prot · GO0999 · 2001-04-25 00:00:00 — Jag troratt var och en måste inse att det inte låter sig lätt lösasgenom att man bara hävdar att det bara handlar omprocedurprinciperna. Ska man värna FN-stadgansprinciper så är det faktiskt något viktigare, djupareoch tyngre än att bara helt lättfärdigt konstatera attFN:s säkerhetsråd inte förmår fatta beslut i saker sområdet enligt egentligen är skyldigt att tahand om, nämligen internationell fred och säkerhet.Anf. 33 () replik:Fru talman! vet mycket väl attäven statsministern står bakom de baltiska ländernasrätt att själva välja sin säkerhetspolitiska väg. Det ärockså vad utrikesutskottet skriver i betänkandet. Vi ärinte tysta i betänkandet.När går ut och anför att vi har en an-nan uppfattning än att vi vill hävda deras rätt att själ-va välja, då är det falskt, och då är det falsk vittnes-börd.Om det är omodernt för , så behöver detinte vara omodernt för ett annat land. Det får dettaland avgöra själv, och vi respekterar vad man kom-mer fram till. Men med vår historia, med våra ut-gångspunkter och mer vår erfarenhet så anser vi attdet är omodernt att ansluta sig till en militärallianssom grundades för det syften.Låt mig sedan reda ut detta med FN-stadgansprinciper. Det är inte alls någon motsättning i detta,som har hävdat i debatt efter debatt. Omman tar del av och läser den från pärm tillpärm så står det i flertalet av artiklarna just att med-lemmarna måste följa principerna i . Detär nämligen så att det redan i formuleringen av talas om principerna i , och där-med omfattas naturligtvis stadgan av principerna.Tydligare än så kan det inte vara. Jag rekommenderardärför om han har en sådan härliten bok att ta fram den och läsa den ordentligt, såkanske vi inte behöver ha den här debatten om prin-ciperna mer.Anf. 34 () re-plik:Fru talman! När det gäller de baltiska ländernasNatomedlemskap är det klart att de har rätt att väljadet själva. Det vore ju alldeles sensationellt om Sve-rige skulle gå mot fundamentala principer. Men frå-gan gäller ju om stöder detta och ser dettasom bra eller ej. Statsministern har uttalat sin tydligaposition, medan utrikesutskottet ju passar i den frågani en för svensk säkerhet och för Östersjösäkerhetväldigt vital fråga. Den berör oss mycket bestämt. Jaghoppas att det ändå ska vara möjligt för att gesitt stöd till de baltiska länderna. Det är viktigt fördem. har en möjlighet att påverka.Slutligen beträffande principer. Bekymret uppstår när intevaktar principer. Då sitter man illa till.FN:s säkerhetsråd har skyldighet att värna internatio-nell fred och säkerhet. Men det gör inte alltid FN:ssäkerhetsråd. Det väljer att titta bort eller att användavetot. I exemplet med , som nämnde, ska vi erinra oss att det var ett vetofrån som gjorde att den förebyggande insatsen,som kanske hade gjort att detta inte hade uppstått iMakedonien, drogs undan till följd av ett veto i sä-kerhetsrådet. Den här situationen gör det nödvändigtför oss att ändå hantera frågan. Vi kan inte bara blun-da. Fallet är ju det mest upprörande när detgäller säkerhetsrådets oförmåga att självt leva upp tilloch fatta beslut enligt principer.Anf. 35 () replik:Fru talman! Det är inte sant att utrikesutskottetpassar i frågan om baltiskt Natomedlemskap. hävdar de baltiska ländernas rätt att själ-va välja sin säkerhetspolitiska linje. De har valt Na-tomedlemskap. Vi har inte uttryckt någonting annatän respekt för det. Men vi lägger oss inte i, förordarinte och deltar inte aktivt lobbyismen för att de ska fåett sådant medlemskap, eftersom vi inte tillhör denorganisationen. Men självklart respekterar vi detta.Jag skulle vilja ställa frågan på ett annat sätt. OmBaltikum i stället hade fått en revanschistisk regeringsom hade valt att förespråka en förening med Ryss-land, skulle vi också då ha valt att stödja Baltikumssäkerhetspolitiska linje? Handlar det inte här i ställetom att rätten att bestämma är universell och att denrespekterar vilket val man än gör? Men om jag verk-ligen skulle granska kort här så