prot · GO09107 · 2001-05-09 00:00:00 — Att tvinga fram bilate-rala avtal som innebär att den ena avtalsparten intehar samma möjligheter att vara med i dialogen somföregår avtalet visar verkligen på en brist i demokra-tin och en brist i öppenheten och samarbetet medländer runt EU-del. Det bekräftar det jagsade i mitt anförande, nämligen att EU bygger murarmot omvärlden och försöker tvinga in länder att varamed utan att de har möjlighet att själva välja.Anf. 61 () re-plik:Herr talman! tror jag att alldeles för långt. EU tvingar ingen. I vardet en folkomröstning. Det norska folket fick ta ställ-ning till om man ville vara med i EU eller ej. Norgehar ett storting som mycket noggrant betonar sinsjälvständiga roll. beslutade om - - och därmed är långtintegrerat in i EU:s beslut, på samma sätt som det ärmed och för den friarörlighetens skull. Det är inget som är påtvingat utansom man har sökt sig till och är bra.Det demokratiska underskottet uppstår om maninte är med i samarbetsorganisationerna. Det är detstora problemet med demokratiska underskottet iEuropa. Det går inte att försöka framställa det som attdet demokratiska underskottet skulle tas bort omsaker återförs till länderna, t.ex. den svenska riksda-gen tar tillbaka beslut i alla frågor. Skulle problemetmed det demokratiska underskottet därmed vara löst?Nej, vi skulle hamna i ett större demokratiskt under-skott. Då tvingas vi in i de sedvanliga internationellaförhandlingsprinciperna. Där vet vi att det lilla landetnormalt väger ganska lätt, ofta får acceptera lösningarsom de stora har kommit fram till. Det här är detcentrala i hela debatten om det demokratiska under-skottet.Anf. 62 ():Herr talman! Jag har lyssnat med intresse påLennmarker och på flera andra debattinlägg . Jagnoterade att Lennmarker räknade upp ett antal områ-den som han anser att EU ska syssla med. Han sadeklart och tydligt att övriga uppgifter bäst natio-nellt. Han räknade inte upp penning- och räntepolitikoch EMU. Jag vet inte om jag ska tolka det som enför mig glädjande tillnyktring eller om det var ett förLennmarker något pinsamt förbiseende. Men om detär en tillnyktring hälsar jag Lennmarker välkommentill EMU-motståndarna.Vi i är kritiska mot EU från en in-ternationalistisk utgångspunkt. Vi är för internationa-lism, vi är för öppna gränser, vi är för mellanfolkligaförbindelser, vi är för öppen och fri handel - denkunde gärna domineras mindre av multinationellastorkoncerner - vi är för rörlighet och vi är för inter-nationell solidaritet.Internationalism, dvs. mellanfolkligt samarbete,sker bäst för fria, demokratiska och likaberättigadefolk. I EU tenderar emellertid debatten att gå åt ettannat håll. För själva grundfrågan i debatten om EU:sframtid handlar om EU ska bli mera överstatligt ellerinte. Vad betyder då överstatligt? Ja, detta ställeregentligen frågan om hela den nationella suveränite-ten, den nationella självbestämmanderätten, i fokus.Om ett folk kan tvinga på ett annat folk sin viljakommer det folk som blir påtvingat något inte att varafritt. Då kommer det inte att ha nationell självstän-dighet. Då kommer dess folkstyre att trampas underfötterna.Demokrati utgår ju från att ett folk inom ett områ-de - det kan bestå av olika etniska grupper, osv. - harbestämmanderätt och att det är de som väljer ochvrakar politiker som fastställer politiken. Är manmissnöjd med politiken väljer man en annan majori-tet. Detta är demokratins idé.Men om andra folk ens i de vällovligaste syftentvingar på ett folk en politik mot dess vilja har mantrampat detta folks demokratiska rättigheter underfötterna. Därför strider överstatlighet mot demokrati.I stater i vilka medborgarna inte vill ha den över-statligt beslutade politiken har folkviljan ingen bety-delse. Om makten över politiken ska utgå från folket,som det heter också i vår grundlag, måste varje poli-tik genomföras sedan folket är övertygat om dessriktighet och har gett den sitt förtroende. Det finnsingen annan demokratisk möjlig beslutsform.Därför är också