prot · GO09102 · 2001-05-02 00:00:00 — Ut-vecklingen går snabbt, och det innebär att vi i framti-den kommer att stå inför uppgiften att skilja på vadsom är receptbelagda läkemedel som kräver läkarför-skrivning och som är subventionerade och å andrasidan receptbelagda läkemedel som läkaren förskrivermen som inte nödvändigtvis är subventionerade. Vihar tidigare diskuterat detta här. Det kommer vi att fåse . Sedan kommer vi naturligtvis att ha enrad läkemedel som inte kräver recept utan som är fria.Den gränsdragningen kommer naturligtvis att bliväldigt svår, och det kommer vi att diskutera i mångaandra sammanhang. Men det är rätt viktigt att vi kon-staterar att det kommer att se ut så , och såser det ut i många andra länder.I den här situationen är det viktigt att å ena sidanlita på läkarna och å andra sidan med optimism tro påläkemedelsindustrins framtid utan att nödvändigtvisacceptera läkemedelsindustrins alla krav på offentligasubventionssystem eller läkemedelsindustrins krav påhur sjukvården ska fungera.Det finns bara ett sätt att möta de här olika idéer-na. Det är, precis som påpekar, attöka dialogen mellan dem som finns i sjukvården, attge bättre råd och stöd, att se till att läkarna gör det härvalet eller rekommenderar patienterna att göra valetmot bakgrund av beprövad erfarenhet och att manlyssnar på kolleger som har kunskaper. Det är fördetta som läkemedelskommittéerna har upprättats,och det är för detta som de arbetar.I den proposition som vi kommer att lägga framtill hösten, grundad på utredning, kom-mer vi att diskutera frågan om att ge också ett natio-nellt stöd till läkemedelskommittéernas arbete. Därkommer också utredarens förslag om en nationellkommitté för att hantera frågorna om vilka läkemedelsom ska subventioneras och hur man ska förhålla sigtill detta att behandlas. Där kommer regeringen attredovisa sitt ställningstagande.Jag är ganska optimistisk om att vi kommer atthitta ett system där vi också kan hantera nya utma-ningar utan att för den skull frångå principen om attalla som behöver vård och behandling verkligen skafå det, och det är vi ju uppenbart överens om.Anf. 64 ():Herr talman! Det här med läkemedel är ju ganskaintressant, och det är ju framför allt ett oerhört stortoch omfattande område. Personligen har jag en oer-hört stor respekt för allt vad läkemedel heter efter ettganska långvarigt arbete inom sjukvården.När en patient ska få en sjukvårdande behandlingutgår man så gott som alltid från sjukdomens svårig-hetsgrad, dvs. hur svårt sjuk den här patienten är, ochegentligen inte från vilken sjukdom patienten lider av,utom när det gäller vissa smittsamma sjukdomar somdet finns särskilda regler för. Så här borde det ocksåvara när det gäller utskrivning av läkemedel, för attge några tips. Man borde utgå från de svårast sjukaoch dem som är i mest behov av hjälp, och kanskeinte alltid från vilken sjukdom patienten lider av. Detvar väl lite grann av det som socialministern tangera-de i sitt svar.Men är det ofta så att en del mediciner, utanatt nämna några namn, är mycket populära av olikaorsaker. Läkaren kan då bli ställd inför en mycketpåtvingad situation i den här dialogen. Därför bordedet finnas ett väl utvecklat och väl fungerande samar-bete mellan läkare och farmaceuter. Det borde finnascentrala, regionala och lokala läkemedelskommittéerpå varje sjukvårdsenhet som stöder läkarna i derasarbete med den medicinska behandlingen och med-verkar till att upprätta och följa upp medicinska rikt-linjer.Socialministern säger i sitt svar att regeringen ochLandstingsförbundet har träffat ett avtal som i storutsträckning gäller de ekonomiska relationerna närdet gäller läkemedelshanteringen. Det innebär kortvissa garantier för landstingen att läkemedelsutgifter-na inte ska tränga undan annan sjukvårdande behand-ling inom landstingens verksamhet. Men jag kan intese att det avtalet i sig innebär en annan syn och kan-ske andra krav på läkarnas hantering av