prot · GP0929 · 2001-11-19 00:00:00 — Där harde också en viktig roll.Det är bra att skolministern nu säger att lärarnaska få mera stöd i betygssättningen, för det har manverkligen väntat på ute på skolorna.Egentligen är det kanske fel att debatten har dennarubrik, för diskussionen borde inte handla om huruvi-da vi ska försämra ett system eller inte. Den bordehandla om hur vi ska göra det bättre. Därför vore detväldigt bra om det konstiga beslutet att ta bort be-tygsgränserna på nationella prov försvinner. Jag väl-jer att tolka skolministerns svar på det sättet. Menfortfarande känns det som sagt förvirrande, eftersomdet finns ett beslut från den högsta skolmyndighetenom att man ska försämra möjligheten att sätta likvär-diga betyg.Debatten har handlat om att inte försämrautvärderingen, men egentligen borde den handla omatt förbättra och utveckla utvärderingen och stärkaelevernas rättssäkerhet genom att säkra rättvis ochlikvärdig betygssättning.Min interpellation handlade faktiskt inte bara omde nationella proven. Jag ställe frågan vilka åtgärderministern ämnar vidta för att få rättvis betygssättning.Ministern har varit inne på en del av detta.Jag menar att det behövs en rad åtgärder. Förutomdet självklara att lärarna ute på skolorna ska diskuterabetygssättningen behövs det fler nationella prov i flerämnen, översyn av betygskriterierna så att de blir merbegripliga, tydligare information om betygssystemetoch stöd till lärarna.Jag ber en gång till, inför sista inlägget, ministernatt ännu tydligare klargöra vilka nya åtgärder skolmi-nistern funderar på att föreslå för att vi ska få ett ännumer rättvist betygssystem. Det är den riktigt intres-santa frågan, om vi nu kan lämna det märkligastickspåret med de nationella proven bakom oss.Anf. 9 PER ():Herr talman! Jag tror att det har varit en bra debattför landets elever och för landets lärare. Den sistamånaden har det gått ganska mycket hit och dit. Detbörjade med , som sade skulle ta bort betygsgränserna för de nationellaproven.Det gick , och så sade man från Stockholmsstad: I så fall inför vi sådana. Vi tillsätter en gruppsom gör detta. Vi ser till att alla våra skolor och allaskolor i landet som vill kan använda sig av våra be-tygsgränser.Så gick det , och sedan sade skolmi-nistern att de nationella provens betygsstödjandefunktion är nödvändig.Det gick , och så var detsocialdemokratisk partikongress. Där sade man skulle avskaffa betygen i eller åt-minstone, om jag förstod det rätt, ta bort dem somurvalsinstrument. Som sådant hade de spelat ut sinroll. Det är en liten skillnad mellan de två varianterna.Det gick , och sedan sadestatsministern att betygen behövdes.Det går mycket hit och dit. Jag tror att denna de-batt har varit bra på det sättet att vi har sett att detverkar finnas en ganska stor samstämmighet mellanåtminstone , . Vi behöver betygsgränser på de natio-nella proven, och vi måste öka antalet instrument, såatt lärare och elever kan sätta respektive få så rätts-säkra betyg som möjligt.Anf. 10 Statsrådet ():Herr talman! Ytterligare sätt att nå målen är att setill att det finns mer personal och fler lärare och andrasom verkar i skolan. Det är oerhört viktigt att man nårvarje elev. Vi ska fortsätta att ge lärare en bra kom-petensutveckling på en lång rad områden. Vi skautveckla våra centrum i t.ex. matematik och fysik ochkemi och gynna både forskningen och kompetensut-vecklingen för lärarna. Vi ska öka elevinflytandet, såatt det blir en glädje att nå målen. Det är kanske detviktigaste av allt: Kunskap ska vara en glädje. Manläser för sin egen skull. Man läser inte för betygeteller för att tillfredsställa läraren, utan för att mansjälv vill utvecklas som människa.Jag vill göra ett klarläggande gällande den social-demokratiska kongressen. Vi vill ta bort betygen justsom urvalsinstrument. Det är bra att Per noteraratt betygen har två ben. Betygen fungerar dels somurvalsinstrument, dels som en tydlig bekräftelse på har nått de kunskapsmål som är uppsatta.