prot · GO09100 · 2001-04-26 00:00:00 — Då är det så oerhört viktigt att vialla ger tydliga och klara signaler om att det här ärnågonting som vi absolut måste få till stånd. Vi har dåfått besked om att vi är överens om det.Sedan gäller det patientens rättigheter. Jag tror förmin del - och anser det - att vi måstejobba mycket tuffare och hårdare för att lyfta framden enskilda individen. Vi kommer attmöta helt nya patientgrupper, patientgrupper som ivissa lägen har mer kunskaper än den doktor och densjuksyster som de kommer till för att få vård. Dåmåste vi också tänka nytt när det gäller IT, Internetoch andra former. Dessutom har ju vi redovisat någraförslag som handlar om en direkt utvecklad patien-trättighet. Det handlar om second opinion och vårdga-rantin, som jag påstår absolut stärker den enskilda.Det finns diskussioner om en rättighetskatalog därman ställer den enskildes väl och ve gentemot myn-digheter. Jag tror att vi måste tänka helt nytt för attmöta den framtida patienten på ett bra sätt och stärkapatientens rättigheter.Anf. 102 () replik:Fru talman! Jag tror liksom attdet här självfallet är ett långsiktigt och väldigt viktigtarbete. Jag tror att man måste börja redan vid utbild-ningen av vårdpersonalen med att faktiskt förmedladet som gör, att det är den härverkligheten man kommer att möta som vårdpersonal.Men i varje fall min bild av vården är faktisktatt väldigt många av patienterna, när de väl har gjortsina besök och fått sina behandlingar, är nöjda medden information och den rådgivning som de har fåttoch med hur de har fått delta i vårdprocessen.Självfallet kommer vi till problematik när dethandlar om riktigt gamla människor och det kommerin anhöriga och många olika led i detta. Men ambi-tionen att lyssna till patienten måste finnas och kom-ma till uttryck i den praktiska vårdvardagen ännu merän vad den gör . Det är självfallet en viktig ochriktig ambition. Jag delar den uppfattningen.Anf. 103 () re-plik:Fru talman! Jag skulle vilja ta upp två punktermed vill jag svara på detta om att kristdemokra-terna har ansett att det behövs fler vårdplatser. Dettycker tydligen också, åtminstone närdet gäller BB-verksamheten, och det är bra. Vi harfaktiskt i varje budget anslagit pengar för detta, suttitoch räknat så att vi verkligen ska ha det finansieratoch lagt pengar utöver regeringens budget. Men demänniskor som behöver vården och som väntar har viju . Vi har också de äldre som står ochväntar där vi har ansvar för vården. Det handlar alltsåmer om att anpassa verksamheten efter de behov somfinns än tvärtom.Sedan vill jag ta upp frågan om högkostnads-skydd. Vi kristdemokrater tycker att man bör göra enöversyn. Man bör tillsätta en kommitté som tittar överdet här. Jag vill fråga och socialdemo-kraterna om de anser att de avgifter man själv läggerinom olika områden när man har flera sjukdomar ochmycket stora behov är för höga och finner anledningatt se över detta.Anf. 104 () replik:Fru talman! När det gäller antalet vårdplatser,, går det för det första inte att läsa utvad det är för typ av vårdplatser ni faktiskt vill ha -om det är sjukhusvårdplatser eller om det är någon-ting annat. För det andra: Om det nu handlar om20 000 vårdplatser finns det ju inte, såvitt jag kunnatläsa mig till, någon finansiering av 20 000 nya vård-platser i de kristdemokratiska motioner som lämnats iekonomiska sammanhang.För det tredje, , har jag försökttitta efter hos några sjukvårdshuvudmän om kristde-mokraterna där följer upp den politik man har när detgäller nya vårdplatser här i kammaren med att även ilandstingsbudgetar etc. avsätta medel för dessa vård-platser. Men det är då jag blir lite tveksam. Jag kannämligen inte se att på landstings-kommunal nivå på den här punkten för samma politiksom man gör sig till tolk för här i kammaren.När det gäller högkostnadsskydd ska vi självfalletalltid diskutera nivåerna på de avgifter och taxor vitar ut i vården. Att jag tog upp den här punkten i mittanförande berodde på att jag blev lite förvånad närjag