prot · GO09102 · 2001-05-02 00:00:00 — Det uppmärk-sammades inte särskilt mycket. Jag ska gärna upprepadet: Jag har ingenting emot att den här diskussionentolkas som en uppmaning till landstingen att i störreutsträckning skaffa resurser för bentäthetsmätningoch att förbereda sig för en situation där kravenkommer att stiga. Jag är nämligen ganska övertygadom att material, likaväl som SBU:smaterial, kommer att peka på behovet av ökad mät-ning. Och det är klart att det handlar om riskgrupper.Sedan får man definiera hur riskgrupperna ser ut.Men kraven kommer att öka, och det är lika bra attsjukvårdshuvudmännen förbereder sig för detta.Anf. 86 ():Fru talman! Socialministern är lite tveksam omhuruvida det han säger här ska ha betydelse. Då sägerjag att jag instämmer i vad socialministern här säger.När det är så positivt i fråga om riskgrupperna och ifråga om att informera landstingen om hur mycketman kan vinna, såväl mänskligt som ekonomiskt ochsamhällsmässigt, tror jag att vi tillsammans ska kunnagöra någonting. Det här är ju inte en politisk fråga därvåra partier står emot varandra. Här är vi människorsom är engagerade i vår omvärld och vill göra detbästa. Jag tycker att det är utmärkt om vi kan hållakontakten för att tillsammans, bl.a. genom Riksföre-ningen mot osteoporos som gör ett jättefint arbete, gåut och informera om hur positivt det här kan vara påolika områden - ur ekonomisk, medicinsk, samhälls-mässig och inte minst mänsklig synpunkt. Jag skullevilja stryka ett streck under detta med mänsklig hän-syn och livskvalitet som avslutning, från min sida, påden här debatten.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellation 2000/01:363 omfamiljehemmenAnf. 87 Socialminister ():Fru talman! har frågat stats-rådet vilka åtgärder hon avser vidta föratt stärka familjehemmens ställning i trygghetssys-temet. Arbetet i regeringen är så fördelat att det är jagsom ska besvara frågan.Ulla-Britt ställde frågan omfamiljehemmens ställning på arbetsmarknaden bådetill mig och till statsrådet . I våra svarunderströk vi bl.a. följande:· Familjehemmen gör en värdefull insats inomsocialtjänstens område när det gäller att ge vårdoch fostran till barn och ungdomar som inte kanbo i det egna hemmet.· Ett familjehem arbetar på uppdrag av kommunen,och uppdraget är knutet till den person som kom-munen bedömt vara lämplig för uppdraget att tahand om ett särskilt barn.· Familjehemsuppdraget är lika lite som ett vanligtföräldraskap ett förvärvsarbete. Det arbete somfamiljehemmet utför bygger på helt andra premis-ser än vad som normalt förknippas med lönearbe-te. Verksamheten som familjehemsförälder räknasinte som arbete i arbetslöshetsförsäkringens me-ning och ger inte inträde i en arbetslöshetskassa.· Arbetsdomstolen har funnit att fosterföräldrar inteska ses som arbetstagare. Motiveringen till dettavar att fosterföräldrar i de allra flesta avseenden sålångt det är möjligt ska träda i de biologiska för-äldrarnas ställe. Fosterföräldrar jämställs t.ex.med föräldrar i olika författningar, t.ex. barnbi-drag, bostadsbidrag, föräldrapenning och för-värvsavdrag.Det är fullt möjligt för familjehemsföräldrarsom vill bedriva familjehemsverksamhet yrkesmäs-sigt att söka tillstånd hos att bedrivahem för vård eller boende.Enligt uppgift genomför Svenska Kommunför-bundet en översyn av sina rekommen-dationer till kommunerna om ersättning till familje-hem.Inom pågår en studie omutvecklingen av företags- och anställningsformer igränslandet mellan egenföretagare och anställningoch om eventuella problem som uppkommer vidtillämpningen av reglerna i de sociala trygghetssys-temen. I denna undersökning studeras också proble-matiken gällande ersättningsrätten för dem som fårarvoden och som inte betraktas som anställda, somexempelvis familjehemsföräldrar. När studien slut-förts får regeringen överväga om det finns anledningatt göra någon ändring i familjehemmens ställning itrygghetssystemen.Anf. 88 ():Fru talman! Jag vill tacka socialminister för svaret