prot · GO09107 · 2001-05-09 00:00:00 — T.ex. finns det fog förfunderingar kring att kvinnor riskerar att bli förlorarei förhållande till män, att inland riskerar attbli förlorare i förhållande till tillväxtregionerna.En viktig grundprincip i processen är att hittaformer för att i möjligaste mån göra debatten underi-frånstyrd, så att både individers och regioners olikafrågeställningar kommer upp på bordet till offentligtsamtal.Som i andra sammanhang är det viktigt att ta delav gjorda erfarenheter. Där finns en viss kritik motarbetssättet i den parlamentariska EU 96-kommittén.Kritiken handlade om att perspektivet blev mycket avett ovanifrånperspektiv. Det finns anledning att tro attdet i praktiken blev en rätt smal debatt, utan någonegentlig folklig förankring. Därför blir man lite be-tänksam när regeringen har utsett en ex-pertgrupp för EU-frågor, en grupp som ska arbetadirekt under regeringen och till sitt förfogande harpolitiskt utsedda forskare. Den nya myndigheten skafördjupa och bredda underlaget för ställningstagandensom har betydelse för utvecklingen av EU och Sveri-ges EU-politik.Från sida vill vi höja ett varning-ens finger. Kanske kan vi under den fortsatta debattenfå svar på varför man inte kan lita till den fria forsk-ningen och den fria folkbildningen i frågorna. Varförbygga upp egna forskningsinstitutioner vid sidan avdet offentliga utredningsväsendet och den fria forsk-ningen?Fru talman! Förutom en diskussion om den merinnehållsliga EU-politiken så är ett annat viktigt per-spektiv att ta med i debatten demokrati och konstitu-tion.Från statsvetarhåll har det bekräftats att EU har ettdemokratiskt underskott. De nationella parlamentenhar fått minskad makt. Folken kan inte utkräva ansvarvia sin valsedel. Beslutsgången är krånglig. Politikenstyrs till stor del av unionens traktat och kan inteändras av väljarna. Rätten att föreslå och besluta omlagstiftning ligger inte hos de folkvalda, osv. Om manföljer de fördragsändringar som har gjorts genomåren så ser man att det går mot ökad överstatlighet,och konturerna av ett växerfram. Mycket talar för att vi är inne i ett vägval. Enren demokratisk ordning måste betyda att vi bestäm-mer oss: Är det ett mellanstatligt arbete eller är det enfederation vi är på väg mot? Och i den diskussionsom vi nu ska föra så brett som möjligt måste encentral frågeställning vara: Vill medborgarna ha ettEuropas förenta stater? Och vad vill de politiska par-tierna?I detta sammanhang vill jag ansluta mig till uppfattning om att alla partier harett ansvar att faktiskt spela med öppna kort i dennaprocess och att öppet redovisa sina ambitioner medEU. Hitintills har ju resultatet varit att den politiskanivån passivt har följt med strömmen och accepteratmer och mer av överstatlighet. Därför är det i dagvälkommet att är tydligt, att man inteväjer för en federation. är väl också det,även om de ville lägga in en brasklapp. Vi vet attVänsterpartiet och är tydliga i sina ambi-tioner, att det handlar om ett mellanstatligt samarbete.Och från sida är vi beredda att så gottvi kan se till att vi får en bred och saklig debatt omöverstatlighet kontra mellanstatlighet. Förhoppnings-vis kan det föra med sig att samtliga partier i dennakammare så att säga bekänner färg. Det vore ett vik-tigt bidrag till den debatt som vi nu ska initiera.Anf. 48 ():Fru talman! Möjligen var vi något för ambitiösa idet sammansatta utskottet. Vi försökte nämligenpröva en modell där samtliga partier skulle vara över-ens, och vi skulle undvika reservationer. Men vi lyck-ades som synes inte med detta. klaradeinte av det. Och egentligen var det kanske en över-mäktig uppgift att förena sju partier om EU:s fram-tidsfrågor, varav två anser att EU inte ska ha någonframtid. Kanske hade vi andra i ett annat läge bättrekunnat ge betänkandet en skarpare profil, men däromkan vi bara sia.Fru talman! Jag vill berätta en liten anekdot frånett studiebesök som Fri- och rättighetskommitténgjorde i för . Jag vill minnasatt det var under /93. Inom kommitténhade