År 1990 fattade beslut i enlighet medpropositionen Växa med kunskap. Där fastställdes attelevernas förstahandsval inför gymnasiet så långt sommöjligt skulle tillgodoses. är vi på väg att nå dettamål. I många kommuner kan man komma in påsitt förstahandsval. I det perspektivet kommer betygetinte att behövas som ett urvalsinstrument, för mankommer in på det program som man är intresserad av.Den socialdemokratiska kongressen har däremotaldrig sagt att man inte behöver en ordentlig bekräf-telse på vilka kunskaper man har. Men kom-mer kanske alla in på sitt förstahandsval, och då ärbetygen inte längre aktuella som urvalsinstrument.Det viktiga är att vi ser till att det blir en tydlig be-kräftelse.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 2001/02:53 om plats-brist i kommunala äldreboendenAnf. 11 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig dels vilkaresultat den uppföljande undersökningen angående ejverkställda beslut inom äldreomsorgen visat på, delsvad jag avser göra åt problemet med platsbrist ikommunernas äldreboenden.Socialstyrelsen ska först redovisa re-sultatet av de uppföljningar som gjorts tillsammansmed landets länsstyrelser avseende ej verkställdabeslut inom äldreomsorgen. Jag kan därför inte i dagredogöra för hur situationen har utvecklats sedanSocialstyrelsen och länsstyrelserna genom-förde den första kartläggningen av denna företeelse.Sammantaget visade kartläggningen från år 2000att cirka hälften av landets kommuner inte tillgodosågdet av kommunen bedömda behovet av omsorg omäldre personer, vilket kommunerna enligt social-tjänstlagen är förpliktade att göra. Detta gäller såvälinsatser inom det ordinära boendet som insatser isärskilda boendeformer. Kommunerna har ocksåplaneringsskyldighet för vissa insatser enligt social-tjänstlagen - däribland insatser i form av särskiltboende.Min förhoppning är naturligtvis att problem medej verkställda beslut inte längre förekommer i någonav landets kommuner. Preliminära uppgifter tyderdock på att många kommuner fortfarande har pro-blem med att verkställa beslut inom äldreomsorgenoch att orsaken i många fall är platsbrist i särskildaboendeformer för äldre personer. Situationen är oro-ande eftersom, som också påpekar, deäldre personer som beviljas plats i särskilt bo-ende ofta har mycket omfattande behov av vård ochomsorg. Problemet är också allvarligt med tanke påsituationen för anhöriga till äldre personer vars be-dömda behov av omsorg inte tillgodoses.Som jag nämnde i interpellationsdebatten på dettatema så kommer resultatet av Socialstyrelsensoch länsstyrelsernas uppföljningar att utgöra ett un-derlag för regeringens vidare ställningstagande i den-na fråga.Anf. 12 ():Herr talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret.Det kanske finns anledning att säga några ord omupprinnelsen till den här interpellationen.Det var, som sagt, som jag väckte fråganhär i kammaren om platsbristen i kommunernas äld-reboenden. Utgångspunkten var just Socialstyrelsensoch länsstyrelsernas rapport om rättssäkerheten inomäldreomsorgen. Där konstaterades att nästan 5 000äldre - det var i början av år2000 - hade ett konstaterat behov av s.k. särskiltboende, och mer än hälften av dessa hade också fåttbiståndsbeslut om en sådan plats. Trots behov ochtrots beslut fanns det dock inga platser för dessa näs-tan 5 000 äldre.Socialstyrelsen och länsstyrelserna säger