handlardet nog bara om att de baltiska länderna ska ha rätt attvälja om de väljer som själva vill.När det sedan gäller säkerhetsrådets arbete så ärjag den första att beklaga att vetot har använts på ettolyckligt sätt och på ett otillbörligt sätt av flera avFN:s permanenta medlemmar. Vi vill arbeta för attreformera FN och göra FN bättre och mer beslutsfäigtgenom att försöka introducera en vetofri kultur därländerna själva kommer överens om att begränsavetoanvändningen. Jag skulle vilja säga att vi nästanhade en sådan situation . Under deförsta fem åren av 90-talet lade något land in sitt vetoendast , två gånger av och en gång avKina. Exemplen varierar naturligtvis, men jag haraldrig hört protestera mot att USAhar lagt in sitt veto när man har varitpå gång med en kraftfull insats mot för Israelsövergrepp mot palestinierna och därmed gjort säker-hetsrådet obeslutsamt och utan beslutskraft. Det haraldrig framställts någon kritik från moderat håll i denvägen. Vi vill ha en vetofri kultur som gäller allaländer, , , , och Storbri-tannien.Anf. 36 () replik:Fru talman! Jag har en vädjan till socialdemokra-terna och . Delta inte i förtalet avden svenska neutralitetspolitiken. Låtsas inte som omden uppstod som en frukt av det . Reduce-ra den inte till oigenkännlighet och urholka inte bety-delsen av den traditionella svenska alliansfriheten ochneutralitetspolitiken. Den har betytt så mycket mer änatt man bara har hävdat avsaknaden av ömsesidigaförsvarsgarantier. Den har betytt så mycket mer än bara har stått neutral i ett krig mellan två militäraallianser. Därför är den inte omodern. Därför är denfortfarande relevant.Viola Furubjelke tog upp några frågor som honmenade att det finns motsättningar kring. Jag skullevilja lägga till en, nämligen synen på uppbyggnadenav en militär dimension inom den europeiska unio-nen.I mitt huvudanförande ställde jag en fråga somViola Furubjelke nu får en andra chans att besvara:Kommer att tvingas att solidariskt vara medoch betala för militära insatser som görs av EU:ssnabbinsatsstyrka även om vi valt att själva inte del-ta? Det är en enkel fråga. Besvara den gärna med ettja eller ett nej!Viola Furubjelke har också vältaligt försvarat denlinje som innebär att fredsframtvingande insatserenbart ska kunna ske med FN-mandat och hävdarockså att formuleringen "principer"inbegriper den stadga som kräver ett FN-mandat.Därför är min fråga: Fanns det ett stöd i principer för Natos angreppskrig mot Jugo-slavien?Anf. 37 () replik:Fru talman! Vi förtalar självklart inte den periodsom ligger bakom oss med militär alliansfrihet ochmed neutralitetspolitik. Men formellt neutrala har vi,, varit endast under en väldigt kort periodav svensk historia. Det går bra att gå hem och läsa påhistorien. Vi var neutrala ungefär fram till mittskedetav , . Där-efter har vi kallat vår politik för neutralitetspolitik;detta för att skilja den från de formellt och konstitu-tionellt neutrala staterna. Vi har själva valt den. Denär inte lagfäst och den är inte påtvingad. Dessutomhar den varit lyckosam men framför allt är det väl såatt det är den aktiva utrikespolitiken som har varitlyckosam liksom att vi inte har ingått i några militä-rallianser och att vi har varit militärt alliansfria.Vi kan vara stolta över den period som gått ochöver det vi har gjort men det är nu en ny tid, en nyvärld, som kräver nya åtaganden av oss. Vi kan intemed allt fog i världen hävda att vi är strikt neu-trala bara för att kunna stå neutrala i händelse av krigoch att vi ska utveckla en doktrin som säger att vi hardet här förhållningssättet bara för att skydda oss själ-va i händelse av krig. När vi har chansen att utvecklakonfliktförebyggande civila tidiga konfliktlösnings-mekanismer inom EU som kräver aktivitet av oss kanvi inte gärna säga att vi därmed också är neutrala.Det här är insatser som kan ske inom vad som be-traktas som kapitel 6 i och som inte krä-ver ett FN-mandat, så vi kan heller inte luta oss motden auktoritet och den överstatlighet som vi gett