vi nu och då diskuterat subsidiaritetsprincipen,och det var många som tyckte att det var en löjligprincip, att den var märklig och något överreklame-rad. Jag tillhörde dock inte den skaran.Vid Bonnbesöket mötte vi ledande tyska parla-mentariker. Vid den första träffen började den tyskesocialdemokraten tala om subsidiaritetsprincipenomedelbart och möttes av ett stort skratt från leda-möterna i Fri- och rättighetskommittén. De enda sominte instämde i skrattet var, såvitt jag minns, jag ochmoderaten . Den tyske politikern insågsäkert aldrig varför denna plötsliga munterhet etable-rades. Men när dagen var slut i var det min turatt skratta. Alla som vi hade mött hadehaft fokus på subsidiaritetsprincipen. Det är ju ettnågot svårstavat ord, och det ligger kanske inte riktigtväl på den svenska tungan. Men det är faktiskt enmycket viktig princip. Dess styrka inom EU har ac-centuerats och påtalats i många sammanhang.Det är ganska intressant att denna princip tar sinutgångspunkt i gemenskapsbegreppet som i sin turdefinieras utifrån att människor tillsammans strävarefter ett visst ändamål, ett visst syfte. Och det förtjä-nar att påpekas att Europeiska unionen har ett grund-läggande syfte som Europafäderna Alcide de Gasperi,och var överensom, att skapa en hållbar fred i . Medlet i detarbetet var och är att sammanfläta ekonomierna så attdet övergripande syftet om fred kan uppnås. Det finnsett ändamål med Europeiska unionen. Och ändamåls-enlighet är den bärande utgångspunkten i subsidiari-tetsprincipen.Principen har två ben:För det första: Det en gemenskap på ett ändamåls-enligt sätt kan sköta ska den också få sköta.För det andra: De överordnade gemenskapernahar en skyldighet att stödja där så behövs, och dettastöd måste respektera de enskilda människornas rät-tigheter och gemenskapernas eget kompetensområde.Slutsatsen är att om en överordnad gemenskap villöverta en funktion från en underordnad så liggerbevisbördan för bättre ändamålsenlighet på den över-ordnade gemenskapen.Fru talman! I Europadebatten finns det många oli-ka förvrängningar av subsidiaritetsprincipens inne-börd. En del tror att den är en närhetsprincip. Andratror att principen med automatik säger var makten skaligga. Ingendera är rätt. Principen kan vara både ennärprincip och en fjärrprincip. Det som avgör är än-damålsenligheten. Och principen är ett tankeverktyg,en hjälp i arbetet att försöka att bena ut var den rättanivån är för en viss kompetens. Det finns en annanprincip som i sådana här sammanhang brukar näm-nas, och det är proportionalitetsprincipen, och detförstår nog fler att den är ett analysverktyg. Subsidia-ritetsprincipen är alltså som sådan ingen substan-sprincip. Den är en hjälp på vägen.Därför är den viktig när vi nu diskuterar EU:sframtid och därmed också unionens kompetens för attfå idéer om de avgränsningar som är nödvändiga ochviktiga.Fru talman! EU har ingen egen autonomrättskompetens, därför att det är medlemsstaterna somäger fördragen, som det heter. Och därmed agerarEU:s olika institutioner egentligen på ett slags delege-rad makt från de nationella parlamenten, på sammasätt som t.ex. delegerat makt tillkommuner och landsting.Jag tror att det viktigt att vi tydliggör vem som harvilken makt över vad. Därför tror jag också att enförenkling av fördragen är nödvändig, precis som viskriver i utskottets text, en uppdelning i ett grundför-drag och i andra bestämmelser. Man kan kalla ettsådant grundfördrag för en konstitution, även om detinte tilldelar unionen en, som man brukar säga kom-petens-komptetens, dvs. ingen autonom rättskompe-tens.Fru talman! Tydlighet i och överskådlighet överfördragen ger därmed också tydlighet över kompe-tensfördelningen. Det är också viktigt att arbetet ge-nomsyras av en önskan att leva upp till den kompe-tens man har på de olika nivåerna, inte att ständigtförsöka lägga under sig nya kompetensområden.Exempelvis tror jag att skullestärka sin position på olika områden om arbetet foku-serades på det som ligger inom det egna