läkemedlen ibehandlingen av patienterna eller i den behandlandesituationen än den han eller hon redan har. Avtalethandlar inte om kärnan i arbetet utan om den yttreramen, och det är ju själva kärnan som vi behöverkomma åt, herr talman.Socialministern pekar i sitt svar på att i den utred-ning som pågår om en översyn av den nuvarandeläkemedelsförmånen är det grundläggande syftet attfå förslag till hur det ska göras möjligt för patienternaatt få tillgång till värdefulla läkemedel till en rimligkostnad. Men är socialministern säker på att en sådanutrednings konsekvenser skulle innebära minskadeläkemedelskostnader totalt sett?Jag anser att man måste ha en något bredare ochannorlunda syn på hela medicineringsprocessen, omman kan använda det ordet. Vi kristdemokrater anseratt läkemedelsfrågan, både ur ett nationellt och ettinternationellt perspektiv, är så sammansatt och inne ien sådan expansiv utveckling att det behöver tillsättasen parlamentarisk utredning för att ta ett samlat greppom hela den komplicerade frågan utifrån såväl eko-nomiska som behandlande synpunkter.Anf. 65 Socialminister ():Herr talman! säger att avtaletgäller de yttre ramarna men att det är själva kärnansom är viktig. Det är precis det som dethandlar om. Avtalet gäller just de ekonomiska förut-sättningarna för läkemedelsreformens framtid, dvs.hur vi ska ordna den långsiktiga finansieringen för attdärmed skapa en stabilitet i sjukvårdsförmånen.Hittills har det nämligen funnits en allvarlig far-håga för att ökande läkemedelskostnader tränger utannan vård. Med en utveckling med läkemedelskost-nader som ökar har mångavarit oroliga för att vi inte kommer att klara övrigavårdinsatser. Genom att göra en överenskommelsedär staten faktiskt garanterar finansieringen av läke-medelsförmånerna för de kommande tre åren så kanvi lägga det problemet åt sidan.I stället kan vi uppmärksamma det som är självakärnan. Det är det som har utrett, som nuhar varit föremål för remissbehandling och som vi skaåterkomma till . kommer regeringen attpresentera en proposition om läkemedel och läkeme-delsförmåner. Rimligtvis är det i anslutning till den viska diskutera vad för ytterligare utredningar somskulle behövas.Jag menar att utredning om läkeme-delshanteringen och om läkemedlens roll i svensksjukvård är alldeles utmärkt, och att vi med den somgrund kan lägga fram viktiga förslag för Sverigesriksdag.Anf. 66 ():Herr talman! Jag blev lite rädd ett tag när jaglyssnade på socialministern. Alldeles sade hanatt det var själva kärnan som man skulle ägna sig åt,och sedan började han prata om de ekonomiska ra-marna. Men sedan kom det ändå fram att kärnan ärinnehållet i själva receptförskrivningen, mötet medpatienterna, behandlingen av patienterna och det stödsom läkaren kan få i sin behandlande roll.I det stora utbudet av läkemedel, som socialmi-nistern också berör, har läkaren en oerhört svår ochpressad situation. Det gäller både att titta på ekono-min - vad som är mest och bäst ur den synpunkten -och framför allt på vad som är bäst för patienten urdenna synpunkt. Sedan kommer naturligtvis ocksåden pålästa patienten in i bilden och ställer sina krav.Detta är alltså en stor och omfattande process därläkaren, som jag uppfattar det, behöver allt det stödsom han eller hon kan få. Utifrån vad jag har sett ochkan förstå så har läkarna av många olika anled-ningar inte det stödet i sitt möte med patienterna.Jag kan vänta på utredningen, och kommer ocksåatt göra det med spänning. Jag kommer då att ytterli-gare ta ställning till att föra fram kravet på en parla-mentarisk utredning.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 2000/01:354 omvårdkostnaderAnf. 