheter i sina hemkommuner? Fördem som kommer från små kommuner är det full-ständigt orimligt att tänka sig att kommunen har varesig ekonomiska, personella eller kunskapsmässigaresurser för att ge dem den kvalitet i utbildningensom finns på specialskolorna. Det är ett svek, detstörsta utbildningspolitiska svek som vi sett i det härlandet.Anf. 338 ():Fru talman! Jag tänker använda min tid till fråganom vikten av en bra och väl fungerande skolbarnsom-sorg. Låt mig börja med skollagen. Den säger bl.a. attvarje kommun ansvarar för att barn som är bosatta iSverige och vistas i kommunen ska erbjudas skol-barnsomsorg. Skolbarnsomsorgen avser barn ålder som går i skolan. Skolbarnsomsorgenbedrivs, säger skollagen, i form av fritidshem ochfamiljedaghem. För barn mellan tio och kanskolbarnsomsorgen även bedrivas i form av en öppenfritidsverksamhet. Skolbarnsomsorgen ska ta emotbarn under den del av dagen då de inte vistas i skolaneller under lov.Lagen säger också att skolbarnsomsorgens uppgiftär att komplettera skolan samt erbjuda barn en me-ningsfull fritid och stöd i utvecklingen.Den säger också att barn som av fysiska, psykiskaeller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utvecklingska anvisas plats i förskola eller fritidshem, om intebarnens behov av stöd kan ordnas på annat sätt.Kommunen ska vidare genom uppsökande verk-samhet ta reda på vilka barn som behöver anvisasplats utifrån speciella behov. Kommunen ska verkaför att barnen nyttjar den anvisade platsen och infor-mera föräldrarna om verksamheten och syftet meddenna.Fru talman! Det var lite grann om vad lagen säger.Men hur ser det då ut i verkligheten? Jag tänker taupp fyra exempel som alla är hämtade från Skolver-kets statistik.1. Endast 60 kommuner, alltså ungefär var femtekommun, har över huvud taget någon öppen fri-tidsverksamhet.2. av 10-12-åringarna deltar i öppenfritidsverksamhet.3. av 10-12-åringarna är inskrivna iskolbarnsomsorgen.4. Mer än vartannat barn, av 10-12-åringarna- omräknat blir det 184 000 barn - har ingen om-sorg alls utan klarar sig själva när skoldagen ärslut.Fru talman! Bland de barn som "klarar sig själva"efter skoldagens slut torde det finnas en stor gruppsom skulle må bra av ett starkare stöd från vuxna iform av bl.a. skolbarnsomsorg. Det handlar dels ombarn som behöver ett sådant stöd för sin egen person-liga utveckling och trygghet. Men det handlar ocksåom att barn som "klarar sig själva" ofta saknar vuxnai sin närhet. Det kan alltså röra sig om några timmarshelt vuxenfri tid för en barngrupp. Undersådana förutsättningar kan barn från socialt utsattamiljöer löpa stor risk att dras in i negativa socialamönster. För barn som i övrigt har jobbiga socialaförhållanden där det finns risk att hamna i utanför-skap eller kriminalitet kan frånvaron av skolbarnsom-sorgen innebära en katastrof.Skolbarnsomsorgens uppgift att komplettera skolanblir givetvis väldigt dåligt uppfylld när det inte finnsnågon skolbarnsomsorg. Detta får naturligtvis allvar-liga konsekvenser för skolans möjligheter att nå må-len i läroplanen. Det gäller både kunskaps- och vär-degrundsmål.Kommunernas skyldighet att erbjuda sko-barnsomsorg innebär rimligen också att de bör infor-mera föräldrarna om möjligheten att efterfråga sådanverksamhet. Min bild är att ytterst få föräldrar får ensådan information. I många kommuner upplevs detnog snarare som en självklarhet att fritis bara omfattarbarn , de äldre barnen får lösa omsorgs-och tillsynsbehovet själva tillsammans med sina för-äldrar. I en sådan situation blir givetvis efterfråganliten.Jag tror också att få kommuner bedriver ett aktivtuppsökande arbete i syfte att "hitta" 10-12-åringarsom behöver särskilt stöd i form av skolbarnsomsorg.Det är ju dessutom ganska svårt att få till stånd en braverksamhet för dessa barn om skolbarnsomsorgen för10-12-åringarna i övrigt är dåligt utbyggd. En stortutbyggd fritidsverksamhet av hög kvalitet måste varaden bästa lösningen. Här kan barn med behov avsärskilt stöd, tillsammans med sina jämnåriga kam-rater, få ett starkt stöd från vuxna pedagoger.Jag menar att skolbarnsomsorgen för 10-12-åringar måste vara en av de verksamheter som de nyaresurserna i skolmiljarderna ska användas till. Det ärockså viktigt att kommunerna lever upp till intentio-nerna i skollagen. Skulle det visa sig att kommunernainte tar sitt ansvar måste enligt min mening skollagenförtydligas. Det är så att även barnen som är mellantio och ska ha rätt till en bra skolbarnsomsorg.Anf. 339 ():Fru talman! Om barns och ungdomars lika möj-ligheter ska bli något mer än en skrift i vatten krävsmålmedvetna insatser redan i barnomsorg och skola.Jag