kompeten-sområdet.Fru talman! Den kristdemokratiska Europapoliti-ken vill stärka kopplingen mellan den enskilda män-niskans verklighet och vad vi kan kalla storpolitikeninom EU. Det kan göras genom att man slår vakt omden värdegrund som är gemensam för EU:s folk ochstärker denna dimension i arbetet.Utifrån det perspektivet är det bra att det nu harutarbetats en rättighetsstadga som proklamerades vidmötet i . Visserligen har det s.k. konventsarbetetdär stadgan togs fram spretat åt olika håll, men samti-digt sprider det insikten om att den europeiska ge-menskapen inte bara handlar om inre marknad, peng-ar och konkurrens.Det finns förstås en juridisk problematik, eftersomvi redan har en Europakonvention om de mänskligafri- och rättigheterna som omfattar fler länder änEU:s. Den högsta instansen är domstolen i Stras-bourg, vilken åtnjuter ett stort förtroende. Det är där-för angeläget att en ny stadga inte skapar konkurrensmellan två skilda system. Lösningen ligger ju i, somen del har varit inne på tidigare, att EU som organi-sation införlivar konventionen med det upp-nådda inom den europeiska rättsordningen.Det är faktiskt ganska intressant att det iSverige har blivit en betydande enighet kring Euro-pakonventionens betydelse. Så har det inte alltidvarit. Det fanns en ledande socialdemomkratisk par-tiledare som ibland kallade domstolen iStrasbourg för lekstuga. När Fri- och rättig-hetskommittén skulle granskafrågan om införlivandet av isvensk lag så var motståndet stort, det kan jag lova,och flera partiföreträdare beskrev den som en flum-mig naturrätt. Mer eller mindre motvilligt från en delhåll accepterades den dock. Och från den 1 januari1995 är konventionen svensk lag. Och det är ju bra attvi har fått denna utveckling och att den nu framstårsom ett föredöme när det gäller mänskliga fri- ochrättigheter.Förutsatt att de mänskliga fri- och rättigheternainom EU på detta sätt knyts till Europakonventionenvälkomnar vi också att en ny kompletterande stadgainlemmas som lagligt bindande i en ny konstitutionför Europagemenskapen. Det kan ju finnas behov avatt utöka vissa fri- och rättigheter inom unionen somgår utöver det skydd som ger.Vi tror att en fokusering på mänskliga fri- och rättig-heter skulle kunna innebära ett större förtroende förEU:s institutioner. Den enskilde behöver ett skyddmot EU-byråkratin. En sådan utveckling kan bidra tillatt stärka EU:s legitimitet och identitet.Fru talman! Det svenska nationella parlamentethar jämfört med andra EU-länders parlament ett be-tydande inflytande genom sin . Regeringenkan inte agera mot en majoritet i . har även utskotten möjligheter attanlägga synpunkter på EU-arbetet inom sitt respekti-ve kompetensområde. Vi i sergärna att det på sina håll sker med en större intensitet.Man skulle kunna säga att om alla nationella parla-ment fick samma befogenheter som det svenskaskulle de olika parlamenten avsevärt ha stärkt sinställning i EU-arbetet.På den europeiska nivån är det kanske inte så en-kelt att lösa frågan. Det har talats om konventsprinci-pen, om en andra kammare etc. Möjligen kan man,som många här har varit inne på, tänka sig attutvidga befogenheter i COSAC:s arbete. Men egent-ligen är t.ex. de svenska ledamöterna i iformell mening inte representanter för det nationellaparlamentet utan enbart representanter för vissa iparlamentet ingående partier.Det finns all anledning att titta på olika modelleroch lösningar som kan förbättra inspelsmöjligheternaför de nationella parlamenten. I synnerhet gäller detförstås de fördragsändringar som blir aktuella mendet kan också avse den process som förestår införregeringskonferensen 2004.Anf. 49 ():Fru talman! Denna debatt och det omfattande be-tänkande om EU som vi nu behandlar är exempel påhur Europasamarbetet och EU-frågorna får en alltstörre betydelse för oss som enskild nation. Det somhänder i EU påverkar alltfler av oss och påverkar ossalltmer. Det finns en tendens till att ett samarbete somstartar blir ganska vildvuxet. En del vill ha in mer