ett mellanstatligt, dvs. internatio-nellt, samarbete alltid mera demokratiskt än ett över-statligt. Det kan finnas udda lägen där vi för envärldsdels eller för världens bästa tvingas till över-statlighet, men det måste vara i mycket specifika ochsärskilda frågor. Det är det mellanstatliga samarbetetsom måste vara grunden för relationerna mellan frialikaberättigade och demokratiska stater, därför att detinte är bra när vissa folk kan tvinga på andra folk sinvilja.Men EU-systemet utvecklar sig mot mer och merav överstatlighet. Alltmer av politiken tar man tag ipå EU-nivå. , t.ex., får mindre ochmindre folklig förankring eftersom valdeltagandet iEU-parlamentsvalen tycks minska för varje gång.Men ju mindre folklig legitimitet parlamentet har, jufler frågor lägger det sig i med sina resolutioner, ochman verkar för att EU ska lägga sig i mer och mer ividgande riktning.All verksamhet från kommissionen, domstolenoch även rådet går i samma riktning. Det ena för-draget efter det andra går ut på att mera av politik skaföras över till den överstatliga nivån. Fördjupa ochutvidga samarbetet, heter det. Men det handlar egent-ligen om att mer och mer av politiken läggs på nivåersom väljarna har allt mindre kontroll över.Politiken teknokratiseras och elitiseras. Vad män-niskorna tycker - det gäller människornas möjligheteratt ta till vara sina intressen och slåss för sina frågor -får allt sämre förutsättningar att slå igenom eftersomdet är en liten elit på den övergripande europeiskanivån som styr.Vi varnade för detta när vi röstade nej till med-lemskap i EU. Vi ser nästan att våra farhå-gor besannas.Förvisso är inte allt EU gör dåligt. Förvisso är intevarje beslut ett oklokt beslut. Förvisso förekommerdet klokskap, bra förslag och bra tankar. Men det ärändå så att grundproblemet är att det sker en fortlö-pande teknokratisering av politiken och att politikenflyttar allt längre bort från det som är nåbart för väl-jarna. EU strider alltså mot folkens möjligheter i varjemedlemsland att hävda sina intressen.Därför gäller den grundläggande framtidsfrågan,där vi måste bestämma väg, om vi vill ha ett Europamed mera överstatlighet och därmed mindre demo-krati eller ett med mer mellanstatlighet ochdärmed ett återupprättande och förstärkande av de-mokratin.För oss i Vänstern är det klart att vi vill ha detmellanstatliga samarbetets väg. Därför ser vi inte taletom en som något neutralt,utan vi menar att detta är ett led i försöket att göraEuropa till en överstatligt karakteriserad federation.Vi avvisar varje förslag som går emot mera överstat-lighet.De nationella parlamenten bör däremot stärkas.EU-parlamentet i sin nuvarande form borde egentli-gen avskaffas. Det som kallas kommissionen och somen del vill se som regering i EU borde egentligenomvandlas till ett sekretariat åt ministerrådet. Maktenöver framtid ska läggas i samverkande friastaters händer med ett minimum av överstatlighet ochett maximum av mellanstatlighet och samarbete ochdärmed folklig förankrad demokrati.Anf. 63 () re-plik:Herr talman! Först måste jag göra . Jag tror faktiskt att jag sade att Europabehöver en gemensam valuta med hög kvalitet, vilketfördjupar den gemensamma marknaden och ökarvälfärden. Jag glömde nog inte bort detta. EMU är enviktig del av EU:s uppgifter.Sedan går jag till den fråga som huvuddelen av sitt anförande åt, nämligen frå-gan om överstatlighet och mellanstatlighet. Vi obser-verar att grunden för EU är mellanstatlighet. För-dragen varpå hela verksamheten grundar sig är mel-lanstatliga. Vi upprepar var och en att det är med-lemsländerna som äger fördragen. Man kan säga attEU bygger på överstatlighet på mellanstatlighetensgrund, om man nu ska använda denna något svårge-nomträngliga formulering.Det är inte alldeles unikt, dock. Vi kan se att vihar samma konstruktion vad det gäller Europakon-ventionen för mänskliga rättigheter. Där kan dom-stolen i meddela ett domslut som densvensk måste rätta sig efter.Vi har säkerhetsrådet i FN. Där är det detsamma.När man