på min interpellation om familje-hemmens arbetsrättsliga ställning. Jag är glad att LarsEngqvist fortsätter att arbeta med den här frågan.Orsaken till att jag återkommer i denna debatt äratt fosterföräldrar i förhållandet till barnet har sammaansvar och ställning som de biologiska föräldrarnavad gäller barnets dagliga vård och fostran. Uppdra-get att vara en brygga mellan barn och ungdomar ochde biologiska föräldrarna för att skapa goda relationeroch möjlighet till återförening kräver kunskap, tid ochtålamod. Det är därför inte tillfredsställande att arbe-tet som fosterförälder inte betraktas som förvärvsar-bete.Kommunerna upplever stora svårigheter närdet gäller att kunna värva familjehem. I stället växersmå privata institutioner av skiftande kvalitet fram.Familjehemmen efterfrågas alltmer för familjevår-dande uppgifter. De utgör den trygga tillvaron förungdomar med psykiska problem, ungdomar som ärkriminella osv. Det måste finnas bättre trygghetssys-tem som gör att flera kan tänka sig att ställa upp somfosterföräldrar, eller som det nu kallas, familjehems-föräldrar.Fru talman! Socialministern konstaterar familje-hemmens värdefulla insats när det gäller vård ochfostran av barn och ungdomar som inte kan bo kvar idet egna hemmet. Ministern kvarstår dock vid attverksamheten som familjehemsförälder inte räknassom arbete i arbetslöshetsförsäkringens mening ochatt det inte ger inträde i en arbetslöshetskassa. Vidarehänvisas till Arbetsdomstolens beslut omden praxis som kommit till vid tillämpningen av ar-betslöshetsförsäkringen och att arbete som fosterför-älder inte betraktas som förvärvsarbete.Fru talman! Socialministern påtalar att det ärfullt möjligt för familjehemsförälder som vill bedrivafamiljehemsverksamhet yrkesmässigt att söka till-stånd hos för att bedriva hem för vårdeller boende. Javisst, men det borde finnas en alter-nativ lösning för de fosterföräldrar som vill ha enarbetsrättslig trygghet ändå. Risken är att det värde-fulla arbete som familjehemmen gör annars blir allt-för institutionaliserat.Det är bra att gör enöversyn av rekommendationerna till kommunerna omersättning till familjehem. Men det är egentligen intesjälva den ersättningen jag vill åt, utan just ar-betstryggheten, för att fler ska våga lämna sina för-värvsarbeten helt eller delvis den tid som krävs för attge mer tid för barnen i hemmet och sedan kunna haen arbetstrygghet när man har gjort det.Säkerligen är studiemycket intressant just för familjehemsföräldrarna. Jagtar ministerns slutkläm som ett löfte att regeringenändå kan överväga att göra någon ändring i familje-hemmens ställning i trygghetssystemen. Skulle detkunna innebära någon form av arbetslöshetsförsäk-ring? Vad FaCO, Familjevårdens Centralorganisationönskar är bl.a. förbättrade arbetsvillkor med rimligersättning, fullvärdiga pensionsförmåner, rätt till a-kassa och sjukförsäkringsregler som andra yrkes-grupper.Anf. 89 Socialminister ():Fru talman! Om jag har förstått situationen rätthänger väldigt många av de problem som vi nu dis-kuterar samman med den känsla av otrygghet somman kan få om man inte vet om kommunerna kom-mer att fullgöra sina åtaganden. Det kan hända sakeroch ting som gör att vårduppdraget upphör. Har mandå lämnat sitt arbete eller kanske för evigtför att ägna sig åt uppdraget känner man sig osäker.Men om jag har förstått det rätt kan de här pro-blemen lösas i direkt kontakt med kommunerna. Mankan komma överens med kommunerna om att man tarpå sig uppdraget under förutsättning att kommunernaockså garanterar en mer långsiktig ekonomi, i alla fallom det krävs att man lämnar sitt ordinarie arbete föratt klara sitt uppdrag. Väldigt många av de här pro-blemen, som handlar om den ekonomiska trygghetenför familjehemmen, bör kommunerna kunna klara.Det enda som jag har förstått är ett bekymmer ärdiskussionen om möjligheten att kvalificera sig förmedlemskap i a-kassa. Det är den fråga som bl.a.diskuteras i den arbetsgrupp som har tillsatts på Nä-ringsdepartementet. De