prot · GO0970 · 2001-02-21 00:00:00 — De nya jobben till-kommer i växande utsträckning genom andra formerän tillsvidareanställning. Uppdragstagare, tillfälligtanställda, hyrda tjänster och köpta tjänster svarar fören trendmässigt stor del av den ökade sysselsättning-en. Tillsammans med de skattekilar som den extremabeskattningen av arbete har gett upphov till har ar-betsrätten dessutom skapat en växande svart sektordär arbetstagarna inte omfattas av någon del avtrygghetssystemen.Fru talman! Det har varit stora politiska konflikterpå arbetsrättens områden under de senaste mandatpe-rioderna. Villkoren har ofta dikterats av LO. Det gickså långt att oenigheten om arbetsrätten tvingade rege-ringen att inkalla en extra riksdag under sommarenefter initiativ av bl.a. . Den borgerligaregeringen genomförde några smärre förändringar iarbetsrätten . Dessa förändringar återställ-des dock av Socialdemokraterna . Devar inte stora i sak, men de hade en stark psykologiskpåverkan. Därför var de besluten förödande förmånga när det gäller företagsamhetens utveckling.För vart år som går blir det alltmer nödvändigtoch uppenbart att lagstiftningen måste förändras ochmoderniseras. Det går inte att ha en arbetsrättsliglagstiftning som är anpassad behovoch arbetsmarknad där utgångspunkten var att flerta-let anställda jobbade hos samma arbetsgivare underhela det verksamma yrkeslivet.Dessbättre har det hänt en hel del under det se-naste året, men det har skett utan att regeringen haragerat med förslag till . Genom initiativ frånde borgerliga partierna och har blockad-möjligheten mot enmans- och familjeföretag tagitsbort. Samma politiska gruppering stod bakom försla-get om en lagstiftning som möjliggör två undantagfrån turordningen för småföretag.En fortsatt reformering av arbetsrätten brådskar,inte minst mot bakgrund av att arbetsmarknaden helatiden förändras och alltfler får andra anställningsfor-mer än visstidsanställning. Därför bör hela arbetsrät-ten bli föremål för en översyn genom en par-lamentarisk utredning. En sådan utredning bordestudera hur man kan få in de nya anställningsformer-na i det arbetsrättsliga systemet.Våra övriga förslag innebär att vi kräver att ve-tomöjligheterna för intagande av entreprenader bort i MBL. Vi anser också att de regler som reg-lerar den s.k. lex ska slopas, liksom ocksådet s.k. stuverimonopolet.Det här är förändringar som måste ingå i ett nyttreformerat arbetsrättsligt regelpaket. Det bästa lönta-garskyddet är ju fungerande livskraftiga företag, frutalman. Därför är det ett gemensamt intresse att lön-tagare, företagare och politiker kan nå fram till ensådan balanspunkt.Fru talman! Jag vill i första hand yrka bifall tillreservation nr 5.Anf. 137 HANS () replik:Fru talman! Jag tycker att har beskriviten dyster bana . Man har som liberaltparti tidigare försvarat grundläggande rättigheter, ochElver var inne på det. Men har man systematiskt varit en ta-lesman för arbetsgivarintresset och bekämpat detfackliga intresset.Elver läste upp en verksamhetsplan somhan tyckte var bra. Jag tycker också att det var brasaker som stod där. Problemet är att den organisationsom har skrivit den verksamhetsplanen är utomor-dentlig bekymrad över att i alla arbetsrättsliga frågorär man på en annan linje än vad ochFolkpartiet är, trots att man kan vara överens omskrivningar om vad man vill. Det bör igenom. Hur kommer det sig att han kan varaense om målsättningen, men när det gäller medlen ärhan emot den fackliga parten i varje sammanhang.Sedan finns det så många myter. Den fackliga by-råkratin förhindrar småföretagens tillväxt. Det är juinte så, och det ser vi inte heller, . Viser ju motsatsen - en kraftig tillväxt av småföretag.Det talas om misslyckanden i lönebildningen. kan ju inte hindra att det går åt pepparn.Det kan lägga en bra grund, men det är parterna somhar ansvaret. Vi har ett flertal år med en utomor-dentligt bra lönebildning när det gäller samhällseko-nomi, inflation och reallönetillväxt i snitt, men intenär det