ochmer av frågor att arbeta med, medan andra vill ha inandra frågor som är angelägna. En del vill vidga sam-arbetet till fler och fler länder, medan andra vill be-gränsa det.Jag tror att det är viktigt att säga att EU aldrig fårtillåtas bli ett självändamål. För oss i ärEU inte ett självändamål som man behöver konstrue-ra uppgifter för. Vi vill använda EU till vad det är braför, inte till någonting annat. Vi vill t.ex. utveckla EUför att möta stora framtidsfrågor. EU skainriktas på att bygga och främja fred, demokrati,frihandel, miljö och hållbar utveckling samt på attbekämpa den organiserade brottsligheten, främjaekonomisk utveckling och välståndsutveckling -särskilt i de fattigaste delarna av och tredjevärlden - och öka öppenheten inom EU och omvärl-den.På de här områdena ska EU vara ett offensivt ar-betsforum. På andra områden däremot ska uppgifter-na finnas nationellt. Det finns en rad sådana uppgiftersom man kan peka på. Hit hör utbildningsfrågorna,forskningspolitiken, kulturpolitiken, socialpolitikenoch arbetsmarknadspolitiken, liksom delar av skatte-politiken t.ex. För att klara ut denna uppgiftsfördel-ning behöver vi en kompetenskatalog som talar omvar de olika uppgifterna hör hemma. En sådan kom-petenskatalog blir då helt enkelt en del i ett konstitu-tionellt arbete i EU. Det är ju demokrati- och fram-tidsfrågorna efter som den här delen av debattenska handla om.En fortsatt utveckling med ett lappande och la-gande och med tillägg av uppgifter och länder hållerdock inte i längden. kom ju t.ex. till föratt möjliggöra den närmast förestående utvidgningenav EU:s medlemsstater. Så har fördrag på fördragstaplats. En förenkling av fördragen är ju en av deframtidsfrågor som ska diskuteras efter ochdet är bra. Vi i har pekat på vikten avdetta. Helt klart behövs det ett nytt fördrag. Kanske ärdet dags att skapa en helt egen makten byggs underifrån och utkrävandet avansvar och fastläggande av politikerområden blirtydligare.Det är viktigt att EU har en folklig förankring,vilket har sagts tidigare i debatten. Det är viktigt attdemokratin utvecklas och att beslutsvägar, ansvar ochansvarsområden blir tydligare. Därför måste makten,som jag sade, byggas underifrån. I ett sådantresonemang kan man inte heller skilja de nationellakonstitutionella frågorna, grundlagsfrågorna, från deeuropeiska, för då är risken stor att man går vilse. Skadet vara regeringarna som, likt principen iutrikespolitiken i övrigt, är nationernas ombud i ettindirekt samarbete av den modell som EU utgör, ellerska det vara en mer direkt modell? Det är en frågasom är intressant i ett fortsatt demokratiskt perspektivoch som några varit inne på i debatten här.En viktig fråga när det gäller öppenheten ochstärkandet av demokratin är frågan om kommissio-nens ställning. Det sticker naturligtvis i ögat på varjeförtroendevald och på varje engagerad medborgare atttjänstemännen har ensamrätt när det gäller att kommamed förslag och dessutom har möjlighet att vägra attsläppa igenom frågor där både regeringarna i minis-terrådet och de folkvalda i parlamentet är överens.Detta är problematiskt, inte minst därför att detomöjliggör en institutionell reform. Om kommissio-nen handlade om ett tjugotal kommissionärer skulledet kanske ha gått att hantera men det är fråga om såmycket mer. Det är en enorm institution med egnaintressen, egna spelregler och egna konflikter. Sådantpåverkar naturligtvis arbetet som helhet och, som jagser det, försvårar processen framåt.Kommissionens ställning och förslagsmonopolmåste vara en del i den kommande diskussionen omEU:s framtid. Det fanns då EU byggdes upp påruinerna efter . Då var det motiveratmed en stark, centraliserande, kraft. Kommissionenhar för det mesta skött det med den äran. Men nuhandlar EU om att ta sig an nya utmaningar, om attvinna medborgarnas hjärtan och om att övergå till ettbrett alleuropeiskt samarbete. Då måste vi också vågapröva och ompröva gamla institutioner. En sådaninstitution är just kommissionen. Det finns alla skälatt fundera