prot · GO09117 · 2001-05-30 00:00:00 — I ägarskap ligger ett stort ansvar.Som ansvarig ägare för SJ borde departementet ochstatsrådet åtminstone bevaka att det helägda företagetinte agerar omoraliskt och för ägarna bakom ljuset.SJ:s ekonomiska underlag borde ha granskats ordent-ligt, i synnerhet som lönsamhetsbedömningarnasvängde så snabbt. Även där har det brustit.Herr talman! Jag vill också ta upp en aspekt somKU visserligen inte direkt har granskat men som ihög grad ändå genomsyrar hela ärendet. Det gällerregeringens och ministerns vilja att öka konkurren-sen. Det var den borgerliga regeringen som inleddearbetet med att införa konkurrens på järnvägen. Re-dan 1992 fattade det första beslutet om attöppna för viss konkurrens. Utvecklingen har fortsatt.Den nuvarande näringsministern har många gång-er med stolthet pekat på den avreglering som har skettpå trafikens område i . Jag minns särskilt ettseminarium som jag bevistade i sommaren1999. Det var alltså den sommar då upphandlingen avtrafiken på just var klar. Förordnings-problemen var tydliggjorda och behovet av riktlinjerför fortsatt upphandling var påtalat. Då talade BjörnRosengren med stolthet om hur duktig regeringen varpå att konkurrensutsätta. Han berättade att man komfrån andra länder för att studera det svenska koncep-tet. Konkurrens var nyckelordet. Vi som då fick höraBjörn sjunga konkurrensens lovsång ana-de inte alls att det tydligen sjöngs en annansång inne på departementet. Där var man nämligenganska passiv. Man var tydligen nöjd med att konkur-rensupphandling av trafik på stomnätet bara gälldesådan trafik som SJ, det egna bolaget, ansåg olönsam.Man jobbade ju i verkligheten inte särskilt aktivt föratt skapa rimliga villkor för att möjliggöra verklig ochfortsatt konkurrens - just den konkurrens som man såvältaligt talade om.Jag menar att ministern bör få kritik även för det-ta. Avregleringen och konkurrensupphandlingenkunde ha skötts mycket bättre. Resultatet blev som vivet en snabb konkurs för utmanaren - någonting somdepartementet med sin kunskap och sin insyn bordeha förstått. Man borde ha insett att det var bristerna iregelverket och det egna agerandet som påverkadeutvecklingen.Redan innan beslutet om att lämna tra-fiken på till upphandling borde manha ändrat förordningen om statens spåranläggningar.När man hade beslutat om upphandling i konkurrensborde man rimligen ha sett till att det inte bara bleven tillfällig lösning - om man nu ville ha konkurrens.Långsiktighet och förutsägbarhet är vad de svens-ka företagen behöver - oavsett om de transporterareller är verksamma i någon annan sektor. För dettahar näringsministern ansvaret, och enligt min meningfinns det all anledning att rikta skarp kritik även pådenna punkt.Herr talman! står naturligtvisbakom det ställningstagande som finns redovisat ibetänkandet.Anf. 46 ():Herr talman! Det här gäller alltså upphandlingenav trafiken på . Här fanns det ett regel-verk före som innebar att om detfanns kommersiella grunder för att driva trafik påVästkustbanan kunde SJ återfå trafikeringsrätten efterdet att avtalet med gått ut. Om upp-handlingen skulle ske eller ej låg alltså inom rege-ringens ansvarsområde.Bakgrunden för var ju att SJ hös-ten 1998 faktiskt inte ansåg att trafiken kunde drivaskommersiellt lönsamt . Därmedborde rimligen nya omständigheter ha inträffat för atten annan bedömning skulle kunna göras. Det harframhållits att det fanns nya omständigheter i ochmed ett samarbete med NSB för sträckan samt att Sydvästen själva gjorde bedöm-ningen att det gick att driva detta på kommersiellgrund. Några bedömningar har dock inte redovisatssom kunnat bekräfta det förändrade förhållandet förSJ. Därför borde det ha gjorts en grundligare under-sökning som inneburit att man inte enbart gått på SJ:segna uppgifter.Det kanske viktigaste är att själva kärnan i föränd-ringen av förordningen om statens spåranläggningarborde ha aktualiserats tidigare. Redan vid beslutetvåren om att lämna trafiken på Västkustbanantill upphandling