gäller fördelningspolitiken om något sätt bryr sig om de som befinner sig på dennedre skalan i inkomstdelen.Vad är det för hinder som talar såvitt och brett om när det gäller att anpassa arbetsför-hållanden till den enskilde? Berätta det för mig!Anf. 138 () replik:Fru talman! är bekymrad för attjag skulle ha sympati för de citat jag läste upp, somen stor facklig organisation hade satt på pränt, ochsäger att det agerandet inte stämmer eftersom fackeninte tycker som . Det gör inte företagarnaalltid heller.Både i denna debatt och många andra gånger idenna kammare har det talats om att nu gäller det föross politiker att välja sida. Jag tror att det är ett felak-tigt synsätt. Jag tror att vi politiker inte ska vara påspelplanen på den ena eller andra sidan. Politikernasroll är att sätta ramarna och att övervaka att det råderen rimlig balans mellan de parter - och där ger jagHans Andersson rätt - som har ett mycket långtgåen-de ansvar för både löneutveckling och för hur manhanterar den arbetsrättsliga lagstiftningen.Sedan undrade om jag kunde genågra exempel på var vi står i vissa frågor. Vi har juvarit pådrivande, och jag nämnde några frågor här.Det gäller inte minst på jämställdhetens område. Därkan väl ändå erinra sig att hans före-gångare för inte så länge sedan här i till-sammans med socialdemokrater och gick emot den jämställdhetslag somblev ett stort principiellt genombrott. Den har varitgrunden för de justeringar vi har gjort. Detta genom-brott drevs igenom av liberala krafter här i riksdagen.Det skedde under en annan regering än just en social-demokratisk.Anf. 139 HANS () replik:Fru talman! Jag ska hålla mig till arbetsrätten ochinte gå in på alla andra områden som många av minameddebattörer talar om. Vi borde ha ett gemensamtintresse på jämställdhetssidan, och jag tycker att vihar haft det i många fall också.Den grundläggande frågan gäller detta med balan-sen. Enligt min uppfattning har balansen på arbets-marknaden förskjutits till arbetsgivarnas fördel under90-talet. Det kan man också se när man tittar på för-delningen av produktionsresultaten och när man tittarpå de maktförhållanden som råder - vem som beslu-tar i den stora omställning som svenskt näringsliv nuär indraget i och även på den offentliga sidan. Detfinns ett klart underskott när det gäller inflytande frånlöntagarnas sida. Då ska man agera. Det gör vi. NärFolkpartiet agerar stöder man den kraft som har gyn-nats av marknadskrafterna under de senaste tio åren.Det finns en oerhörd obalans i arbetslivet, och den ärtill löntagarnas nackdel.Jag har saknat motioner från liberalerna i mångaår om integritetsproblemen, yttrandefrihetsproble-men, den politiska demokratin och korttidsanställ-ningarnas inverkan. Reservation nr 5 uttrycker juingenting. Den säger bara att det har förändrats iarbetslivet. använder sig av perso-naluthyrningsföretag. måste arbetsrätten moderni-seras. På vilket sätt då?Det har gjorts en del när det gäller uthyrningsfö-retag. Vi stöder det med kraft. Vi vill certifiera dem.Vi tycker att det är jättebra att det nu finns kollekti-vavtal.Vi använder den gamla arbetsrätten för att få be-manningsföretagen att börja fungera som de ska. HarElver något emot det?Vad är det för seger med att ha försämrat turord-ningsreglerna och att ha infört en frikvot? Jag har intemärkt att det har påverkat arbetslivet . Och på-verkar det, är det till enskilda individers nackdel.Anf. 140 () replik:Fru talman! har inte observeratatt turordningsreglerna har inneburit någonting. Detstår i så fall i mycket bjärt kontrast till de skrämselropsom kom inte minst från håll.Sedan är bekymrad för att vi intehar väckt tillräckligt många motioner. Så långt kanjag väl instämma. Men sedan börjadegå armkrok med den socialdemokratiska regeringenhar det också blivit mindre med motioner, för att intetala om att i kammaren framställa yrkanden. De högarop vi hörde förr har blivit några små pip som ledertill att man inte ens yrkar på gamla kända vänster-krav.Sedan menar att vi bara