arbetar just nu med frågan föratt se hur stort problemet är. Innan de är färdiga ochhar en uppfattning om vad man eventuellt kan göra ärjag inte beredd att ge något mer konkret svar. Menman arbetar med frågan och det betyder att det finnsmöjlighet att återkomma till den.De övriga frågor som finns runt familjehemmenoch deras trygghet bör man kunna lösa i avtal medkommunerna när man tar på sig uppdraget. Men denkvarstående frågan är just a-kassan och den fråganbereds av arbetsgruppen i Näringsdepartementet.Anf. 90 ():Fru talman! Tack, socialminister !Jag tycker att det är positivt, för detta har inte disku-terats på det sättet tidigare. Det kommer att bli ettframsteg om möjlighet att kvalificera sig till a-kassages.Inom fosterhemsvården ökar nu grupperna släk-tinghem, vårdnadsöverflyttningar och storfosterhem.Barnets bästa har börjat bli prioriterat i debatten. Detskapas nya bestämmelser och direktiv.Som vårdnadshavare vid vårdnadsöverflyttninghänger det på kommunernas goda vilja om det gesstöd och ersättning från placeringskommunen. Försläktinghem beslutar vissa kommuner om uteblivetarvode. Det är väl därför vissa inte riktigt litar påkommunerna, när man t.o.m. kan råka ut för uteblivetarvode.Storfosterhemmen ska driva sina stora familjermed omkostnadsersättningar enligt Kommunförbun-dets rekommendationer och de är ganska snäva harjag fått mig berättat.Satsningar på stöd, utbildning och handledningprioriteras inte, och familjehemmen ställer upp medmycket ideellt arbete. Det ska de göra och det vill degöra, men det måste finnas en gräns mellan vad somär ideellt och vad som kan betraktas som samhäll-stjänst.Fru talman! Trots nödvändigheten att ha bra ut-redningar av familjehem, utbildningsstöd och hand-ledning känner Familjevårdens Centralorganisationatt deras villkor har försämrats. Deras bidrag harhalverats genom att de av betraktassom en yrkesorganisation. Detta känns inte logisktom de inte arbetsrättsligt betraktas som en yrkesorga-nisation utan mer som en ideell organisation.I finns ca 9 000 barn som för längre ellerkortare tid inte bor hos någon av sina föräldrar utanhos familjehemsföräldrar. Trots att forskning påvisaratt barnens tillstånd förbättras visar den ändå att bar-nens hälsa, skolgång och vuxenliv inte är helt till-fredsställande. Vårdformen får inte den uppmärksam-het som den behöver. Fosterhemsvård är en vårdformsom bygger på ett stort känslomässigt engagemanghos dem som åtar sig uppdraget. Forskningsresultatenvisar att samhället inte ger tillräckliga förutsättningarför att driva fosterbarnsvård. Lagmässigt är vi alltsådåligt utrustade för att trygga förhållandena för delångtidsplacerade barnen. Barnen behöver känna sitteget värde i samhället.Fru talman! Jag vill fråga socialministern om hanskulle kunna tänka sig en liknande lösning som för-äldrar till funktionshindrade barn har, där föräldernarbetar som personlig assistent till sitt eget barn. Ett traditionellt arvode för den insatssom är adekvat för ett barn i en viss ålder skulle kun-na kompletteras med lön för det arbete som inte be-räknas som normal föräldrainsats. Har den fråganockså diskuterats tillsammans med a-kassediskussionen?Anf. 91 Socialminister ():Fru talman! Jag hänvisade till den diskussion somjag har startat i och som hand-lar om fler grupper än just familjehemmen, nämligenalla som lever i gränslandet mellan att å ena sidan fåarvoden och å andra sidan få lön. Här kommer famil-jehemmens ställning in som en naturlig del av detta,speciellt när det gäller a-kassan.Det är klart att det går att på många sätt diskuteraprinciperna för ersättning till familjehemmen. Derekommendationer som ger ver-kar förnuftiga, dvs. man ersätts med ett arvode ochdessutom med en omkostnadsersättning. Arvodet ärbeskattningsbart medan däremot omkostnadsersätt-ningen naturligtvis inte är det.Grunden för ersättningen, såsom Kommunförbun-det ser det, är vettig. Däremot kan delar i detta ocksåbehöva ses över. Fungerar detta bra? Är det rätt nivåpå