fattar beslut sitter vi inte ens med, men vimåste böja oss för dess beslut.Vi har också inom koncensus-minus-en-principen. Om alla utom en är överens kan man fak-tiskt påtvinga det land som tredskas i det avseendetsin vilja.Vi bygger in detta också i andra internationellasammanhang. På mellanstatlighetens grund bygger viöverstatliga beslut för att vi inser att det är klokare atthantera en beslutsordning på detta sätt än att göra deti form av mellanstatliga förhandlingar, särskilt närmånga länder är involverade som är fallet när detgäller globala beslut i FN eller beslut som rör helaEuropa när det gäller eller OS-SE.Det är väl ändå en klok väg och inte en felaktig?Anf. 64 () replik:Herr talman! Om lyssnadehörde han att jag inte sade att överstatlighet alltid varomöjligt. Men det får vara i mycket sällsynta ochspecifika fall. Vaktslåendet om de mänskliga rättig-heterna är ett sådant fall. Av FN sanktionerade t.ex.bojkottaktioner mot länder som grovt bryter mot demänskliga rättigheterna är också sådana fall där detfinns drag av överstatlighet.Men EU:s överstatlighet är någonting annat änFN:s. FN går inte in och lagstiftar om förhållandensom gäller i vår inrikespolitik, men detta kan EUgöra. Detta gör EU unikt i världen.Det är viktigt som Lennmarker säger att fördragenbeslutas mellanstatligt, men innehållet i fördragen gårmot ökad överstatlighet, mot att de nationella parla-menten och därmed väljarna och demokratin får ettminskat inflytande och att mer och mer inflytandeläggs på en överstatlig nivå där politiken verkligenteknokratiseras eller elitiseras till ett litet toppskikt avinternationellt verkande toppolitiker.Anf. 65 () re-plik:Herr talman! Det är ju bra att vi är överens sålångt, att man ska utesluta idén om att fatta överstatli-ga beslut på mellanstatlig grund. Sedan kan man somKenneth säga att det finns mänskliga rättigheteroch säkerhet, om jag förstod honom rätt, som är så-dana unika saker att man kan tänka sig det undanta-get. Men vi har ju också andra saker som är av storvikt. Alla kanske inte gäller världsfreden, men de ärlikväl väldigt viktiga för samarbetet på vår kontinent.Med den överstatliga beslutsmodellen kan man ju dåtänka sig att , som är ett litet land, faktiskt fårett större inflytande än vad man skulle få i en ordningmed mellanstatliga förhandlingar om samma sak. Närdet handlar om mellanstatliga förhandlingar hamnarman normalt - det visar all internationell erfarenhet -kring stormakternas position, och små länder har oftaatt välja att acceptera eller förkasta positioner somstora länder redan har intagit.Anf. 66 () replik:Herr talman! Var vårt inflytande blir större ellerinte beror ju på vilken sida vi hamnar på. Om vi ham-nar i minoritetspositionen i ett överstatligt beslutpåtvingas vi ju ett beslut och minskar vårt inflytandeöver det egna landet. Om vi hamnar i majoritetsposi-tionen kan vi naturligtvis vara nöjda med att vårtinflytande över andra länder ökar. Men om vi undan-tar sådana saker som världsfred och mänskliga rättig-heter så verkar varje politiskt beslut bäst om det ärfattat på ett sådant sätt att det har ett stöd av de män-niskor som beslutet gäller.Varje beslut som tas emot folkviljan är ett beslutsom också undergrävs och står på en bräcklig grund.Det är därför som den överstatliga beslutsformen inteär bra. Det är därför den spänner emot demokratin.Det är därför den kommer att vara ineffektiv. Det ärdärför det är viktigt att se till att EU inte vidareut-vecklas i överstatlig riktning utan i stället ändrarriktning helt och hållet och blir ett mellanfolkligt ochmellanstatligt samarbete. Då kan vi utveckla demo-krati i till fördel för medborgare.Anf. 67 ESCH (kd):Herr talman! I inledningen till den här debattensades det att det skulle bli en bred och fördjupaddebatt om EU:s framtid. Vi är nu knappt ett halvtdussin i kammaren, och det illustrerar ganska väl attintresset inne i huset inte är mycket större än vad detär utanför huset för de här frågorna.Nåväl, herr talman! Betänkandet EU:s