har ac-cepterat och ställt upp där det har varit till arbetsgi-varnas fördel. Det har det varit i flera frågor därför attbalanspunktens avvägning har varit tillräckligt posi-tiv. Där har vi varit med och medverkat. Men vi harinte gett upp kravet att också trygghetsfrågorna skavar hävdade.Hans Andersson återkommer ofta till detta att detär företagen som har varit de stora vinnarna. Ja, fram-för allt när det gäller storföretagen. Och det är bra, fördet är bra för de löntagarna.Men fortfarande kämpar många småföretag medhårda villkor. Vi har t.ex. inte bara svåra arbetsrättsli-ga regler för många småföretagare att över huvudtaget behärska och hålla rätt på. Vi har också enmycket tyngande arbetskostnad, främst när det gällerarbetsgivaravgifter och andra skatter, som gör att detär kämpigt för många småföretag. Därför är det inteså glamouröst som här vill påstå.Sedan är det ingen tvekan om att det skiljer mel-lan vänstern och liberalerna. Vi hävdar marknadseko-nomins fördelar. Men vi är också mycket noga medatt den ska ligga inom sociala ramar.Anf. 141 ():Fru talman! På våra arbetsplatser har det under detsenaste decenniet förändrats och försämrats, ocharbetsmiljöproblemen har ökat. Det har blivit litekärvare klimat, kan man säga.En orsak är strukturella förändringar inom ar-betsmarknaden. IT-användningen och antalet bild-skärmar har ökat, och det stressar oss. Men det störstaproblemet är väl att pressen har ökat.Efter rationaliseringar i både den offentliga ochprivata sektorn har arbetskamraterna blivit färre, menarbetsuppgifterna har bara ökat. Detta medför att allapå en arbetsplats måste hålla hårdare i sina jobb.Många arbetsgivare kräver lojal tystnad avsina medarbetare. Inte bara privata arbetsgivare utanockså kommuner och landsting finns i skaran sommenar att lojalitet betyder att man inte kritiserar sinarbetsgivare.Miljöpartiet har, fru talman, motio-nerat och interpellerat om tystnaden på våra arbets-platser. Jag känner att det är bra att utskottet - och dethar man även gjort tidigare - har uttalat att man förut-sätter att regeringen ska återkomma i frågan efter denutredning av som har kommit i dagarnaoch som handlar om att man ska stärka yttrandefri-heten för privatanställda.Den nya tystnaden som breder ut sig på arbets-platserna bottnar i en rädsla som utnyttjas av arbets-givarna. Flertalet människor har vittnat om hur ar-betskamrater och de själva har kritiserat beslut ochsedan blivit hotade med uppsägning. väljer mångai stället att vara tysta. När ställde frågan omman tyckte att man hade blivitmer försiktig med att framföra kritiska synpunkter tillledningen på arbetsplatsen svarade att de hademärkt en sådan skillnad.Yttrandefriheten är lagskyddad. Men den gällerockså bara de offentligt anställda. Men en rapportvisar att en fjärdedel av medlemmar intevågar säga ifrån. Det alarmerande är att det är så ävenför de offentliganställda. En rapport från visa-de att var fjärde kommunalansluten var rädd för attförlora jobbet om man framförde kritik.Gunnar , som jag ofta hänvisar till, harvisat det här. Han har sagt att det skapar ett slagsöverlevnadsjuka. För att säkra sin överlevnad och måmindre dåligt gör man bara uppgifter som syns ochmäts, och kritiken tystnar.Under 90-talet har både den privata och den of-fentliga sektorn upplevt neddragningar. I sambandmed lågkonjunktur och ökad internationell konkur-rens har arbetstempot ökat. Personalen hittar intelängre utrymme för att utvecklas och vidareutbildas.Man kanske vantrivs utan att hitta ett nytt arbete.Det här leder till nästa problem som vi upplevernu: psykisk och fysisk utbrändhet. Den senaste ar-betsmiljöundersökningen upplyste om att två av trearbetstagare anser att arbetstempot har ökat under desenaste fem åren. av kvinnorna uppger att underde de arbetat har arbetstakten ökat. avmännen säger samma sak.Den som inte orkar byts ut. av de anställdadrar in på luncher, arbetar över eller tar med jobbethem. Den obetalda övertiden ökar.Personalneddragningar skapar lika