läste reservationer, där mansom sagt helgarderar. I ett sammanhang säger man attdet man önskar och vill är att högkostnadsskydden förtandvård och hälso- och sjukvården ska samordnas.Så säger man i en reservation, nämligen nr 25. Men ien annan reservation, nr 29, inkluderar man mycket,mycket mer i det man faktiskt vill samordna. Då tarman med läkemedelsavgifter och en hel del annatsom man vill samordna.Det var då jag ställde frågan vad som egentligenär vilja i det här sammanhanget.Vad är det man ska samordna? Är det bara sjukvårdoch tandvård, eller är det mängder av andra taxor ochavgifter man vill samordna i ett och samma system?Eftersom man uttrycker sig väldigt svävande i tvåolika reservationer kan jag inte utläsa vad som ärkristdemokraternas vilja på den här punkten.Anf. 105 () re-plik:Fru talman! Om man läser reservationerna tror jaginte att det är svävande. Vi tycker att det vore bra attsamordna allt detta. Men vi har också en ambition omatt få fler med oss på en reservation om en utredning,för det krävs en utredning. Sedan kan jag tala om vadjag skulle ha som ambition, men man måste ju titta urett annorlunda perspektiv. Det är därför det finns tvåreservationer. Man kan naturligtvis diskutera det; därkan jag hålla med . Men det är alltsåingen tvekan om vad vill i den härfrågan.När det gäller vårdplatserna är det kanske inte såkonstigt att ute i kommuner ochlandsting inte kan avsätta de här pengarna, eftersomvi ju inte får bifall för vårt budgetförslag här i riksda-gen. Om vi finge det har vi alltså 20 000 vårdplatserunder en tioårsperiod. Vi har inte sagt vilka vårdplat-ser det handlar om, för det beror på behoven. Det kanvara inom äldreomsorgen, geriatriken, särskilda bo-endet, hemsjukvården, akutsjukvården eller psykiat-rin. Detta har vi räknat upp. Det beroralldeles på vilket som är behovet.Men jag lovar att om och social-demokraterna accepterar det kristdemokratiska bud-getförslaget, som kommer att läggas fram här i kam-maren , kommer det att finnas möjlighetertill fler vårdplatser.Anf. 106 () replik:Fru talman! Först gällde det högkostnadsskyddet.Vad i realiteten säger är alltså att enav reservationerna ska betraktas som en taktisk reser-vation i hopp om att något annat parti ska stödja den,och den andra reservationen är den som talar om vadkristdemokraterna egentligen vill. Det hon glömdevar att tala om för mig vilken av de två reservationer-na som är den taktiska och vilken som uttrycker detkristdemokraterna i sak önskar.När det sedan gäller frågan om vårdplatser sitterju faktiskt i majoritetsställning i ettantal landsting i det här landet. Jag har inte sett aktivt driver frågan om att bygga ut fler platser,oavsett vilken sorts platser det gäller, i de landstingdär sitter i majoritetsställning.Anf. 107 ():Fru talman! I debatten har det pratats om nytän-kande, om att se framåt och att ha patienten i cent-rum. Jag ansluter mig till det som sagt här tidigare och tänker sedan gå in på ensärskild del som jag har motionerat om. Det gälleralternativmedicinen.Kostnaderna för läkemedel ökar allt snabbare,kostnaderna för långtidssjukskrivna likaså. Det är ensituation som vi måste se ur både mänskligt och eko-nomiskt perspektiv. Man kan fråga sig: Varför ärmänniskor sjuka? Varför behöver de så mycket medi-cin? Och vad är det som gör en människa frisk?En viktig lärdom som vi måste ta med oss från1900-talet är att vi förr eller senare måste betala prisetför att inte ta vara på och inte ta ansvar för vår hälsa.Vi fokuserar alltför mycket på det sjuka. Vi skiktarupp det i skivor i stället för att se helheten och idkamer hälsovård. Alltfler medborgare som känner sigsjuka blir t.ex. ordinerade provtagningar. Ofta har deen komplex bild och det går inte att finna någon orsaktill varför de inte känner sig friska. De känner sigmissnöjda när de lämnar vården. Många vandrarockså runt i vården med hopp om att få en diagnos -men tyvärr utan att få det.Stockholms läns landsting har gjort enenkätundersökning där man kartlagt