framtids-frågor ger en förtjänstfull överblick av unionensutveckling fram . Men när det gällerEU:s kanske mest fundamentala ödesfrågor tassarman som katten kring het gröt.Den enligt mitt förmenande helt avgörande fram-tidsfrågan är: Hur ska EU vinna medborgarnas förtro-ende? Inget samhällsskick överlever i längden utanmedborgarnas förtroende.I vårt land fick medborgarnas förtroende för EUsig en svår knäck i samband med folkomröstningen. medger man att den genomfördes på ett ojust sättvad gäller resurstilldelningen till respektive sidor.Men det är så dags nu att erkänna det. Men dettatillsammans med senare ouppfyllda löften gör attmånga, även ja-röstare, numera känner en allmänolust inför , ofta utan att man kan preci-sera exakt vad det är man avser.I , där man inte har haft folkomröstning,försäkrades medborgarna dyrt och heligt att euronskulle vara lika stark som D-marken. uppleverde att D-marken och därmed euron måste stiga över30 % för att återvinna det värde gentemot dollarn somderas politiker en gång utlovade. Många känner siggrundlurade.Långt mer förödande än sådana politiska mani-pulationer är emellertid det faktum att EU:s medbor-gare nära nog erfar hur vissa av deras höstapolitiska ledare anklagas för korruption och bedräge-rier i sina hemländer. De ser hur åklagare tvingaslägga ned åtal mot stats- och regeringschefer därföratt dessa politiker skyddas av immunitet eller tvivel-aktiga uppgörelser i godo. De ser hur EU:s egna top-politiker på möte efter möte förnöjsamt fortsätter attdunka varandra i ryggen trots alla outredda anklagel-ser om bedrägeri och korruption inom de egna leden.Våra EU-politiker håller god min i elakt spel. Menkrukan håller bara tills den brister, och en vacker daghar medborgarna fått nog. I kandidatländerna spridersig också misstron mot EU. De förespeglades med-lemskap eller 2004. EU har emellertidaldrig gjort en samlad analys av utvidgningens kon-sekvenser. Ändå lovade EU storstilat. drabbasnågra av EU-länderna av eftertankens kranka blekhetoch talar i stället om övergångstider . Det ärinte undra på att opinionen i kandidatländerna harblivit kritisk mot EU.Alltfler medborgare förknippar EU med oförut-sägbarhet och - dessvärre - oärlighet. Få tror att poli-tikerna är förmögna att komma till rätta med dessamissförhållanden.Under sådana omständigheter blir de kanske i ochför sig angelägna frågor som behandlas i det här be-tänkandet av begränsat intresse för gemene man. Ennärmast bedövande bekräftelse på det utgör det fak-tum att det av nästan nio miljoner invånareendast var ett femtiotal som utnyttjade sin möjlighetatt ge synpunkter på EU:s framtid.Hur många utanför det här huset intresserar sig förskillnaden mellan en federativ och en konfederativunion eller mellan statsförbund och förbundsstat?Bryr man sig ens om hur många pelare det finns ifördraget?Betänkandets förslag och funderingar om EU:sframtid lär inte bli någon kioskvältare ute i landet.Och det är nog tur för oss politiker. De förslag somfinns har nämligen en sak gemensamt. De framstårmer som villrådiga försök att bota ett sjukt EU änsom kraftfulla idéer för att vitalisera en frisk union.På regeringskonferensen i proklameradesstorstilat att EU ska ha gått förbi somvärldens mäktigaste ekonomiska makt. Det är sammautfästelse som gjordes av forna någraår innan den unionen kraschade. Bortsett från detundrar jag hur EU:s målsättning går ihop med EU:sförsäkringar att EU inte eftersträvar att bli en super-makt. Kan man gå förbi världens enda supermakt,, utan att själv bli en ny supermakt, och kan mangöra det utan att ha en effektiv ledning?Herr talman! Vi vet alla att EU saknar en effektivledning. Genom att byta ordförande varje halvår harman dessutom i praktiken gjort sig ansvarslös gente-mot medborgare och omvärld. Till följd av EU:soförmåga att fatta beslut har vi ett EU som inte har förmått lösa de helt fundamentala de-mokratifrågorna, och jordbrukspolitiken utgör ett likaolösligt problem nu som det alltid har gjort.Frånvaron av ledarskap