över var tyngdpunkten i det europeiskasamarbetet ska ligga - hos de folkvalda med ett par-lament som driver integrationsprocessen framåt ochett ministerråd som värnar medlemsstaternas intres-sen eller i en kommission med begränsad insyn ochsom vägrar att ta direktiv från alla de miljoner männi-skor i som de ska företräda.Fru talman! Vad EU:s medborgare vill, behöveroch förväntar sig av EU kan bara de själva uttrycka.Det är rent förkastligt att behandla EU-frågorna somom de vore traditionell utrikespolitik med begränsadmedborgerlig insyn och delaktighet. EU behövertvärtom finnas med i inrikespolitiken så långt det överhuvud taget är möjligt.Ytterligare en fråga är just de nationella parla-mentens roll. Vilket inflytande ska de ha, och kan detges? De förslag som har kommit fram ur arbete om arbete med EU-frågorna har inneburit en breddning och fördjupningav EU-frågorna i . Det är en utveckling somvi i har bejakat och som vi bejakar.Mer går säkert att göra för att fler ska bli engage-rade i EU-frågorna. De bör naturligtvis ha en förank-ring i varje sakutskott som har EU-frågor på agendan.Det tillkännagivande om de nationella parlamentensroll som det sammansatta utskottet föreslår är viktigtoch understryker färdriktningen vidare mot ökademöjligheter till påverkan. Det står bak-om.Men hur vi än breddar och fördjupar riksdagenkan vi inte få något direktinflytande på EU, hur vi änbär oss åt, med nuvarande konstruktion och författ-ning. En sådan fråga ligger också att fun-dera över. Det är en intressant fråga, och inte minst vii ska redovisa ett arbete om öppenhet,som här har sagts i debatten.Anf. 50 ():Fru talman! har EU fått en egen offentlighets-princip. röstade, efter månader avsegdragna förhandlingar mellan institutionerna, itorsdags för det kompromissförslag som rådet dess-förinnan lagt fram, ungefär tidigare. Trotsatt de nya öppenhetsreglerna innebär stora och imånga fall välkomna steg mot en ökad öppenhet ochinsyn är bristerna betydande. Det finns all anledningatt vara orolig för hur de nya reglerna kommer attpåverka vår egen svenska offentlighetslagstiftning.Att de nya reglerna trots allt innehåller en radmycket positiva delar kan vi framför allt tacka detöppenhetsvänliga för. Särskilt denliberala gruppen i parlamentet, som är de som hårdastdriver frågan om öppenhet och reformer av , har bidragit med många konkreta och braförslag. Ändå slår sig regeringen för bröstet ochframställer de nya offentlighetsreglerna som någotsom uppnått på egen hand. Faktum är attEuropaparlamentet deltar på lika villkor i beslutspro-cessen och har haft en avgörande betydelse i arbetetför bättre offentlighetsregler. Förhoppningsvis kanregeringen se fördelarna med att parlamentet sommedborgarnas företrädare har en avgörande roll iEU:s beslutsprocess.Den nya förordningen är klart bättre än de EU-regler om offentliga handlingar som finns . Omdet finns det ingen som helst tvekan. Medborgarnakommer exempelvis att få rätt att tadel av de handlingar som finns hos kommissionen,rådet, parlamentet och andra EU-organ. En medbor-gare som begär ut en handling har rätt att få svarinom och har dessutom möjlighet att överkla-ga ett avslag. Det kommer naturligtvis att ta lång tidinnan offentligheten blir en naturlig del av varjetjänstemans arbete, men detta är ändå en reform sommer än något annat kommer att driva hela EU:s för-valtning mot ökad öppenhet och effektivitet.Samtidigt återstår en rad problem. Känsliga hand-lingar som hemligstämplats, t.ex. med hänvisning tillallmän säkerhet eller internationella relationer, un-dantas från offentlighetsprincipen och behöver intediarieföras. Författaren till ett känsligt dokument ärden som beslutar om mottagaren får lämna ut det.Detta är regler som står helt i strid med de principersom vi har i . Som ordförande har Sverigebedyrat att specialreglerna om känsliga handlingarbara ska omfatta dokument som rör utrikes- och sä-kerhetspolitik. Frågan är hur regeringen kan vara såsäker på det, när reglerna faktiskt talar ett