i denaktuella rapporten att de äldres boendesituation äroacceptabel - det är det ord som man använder. I vårdebatt här sade socialministern: Jag anser,liksom , att detta är en oacceptabelsituation.I dagens svar sägs att situationen är oroande. Mankanske inte ska märka ord, men jag hoppas att valör-sänkningen när det gäller ordvalet inte uttrycker enminskad ambitionsnivå.När vi förde den här debatten sade LarsEngqvist att regeringen skulle göra enuppföljning av läget. Det intryck som jag då fick varatt arbetet redan pågick. Jag frågade därför socialmi-nistern i den allmänpolitiska debatten här i kammarenför om vad som hade kommitfram i den här uppföljningen. Jag uppmanades då attåterkomma med frågan i en ny interpellation, och därär vi nu.Jag förstår av svaret att det dröjer till våren2002 innan vi vet åt vilket håll utvecklingen har gåttför de äldre i kommunerna. Det kommer alltså att hagått två mellan det att det konstaterades att ensituation var oacceptabel - det är socialministernsegna ord - till att frågan följs upp. Svaret både i majoch är dessutom att den aviserade och försenadeuppföljningen ska vara underlag för regeringens vida-re ställningstaganden.Det finns inget underlag och inga ställningstagan-den. Situationen är verkligen inte bara oroande utanockså oacceptabel. Jag undrar då varför socialminis-tern dröjer så länge med att skaffa sig en bild av läget.Upplevs inte situationen längre som oacceptabel utanbara som oroande?Anf. 13 Socialminister ():Herr talman! Först ska jag ta upp något grundläg-gande. Det är ett kommunalt ansvar vi nu talar om.Det är mycket klart beskrivet i den lagstiftning somgäller på detta område. Statens ansvar är att utövatillsyn och att se till att det också sker en planeringför att man ska kunna tillgodose de behov som finns.Socialstyrelsen gjorde tillsammans med länssty-relserna en rapport om läget 2000, och det var densom vi diskuterade. Det är ingen tvekan om att denbeskrivning som då gjordes var mycket oroande, ellervad man nu vill använda för formuleringar.Sedan har detta naturligtvis utgjort underlag förmycket diskussion i kommunerna, och förhoppnings-vis har det lett till en förbättrad situation. Dessutombehöver jag väl inte upplysa om att det ärvalrörelse . Jag utgår från att varje politisktansvarig i varje kommun kommer att betrakta dettasom en viktig fråga att diskutera med medborgarnainför val. Det händer alltså någonting ikommunerna, eller bör i varje fall hända någonting.Nu har i uppdrag att göra en upp-följning av hur situationen är 2001, dvs. att man skase vad som har hänt 2000-2001. När vi får den rap-porten får den bli föremål för en ny diskussion. Vi vetinte exakt hur det ser ut förrän vi får rapporten. Jaghar dessvärre fått sådana signaler som att den snabbaförändring som man borde ha kunnat hoppas på kan-ske inte har skett under detta år. Men det viktigaste ärju att man vet vem som har ansvaret. Det är kommu-nernas ansvar. Staten är tillsynsmyndighet, och det ärSveriges riksdag som fattar beslut. Kommunerna harmycket precisa skyldigheter.Möjligtvis kan man vara en smula hoppfull införframtiden eftersom vi faktiskt har sett till att kommu-nerna får bättre resurser för att leva upp till sina skyl-digheter. Det gäller inte minst det senaste beskedetom att kommunerna nu får extra stöd för att anställapersonal, vilket faktiskt behövs i äldreomsorgen. Detkan lätta på en del av bekymren också när det gällerplatserna i särskilt boende.Men exakt vad som har hänt får vi inte veta förränstaten har gjort det den ska göra, nämligen se till atttillsynsverksamheten fungerar. Då får vi ett bra un-derlag för att diskutera hur det ser ut.Anf. 14 ():Herr talman! Det är