i vedertagen bemärkelsekommer förr eller senare att föra in EU i en svår krismed oförutsebar utgång. EU:s teknik är att ställa uppambitiösa målsättningar som ska uppfyllas innannästa steg i utvecklingen tas. Men eftersom varjesexmånadersledare vill bli historisk är det få somavvaktar att tidigare uppställda målsättningar bliruppfyllda. I stället hoppas ofta EU-ordförandena blihistoriska genom att ställa upp egna målsättningar.De kallar det för EU:s inneboende dynamik.Följden blir att varken den ekonomiska eller poli-tiska grunden hinner läggas innan nya beslut läggs på.I EU:s begynnelse med få stater och få avtal var detett mindre problem. Men har EU:s forceradebeslutsprocess resulterat i luftslott av vackra visionersom bygger på förhoppningar i stället för på realite-ter. Så är det t.ex. med EMU. När EMU bildades vardet bara som hade lyckats uppfylla samt-liga fem konvergenskrav. Man körde på ändå, efter-som politikernas prestige inte tålde att man avvaktadetills man hade uppnått den ekonomiska stabilitet somman ursprungligen satt som villkor. Ekonomernasvarningar tystades ned då som . Det är en av för-klaringarna till att eurons utveckling blivit en sådanbesvikelse. Det är samma sak med EU:s utvidgning.Redan i insåg man attutvidgningen inte kunde påbörjas förrän viktiga änd-ringar i bl.a. beslutsprocessen ovillkorligen genom-förts. misslyckades man lösa proble-men i , och i lyckades man med nödoch näppe. Glad i hågen ställde man genast upp fyranya mål i - och vips anser man sig kunna för-handla vidare om utvidgningen. Ingen samlad analyshar gjorts av utvidgningens problematik.När det gäller den framtida utrikes- och säker-hetspolitiken, GUSP, som för vidkommandealltid varit en medborgarnas hjärtesak, är förvirringentotal. I betänkandet undviker man dessa besvärligamen helt fundamentala frågeställningar genom att påsedvanligt sätt begränsa sina synpunkter till de nyamålsättningar som knåpades ihop vid senaste rege-ringskonferensen i Nice.Men å andra sidan har utskottet pliktskyldigastgjort vad det rimligen kan göra, för hur löser manolösliga problem?EU:s framtidsfrågor är självfallet fler och merdjupgående än vad som hinns med på åtta minuterfrån talarstolen. Förhoppningsvis är dock den tid förbidå EU:s förespråkare urskillningslöst använde fredensom övergripande argument mot kritik vad den ängällde, EU:s krökta gurkor eller ambitionen att blisuperstat.Herr talman! Unionsbyggaren skulle nogmed ett igenkännande ha konstaterat att i EU fungerarfreden och miljön lika bra som opium för folket somreligionen gjorde !Anf. 68 ():Herr talman! Att på diskutera EU:sframtidsfrågor är ett rätt naturligt förhållningssätt frånett nationellt parlament, och det är också naturligt att iett sådant EU-kritiskt land som på Europada-gen föra en öppen debatt om EU och EU:s framtids-frågor med syfte att föra upp dem på den svenskapolitiska dagordningen och via TV-rutorna komma ini vardagsrummen.Det finns för den europeiska unionen stora utma-ningar, och under det svenska ordförandeskapetsansvar har med stor svensk enighet fokus lagts påvikten av att öppna EU både inåt och utåt, att ge nyaländer möjlighet att komma med i gemenskapen ochatt inom gemenskapen förstärka medborgarnas möj-ligheter till delaktighet och insyn.Men, herr talman, det avgörande för EU:s legiti-mitet såväl som med ett antal nyaEU-medborgare är att var och en av oss kan svara påfrågan varför vi behöver EU, varför vi behöver enunion. Legitimiteten blir aldrig större än den enskil-des förståelse för varför vissa beslut kanske kan blibättre om de tas gemensamt tillsammans med andraländers medborgare.För är diskussionen om EU:s kon-stitution också en diskussion om den enskilde med-borgarens makt i och hur den demokratiskabeslutsstrukturen i ser ut. Därför är diskus-sionen om EU:s framtidsfrågor också en diskussionom den svenska nationella demokratin.Herr talman! Vi har under de senaste månadernaunder det svenska ordförandeskapet sett svårigheternaatt driva igenom öppenhet