stor otrygghetoch lika stora psykiska besvär för de som får behållajobben som för de som tvingas att sluta. Vid s.k.downsizing och slimning av företag minskar motiva-tionen hos de som blir kvar.Fru talman! KF visade i en uppföljning efterneddragningar att de som var kvar på sina jobb hademinst lika stora psykiska besvär som de som sparka-des ut i arbetslöshet.En annan följd av osäkerheten på arbetsplatsernaär att sjuknärvaron ökar. Folk som egentligen bordevara hemma går till jobbet när de är sjuka. Så mångasom av de tillfrågade uppger att de gått tilljobbet vid sjukdom.I dag har vi en situation där alltfler sjukskriver sigoch där alltfler är borta längre än en månad. Yrkesin-spektionen meddelar att de upplever en ökning avpersonal på arbetsplatser som tappat livsglädjen. ökade kraven på åtgärder som rör psykiska ochsociala förhållanden när det gäller arbetsgivaren från2,till 7,5 %.En enkät bland handläggarevisar att sjukskrivningarna ökar med stressreaktion,diffus värkproblematik, otillräcklighet och utbränd-het.Gunnar har gjort flera undersökningar.Nu senast har han undersökt 3 800 personer, både fastanställda och personer i tidsbegränsade anställningar.I undersökningen utgjorde de med tidsbegränsadanställning . Men i arbetskraften är det nu så attdet är som har tillfälliga jobb. Det visade sig attanställningsformen har betydelse för hur kritisk manvågar vara.I den tidigare studien var det, som jag sade, 34 %av de tillfälligt anställda kvinnorna och avmännen som sade, beroende på anställningsform, attdet var svårt att komma med kritik. Det fanns ingakönsskillnader.De flesta med tidsbegränsad anställning vill dess-utom bli fast anställda. Svaren från undersökningenvisar att även personer i fast anställning i olika gradpåverkas av situationen på arbetsmarknaden när detgäller benägenheten att ta upp problem på arbetsplat-serna. Tystast är det inom vården.Offentligt anställda uppfattar sin yttrandefrihetsom mer begränsad än privatanställda, detta trots attyttrandefriheten för anställda inom stat och kommunär grundlagsskyddad medan, som jag sade, privatan-ställda saknar det skyddet. Därför får vi se vad utred-ningen från ger. Han visar att han villgöra lagförslag mot enskilda, medan jag tidigare härunder debatten har tagit upp ett annat förslag.Ett klart samband mellan yttrandefriheten och denanställdes position på arbetsmarknaden visar sig ock-så i att de som har svårast för att komma med kritik ärde som befinner sig längst ned i hierarkin bl.a. inomvård och omsorg - undersköterskor, vårdbiträden ochskötare.Inom skolan är det faktiskt grundskollärarna somdrar sig för att säga ifrån; med tanke på arbetsmark-naden och av rädsla för bestraffning.Många upplever att det finns sanktioner. Någraforskare har ställt upp en "lidandeslista" över vadman är rädd för på arbetsplatserna.Med en utveckling som går mot alltmer tidsbe-gränsade anställningar finns det risk för en ökad tyst-nad på våra arbetsplatser. Också individualiseringenav arbetet gör att människor blir mer sårbara. Denkritik som då tystas ned dyker upp som andra pro-blem, exempelvis hälsoproblem.Bl.a. har krävt tystnadslöfte av sina anställ-da. Det blir mer och mer vanligt inom privata företagatt anställda ska skriva på avtal som hindrar dem frånatt säga något negativt om företaget. Att detta blivitså väldigt vanligt kan bl.a. bero på att arbetslöshetenhar minskat och att arbetsgivaren då i skrift vill ut-trycka det som varit underförstått. Rädslanför arbetslöshet har fungerat som ett effektivt sätt atttysta personalen, men när det nu finns jobb måste dettydligt skrivas ut vad som gäller. Detta är alarmeran-de.Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation nr 11,där jag har tagit upp frågan om visstidsanställningar.Jag vill att sådana ska begränsas och att det ska görasen utredning om dem. Vi kan bl.a. se ett sambandmellan tystnad på en arbetsplats och visstidsanställ-ning. Jag vill även att man ska se över de socialatrygghetssystemen så att människor med oklara, till-fälliga anställningsförhållanden får samma trygghetvid arbetslöshet och sjukdom som fast anställda.Anf. 142 ():Fru talman! Det går en tydlig skiljelinje genomsvensk politik, inte minst genom arbetsmarknadspoli-tiken. På få områden kommer skillnaderna mellanpartierna så klart till uttryck som på det arbetsrättsligaområdet, och skillnaderna är i högsta grad ideologisktbetingade. Här går skalan från vänster till90 grader höger.På ena sidan står och de andra bor-gerliga partierna. De förespråkar en politik där indi-viden ska frigöras genom minskad statlig inbland-ning, sänkta skatter och försämringar i välfärden.Detta återkommer också inom arbetsrätten, därmoderaterna förespråkar försämringar, minskat in-flytande för fackföreningarna, minskad betydelse förkollektivavtal och en arbetsmarknad där varje personär utlämnad åt sig själv.Det är en politik där var och en ska klara sig själv.Satsa på dig själv! Om du misslyckas får du stå ditteget kast eller leva på allmosor från dem som har iöverflöd. Detta är moderat frihet, en frihet utan soli-daritet.På andra sidan finns vi socialdemokrater. Vår ut-gångspunkt i politiken är att frihet för var och en barakan uppnås tillsammans med andra.Genom solidaritet och materiell trygghet skapasförutsättningar för varje människa att våga ta nya stegi livet och utveckla sin frihet gemensamt med andra.De trygghetssystem som vi har byggt upp tillsam-mans i form av skola, sjukvård och omsorg och somvi solidariskt finansierar genom skatter är frihetsska-pande, och så är det också på det arbetsrättsliga om-rådet.Fru talman! Genom att den enskilda människanvet att den arbetsrättsliga lagstiftningen finns som ettskydd mot att t.ex. plötsligt bli uppsagd känner mantrygghet i vardagen.I fackföreningen kan man tillsammans med andradiskutera gemensamma frågor och driva krav påförbättringar. Genom kollektivavtal garanteras denenskilde att bli behandlad rättvist, och man vet vadsom gäller lång tid framöver.Detta vill ändra på. Som vanligt klärman sin politik i vackra ord som frihet, egna initiativoch att bekämpa klassklyftorna. Detta är inget annatän gammal högerpolitik som klätts i ny retorik.Låt mig få påminna om varför vi har skapat en braarbetsrätt och varför vi har en stark fackföreningsrö-relse. Det kan tyckas onödigt, men vi ser nu att starkapolitiska krafter vill pressa tillbaka de fackliga orga-nisationernas inflytande.Huvudtanken med införandet av bl.a. MBL var attförnyelsen av arbetslivet skulle komma till ståndgenom att de anställda gavs rätt till medbestämmandeöver förhållandena på arbetsplatserna. I debattenbetonades vikten av den fackliga rörelsens medver-kan.Den svenska fackföreningsrörelsen föddes medindustrialismen. Dess första årtionden känneteckna-des av kampen för rätten att existera, att organiseralöntagarna och att nå förhandlings- och strejkrätt.När dessa grundläggande rättigheter vunnits vid-tog en period av inre konsolidering och uppbyggnad.Sedan årtionden tillbaka är svensk fackföreningsrö-relse en utomordentligt viktig del av vårt samhälle.Arbetares och tjänstemäns fackliga organisationerhar vunnit allmän respekt och erkännande för sinstyrka, för sin stabilitet, för sin vilja och för sin för-måga till brett ansvarstagande i sitt hävdande av lön-tagarnas intresse. Huvuduppgiften för de fackligaorganisationerna är alltså att främja de egna med-lemmarnas intressen och anställningsvillkor.Fru talman! En annan viktig lagstiftning är lagenom anställningsskydd. Här får den enskilde ett braskydd när det gäller anställningsformer, hur uppsäg-ning ska gå till, när det blir aktuellt med uppsägning,turordningsregler, skadestånd m.m.Medbestämmandelagstiftningen och anställnings-skyddet bildar tillsammans ett kraftfullt trygghets-system för både den enskilde och företagaren. Denenskilde vågar satsa och utveckla både sig själv ochsin kompetens, något som gynnar företagen. Företa-garen får trygghet och stabilitet i sin produktion ochfår ansvarsfulla och kvalitetsmedvetna