FN.Det är de facto ett frångående av neutralitetspolitikenmen den militära alliansfriheten består; den är mycketvidare än så.När det sedan gäller frågan om angreppskrigetmot har stöd i kan jag säga:Nej, det har inte stöd i och det har ocksåutskottet konstaterat. Det har inte folkrättslig legiti-mitet. Så är det med den saken.Anf. 38 () replik:Fru talman! När det gäller det sistnämnda vill jaggärna uttrycka min tacksamhet över det klara ställ-ningstagandet, som lite grann skiljer sig från det för-hållningssätt som regeringen intog när man sade attdet inte fanns ett entydigt stöd. Därmed lät man på-skina att någon form av stöd fanns. Men och jag verkar vara överens - det var ettövergrepp mot folkrätten från Natos sida att bombadet civila - och det tackar jag för.Min andra fråga fick inget svar: Kommer ,inom ramen för uppbyggandet av en militär dimen-sion inom den europeiska unionen, att tvingas attsolidariskt vara med och betala för militära insatsersom självt har valt att inte delta i? Det skullei så fall vara ytterligare ett steg på vägen mot denfullständiga urholkning av alliansfriheten som vityvärr redan har sett alltför många tecken på.Anf. 39 () replik:Fru talman! mot förserbernas övergrepp på kosovoalbanerna har intefolkrättslig legitimitet - det är inte förenligt med . Men i den uppkomna situationen, då denpolitiska viljan hade saknats för tidigare insatser somvi alla hade hoppats på ändå skulle komma till stånd,fanns det inte något annat alternativ. Det måste ocksåsägas i sammanhanget. Vi har inte fördömt den härinsatsen. Däremot kan vi inte med någon vilja i värl-den påstå att den är förenlig med folkrätten. Detta ärdet fullständiga ställningstagandet i fråga om densaken.Den fråga som ställde redan i sitt inled-ningsvis hade jag väl hoppats att -jag nämnde i min inledning att hon ska tala om Euro-paavsnittet - skulle ta men jag försöker gärna svarapå frågan.När det gäller EU:s krishantering har Sverigemöjlighet att antingen konstruktivt avstå eller röstaemot. I något av dessa skeden innebär att man röstaremot också att själva aktionen hindras från att sättas istånd.Det är det s.k. dubbla vetot som här träder in. Detblir ju ingenting om vi röstar emot. Men om vi kon-struktivt avstår och anser att vi inte vill vara med kannaturligtvis den situation inträffa där man får övervä-ga och diskutera om med ekonomiska bidragska ge sitt stöd till detta. Jag tror att den frågan justnu diskuteras och avtalas och utgår från att man frånsvensk sida inte ska finansiera sådana insatser. Menjag törs inte vara alldeles säker eftersom jag tror attdiskussionerna om detta ännu inte är slutförda.Det bör ändå vara en svensk hållning att vi inteska behöva betala för det som vi inte ställer oss bak-om.Anf. 40 () re-plik:Fru talman! Jag har ett par frågor till . Min första fråga är nog delvis besvarad. Dethandlar om alliansfriheten och neutraliteten. ViolaFurubjelke upprepade de båda orden vidflera tillfällen i sitt anförande. Tycker att neutraliteten är fortsatt relevant i den säker-hetspolitiska verklighet som vi lever i?Min andra fråga gäller vår reservation. Jag sadeinte alls att jag tycker att vår reservation är det minstaonödig, utan jag sade att det råder stor enighet, för detgör det - egentligen också i många andra frågor. Menjust när det gäller militär intervention har vi en, tyck-er jag relevant reservation.Självklart är vi överens om att det är viktigt att ar-beta för en vetofri kultur och att det är i yttersta nöd-fall som en humanitär intervention utan säkerhetsrå-dets godkännande ska kunna användas. Men det ärinte på något sätt så som sade idebatten här, nämligen att man skulle utlämna det åtenskilda staters godtycke - eller någonting sådant.Det handlar ju om att ha en reglering. Vi säger i re-servation 2: "bör därför driva på för att legi-timera och reglera en humanitär nödvärnsrätt, s.k.humanitär intervention, och verka för en förändringav i enlighet med detta. "Det handlar om att få en sorts regelsystem för detyttersta