fanns det anledning att ta upp fråganom att värna nya aktörers intresse av att göra sats-ningar på järnvägssektorn. Dessutom fanns det up-penbarligen insikt inom regeringen om att reglernainte fungerade utan faktiskt behövde förändras. Avden anledningen är det anmärkningsvärt att den tidsom faktiskt fanns inte har utnyttjats för att åstad-komma nya regelverk, regelverk som bättre stämdeöverens med krav som en upphandlad aktör också kanställa.Därför, herr talman, kan inte näringsministern idetta granskningsärende undgå kritik.Anf. 47 ():Herr talman! Det här ärendet innehåller väldigtlite av direkta politiska bedömningar, utan det handlarom juridik. Man måste utgå från det förhållandet attvid den här tidpunkten gällande riksdagsbeslut utgickfrån att SJ utan ersättning från staten skulle trafikerastomnätet och att SJ hade absolut rätt att trafikera dejärnvägar som kallades för stomnätet. Om man intehar den utgångspunkten blir det inte möjligt att tillsist komma fram till den bedömning som majoriteteni utskottet har gjort på den här punkten.Jag vill säga detta, herr talman, för knäckfrågan ärhuruvida statsrådet eller regeringen vidtiden /2000 utan konsekvenser kunde ta ifrån SJden absoluta trafikeringsrätt som SJ hade. Problemetvar ju precis det som Janérus påtalade men egentligeninte krävde något svar på. När SJ hade sagt att mankunde tänka sig att lämna bort den här trafiken eller taden i konkurrensupphandling - då hand-lar det om 1999 och 2000 - så var det oklart vad somskulle ske efter en sådan avtalsperiod. Det är det somär själva knäckfrågan när det gäller de här svårighe-terna.För min och majoritetens del är det, om man tittarpå den lagstiftning som finns, uppenbart att det var SJsom faktiskt bestämde om trafiken fortsättningsvisskulle konkurrensupphandlas eller om den skulleåtergå till SJ. Då kunde SJ naturligtvis inte krävanågon ersättning från statens sida. Förutsättningen förSJ i detta resonemang är ju att de kör trafiken utanersättning.Enligt min mening hade ett beslut under den härperioden som inneburit att SJ inte kunde räkna medatt få tillbaka i sin kommersiella trafikinkräktat på SJ:s kommersiella möjligheter och rycktundan en bit av den rätt som SJ baserade sin verk-samhet på. Det hade man förmodligen kunnat lösagenom att betala eller på något sätt komma överens,men man kunde inte göra detta utan att inkräkta påSJ:s möjligheter.Herr talman! Jag tycker att det här är viktiga ut-gångspunkter för att man rätt ska förstå vilka möjlig-heter som fanns. Då kan jag säga en sak till IngerStrömbom. säger att det var denborgerliga regeringen som i all sin visdom satte igång konkurrensutsättningen och skapade den lag-stiftning som var förutsättningen för det här. Då kanman fråga sig: Varför löste man inte det här proble-met redan då? Det hade ju varit mycket enkelt attbestämma att om SJ släpper i väg en bana på stom-nätet ska den också fortsättningsvis konkurrensupp-handlas. När SJ gjorde det här för /2000 vissteju SJ enligt min mening och majoritetens mening kunde få tillbaka trafiken.Så vill jag göra ett par uppdateringar. Det var iapril 1998 som regeringen bestämde att man skullelåta den här delegationen undersöka om man skulleupphandla trafiken på . , i börjanav 1999, godkände regeringen ett avtal med det före-tag som kallades . Det hette egentligen någotannat och var ett mycket större företag än . Det skulle vara en trafik , och dettavar på företagets begäran. Att det aldrig blev någotupphandlat för berodde ju på att det fannsandra avtal med länstrafiken i den här regionen somomöjliggjorde att man då faktiskt lämnade ut den härbanan på det sätt som var möjligt att göra för år 2000.Sedan framställs det nästan som att det var ettstackars litet enskilt företag som råkade illa ut. råkade illa ut kan jag i och för sig hålla med om.Jag kan också hålla med om att företaget inte är såstort i . Men huvudägare i det företag somdrev Västkustpendeln eller trafiken på Västkustbananvar ju inte . Sedan vardet två utländska företag, ett