67 Socialminister ():Herr talman! har även frågatmig hur regeringen tänker tillvarata den nya medi-cinska utvecklingen så att den kan komma alla behö-vande till del, hur regeringens planer ser ut för attbehålla den solidariskt finansierade vården samt hurregeringen tänker tillvarata nya möjligheter att tillgo-dose efterfrågan och egenfinansiering i vården.Som konstaterar har hälso-och sjukvården varit mycket framgångsrik under1990-talet. Vården har kunnat höja de medicinskaambitionsnivåerna mycket påtagligt. Stora grupper avpatienter har kunnat få allt bättre hjälp med synen,höfterna, hjärtat osv. Men med en svag samhällseko-nomisk utveckling framför allt under 1990-taletsförsta del har hälso- och sjukvårdens resurser inteökat, vilket bl.a. bidragit till växande köer.Den samhällsekonomiska utvecklingen under desenaste åren, med stark tillväxt och ökad sysselsätt-ning, har emellertid inneburit att de ekonomiska för-utsättningarna för kommuner och landsting har för-bättrats. Alltfler kommuner och landsting har enekonomi i balans.Regeringen har också föreslagit extra statsbidragtill hälso- och sjukvården, dels för att komma till rättamed de problem som finns , dels för att mötaframtida behov som t.ex. en åldrande befolkning ochden medicinsk-tekniska utvecklingen kommer attställa på vården.I samband med regeringens handlingsplan för ut-veckling av hälso- och sjukvården (prop.1999/2000:149) tillförs hälso- och sjukvården 9 mil-jarder kronor . Pengarnaska användas för att bygga ut primärvården, öka demedicinska insatserna i äldreomsorgen och förstärkapsykiatrin.Regeringen har också ekonomiska vår-proposition, som överlämnades till ,föreslagit att ytterligare tillförshälso- och sjukvården för att minskaväntetiderna och korta köerna inom sjukvården. Vår-propositionen innehåller också förslag för att lösafinansieringen av läkemedelsförmånen.Detta åtgärdsprogram blir tillsammans med dennationella handlingsplanen för hälso- och sjukvårdenett heltäckande program för hälso- och sjukvårdenslångsiktiga utveckling.Det är enligt min uppfattning viktigt att grundernaför dagens hälso- och sjukvårdspolitik ligger fast: attvården finansieras solidariskt och styrs demokratisktför att kunna ges efter behov och på lika villkor.Det är inte minst viktigt att även under 2000-taletgarantera att de förbättrade behandlingsmöjligheternasom ligger i den snabba medicinska och medicinsk-tekniska utvecklingen fördelas efter behov. Någonbättre garant för detta än en fortsatt solidarisk finansi-ering av hälso- och sjukvården med skatter finns inte.Anf. 68 ():Herr talman! Jag ber att få tacka också för det härsvaret. Det var ungefär som jag hade förväntat mig,och jag är således inte så där riktigt nöjd med det. Jaganser att socialministern har gått runt frågeställningenutan att riktigt gå in på djupet av konsekvenserna avfrågor och svar. Det är min bedömning, men jag kanha fel.Om det nu skulle vara så att den s.k. solidariskafinansieringen av hälso- och sjukvården inte skulleräcka till för de krav som befolkningen ställer på vadsjukvården utifrån vetenskap och beprövad erfarenhetkan åstadkomma - hur blir då socialministerns ställ-ningstagande? Tänker socialministern då lägga ettlock på utvecklingen så att inte väljarna har möjlighetatt få reda på vad sjukvården skulle kunna göra förmänniskors individuella och generella hälsa? Ellermed andra ord: Tänker socialministern i så fall pånågot sätt försöka bromsa utvecklingen eller tysta nedden?Det skulle också vara intressant att veta hur soci-alministern planerar för den lågkonjunktur som tycksvara i antågande, och som vi ju av erfarenhet vetdrabbar den offentliga sektorn mycket hårt.Socialdepartementet publicerade för några måna-der sedan en studie. Den visar att man haröverskattat framför allt de äldres vårdbehov. Dettaledde fram till slutsatsen att de traditionella formernaför skattefinansiering kanske ändå skulle räcka för detframtida vårdbehovet av äldre. Utredningens slutsat-ser kan vara korrekta, dvs. att omsorgsbehoven flyttashögre upp i åldrarna men totalbehoven ändå inte harökat lika starkt som man har antagit. Somexempel kan nämnas att 1998 bodde på 506 personer . 