nödfall när detta kan bli nödvändigt. Vi vet juatt en vetofri kultur faktiskt inte finns men det hand-lar om att ändå ha en grund för detta. Sedan vet vi juockså hur svårt det är att genomföra sådant och attanta en sådan här reglering. Bara det att det ändåfinns ett utkast, en modell för detta, är ändå ett stegpå vägen. Där har vi inte riktigt samma uppfattning.Anf. 41 () replik:Fru talman! frågar mig omrelevansen vad gäller det nya neutralitetsbegreppet . Jag skulle vilja tala om vår säkerhetspolitiskadoktrin så som denna är formulerad, för det är dettasom diskussionen gäller: Vi ska vara alliansfria i fredsyftande till att vi ska kunna vara neutrala i händelseav krig i vårt närområde.Det är denna senare del av doktrinen som stöter påproblem för oss, nämligen att vi enbart ska vara alli-ansfria för att sedan kunna ta på oss en neutral kos-tym i händelse av konflikt eller krig. Vi vill ju intedet, utan vi vill vara aktiva och förebygga krig ochkonflikter. Vi vill redan tidigt ta ställning för mänsk-liga rättigheter och för de värderingar som vi står för.Då kan vi inte bara ha en doktrin som säger att denbara är till för att vi själva ska kunna vara neutrala.Därför vill vi stryka den senare delen. Vi får välse vad partiledaröverläggningarna leder fram till. Jagska inte föregå dem men min personliga uppfattningär att den militära alliansfriheten måste bestå.När det gäller frågan om stadgeändringar och FNvill jag, eftersom ingen här tycks känna till hur detfaktiskt förhåller sig, en gång för alla göra klart hurdet faktiskt förhåller sig. Det krävs två tredjedelarsmajoritet av alla FN:s medlemsländer. Sannoliktskulle det ha varit en mycket lång och mångårig dis-kussion innan man kom till ett sådant resultat. Däref-ter ska två tredjedelar, ungefär 124 av FN:s medlems-staters parlament, ratificera ändringen. Det gällervarje liten ändring. Vi vet ju hur svårt det är att få enändring av till stånd och hur enratificering tar mellan 15 medlemmar. Ni kan ju tänkaer och förutspå en ändringstid på kanske . Ärinte det att lägga kraft på något där vi med praxisänd-ringar och genom användning av den stadga somfaktiskt är så bra som den är i stället kunde försökautnyttja möjligheten att påverka den politiska viljan?Anf. 42 () re-plik:Fru talman! Vi delar inte den uppfattningen. Vimenar att båda dessa processer måste kunna pågåsamtidigt. Vi är fullt medvetna om att det är svårt attändra , men det är fråga om en viktigsignal om vad vårt land vill göra. Arbetet för en veto-fri kultur måste naturligtvis pågå samtidigt.Jag skulle vilja kommentera något annat som Vi-ola Furubjelke sade, nämligen att vi i stället ska ar-beta konfliktförebyggande och att vårt arbete överhuvud taget ska inriktas på det. Jag hoppas att Sverigelever upp till detta på ett lite bättre sätt än vad somsker t.ex. i . Jag ska ge ett par exempel som jagtycker är ganska bedrövliga.Det handlar först om det lilla landet , som vi har haft uppe till diskussion så mångagånger. har minskat sitt bistånd och tagit bortsin diplomatiska närvaro där. Vi vet mycket väl attdet har varit ett kaos i det landet, men när man äntli-gen lyckades genomföra ett demokratiskt val och utseen ny president drogs stödet till det landet bort. Närman hade fått vissa förutsättningar att gå en positivutveckling till mötes, drog omvärlden bort stöd, så inte kunde betala löner osv. Detta gör att detkommer att vara omöjligt för landet att utvecklasdemokratiskt, och det kommer att bli konflikter igen.Jag tycker att det är helt fel metod.Ett annat exempel är , där vi under flera århar haft en närvaro för att stötta parlamentet ochmedverka till en demokratisk utveckling. Det finns iBurundi en oerhört bräcklig demokrati, som behöverstöd, men man tar i stället bort sin närvaro där ochsatsar på , där utvecklingen just nu hål-ler på att gå lite grann åt fel håll.Jag tycker att vår modell för påverkan borde varaatt stärka den positiva utveckling som finns. Jag tyck-er att ibland gör missar i det sammanhanget.Anf. 