befolkningenserfarenheter av och inställning till olika vårdgivareoch vårdformer, med särskild fokus på alternativa ochkomplementära vårdformer. Tre av fyra säger att deönskar ett ökat samarbete mellan den vanliga hälso-och sjukvården och den alternativmedicinska. Tre avfyra anser också att börsatsa på forskning om alternativa och komplementärabehandlingsformer.Här har sagts: Lyssna på medborgar-na! Det tycker jag är jätteviktigt. Detta är ju en väx-ande trend, vare sig myndigheterna är med på noternaeller inte. Allmänheten struntar i om det finns forsk-ning, bara man känner att man blir hjälpt.Alternativmedicinbetänkandet, som lades fram islutet av 80-talet, var ett digert material på ca 1 000sidor. Det har legat till ingen nytta i alla dessa år.Ta fram det och damma av det!Starta ett nationellt centrum för alternativ- ochkomplementärmedicin, ett centrum som kan bedrivautbildning, forskning och utveckla policyriktlinjer förkomplementärmedicinen i och som gerlandstingen möjligheter att fortsätta det arbete som dehar utvecklat. Många landsting gör undersökningaroch ligger i startgroparna. Allt detta för att öka pati-entsäkerheten, förbättra utvärderingsmetoderna avkomplementärmedicinen samt definiera principernaför evidensbaserad samverkan mellan skolmedicinoch delar av komplementärmedicinen.Hur kan alternativ behandling bidra till att uppnåbättre folkhälsa? Vi behöver ett starkt samarbetemellan dagens skolmedicin och alternativ- ochkomplementärmedicinen. Se bara vilket gensvar ut-bildningarna i komplementärmedicin på Karolinskahar fått! Man ökar vårdgivarnas kunskap om olikasystem, paradigm och metoder. Däremot tränar deinte någon speciell metod. Att försöka förstå varand-ras kunskaper och respektera dem, för att på bästa sättställa upp för patienten, står i centrum.Eftersom alltfler söker den alternativa ellerkomplementära medicinen krävs en ömsesidig kun-skap bland vårdgivarna. Patienterna söker ju där defår hjälp. För att man ska få ett helhetsperspektivmåste patienten våga tala om att han eller hon använ-der sig av alternativen. Annars kan det bli alldelesgalet.Det växer underifrån upp ett samarbete. Det tyck-er jag är bra. Det finns ett tyst erkännande. Bådaparter vet sina roller. De har en öppen kommunika-tion på många ställen. Allmänmedicinare som ärutbildade i alternativen bedriver mottagningar påbåda områdena, remitterar eller ser till att patientenfår vetskap om att det finns andra metoder.Jag läste just om en man som stod i begrepp attstomiopereras. Det var enda alternativet. Han gick till en homeopat, fick hjälp och slappgenomgå operationen, med allt vad en sådan för medsig både för patienten och för landstingens ekonomi.Vi måste mjuka upp skrivningen i lagen som gårut på att man i samarbete med patienten ska kunnakomplettera den vanliga behandlingen med alterna-tivmedicinsk behandling. Vi ska ju föra medborgar-nas talan.Jag läste en intervju med socialministern införordförandeskapet där han säger att "den viktigasteutmaningen inom hälso- och sjukvårdens politikom-råde är att övervinna ojämlikheter i hälsa både inomoch mellan EU:s medlemsländer". Det tycker jagförpliktigar.Nationella och officiella erkännanden av komp-lementärmedicinen samt ökade insatser inom skol-medicinen är något som både WHO och Europapar-lamentet i olika resolutioner kraftfullt argumenterarför. I t.ex. vårt grannland har man startat ettnationellt centrum i , där man satsar på forsk-ning och utbildning på ett brett plan. Den här fråganhar fått ett starkt stöd i parlamentet.Hälften av patienterna ska vara barn: barn medpsykiska störningar, bokstavsbarn, barn med beteen-deproblem. Men man vänder sig också till gravidamed t.ex. illamående, blödningar osv., där man an-vänder sig av bl.a. homeopatiska metoder.Danmark har startat ett centrum i . Dearbetar med användning på livsstilssjukdomar, medforskning om astma och allergi och om alternativ tillantibiotika.Sverige är faktiskt det enda land i världen med re-striktioner när det gäller alternativmediciner