375 av demklarade sig utan samhällshjälp. Det är ur både eko-nomisk och social synpunkt en bra bild, som social-ministern säkert känner till.Men när det gäller sjukvården är bilden en heltannan. Det är inte bara på läkemedelsområdet somutvecklingen går framåt, utan medicinens egen ut-veckling står för en mycket större del av förklaringentill efterfrågeökningen, dvs. vårdens ekonomiskaproblem, än en åldrande befolkning gör. Starropera-tioner har exempelvis ökat från 10 000 till 50 000 på20 år. har köerna ökat.Jag vill påstå att huvudskälet till besparingstrycketinom sjukvården inte är en, mer eller mindre tillfällig,dålig landstingsekonomi. Det grundläggande bespa-ringstrycket uppstår för att vi ska ha råd med allt somsjukvården kan göra men inte kunde så sent sompå . Jag skulle kunna nämna många exem-pel på det, dvs. vad vi kan men inte kunde då.Vårdkrisen beror enligt många forskare på att vihar en snabbt vidgande tillgång-efterfrågeklyftasamtidigt som medicinens egen utveckling gör attvården i snabb takt blir allt billigare. Om tiden räckertill kan jag exemplifiera mina påståenden.Allt detta innebär att kraven på hälso- och sjuk-vården har blivit mer resultatinriktade och patienternamer medvetna om vilka möjligheter sjukvården hareller borde ha, vilket vi var inne på alldeles nyss.Sjukvården kan bokstavligen få bli hur stor som helstså länge tillväxten sker i en efterfrågebaserad situa-tion där de svenska konsumtionsbesluten fattas avungefär nio miljoner beslutsfattare.Det riktigt stora problem som harframför sig är hur vi kan förena de grundläggandevärderingarna om solidariskt finansierad vård med enmångfald av nya möjligheter att tilläggsfinansiera denframtida sjukvården, herr talman.Jag anser att det är angeläget att regeringen till-sätter en parlamentariskt sammansatt utredning för attundersöka hur den nya medicinska utvecklingen kantillvaratas, hur solidariskt finansierad vård kan be-hållas samt hur nya möjligheter att tillgodose efter-frågan och egenfinansiering kan tillvaratas.Är socialministern beredd att tillsätta den utred-ningen?Anf. 69 Socialminister ():Herr talman! Man ser att skrevsin interpellation innan regeringen presenterade vår-propositionen. Jag misstänker att lite överraskad över att vi i vårpropositionenavsatte så mycket resurser för att klara de grundläg-gande problemen när det gäller sjukvårdens långsikti-ga finansiering.Icke desto mindre kan man diskutera frågeställ-ningen med den nya kunskap som har. Med den handlingsplan som beslutades förraåret och det som vi nu föreslår - med dessa 3,75 mil-jarder samt garantin för läkemedelsfinan-sieringen, som ju omfattar 2,7 miljarder för denkommande treårsperioden i garantier från statens sida- avsätter regeringen i praktiken nästan 16 miljarderför det här året och de kommande tre åren för attgarantera sjukvårdens utveckling. Det är den störstasatsning som staten någonsin har gjort på sjukvårds-området.Bakgrunden är precis den som på. Det är inte bara så att vi gjor-de nedskärningar av samhällsekonomiska skäl. Vi harockså mött ökade anspråk på sjukvården, inom sjuk-vårdens alla delar. Också inom läkemedelsområdetökar anspråken från medborgarna. Man vill komma åtden nya kunskapen, den nya tekniken. Man vill ta delav de medicinsk-tekniska eller medicinska landvin-ningarna. Det innebär att anspråken kommer att öka.Jag ser framför mig en utveckling där sjukvårdensandel av våra gemensamma resurser växer från nuva-rande 8 ½ %, om vi räknar in även kommunerna,uppemot kanske av BNP under en tioårsperiod.Så kommer det att se ut i de flesta utvecklade länderberoende på en kombination av ökade anspråk påsjukvården och ökade möjligheter till nya behand-lingar, läkemedel och terapier.Det här börjar vi nu att planera för. Med de här re-sursförstärkningarna klarar vi att förstärka sjukvårdeni första hand när det gäller primärvården, vilket varviktigt för att få en bättre balans i sjukvården. Viklarar också att börja attackera de långa väntetidernaoch köerna . Vi har sattmålet