43 () replik:Fru talman! säger nu att vinaturligtvis ska göra bådadera när det gäller , men låt oss titta på hur detta faktiskt skullefungera. skulle i så fall i morgonlämna en anmälan om att önskar ändra på det och det sättet och föreslå en ny text.Det skulle skapa enorma reaktioner och väcka ettmotstånd från många länder. Det finns inte enmajoritet för en ändring, även om man med läpparnasbekännelse säger att man tycker att det inte gällerstaters inre angelägenheter. Alltför många länder är -kanske med fog - rädda för att forna kolonialisterskulle komma tillbaka och lägga sig i deras internaangelägenheter.Vi vill i stället ändra attityder. Om man vill göradet går man inte ut och säger vad som är målet förden förändringsprocessen, utan man får då successivtoch genom praxisändring visa att det här inte är såfarligt, att man inte är illasinnad utan faktiskt villnågonting gott. När man med goda exempel, övertal-ning och förtroendebyggande till slut kommer framtill en situation där en stadgeändring är helt odrama-tisk kan den ske.Jag har i den här debatten försöktsäga att det är helt fel väg att börja i den andra änden.Det kräver energi för fel saker, och det skapar enoerhörd oro i FN-systemet. Det handlar faktiskt baraom att vara pragmatisk och taktisk, att inte förloramålet ur sikte men ändå veta hur man ska gå till väga.Anf. 44 ()replik:Fru talman! Jag vill fylla på lite grann när detgäller alliansfriheten. Det är bra att värna alliansfriheten och en egen svensk säker-hetspolitik. Det är väldigt viktigt att vi kan ha just enegen säkerhetspolitik. Jag måste ändå fråga om ViolaFurubjelke ser några risker med EU:s gemensammautrikes- och säkerhetspolitik och om den begränsarvåra möjligheter att behålla den egna säkerhetspoliti-ken utifrån det som uttryckte i sittanförande.Min andra fråga gäller västra . Vi har i ut-skottet en ganska lång skrivning om situationen i detområdet. Vi uttrycker en relativt stor oro över situa-tionen, som inte är så jättetrygg och lugn. Det krävsett stort uppbyggnadsarbete, som ännu inte har ge-nomförts.Jag skulle vilja höra hur ur säkerhetssyn-punkt ser på att man nu från svenskt håll kräver att deflyktingar som finns i ska återvända till dettaområde. Ser hon några risker med det?Anf. 45 () replik:Fru talman! Den gemensamma utrikes- och säker-hetspolitiken inom EU är ett mellanstatligt samarbetemed vissa begränsningar. Det finns en vilja och ensträvan att hitta gemensamma ståndpunkter i utrikes-politiska frågor, och det tycker jag är bra. Jag hållermed om att ett alliansbyggande avden sort som den gemensamma utrikes- och säker-hetspolitiken grundar sig på är viktigt . Detfinns dock, som jag sade, begränsningar i detta. Varjeland har sina små frågor som man vill hävda och därman inte vill ha eller inte anser sig kunna forma engemensam syn. För svensk del har det t.ex. gällt frå-gan om dödsstraffets behandling i FN och frågan omkärnvapennedrustningen, där vi har gått en egen väg.Just den här formen av mellanstatligt samarbeteger möjlighet att hålla en hög profil i vissa frågor ochatt påverka starkt inom den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken. kan man där värdering-arna sammanfaller känna styrkan av att många till-sammans driver frågorna. Jag ser inte detta som enfara utan som en möjlighet. Jag hoppas att Sverigeska kunna påverka mycket inom just det här politi-kområdet, utrikespolitiken. Jag tycker t.ex. att viredan väldigt klart har fått tanken på konfliktförebyg-gande, som i huvudsak är svensk, anammad av mångaav EU-staterna.Jag skrev upp den andra frågan men hittar inteigen min anteckning. Jag kanske kan få frågan uppre-pad.Anf. 46 ()replik:Fru talman! Det här är hållbart så länge EU till-lämpar mellanstatligt samarbete, men vad EU strävarefter är ju mer och mer av överstatligt samarbete. Dåförsvinner möjligheten att ha en egen säkerhetspoli-tik.Den andra frågan, som inte be-svarade, gäller den situation som råder på västra och de krav som regeringen ställer på att de flyk-tingar