ersättningarna? Fungerar fördelningen mellanomkostnadsersättning och arvoden riktigt?Jag är informerad om att man på Kommunförbun-det nu ser över sin egen rekommendation. Eftersomde flesta kommuner faktiskt följer Kommunförbun-dets rekommendation kan det spela en roll. ser över och prövar frågan om hur det fun-gerar i de delarna. Däremot är problemet med a-kassan inte uppgift. Det måste vilösa på annat sätt. Det är därför det är viktigt att detdiskuteras i rekommendationer till kom-munerna när det gäller ersättningar kommer att sesöver. Vi får vänta och se vad den översynen kommeratt innebära.Anf. 92 ():Fru talman! Socialministern har spaltat upp minafrågeställningar, och det verkar som om socialminis-tern har läget under kontroll för vad som behövergöras. Frågan har diskuterats . Vi kanväl fortsätta till och kanske återkomma underallmänna motionstiden. kanske detblir bättre.Jag har inga ytterligare frågeställningar att ta uppmed ministern än de socialministern har redovisat ochsammanfattat i hans senaste inlägg. Det viktiga är nuatt det blir kraft i det hela och att det blir snabbhet iKommunförbundets rekommendationer. Jag litargivetvis på våra kommunpolitiker om de får frågantydliggjord och aktualiserad. Det skulle vara bra omdenna grupp som ligger i gränslandet dels vad gällera-kassa, dels vad gäller diskussionen om arvode ellerlön och dels vad som kan komma utanför en normalinsats kan lyftas fram.Jag vädjar till socialministern; bidraget till Fa-miljevårdens , FaCO, har halve-rats. Det är en rikstäckande ideell organisation somarbetar mycket för dessa frågor. Detta var onödigt, fördet kan inte handla om så stora summor.Överläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på interpellation 2000/01:365 ombarn- och ungdomspsykiatrinAnf. 93 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig vadjag avser att göra för att kommatill rätta med kötider för barn till barn- och ung-domspsykiatrimottagningar. Hon har också frågat migom vad jag avser att göra för att förstärka barnhälso-vården samt vad jag avser att göra för att skapa tidoch möjligheter att tidigt se och komma till rätta medbarn som gränsar till psykisk ohälsa.Trycket på de barn- och ungdomspsykiatriska kli-nikerna och öppenvårdsmottagningarna har ökat.Enligt uppgifter från är fler ungdomari dag beredda att söka hjälp vid exempelvis ung-domsmottagningar i samband med psykisk ohälsa. Detilltagande köerna kan även vara ett uttryck för ef-fekter av nedskärningar i andra verksamheter somriktar sig till barn och ungdom. Barnhälsovården,barnomsorgen, skolhälsovården, skola, barnhabilite-ring och kräver i ökad utsträckningmedverkan från barn- och ungdomspsykiatrin. Barn-och ungdomspsykiatrins verksamhet ges hög prioriteti regeringens arbete, bl.a. i regeringens nationellahandlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvår-den (prop. 1999/2000:149).Regeringen, och har i avtalet om utvecklingsinsat-ser inom vården och omsorgen för åren 2002-2004kommit överens om att landstingen särskilt ska upp-märksamma barn- och ungdomspsykiatrin men ävenpsykiskt funktionshindrade generellt. Barn och ung-domar som visar tecken på psykiska problem skaerbjudas tidigt och adekvat stöd, vilket är viktigt föratt inte riskera att de psykiska problemen fördjupas.För att bättre tillgodose vårdbehoven hos ungdomar ska, enligt avtalet, insatsernamellan barn- och ungdomspsykiatrin och vuxenpsy-kiatrin också samordnas i större utsträckning. Flex-ibla gränser mellan de olika psykiatriska disciplinernaär ett viktigt mål. I avtalet har man även enats om attlandstingen ska utveckla vårdinnehållet för barn ochungdomar med psykiska problem och miss-bruk.En del av problemen i barn- och ungdomspsykiat-rin bottnar i svårigheter för kommuner och landstingatt samverka. Samverkansproblemen har uppmärk-sammats i flera olika sammanhang, bl.a. i den natio-nella handlingsplanen och Samverkansutredningensbetänkande Samverkan - om gemensamma nämnderpå vård och omsorgsområdet m.m. (SOU 