att ingen ska behöva vänta på en planerad be-handling mer än , vilket är ett rimligt kravur patientsynpunkt.Men vi klarar också en finansiering av läkeme-delsreformen . Därmedhar vi lagt en grund för en lugn och sansad utvecklingav svensk sjukvård. Jag är övertygad om att vi där-med har lagt en grund för att behålla en sjukvård efterprincipen att alla ska erbjudas vård på lika villkor ochvård efter behov.Osäkerheten i svensk sjukvård har varit frågan omifall vi klarar den långsiktiga finansieringen ochframför allt om ifall vi klarar att finansiera läkeme-delsreformen, som annars riskerar att äta ut sjukvår-den.Förslagen kommer att följas upp med redovis-ningar till . Vi kommer att lägga fram enläkemedelsproposition. Vi kommer också att redovisadet avtal vi ska teckna med omhur vi ska attackera väntetiderna. Det kommer attredovisas för , och då kan vi ta ställning tillfrågan om ifall det behövs några nya utredningar. Jagska inte avvisa det. Men vi har lagt en bra grund fören framtida bedömning av sjukvårdens utveckling. Vikommer att diskutera detta när vi redovisar våra kon-kreta förslag till höstriksdagen.Anf. 70 ():Herr talman! Jag får tacka för det inlägget. Jagmåste säga att jag tycker att socialministern är skick-lig på att kringgå mina frågor. Han gör det på ettmycket skickligt sätt.Jag ställde ju en fråga som jag egentligen inte ficknågot svar på. Vad kommer att hända omresurserna inte räcker i den solidariska finansieringenmed den modell som socialministern har? Vad händerom pengarna inte kommer att räcka på grund av dekrav som människor har på behandling och hjälp -krav som de också har rätt att ställa? Den frågan fickjag inte något svar på, men det skulle jag gärna viljaha.Köerna talade socialministern om. Det är oroandeoch har alltid varit oroande med köer. Men de berorinte på att man arbetar mindre inom sjukvården, utanpå att ambitionen, förväntningarna på olika områdenhar ökat hos patienter och remitterande läkare. I dagär personalens utbrändhet ett stort problem inomsjukvården. Det är ett hårt tryck på personalen i dag.Det går inte att tänja på lojalitet och solidaritet hurlångt som helst. Det finns faktiskt också en gräns förvad människor orkar och förmår.Jag behöver väl inte läsa upp alla de exempel påolika behandlingsmetoder som vi har . Men jagskulle kanske kunna lämna över en lista över dem tillsocialministern efter det här.Anf. 71 Socialminister ():Herr talman! fråga om vadsom händer om resurserna inte räcker är egentligenomöjlig att svara på. Men finessen med ett sjukvårds-system som bygger på en demokratisk förvaltning avhuvudmannaskapet - att vi har ett landsting, en riks-dag och att väljarna kan delta i en ständig dialog - äratt vi avsätter resurser i förhållande till vad medbor-garna kräver. Det är grundat på den kunskap vi harom sjukvårdens möjligheter och på medborgarnasförväntningar.När jag säger att sjukvården kommer att utvecklastill av BNP grundar det sig helt enkeltpå att detta är vad människor begär och kommer attbegära. Man vill ha behandling. Man vill inte väntapå att få en behandling som en läkare har föreskrivit.Man vill ta del av den nya tekniken och de nya fram-stegen. Därför kan vi räkna med att medborgarnakommer att ställa de kraven. Jag är alldeles övertygadom att vi kommer att ställa resurser till förfogande föratt tillgodose detta. Detta är nämligen vad medbor-garna kräver.Jag är också alldeles övertygad om att de politikersom i nästa års valrörelse går ut och säger att det intebehövs mer resurser till sjukvården kommer att mötaett mycket stort motstånd hos väljarna. Väljarna begäratt vi ska avsätta detta.Jag menar att med start ide förslag som regeringen nu har presenterat kan vidiskutera hur vi banar väg för en ytterligare resursök-ning till sjukvården. Därför kommer vi enligt minbedömning aldrig att ställas inför frågan om vad somhänder om resurserna inte räcker. De kommer att stå iproportion till vad medborgarna