ska i detta anförande koncentrera mig på utveck-lingen i den svenska skolan.Svensk utbildningspolitik har sett till helheten va-rit oerhört framgångsrik. Arbetarrörelsen vann, medstöd av den tidens liberaler, slaget mot elitskolan ochför en skola tillgänglig för alla på lika villkor. Underfältropen "mångfald och valfrihet" och "kundval ochkonkurrensutsättning" är nu resursstarka grupper medtydliga ideal i full färd med att luckra upp dennasvenska modell, som inte enbart haft som mål attäven resurssvaga grupper skulle garanteras en fullgodundervisning. Den har också varit en viktig del i byg-gandet av välfärdssamhället.Strax före jul gick ett stort antal socialdemokraterut i ett landsomfattande upprop mot de alltmer påtag-liga tendenserna till systemskifte inom den svenskaskolan och för en utveckling av en skola där barn medolika etnisk, religiös och ekonomisk bakgrund fårutvecklas tillsammans redan från tidig skolstart. Vårtupprop stöds av ett brett skikt av socialdemokratinmed representanter på riksnivå, på regional ochkommunal nivå med särskild tyngdpunkt i de områ-den som genom tillkomst av s.k. fristående skolortvingats försämra kvaliteten på övrig skolverksamhet.Uppslutningen från den socialdemokratiska ungdoms-rörelsen är mycket stark.Gensvaret på vår aktion har varit närmast över-väldigande och det är med stor tillfredsställelse jagnoterar att i gårdagens partiledardebattuttryckte samma oro över det starkt ökande antaletfriskolor och den sociala skiktning av skolan somdetta ofta innebär. Glädjande är också att utbild-ningsminister har aviseratåtgärder för att värna allemansrätten på skolans om-råde och förhindra en utveckling mot skolor medvinstkrav som drivmedel.Men minst lika viktigt som stödet från regeringenshorisont är den stora uppslutning som vårt initiativmött från gräsrotsnivå - ute i de kommuner som in påbara skinnet fått uppleva hur "den enes bröd" i formav s.k. ökad mångfald och valfrihet för fåtalet blivitden "andres död" genom att resurserna som ska betalafåtalets kalas får tas från övrig skol-, vård- och om-sorgsverksamhet.Detta nollsummespel kan illustreras med mångafärska exempel. Jag ska ta ett från en liten kommunfrån vilken jag fick ett brev från skolchefen efter denhär aktionen. Det är kommun på Öland.Där har den kommunala skolan byggt upp en under-visning och en pedagogik som rönt intresse även pånationell nivå. Decenniers reformarbete riskerar nuatt spolieras genom tillkomsten av en s.k. friskolasom inte i något avseende tillför själva undervisning-en någon förnyelse. Däremot leder den till avsevärdamerkostnader för kommunen och en åtföljande av-lövning av övrig skolverksamhet.Exemplen kan mångfaldigas. I Stockholmsområ-det är situationen närmast katastrofal. I Aftonbladetkunde vi i en artikel under rubrikenläsa om hur Europaskolankrävt en familj på för varje skolbarn,och sedan familjen med åberopande av att undervis-ningen i ska vara gratis hängde ut mam-mans namn i rektorns månadsbrev, medan barnen sexoch visades ut från klassrummet. Jagciterar: "De sa att din mamma och pappa inte harbetalat. Du får inte vara här. "I bjöd en friskola de duktiga eleverna påMcDonaldsrestaurang, men de mindre duktiga fickstanna hemma.Herr talman! Det är nog hög tid att överväga enordentlig lagerrensning av den här typen av klartdiskriminerande sorteringsmaskiner i den svenskaskolan.Tanken bakom friskolereformen var ju att skolorsom drivs på idémässig grund skulle få bättre ekono-miska förutsättningar. visar det sig emellertid attreformen också gör det möjligt att starta skolor pårent kommersiell grund. Sådana skolor drivs i all-mänhet som aktiebolag, och den s.k. affärsidén iföretag som Kunskapsskolan, Vittra och Pysslingenbaserar sig uppenbarligen på tre grundprinciper:Man försöker optimera klasstorleken, man undvi-ker barn med särskilda behov och man minimerarlokalytan genom att t.ex. avstå från gymnastiksal ochskolgård. Kunskapsskolan säger rent ut att deras pe-dagogik inte passar för barn med koncentrationssvå-righeter. tjänar ca per barnoch läsår genom att strunta i skolgård och gymnastik-sal samt i övrigt tränga samman verksamheten påminsta möjliga yta.Man måste vara blind för de ekonomiska krafter-nas styrka om man inte förstår att privatiseringar avvård, omsorg och skola i många fall kommer att ledatill en marknad där de som har pengar kommer att fåförtur.Pågående privatisering av skolan förstärker densociala snedrekryteringen och ökar därmed klas-sklyftorna. När kommunen tvingas betala ut pengartill nya grundskolor och gymnasieskolor i privat regi,minskar följaktligen möjligheterna att förbättra denkommunala skolan.