franskt och ett engelskt,som ägde resterande i företaget. Och det varinga små företag. Ett av dem transporterade 300 mil-joner människor och ägde 2 400 bussar. Detfanns ekonomisk styrka bakom det här företaget.Sedan är det intressant att i de utfrågningar vi ha-de sade en företrädare för : "Vi var bereddaatt satsa en ordentlig slant för att få den erfarenhetsom behövs och kunna konkurrera på lika villkorefter . Ett tvåårigt avtal hade varit en ännu störrerisk i det läge vi befann oss i under upphandlingen.Det var kontentan av vårt resonemang." Det sägerföreträdaren för det här företaget.Det är väldigt mycket tal om att det var signaler somgjorde att man ville ha det här ettåriga avtalet. Manräknade med att man kunde fortsätta, men det är juuppenbart att företaget var väl förtroget med vilketregelverk som fanns. Det bekräftade faktiskt företrä-daren på en fråga från mig i den här utfrågningen,alltså att man väl kände till det hela. I frågan undradejag om "var väl medvetet om det faktum attför den här typen av trafik på, är det stomjärnvägarnadet heter, har ju SJ fortfarande - eller hade i varje fallvid - en möjlighet att bestämma huruvidatrafiken skulle gå tillbaka eller ej. Det är väl det somär själva knuten i detta. "Ja, det är det som är själva knuten i detta, och deninsikten har företrädaren för under utfråg-ningarna, en insikt som inte har fortplantat sig tillInger och hennes vänner i de andra partierna.Företrädaren för säger: "Vi var helt med-vetna om det. Men vill jag komma tillbaka till dethär med signaler. Vi hade också upp-fattat att SJ stödde en avreglering av järnvägsmark-naden i . Det var alltså ett önskemål, som viuppfattade det, från hela branschen att man ville hakonkurrens. Vi kunde inte tänka oss att man i ettsådant läge skulle agera precis tvärtemot. "De här signalerna kom från och kans-lichefen på den delegation han har. De kommer alltsåinte, såvitt jag kan förstå, från regeringen. Det är klartatt det kan vara besvärligt att agera på lösliga signalermen, som sagt, och deras bakomliggandeföretag var väl medvetna om vilka förutsättningarsom faktiskt gällde för den här trafiken.Därför tycker jag att det, med hänsyn till de sam-mantagna omständigheterna, inte finns någon möjlig-het att rikta kritik mot handläggningen i det faktiskaskeendet. Däremot borde frågan om vem som hadetrafikeringsrätten på stomjärnvägarna, efter det attdetta hade varit föremål för upphandling, ha löstsinnan man gick ut med upphandlingen. Då talar vi omtidpunkten 1997-1998 som den väsentliga i samman-hanget. Det var heller inte, som jag sagt,någon aningslös aktör här, utan man var väl medvet-en. Det var också starka ekonomiska muskler i sam-manhanget. Jag tror att det finns anledning att sägaockså det.Herr talman! Även om jag syndar tidsmässigt härmåste jag få fråga om hon håller fastvid den bedömning som reservationen innehåller. Detstår där att inte kan undgå kritik. Men fråntalarstolen här säger , och kanskeytterligare någon, att inte kan undgå skarpkritik. Det är ju en helt annan värdering än den somfinns i reservationen. Det är bra om alla håller sig tillhuvudtexten och reservationstexterna i utskottetsbetänkande och inte här skarvar på graden av kritik.Det gäller att faktiskt hålla fast vid vad som har sagtsi utskottet.Anf. 48 () replik:Herr talman! var inte vem som helst.Han företrädde regeringen och skrev ett brev till rege-ringen där han klart uttryckte: Min uppfattning är attnär ett avtal har vunnits i en konkurrensupphandlingska man fortsätta med konkurrensupphandling nästagång som det ska upphandlas. Regeringen reageradedock inte på detta.Göran sade att man ska utgå från juri-diken, och det är väl en bra synpunkt. Men då borderegeringen ha redovisat en rättsutredning när detgällde direktupphandlingen ytterligare efter den13 januari. Det gjorde man inte. Däremot gjorde Rik-strafiken det. Vid deras upphandling kom man framtill att det var möjligt med fortsatt direktupphandling.Regeringen har inget som helst underlag för