kommer att begära.Vi kommer att få se växan-de resurser till sjukvården egentligen oavsett hur visedan organiserar själva driften av sjukvården. Detkan vi ha olika politiska uppfattningar om. Men an-språken på sjukvården i det moderna samhället kom-mer att öka. Det kommer medborgarna att begära.Vi vet också att de flesta medborgare i Sverigeanser att vi gemensamt ska finansiera sjukvården ochatt vi ska driva sjukvården med demokratiskt huvud-mannaskap, framför allt som en garanti för att manska kunna delta i diskussionen om prioriteringar ock-så i framtiden.Jag är ur den synpunkten ganska optimistisk närdet gäller att garantera finansieringen av den långsik-tiga sjukvården. I de förslag vi har lämnat pekar vi påen väg som innebär att vi nu tar rejäla kliv framåt föratt se till att sjukvården kan anställa mer personal ochöka sin kunskap, så att vi kan komma bort från en delav de stressproblem, utbrändhet och annat som präg-lar sjukvården.Anf. 72 ():Herr talman! Tack för svaret. Vad jag kan förståtror socialministern på en mycket expansiv utvecklingav sjukvården och på hälso- och sjukvårdens ochforskningens möjligheter att ge hjälp och stöd tillmänniskor som behöver ha den hjälpen. Det tyckerjag är positivt.Men om vi skulle gå tillbaka till att ge sammabot och lindring som vården gav 1985 men med 2001års metoder skulle av vårdkostnaderna fallabort. Trots det råder det en mer eller mindre kroniskresursbrist inom sjukvården eftersom förväntningarnaökar hos medborgarna.Det här är det grundläggande skälet till att det ärangeläget att nyttja alla möjliga landvinningar somreducerar kostnaderna per insats, och där tror jag attvi är överens.Det finns ingen anledning att anta att den medi-cinska utvecklingen kommer att bli långsammare.Nya läkemedel, transgena eller framodlade organ someliminerar behovet av reservdelar som begränsningför transplantationer och andra landvinningar riskeraratt ge ett efterfrågetryck som vida överstiger 2001 årssituation.Frågan är hur stor sjukvården kan tillåtas bli. Be-gränsning finns bara när konsumtionen är tvångsfi-nansierad på sådant sätt att den automatiskt fördyraralla andra produkter eller tjänster. Det är den grund-läggande egenskap som gör att skattefinansiering rentprincipiellt har en begränsning. Detborde också socialministern kunna se.Anf. 73 Socialminister ():Herr talman! På den sista punkten är vi uppenbartalldeles oense. Om man gör en studie av hur det ser utruntom i världen kan man konstatera att de sjukvårds-system som bygger på skattefinansiering har i allaavseenden högre kvalitet och även högre effektivitetän de system som i allt väsentligt bygger på privatfinansiering, i huvudsak försäkringsfinansiering.Det intressanta är att det amerikanska systemetsstora bekymmer är att sjukvårdens andel är någon-stans av BNP men att man ändåinte har kunnat erbjuda alla medborgare sjukvård. 30eller 40 miljoner av dem står utanför. Det innebär attden enda garantin för att sjukvården dels ska kunna fåde resurser som behövs, dels ska kunna omfatta allaär att den finansieras skattevägen. Jag tror inte att detfinns något hinder för att klara detta så länge med-borgarna har förtroende för sjukvården.Om medborgarna ser att sjukvården fungerar ochom de kommer i kontakt med den, tror jag inte alls attskattefinansiering är någon restriktion på sjukvårdensutveckling.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 2000/01:358 omtillgången till vård och personal inom hälso- ochsjukvårdenAnf. 74 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag är beredd att vidta för att kunna användaden välutbildade yrkeskategori som komplementär-/alternativmedicinen utgör inom hälso- och sjukvår-den. har vidare frågat om jag är be-redd att ta initiativ till ett nationellt centrum förkomplementär-/alternativmedicin i Sverige.Jag vill börja med att säga att det inte finns någraförbud mot att bedriva yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område.