till barnoch gravida. Man kan fråga sig varför.EU har uppmanat medlemsländerna till forskning.Vad har gjort? Har det gjorts en uppföljningav hur många forskningsrapporter som har gjortsinom alternativmedicinen? Vad är orsaken till att detinte finns någon sådan? Det finns det nämligen inte.Det behövs infrastruktur. Det behövs kommuni-kation. Det behövs forskningsmedvetenhet, medeloch utbildning för att klara av den här forskningenoch ge det stödet. Därför behövs det nationella cent-rumet.Jag har med glädje noterat att det är flera partiersom ställer sig bakom de yrkanden som fanns i minmotion. När man läser handlingen ser man att ut-skottsmajoriteten säger att man tycker att detta be-hövs, men man avser inte att göra någonting. Dettycker jag är lite underligt.Men jag har faktiskt läst vårpropositionen. Närman läser den finner man en rad som säger: 3 miljo-ner till alternativmedicin. Men det står inte mer. Detfinns ingen förklaring. Men naturligtvis har jag tolkatden skrivningen i detta betänkande som att nu äntli-gen händer någonting, nu gör man någonting. Nusätter man av 3 miljoner till ett centrum för forskningnär det gäller alternativ- och komplementärmedici-nen.Jag ville bara lyfta fram detta, trots att jag hadeflera andra motioner. Men jag yrkar naturligtvis,precis som har gjort, bifall tillreservationerna 4 och 8, även om jag står bakom allavåra reservationer till detta betänkande.Anf. 108 ():Fru talman! I betänkande SoU10, som vi nu de-batterar, vill jag ta upp smärtvården i landet. För migär det en mycket angelägen fråga, och jag har ävenskrivit flera motioner i ämnet.Alla har säkert känt intensiv smärta,t.ex. tandvärk, och vet hur påfrestande det kan vara,men också vilken skön känsla det är när tandvärkenupphör. Men alla är inte så lyckligt lottade att värkenupphör. Det finns många som lever med kronisksmärta som gör sig påmind varje dag.Hela livssituationen blir förändrad för patientermed smärta. Får de inte hjälp inom rimlig tid finnsdet risk att smärtan utvecklar sig och blir bestående.Det här bidrar till att vårdkonsumtionen blir myckethög för smärtpatienterna. Den är cirka fem gångerhögre än för befolkningen i övrigt. Utöver det per-sonliga lidandet berörs naturligtvis även familjekret-sen. En mycket stor del av de människor som lider avkroniska smärttillstånd är också långtidssjukskrivna.Utöver smärtproblemen möter de här patienternaatt inte bli trodda och inte bli hjälpta, vilket naturligt-vis påverkar deras hälsotillstånd. De känner sigkränkta när sjukvården inte tar deras smärta på allvar.Där det finns hjälp att få, där det finns smärtkliniker,är det långa väntetider. I sämsta fall saknas det smärt-klinik, och hjälpen uteblir helt och hållet. Det kanfaktiskt ta ända upp till innan en smärtpatientfår rätt diagnos.Smärtvården är verkligen ett eftersatt kapitel isvensk sjukvård. Den är uppsplittrad och omstruktu-rerad på olika kliniker, vilket gör att ansvarsfrågan ärotydlig. En undersökning visar att två tredjedelar avlandets länssjukhus inte har klarat att leva upp tillSocialstyrelsens rekommendationer omlindring av kronisk smärta.Två av tre klinikansvariga anger att de ej harkompetens för att ta hand om smärtpatienter. Till-gången till smärtlindring inom landstingen har inteökat, snarare minskat. Målet är att varje landstingborde ha en smärtvårdsenhet med olika specialisteranslutna. Det målet verkar vara mycket långt borta.Speciellt svårt att få adekvat behandling blir det julängre bort från universitetssjukhusen och de störrestäderna som patienten bor.De totala kostnaderna för sjukskrivningar ökar isamhället. Kostnaderna sammantaget, med förtids-pensioner, ligger på 80-90 miljarder. Från 1996till 1999, dvs. , har kostnaderna för sjuk-skrivningarna ökat med . Detredovisas i en statlig utredning av är även kartlagt att patienter med kronisk smärtaingår i den ökningen. Jag anser att det är hög tid attsmärtvården uppvärderas och får en högre statusinom sjukvården.Regering och riksdag bör även se till att