som finns här i ska återvända , trotsatt det i betänkandet uttrycks en ganska stor oro försituationen där nere.Anf. 47 () replik:Fru talman! Låt mig för att avsluta samtalet omden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikensäga att jag inte för egen del har några farhågor omatt det här området skulle bli överstatligt. De flestaregeringar inom EU är alltför rädda om sin egen linjeför att vilja foga sig i någonting som är överstatligt påandrapelarområdet. Jag tror alltså inte att den riskenföreligger. Skulle några stater yttra sådana åsikterfinns det i alla fall inte en majoritet för det. Någonsådan majoritet går inte heller att få. skulleinte vilja ha överstatlighet inom det här området, fördet skulle innebära att vi tvingades in i t.ex. en ge-mensam politik på kärnvapennedrustningens område.Jag tror alltså inte att vi behöver oroa oss för det.Utvecklingen på västra har gått i vågor.Situationen är väldigt mycket bättre än den varför , men så sent som instabili-serades läget återigen av gränsstrider och terroraktio-ner. De kosovoalbanska flyktingarnas situation är enfråga för regeringen och för de institutioner som finnsför att hantera sådana frågor. Jag vill inte från dennatalarstol ge uttryck för en uppfattning som skullegälla dessa flyktingar som grupp. Jag anser att varjeflykting ska få sin fråga individuellt bedömd. Möjlig-heterna att flytta tillbaka måste också bedömas indi-viduellt beroende på varifrån man kommer. Jag tyck-er inte att det är klokt att ta kollektiva beslut i sådanahär frågor. Det kan skapa prejudikat som blir oerhörtsvåra att fullfölja för framtiden.Anf. 48 ():Fru talman! I dagens betänkande behandlas demotionsyrkanden som låg till grund för fjolårets om-fattande debatt om behovet av en ny neutralitets-kommission.Den första gjorde ettviktigt arbete i att beskriva hur den svenska regering-en under det värderade hotet mot landetoch sökte säkra landets försvar, i händelse av krig.Kommissionen hade i uppdrag att beskriva situa-tionen som den såg ut från andra världs-krigets slut eller, som reso-nemanget i direktiven gick, intill dess att den interna-tionella nedrustningspolitiken fick gjorde på en rad punk-ter mycket betydelsefulla insatser. I perspektiv av denförsta kommissionens värdefulla arbete ter det sigsom uppenbart att centrala delar av den svenska ef-terkrigshistorien inte är lika väl skildrade som tidenföre 1969.Det finns behov av en genomlysning av tidenmellan och 1989. Då och då blossardebatter upp om agerande under det kallakrigets senare del, där medieuppgifter vållar storuppmärksamhet och politisk turbulens. Det må varaubåtar eller västsamarbete. Regeringens svar brukarbli att under press tillsätta kommissioner eller utred-ningar för att bekräfta eller falsifiera de nya uppgif-ternas påstådda substans. Ett sådant förhållningssätt,där historien betraktas styckevis och delt, gör attkunskapen blir till ett glest lapptäcke.Förhållningssättet måste vara det omvända ochdet säkerhetspolitiska agerandet mellan 1969 och1989 skildras i ett sammanhang. Så kan historien bästförstås och sammanhang skapas mellan olika uppgif-ter.Om historien inte är väl dokumenterad saknasmöjligheter att på en full kunskapsgrund diskuterahur säkerhetspolitiken sköttes under det kalla krigetssenare delar. Utan kunskap och debatt om gårdagenblir förutsättningarna för den framåtsyftande säker-hetspolitiska debatten bristfälliga.Det handlar verkligen inte - som regeringen på-stått - om att en ny skulle hafttill uppgift att tillse att alla partier landar på sammaståndpunkt om framtida säkerhetspolitiskavägval. Förutsättningarna för en partiövergripandelinje ter sig knappast som goda, med tanke på partier-nas varierande inställning till europeiskt samarbete.Men det avgörande är att framtida säker-hetspolitiska vägval är en renodlat politisk fråga, inteen uppgift för en ny neutralitetskommission.Utan god kunskap om det som varit kan beslut omframtidens säkerhetspolitiska vägval inte fattas pårationell grund.