annatspråk. Känsliga dokument kan mycket väl komma attomfatta också handlingar som rör inrikespolitisktsamarbete, t.ex. och flyktingpo-litiken.En knäckfråga som delat institutionerna är hurEU-handlingar ska behandlas i medlemsstaterna, t.ex.i . En hänvisning om att medlemsstaterna skabesluta om utlämnande enligt sin nationella lagstift-ning ströks av bara några timmarinnan kompromissen skulle antas i parlamentets ut-skott för medborgerliga fri- och rättigheter. Dettavisar att kommissionen, som är en på många sättgammalmodig och byråkratisk institution, inte direkttillhör öppenhetsivrarna utan föredrar att hålla påprincipen att göra hemligstämpel till regel.Fru talman! Som liberal känner jag en stark oroför att vår svenska offentlighetsprincip riskerar atthotas genom oklara EU-regler. I den nya EU-förordningens inledning står att syftet inte är att ändrabefintlig nationell lagstiftning. Regeringen och ex-perter hos har försäkrat oss attden svenska grundlagen fortsätter att gälla för samtli-ga handlingar som finns hos svenska myndigheter.Tyvärr delar inte jag den självsäkerhet som densvenska regeringen visar upp. Jag undrar: Kan rege-ringen lova att ingen urlakning av den svenskagrundlagen kommer att ske i vare sig tolkning ellertillämpning? Kan vi vara förvissade om att regeringenfortsätter att ta kampen för offentlighetsprincipen omkommissionen skulle dra inför ?EU:s offentlighetsregler kan faktiskt bli ännu bätt-re, och vi måste gå vidare, även med andraöppenhetsrelaterade frågor. måste fortsätta attaktivt driva på öppenheten i EU. Vi kan inte nöja ossmed det beslut som under sitt ordförandeskapbeskriver som en odelad succé.Anf. 51 ():Fru talman! Utrikesminister sade i sittanförande att det var viktigt att vara med i EU för attminska utsläppen i hela och att få bort farligakemikalier i hela Europa.Anser utrikesminister att EU lyckasmed detta? Om svaret är ja, varför har vi då tvingatsåterta kemikalier och färgämnen som vi tidigare, föreEU-medlemskapet, hade förbjudit i vårt land? ÄrAnna nöjd med miljöarbetet inom EU? AnserAnna att EU:s sjätte miljöprogram, som fåtthård kritik från miljöorganisationer, är tillräckligtbra?Nu är tyvärr inte kvar och kan intesvara på dessa frågor. Men det kanske finns någonannan representant för hennes parti som kan svara hurman ser på miljöarbetet inom EU.Miljöpartiet tycker att det är viktigt att man harrätten att gå före inom miljöarbetet och alltså ha hår-dare miljökrav, vilket är en förutsättning för att ha ettaktivt miljöarbete inom EU. Annars riskerar vi attstagnera på grundval av marknadens krav och andraregelsystem som hindrar ett effektivt miljöarbete.Anna tog också upp att det gick bra att sitta28 länder runt bordet och ha en bra debatt. Det hadeju varit trist om man dragit ihop dem och det intehade varit möjligt med en bra debatt. Men det som ärde stora framtidsfrågorna tyckte jag inte att AnnaLindh tog med i det här.Hur är det med maktfrågorna ? Ska allaländer ha rätt till en kommissionär? Varför pratar manom att det går bra med 27 länder, men sedan måsteman ompröva det hela? Är inte detta ett sätt att skjutapå känsliga framtidsfrågor och gömma sig bakom attutvidgningsprocessen är viktig just nu?Nicefördraget öppnar visserligen för en utvidg-ning, och jag tror att många av oss tycker att det ärbra. Men det handlar ju om så mycket mer. Det ärenkelt att säga att ska besluta om det nyafördraget , men då måste man också ta upp endebatt om innehållet i det.Nicefördraget har många delar som berör dekommande maktfördelningsfrågorna. Innan Nicemö-tet fördes en relativt livlig debatt om vad det skulleleda till. Efteråt har det varit ganska tyst, och mangick med på det för att man sade att det var bra förutvidgningsprocessen. Trots allt innehåller det för-drag som kommer att få på sitt bord bl.a.frågan om ifall vetorätten ska avskaffas och ersättasmed överstatliga majoritetsbeslut. Detta finns med i33 nya punkter.EU får förmyndarrätt över medlemsstaterna ge-nom den s.k. Österrikeparagrafen.