att sägaatt det inte går att fortsätta med direktupphandlingmen det har alltså Rikstrafiken.Om man ska vara ordentlig och noga och utgåfrån juridiken, som sade, borde detockså ha gått att redovisa ekonomiska beräkningarnär man säger att det nu finns lönsamhet för dennabandel. Vad man där siktar in sig på är att om Syd-västen kan köra banan med lönsamhet, då finns detlönsamhet på banan.Man låter alltså en annan aktör gå in och köra ba-nan och göra det med lönsamhet. Då hurrar regering-en och menar: kan vi också köra med lönsamhet,och då behöver vi inga andra beräkningar.Vidare talas det om . Det kan inteprecis ha varit en nyhet att, som man säger, flödetkommer att öka därför att har byggts.Till slut gäller det detta med att inskränka SJ:smöjligheter om man hade ändrat förordningen våren2000. säger att skälet till att maninte har hunnit göra det bara är tidsbrist. Han refererarinte till att SJ så att säga har företrädesrätt, utan det ärtidsbristen som gör att man inte har hunnit.Anf. 49 () replik:Herr talman! Nej, Janérus var naturligtvis intevem som helst i det här systemet. Dock var han ickeregeringen. Om han signalerar måste han ju ha ettmandat för att göra det. Frågan om trafikeringsrättenoch SJ:s möjligheter att återta trafiken var föremål fören diskussion . Alla engagerade i branschen,som uttryckte saken, kände till detta.Men om SJ hade vetat att man riskerade att bli avmed den absoluta trafikeringsrätten på Västkustba-nan, hade man då över huvud taget lämnat ut den -eller låtit den lämnas ut; det är väl snarare så det skauttryckas?Det talas mycket om lönsamhet - att regeringenskulle ha kontrollerat lönsamhetsberäkning.Begreppet lönsamhet är inte definierat i det här sam-manhanget. Såvitt jag förstår räckte det med att SJinte krävde några pengar. Hur man bedömde lönsam-heten var en helt annan sak. Man krävde alltså ingapengar.Huruvida Västkustpendeln kunde driva den härtrafiken med lönsamhet eller ej är väl fortfarande etticke uträtat frågetecken. Trafiken upphörde ju ganskasnart, och upphandlingsavtalet byggde på att man fickbehålla intäkterna och stå för kostnaderna. Men hurdet i slutändan skulle gå ihop hade man faktisktegentligen inte någon möjlighet att kontrollera. Mankunde kalkylera men man kunde aldrig kontrolleradärför att trafiken "smälldes av" . Se-dan fick SJ lov att köra i stället.Anf. 50 () replik:Herr talman! Det som refererartill när det gäller dessa ekonomiska uträkningar är attSydvästen har kunnat bedriva trafiken med lönsamhet- nu går den att fortsatt bedriva med lönsamhet ochdärför kan SJ återfå denna trafikdel. Man använderSydvästen som en katalysator för att få i gång enverksamhet. Sedan refererar man alltså till dennaverksamhet och säger: går det, så nu kan vi återtatrafiken.Detta tycker jag inte är etiskt tilltalande.Göran glömde att svara på den frågafrån mig där jag vet att vi har olika uppfattningar. Detgäller detta med att ändra förordningen. är inte alls inne på samma skäl som , utan han refererar oavbrutet till att det ärtidsbrist som gör att man inte har hunnit ändra denhär förordningen. I princip började man redan 1996att fundera i de här banorna, så enligt mitt förmenan-de hade man - om man hade velat - kunnat kommatill med den här propositionen betydligttidigare.Anf. 51 () replik:Herr talman! säger att inte är inne på samma resonemang som GöranMagnusson. Det är väl möjligt att det är så. förbehåller sig faktiskt rätten att tänka påegen hand även i den här frågan och att inte varaberoende av vad i varje samman-hang säger.När det gäller detta med att ändra förordningenhade man säkert kunnat gå till tidigare omman så att säga hade varit klar att ändra förordningen.Den intressanta frågan är dock inte förordningsänd-ringen, utan den intressanta frågan är vad en sådanförändringsförordning skulle ha inneburit för SJ:sabsoluta trafikeringsrätt på . Man kanju tänka sig att man hade ändrat förordningen mengjort ett undantag för och sagt: Sålänge SJ inte kräver ersättning för att köra på