läkarut-bildningen på grundnivå kompletteras för att ökakunskaperna om smärta. Det är en förutsättning föratt finna bättre metoder för effektivt omhändertagan-de, i syfte att det ska leda till förbättrad hälsa ochminskad sjukfrånvaro. Här finns mycket att göra ochstora vinster att få framför allt för den enskilde menäven samhällsekonomiskt.Det är oacceptabelt att människor med svårasmärtor ska mötas av långa väntetider eller ingenbehandling alls på grund av att sjukvården inte kanerbjuda smärtvård. Vi vet att patienter i livetsslutskede får en bra vård. Men för många i den gruppsom inte tillhör patienter i livets slutskede - ca 7 %av befolkning anses ha behov av någon formav smärtvård - är smärtstillande läkemedel endahjälpmedlet.Trots att det är fattade be-slutet att patienter med svåra kroniska sjukdomar skaprioriteras anses landstingen inte ha gjort det. Desmärtmottagningar för patienter med kroniska sjuk-domar som rekommenderar finns inteatt tillgå över hela landet. S.k. multidisciplinärasmärtmottagningar finns endast på en tredjedel avlänssjukhusen. De är fortfarande sällsynta enheter utepå våra länssjukhus.Det är synd att socialministern inte är här, men detfinns företrädare här från socialdemokratiska partiet.Jag skulle vilja rikta frågor till regeringens represen-tanter. När kan alla smärtpatienter ute i landet räknamed att få smärtvård? Kommer regeringen att vidtanågra åtgärder för att prioriteringsordningangående patienter med kroniska smärtor får genom-slag inom sjukvården? Som det nu ser ut går utveck-lingen åt fel håll. Vi hoppas naturligtvis att det snabbtska komma till stånd en ändring och att även denfinansiella samverkan mellan landstingen och försäk-ringskassan blir bättre. Det är också en förutsättningför att se helheten, se patienten och göra det bästamöjliga. Nya behandlingsmetoder ska kunna finansie-ras. Genom minskade indirekta kostnader går det attavlasta socialförsäkringssystemet.Anf. 109 ():Fru talman! Jag vill börja med att å mina och An-ders vägnar först tacka för det utförligasvaret på vår motion So240. Det är en motion som tarsikte på frågan om hur man kan förebygga en sjuk-dom som prostatacancer. Utskottet menar i sin be-dömning att frågor om hur vården bör organiseras ochvilka satsningar på enskilda sjukdomar som ska görasi första hand är en fråga för sjukvårdshuvudmännen.Det är till syvende och sist en god riktlinje som givet-vis bör gälla. är det inte fel att lyfta uppspörsmål av det här slaget, dvs. diagnosmetoder ochbehandling av prostatacancer, i debatten i riksdagen.Tvärtom! Frågan har en relevans för patienter ochanhöriga, för läkare och alla andra som arbetar inomsjukvården, för forskningen och även för beslutsfatta-re på olika nivåer.Som mycket riktigt påpekas i betänkandet gavStatens beredning för utvärdering av medicinsk me-todik, SBU, ut en rapport om massundersökning avprostatacancer. Där anförs bl.a. de skäl som talaremot införandet av allmänna hälsoundersökningar.Behandlingen av tidiga tumörer i prostatakörteln hart.ex. väsentliga bieffekter som riskerar att avsevärtförsämra människors livskvalitet och även överlevnadefter behandling. Det handlar bl.a. om biverkningarsom inkontinens och impotens. Det här är givetvisfakta som måste tas på allvar. Sedan SBU:s konstate-randen i rapporten har heller inget nyttframkommit som har ändrat på innehållet i SBU:sslutsatser.Samtidigt kan man glädjande nog konstatera attdet ändå finns möjligheter till att göra punktinsatserpå det här området. Enligt rekom-mendationer gäller en ny ordning fördem som ligger i riskzonen för att insjukna i prostata-cancer på grund av att sjukdomen finns ärftligt isläkten. I de fall när en person har två eller flera närasläktingar som har fått diagnosen elakartad prostata-cancer är den allmänna rekommendationen numeraatt dessa bör genomgå en undersökning. För ärftligprostatacancer föreligger således nu en tydligarepolicy.Fru talman! Frågan om massundersökningar förprostatacancer är med all säkerhet inte ett