och insyn i EU. För Cen-terpartiet är det av avgörande betydelse att visionenom en öppnare union förverkligas, och Centerpartietvälkomnar den nya öppenhetslagstiftningen.Men öppenheten och insynen ska dock inte över-skattas som det enda avgörande för demokratin. Enlevande demokrati förutsätter också en levande debattoch att människor känner samhörighet med varandra.Bristen på arenor för människor att mötas, debatteraoch samverka är i sig ett problem för ökade inslag avöverstatlighet. Grunden för ett folkstyre är att detfinns en mängd människor som känner samhörighetoch att det bland dessa människor finns en fungeran-de vardagsdemokrati på gräsrotsnivå. Det är farligt attfrikoppla de politiska institutionerna från denna nivå,så som riskerar bli fallet med europeiska institutionersom inte motsvaras av gränsöverskridande nätverkbland medborgarna.Ofta beskrivs dessa nätverk och vardagsdemokra-tiska processer som det civila samhället. Ännu är detganska svagt utvecklat i EU som helhet, även om deti många länder kan finnas ett levande civilt samhälle.De mest livaktiga nätverken har handlat om motståndmot en utveckling där människor upplever sig somisolerade från den politiska processen - olika grupperhar protesterat mot EU, som ATTAC-rörelsen. Dessahar också utvecklat förhållandevis väl fungerandeinternationella nätverk bl.a. genom att nyttja Internet.Paradoxalt nog förefaller det som om globalisering-ens motståndare har gått i spetsen för att också göraglobaliseringen till en fråga för det civila samhället.Det är en viktig iakttagelse, oavsett hur man i övrigtförhåller sig till dessa organisationer.Herr talman! Vanligen tänker man sig samhälletsom ett kontrakt mellan människor för att ta ansvarför gemensamma angelägenheter som grunden förkonstitutionen. Och är det lätt att se att ett sådantkontrakt inte kan skrivas en gång för alla. Dessutomkan vi se att det kan krävas flera olika kontrakt. Män-niskors självbestämmande och ansvarstagande utövaspå olika arenor, och ingenting talar för att den offent-liga makten då ska utövas på endast en arena. Därförmåste, fru talman, diskussionen om de europeiskafördragen föras tillsammans med och i anslutning tillden svenska konstitutionen och de svenska grundla-garna.Herr talman! Den demokratiska legitimitetenmåste härledas och utgå från medborgarna, från engräsrotsnivå, som är lokalt och nationellt ansvar. Föratt gemensamt fattade beslut ska vara meningsfullaoch för att få människor att engagera sig i de sam-manslutningar som fattar besluten krävs också attbesluten kan förverkligas. Det står naturligtvis byge-menskapen fritt att besluta att fattigdomen i världenska utrotas, men det är knappast verkningsfullt, efter-som man inte förfogar över de verktyg som krävs föratt verkställa besluten. I det moderna samhället haralltfler samhällsproblem en gränsöverskridande natur,där inte heller nationalstater kan agera effektivt ochsom ibland uppmuntrar till lösningar på andra nivåer.Herr talman! Övertygelsen om att den politiskamakten inte kan utgå från några andra värden änmänniskors vilja att frånhända sig en del av den per-sonliga makten för att tillsammans åstadkomma lös-ningar på gemensamma problem innebär att det intealltid finns en naturlig gräns var den makten ska sluta.Det är alltså ingen principiell skillnad i att diskuterabeslutsnivåer i , i eller t.o.m. i världen.Därför kommer också fortsatta debattoch engagemang i EU:s framtidsfrågor fram till rege-ringskonferensen än tydligare att ta sitt avstamp ifrågeställningen: behöver vi en union, och vadtycker vi ska beslutas på EU-nivå? Men denna dis-kussion kommer att ta sitt avstamp utifrån den enskil-da människans egen förmåga att fatta fler beslut iSverige. Därför är den svenska demokratidebattenavgörande för att människors engagemang ska stärkasockså i den europeiska politiken.Herr talman! anser att det finns ettvärde att skapa en - om vi nu kallar det så - kompe-tenskatalog och därmed tydliggöra vilka uppgiftersom ska beslutas på EU-nivå.