Väst-kustbanan tillhör den stomjärnvägsnätet och ska alltsåinte vara föremål för konkurrensupphandling.Sedan har vi återigen frågan om lönsamhetsbe-greppet. Det handlar inte om en lönsamhet kvantifie-rad på ett speciellt sätt, utan det handlar om att SJ intekräver ersättning för att driva trafiken. Gör man intedet ska den inte upphandlas i konkurrens, utan då ärdet SJ som har detta.Jag tycker faktiskt, herr talman, att man, ocksåfrån regeringens och oppositionens sida - även omkritik kan riktas mot SJ, mot att det ibland blir förse-ningar i riksdagsarbetet och mot lite annat - måste harespekt för SJ som företag och behandla SJ som ettföretag som, precis som uttrycktesaken, kan räkna med långsiktiga förutsättningar ochförutsebarhet också för sin verksamhet. Man kan juinte behandla SJ på ett annorlunda sätt bara därför attstaten är ägare av det. Enligt min mening är det intemöjligt och heller inte rätt att göra det.Anf. 52 () replik:Herr talman! undrade vilkenformulering jag egentligen står bakom. Naturligtvisstår jag bakom den formulering som finns i betänkan-det - inte undgå kritik. När jag mot slutet uttrycktemig om att rikta skarp kritik avsåg jag det som jagtog upp i slutet av mitt anförande och som lite grannligger vid sidan av betänkandet. Det är inte riktigtsamma sak. Jag avsåg alltså kritik mot lovsången tillkonkurrens som ju faktiskt visade sig bara vara ensång som inte betydde något i verkligheten.Göran undrade också varför den bor-gerliga regeringen inte klarade ut dessa problem re-dan 1992. Vi tog ett första steg mot avreglering. Mensedan dess har vi haft socialdemokratiska regeringar,och regeringen och majoriteten i hade t.ex.både 1996 och 1998 möjlighet att korrigera dessaförhållanden, men ingenting har skett.Jag är naturligtvis också medveten om den lag-stiftning som gällde då. Det var möjligt att låta SJplocka russinen ur kakan. Jag blev lite glad när jaghörde , för jag uppfattade det somatt han håller med om att den situationen var olyckligoch att den gällande lagstiftningen i allra högsta gradvar otillräcklig. På den punkten är kritisk som minoriteten, och det gläder oss. Detvar väldigt olyckligt att det fick fortgå så länge somdet gjorde.Anf. 53 () replik:Herr talman! Det gläder mig att glad över det som jag säger från talarstolen, i varjefall i några avseenden. Hon hade kunnat vara gladända sedan hon läste betänkandet. Det är där som detstår att vi riktar kritik mot att man inte klarade uttrafikeringsfrågan när det gällde det upphandladespåret innan man gick in i upphandlingsprocessen.Det hade varit det riktiga, tycker jag.Om den skarpa kritiken bara avsåg att Rosengrenhade sjungit falsk är det ingen storfråga för mig. Det får och göraupp om.Jag har stor förståelse för att den borgerliga rege-ringen inte klarade ut den här frågan. Men jag villebara peka på att det fanns möjlighet att göra det. Allai branschen var redan under den borgerliga regering-ens tid på det klara med att det fanns svårigheter ochproblem med avregleringen, konkurrensutsättningenoch sådant. Framför allt SJ hade då en mycket starkställning i hela det här systemet. Jag drar mig inte föratt säga att det i praktiken var SJ som bestämde, medhänsyn till den lagstiftning som var vid handen , hur man skulle förfara med denna banstump påVästkustbanan.Det är intressant att säger att desocialdemokratiska regeringarna hadehaft möjligheter att korrigera detta. Genom min skallehar det farit en tanke på att jag skulle se efter hurmånga borgerliga motioner som fanns 1996 och 1998som tog upp det här problemet och krävde att detmåste lösas för att det hela skulle fungera.Det finns kanske sådana motioner, men då var deväldigt tidigt väckta och väl genomtänkta. Men tilldess jag får se dessa motioner tvivlar jag på att ens dekloka borgerliga politikerna insåg problemet viddessa tidpunkter.Anf. 54 ():Herr talman! Som redan framgått av debatten ärfrågan om upphandling inte helt lättatt följa i alla dess detaljer. Jag tror inte heller att jagskulle bidra till att