helt avslu-tat kapitel. Eftersom jag är benägen att tro på forsk-ningens goda förmåga till att göra framsteg, kanskeman har kommit fram till en annan slut-sats i frågan om hur man upptäcker tumörer, fråganom tillgången till bra behandlingsmetoder och följ-aktligen också i frågan om nyttan med allmänna häl-soundersökningar. Därför är det mycket viktigt att detfinns tillgängliga forskningsresurser för det fortsattaarbetet med att finna ännu bättre metoder för att dia-gnostisera och behandla sjukdomen.I dagsläget får vi nöja oss med att frågan på olikasätt bevakas och att problemen tas på stort allvar avalla berörda och av oss beslutsfattare.Men vi behöver för den skull inte slå oss till ro.Utan att nödvändigtvis införa massundersökningar avprostatacancer bör det finnas sätt att kunna öka kun-skaperna om sjukdomen, om dess risker och möjlig-heter till behandling för den som så vill. Alla som villhar ju givetvis möjligheten att testa sigoch få en diagnos.En möjlig väg är den man nu valt i . I Norgehar man dock intagit en tämligen bestämd positioninnebärande att man direkt avråder från att friska mänpsa-testar sig. I de fall män som är friska ändå testarsig ska läkaren ge information om möjliga konsek-venser. Det här görs klart i en läkarbroschyr. I eninformationsbroschyr med ? riktar man sig till direkt till männen, dvs. Bakom informationen stårsåväl staten som den norska läkarföreningen respekti-ve patientföreningen, urologerna och den s.k. norskekreftforeningen. Här informerar man om riskerna ochgör klart att behandling av prostatacancer kan gebiverkningar utan att cancern kureras. Även om Nor-ge kommit till den mycket raka konklusionen attallmänna hälsoundersökningar inte över huvud tagetär att rekommendera, är ändå modellen med informa-tionsbroschyr ett intressant grepp. Det är ett greppsom kanske kunde övervägas att anammas också iSverige. Det är ett grepp som kan öka medvetenhetenoch kunskaperna om sjukdomen och om vilka möj-ligheter och risker som kan föreligga. Detta skulledessutom ligga helt i linje med vår ansats i motionenom att förbättra folkhälsoupplysningen om prostata-cancer.Anf. 110 ():Fru talman! När jag började jobba med amalgam-frågan 1985 kunde jag aldrig föreställa mig att vifortfarande skulle ha så långt kvar när detgäller att få samhällets stöd till dem som är kvicksil-verförgiftade av amalgam. av tandlagningarnautgörs fortfarande av kvicksilverhaltigt amalgam! Detvar väl tur att man inte visste det, för då hade mangett upp. Men det ska inte jag göra. Jag ska ta uppnågra frågor under detta anförande. Den första gällertandvårdsreformen.När det gäller tandvård som ett led i sjukdomsbe-handling har utfallet inte alls blivit såsom vi avsågsom har motionerat i den här frågan tidiga-re. De grupper som tidigare kunde få sanering betaldav tandvårdsförsäkringen får det i princip fortfarande.Skillnaden är bara att de har gått miste om rätten attöverklaga beslutet. När det gäller andra grupper avpatienter har det visat sig vara ett mycket litet fåtalsom fått saneringen som sjukvårdande behandlingefter långa utredningar.Avsikten med reformen var ju att förenkla hante-ringen och minska handläggningstiderna. Så har detinte alls blivit. Erfarenheten har blivit att människoruppbär sjukpenning i väntan på enåtgärd som inte kostar mer än en eller två månaderssjukskrivning.Nu ska reformen utvärderas, och det är väldigtbra. Jag kan tipsa dem som ska utreda om de motio-ner som har väckts i anslutning till tandvårdsreformen- jag har skrivit flera stycken - ochdär finns en del att hämta.När det gäller amalgamets effekter på hälsan ärdet inte sant, som utskottet skriver, att det bedrivits enomfattande forskning, i varje fall inte i . Härsätter systematiskt käppar i hjulen förde forskare som vill pröva hypotesen om att kvicksil-ver och andra metaller i tandfyllningsmaterial kan gesjukdomssymtom hos känsliga patienter.Jag skulle vilja fråga vad det är förforskning som utskottet refererar till. Det skulle varaintressant att veta.