2000:114),som remissbehandlas.Ett problem som regeringen har uppmärksammat iden nationella handlingsplanen och i avtalet om ut-vecklingsinsatser är att primärvården har otillräckligkapacitet. Detta leder till problem med tillgänglighet,kvalitet och samordning i stora delar av vården. Enförstärkning av primärvården ger förutsättningar attutveckla den vård som är riktad till barn och ungdo-mar.Ett naturligt steg i regeringens satsning på vårdenär att nu ta ett samlat grepp för att öka tillgänglighe-ten inom hela hälso- och sjukvården. I vårpropositio-nen föreslår regeringen därför att 3,75 miljarder kro-nor satsas för att minskaväntetiderna och ta bort köerna inom sjukvården.Målet är att alla patienter ska erbjudas behandlinginom . Min bedömning är att regeringenssatsning kommer att stärka barnhälsovården och barn-och ungdomspsykiatrin. Förkortade kötider skaparförutsättningar att snabbt kunna erbjuda professionellhjälp till barn och ungdomar som lider av psykiskohälsa.Anf. 94 ():Fru talman! Först vill jag tacka för svaret jag harfått på en viktig fråga för vårt samhälle. Jag saknardock mera långsiktiga åtgärder från regeringens sida,och jag återkommer till den frågan.Anledningen till interpellationen var en artikelse-rie i där man följdeupp hur alltfler barn kände stress, var i disharmonioch kände hårda krav på sig. Sedermera har tagit upp frågan, harslagit larm och har presenterat en attityd-undersökning. Tyvärr, fru talman, kommer det sam-stämmigt fram att våra barn och ungdomar intemår bra. Det handlar i första hand inte om avsaknadav prylar, teknisk utrustning och att få vara ute ochröra sig i samhället. Det handlar om det inre. Dethandlar om det psykiska. Det handlar om ökad stressoch ett ökat tryck på våra barn, som jag inte tror att vihar sett vid något annat tillfälle.Enligt en siffra som finns att hämta i Skolverketsattitydundersökning känner av alla elever stress.År 1997 var det . Det var för mycket då.Barnombudsmannen har föreslagit att vi ska till-sätta elevskyddsombud. Hon säger att inga av ossvuxna skulle någonsin acceptera en sådan arbetsmiljösom våra barn och ungdomar har i skolan. Många avdem hinner inte äta. De har för bråttom till gymnasti-ken. De känner inte att de är i harmoni och att de kantillgodogöra sig kunskaperna.Fru talman! Det jag också saknar i svaret är fa-miljernas roll. Hur ska vi kunna skapa förutsättningarför föräldrar att vara föräldrar, för hemmen att varaden oersättliga plats där barnet verkligen kan kännaharmoni? Enligt är 180 000 barnmellan tio och ensamma när de kommerfrån skolan. De är inte på fritis, och de har inga för-äldrar som är hemma. De är alltså mellan tio och tolvår. Jag vill fråga socialministern om han anser att denhär siffran är för hög och att vi borde göra någontingmer åt den.En rapport från visar att ungadricker mer alkohol, känner mer oro, har mer huvud-värk och har mer ont i magen.Min nästa fråga är då: Kan regeringen säga att vihar en god välfärd därför att vi råkar få några flerkronor i våra plånböcker eller statsbudgeten ser någotbättre ut än föregående år? Är inte verklig välfärdnågonting som har med det inre att göra också?Jag tror att det är farligt när vi som politiker en-bart inriktar oss på materiell välfärd. Var är den icke-materiella välfärden, socialministern?Anf. 95 Socialminister ():Fru talman! fick jag en fråga av Chat-rine om , och detvar en fråga som jag således kunde besvara skriftligt.Där redovisade jag alla de åtgärder som regeringenhar vidtagit med anledning av kommitténs betänkan-de. Punkt för punkt kan man nu beta av kommitténsbetänkande och följa upp vilka åtgärder som har vid-tagits. Det är ganska viktigt.Jag anser att på det här området, likaväl som påandra områden när det gäller hälso- och sjukvården,står vi inför ett resursproblem. Vi kan inte klara upp-draget inom barn- och ungdomspsykiatrin med mind-re än att vi faktiskt ställer ökade resurser till förfo-gande.Därför är det viktigt att den handlingsplan som vifattade beslut