skapa klarhet om också jag skulleförsöka att relatera händelseförloppet, utan jag fårhänvisa till texten i utskottets betänkande.Det som utskottet har funnit när vi har granskatsaken är förvisso inte den bästa av alla tänkbara värl-dar. Övergången från statligt monopol till någon formav konkurrens på järnvägsnätet har inte varit heltenkel eller helt smärtfri. Regelverket har delvis varitsnårigt, i alla fall kan det förefalla det för den sombetraktar det hela utifrån. Det har också ändrats underresans gång.Man kan naturligtvis ha olika uppfattningar omhur regelverket bör se ut i varje stadium av föränd-ring. Men, och det är det viktiga i det här samman-hanget, utskottet har funnit att regelverket har följts.Sedan är det en helt annan sak att såväl SJ somprivata entreprenörer har tagit en och annan rövare -eller kalkylerad risk, kanske det heter - men allachansningar har inte gått hem. Då är det naturligtvisfrestande att leta efter syndabockar, och var finns enbättre syndabock än regeringen? Jag tror att det ärmot den bakgrunden som man ska se det här ärendet.Jag har egentligen inte så mycket mer att tilläggatill själva granskningsresultatet. Jag ska inte förlängadebatten i onödan, men jag har en reflexion och villgöra en deklaration som kanske ligger en aning utan-för ämnet, men som ändå är av en viss betydelse.Reflexionen är denna: Det finns ett slags outtaladideologisk fond bakom allt detta, nämligen uppfatt-ningen att offentliga monopol är någonting onaturligt,omodernt, oönskat och att produktion för profit alltidär effektivare än produktion för samhällelig nytta, attkonkurrens alltid är bättre än planering, kort sagt attdemokrati och politik är ute medan marknad ochprivatisering är inne.Deklarationen blir då följande: Jag är inte heltövertygad om att detta är den slutliga och definitivasanningen. Jag vill inte utesluta att kollektivt, offent-ligt ägande och demokratisk planering i det långaloppet visar sig mer livskraftigt och samhälleligteffektivt, kanske t.o.m. när det gäller järnvägar.Men bortsett från detta: Även avregleringarnasoch privatiseringarnas regelverk ska självfallet följas,och vi har funnit att så har skett i detta fall.Anf. 55 PER ():Herr talman! Ju längre ned vi kommer på talarlis-tan, desto mindre behöver sägas i det här ärendet. Många har försökt att förklara det, menjag ska inte göra något ytterligare försök. Jag konsta-terar bara att SJ hade en absolut trafikeringsrätt påstomnätet vid den aktuella upphandlingen och kundeåterta trafiken efter avtalstidens utgång enligt gällan-de reglering.För att regeringen skulle kunna besluta om fortsattkonkurrensupphandling och framåt krävdesalltså ett nytt riksdagsbeslut. Ett sådant beslut fattadesförst när hade inställt be-talningarna och tvingats begära sig i konkurs.Det finns också ett sjok i betänkandet om utfråg-ningen av som är spektakulärt på mångasätt, men jag ska inte gå in närmare på det.Kritiken i det här ärendet är i första hand riktadmot regeringen, och den gäller bevakningen av frå-gan. Hanteringen skulle ha varit bättre och man skulleha aktualiserat frågan innan lämnadestill upphandling.Även om man utgår ifrån att de olika aktörernakände till vad som gällde borde regeringen ha tagit påsig ett större ansvar för informationen om regeringensegna avsikter. Det är uppenbart att det hade kunnatförhindra många av de problem som sedan uppstod.Här brister regeringen i förutseende i sitt agerande,menar vi i utskottets majoritet.Som chef för är det förståsBjörn som kritiken riktas mot. Den hand-lar just om de brister som vi har kunnat visa på i be-tänkandet.Informationsbroschyr till hushållen i samband medSveriges EU-medlemskap (avsnitt 2.5)Anf. 56 ():Herr talman! Det betänkande som vi ska diskuteranu handlar inte om EU, inte om ja eller nej till EUoch inte heller om alkoholpolitik. Om det kan man jutycka vad man vill helt legitimt. Egentligen handlardenna fråga om huruvida upplysningsverksamhet skareduceras till propagandaverksamhet inför en folkom-röstning.