medarbetare.Det är så bakgrunden till den arbetsrättsliga lag-stiftningen ser ut. Det är så som det uppfattas blandmänniskor ute på arbetsplatser och i samhället.Också de djupa ideologiska skillnader som finns ifrågan om lönebildningen förtjänar att kommenteras.När hävdar att det aldrig finns någotgenerellt utrymme för löneökningar menar man ipraktiken att man vill gå tillbaka till tiden innan par-terna på arbetsmarknaden byggde upp den solidariskalönepolitiken, där principen om lika lön för lika ar-bete har varit vägledande.Att gå tillbaka till ett system där företag betalarlön efter bärkraft - marknadsanpassning om man såvill uttrycka det - skulle självfallet få svåra konsek-venser både för enskilda individer och för hela regio-ner i vårt land.En ökad lönespridning med mycket låga löner förmånga skulle till skillnad mot vad antarsnarare leda till en sämre ekonomisk utveckling. Ensådan politik vill inte vi socialdemokrater ha.Moderaternas märkliga människosyn kommerfram ännu tydligare när de i sin reservation menar attersättningsnivåerna i olika trygghetssystem, bl.a. i a-kassan, är för höga.Fru talman! Jag skulle vilja ta upp en pre-senterad rapport gjord av , . I rapporten går manigenom hur de tidsbegränsade anställningarna an-vänds på arbetsmarknaden. Det handlar om vikariat,projektanställning, provanställning, säsongarbetem.m.Det visar sig att tidsbegränsade anställningar harblivit allt vanligare . har 16 %av alla anställda ett tidsbegränsat kontrakt. Ungamänniskor mellan , invandrare och kvin-nor är överrepresenterade.Slutsatsen som institutet drar är glasklar ochskrämmande. Kvinnor, personer med låg utbildningsamt utländska medborgare löper större risk att dentidsbegränsade anställningen varvas med nya lösaanställningar och perioder av arbetslöshet. Det visarsig också att kvinnor har hälften så stor chans attövergå till fasta jobb som män.Det är helt uppenbart för var och en att om ar-betsgivaren ensidigt får bestämma, drabbas de sva-gaste grupperna hårdast på arbetsmarknaden. Mot denbakgrunden är det självklart för oss socialdemokrateratt vi behöver en stark arbetsrätt.Fru talman! I inledningen av mitt anförande togjag upp vilja att införa en flexibel ar-betsrätt som skulle leda till fler anställningar. IFAU:srapport slår effektivt sönder denna myt.Man kan läsa följande i rapporten:Ett vanligt argument bland arbetsgivare för att an-ställa på tidsbegränsade kontrakt är att det ökar flexi-biliteten på arbetsmarknaden. Denna flexibilitetsdis-kussion har i stor utsträckning do-minerats av arbetsgivarsidan.I denna diskussion har framförts att den svenskaarbetsrätten är ett hinder för flexibilitet. SAF:s stånd-punkt är att mer flexibla regler skulle öka tillväxten,effektiviteten och lönsamheten.Ett vanligt argument är att tidsbegränsade anställ-ningar är ett sätt att komma in på arbetsmarknadensom leder vidare till fasta jobb. För det första konsta-teras i rapporten att stödet för detta antagande ärmagert.För det andra visar det sig att det inte leder tillfasta jobb, utan vi riskerar att få en arbetsmarknadmed ett A- och ett B-lag, dvs. de som har fast jobboch de som får arbeta utan trygghet.Det visar sig också att svenska folkets inställningtill fast respektive tidsbegränsad anställning är sådanatt en klar majoritet föredrar en fast anställning, ochdetta gäller också unga människor. Detta i motsats tillvad som ofta framförs i den allmänna debatten.Fru talman! Mot denna bakgrund ter sig modera-ternas politik ännu råare. Man säger i sin motion inte vill ha regler som förhindrar annat än tills-vidareanställning och att det är en sak mellan denenskilde och arbetsgivaren.När man ser att de som drabbas avosäkra anställningsformer är ungdomar, kvinnor ochinvandrare framstår den borgerliga politiken somväldigt svårbegriplig. Men det visar också hur litepratet om klassklyftor verkligen betyder i de borger-ligas politik.Jag ser en annan verklighet. Andelen osäkra an-ställningar har ökat på bekostnad av fasta anställning-ar.