om i riksdag nuhar kompletterats med ytterligare förslag om att tillfö-ra sjukvårdshuvudmännen resurser. Men den härgången handlar det inte om att landstingen med au-tomatik ska få resurser, utan nu ska de få redovisa påvilka punkter de kan se tillgänglighetsproblem. Vi vetatt det i flera landsting, inte minst i storstadsområde-na, är just psykiatrin som har de stora tillgänglighets-problemen. Jag förväntar mig att landstingen på dessaområden ska redovisa vad de tänker göra för attkomma till rätta med tillgänglighetsproblemen, så attde barn och ungdomar som behöver komma i kontaktmed den professionella vården kan få det.Sedan tar upp ett mer allmänfi-losofiskt resonemang om välfärden och den icke-materiella välfärden. Jag ska ställa en motfråga: Vadvill göra för att lösa de problem somhon redovisade?Anf. 96 ():Fru talman! Jag är glad för den sista frågan.Ibland undrar man som parlamentariker hur det kännsatt stå där i statsrådspositionen och få många frågor.En av de grundläggande ambitionerna som jag harär att skapa utrymme för att föräldrarna ska få mer tidför sina barn. Det är inte jag som politiker som skabestämma hur och på vilket sätt, men jag ska under-lätta för föräldrarna att utifrån sina förutsättningaroch barnens förutsättningar, var man bor och vilketjobb man har, ska få mer tid för sina barn.Jag vill också skapa förutsättningar för att det skavara fler vuxna i skolan. Jag tror nämligen att skolanbehöver fler vuxna som kan ge trygghet, som kanfinnas med som stöd och hjälp, speciellt när det ärmånga som känner sig stressade och som kanske haftsvårt att sova osv.Jag tror också att det är viktigt att man på det näraområdet som politiker får satsa resurserna där mankänner att de skulle kunna göra den mesta och bästanyttan.Jag vill då ställa en fråga till socialministern: socialministern att våra barn i behö-ver mer tid av oss vuxna?Jag vill också säga att när det gäller de ökade siff-rorna för barn som söker doktorn eller skolsköterskaneller söker till barnpsykiatrin finns det också positivasaker i det, dvs. att man mer känner att man behöverhjälp. Det är oerhört viktigt. Men vet vi attäven om barn själva söker kan de drabbas av att få ståoch vänta innan de får den viktiga hjälpen.Det var tre professorer som skrev en debattartikeli , och en av de kvinnliga professo-rerna sade där att ett barn som mår dåligt kanske barabehöver samtalsterapi fem-tio gånger för att situatio-nen ska lösa sig. Frågan är då om de kan få det i rätttid. Vårdköerna inom olika områden har ju varit ettgissel, och det har jag kritiserat.När jag ser våra barn - det är faktiskt våra barn -är det ännu allvarligare när de står och väntar och mårså dåligt att de är på väg att ta sitt liv. Socialministernvet säkert också att självmordsförsöken har ökat.Däremot har inte självmorden bland barn ökat - mende har inte heller minskat. Det handlar då om att detär signaler om det allra yttersta läget, där någon ärberedd att förkorta sitt liv, och att vi måste förstå attdet är någonting som är fel.Min talartid är ute , och jag ska respektera det.Men jag vill gärna ha svar på frågan om socialminis-tern tycker att barnen behöver mer tid med oss vuxna.Anf. 97 Socialminister ():Fru talman! När jag sade att varinne på en mer filosofisk fråga, nämligen om alltingska räknas i pengar, menade jag att den just var ensmula filosofisk.Min kunskap på det här området visar att väldigtstora bekymmer har att göra med ekonomi, trots allt.Det handlar om ekonomisk otrygghet och osäkerhethos föräldrarna, framför allt ensamstående föräldrar,om att klara ekonomin, som i sin tur smittar av sig påbarnen, som får en känsla av otrygghet. Det handlar ihög grad om ekonomisk otrygghet kopplad till inte får ett jobb som man kan försörja sig påeller att man tvingas till ett deltidsarbete som gör inte kan klara ekonomin. Det handlar om dåligbostad, att man skulle behöva ha en större bostad föratt kunna ge barnen en trygghet.Till sist blir det nog ändå en fråga om ekonomiockså.