förvisso ett kommunalt an-svar. Jag kan försäkra om att jag kän-ner till det mycket väl. Jag har varit äldreomsorgs-ansvarigt kommunalråd i . Jaghar brottats med det här problemet på det lokala pla-net.Men man måste ändå fundera över vad självagrundorsaken är till att vi befinner oss i den här situa-tionen, där nästan 5 000 äldre står utan den vårdplatssom de så väl behöver och som de också har fått ettbeslut om. Beror det på otydlighet i det kommunalauppdraget? Nej, knappast. Kommunerna är, precissom statsrådet säger, enligt lag förpliktade att inrättasärskilda boendeformer för äldre. Kommunerna harockså planeringsskyldighet enligt socialtjänstlagennär det gäller det särskilda boendet. Så det beror intepå otydlighet.Beror det på bristande kunskap om behoven? Nej,knappast. Jag tror att våra kommunpolitiker har enmycket klar bild av läget i den egna kommunen. Ochnär det gäller situationen i landet i stort har vi ju fåtten både tydlig och skrämmande bild genom den un-dersökning som vi här relaterar till.Beror det då på bristande vilja? Nej, det tror jagverkligen inte. Varje ansvarsfull kommunpolitiker villnaturligtvis skapa ett gott liv för kommuninvånarna iallmänhet och, tror jag, för de äldre i synnerhet.Vad beror det då på att situationen är så dystersom den är på det här området? Det finns naturligtvisett orsakssammanhang. Man kan se två orsaker. Denena handlar om bristen på helhetssyn mellan de tvåstora huvudmännen för äldres vård och omsorg, näm-ligen kommunerna och landstingen. Vi har sett hurantalet vårdplatser i landstingsvården mer än halve-rats på ett drygt årtionde. Det är en neddragning sominte har motsvarats av en platsutbyggnad och störrevårdansvar och kapacitet i kommunerna. Just våraäldre kommer ofta i kläm mellan de två huvudmän-nen. Som medicinskt färdigbehandlad lämnas manöver från klinik till en vårdoch omsorg som varken har tillräckligt antal platsereller tillräcklig vårdkompetens.Den andra orsaken är naturligtvis bristen på eko-nomiska resurser. 90-talets neddragningar i all kom-munal verksamhet har slagit hårdast mot barn ochgamla. När regeringen nu berömmer sig av att hasanerat statens ekonomi är det lätt att se vilka som harfått betala notan. Det är bl.a. de 5 000 äldre som intefår plats i särskilt boende i kommunerna.Jag undrar om socialministern delar den här väl-digt snabbt gjorda orsaksbeskrivningen. Om det är såhär är det ju inte några nya upptäckter som vi gör häri kammaren . De här orsakerna känner vi till, ochde lever vi med. Då tycker jag att jag ändå kan sättaett frågetecken när det gäller detta. Regeringen tar delav en kartläggning av en allvarlig situation och sägeratt detta är oacceptabelt. Man säger att man ska följaupp och att uppföljningen ska ligga till grund förvidare ställningstaganden - det är socialministernsegna ord. Då kan jag inte tycka annat än att det ärmärkligt att det är mellan ett konstaterande ochen ny uppföljning och ställningstaganden.Anf. 15 Socialminister ():Herr talman! Jag kan berätta något om vad somfaktiskt har skett under det här året när det gällerlänsstyrelsernas roll.Här i inbjöd landshövdingen samtliga kommuner till en genomgång, kommunför kommun, om hur deras planeringssituation ser utmot bakgrund av den rapport som Socialstyrelsenlämnade. Varje kommun har redovisat vilka åtgärderde vidtar, vilket behov de bedömer att det finns ochockså vilken möjlighet det finns att faktiskt klara sinekonomi med de högre krav som vi ställer när detgäller äldreomsorgen. Jag antar att motsvarande dis-kussion har skett i de flesta län.Länsstyrelserna lever upp till sin roll som till-synsmyndighet och som ansvarig för att också se tillatt underlätta eller stimulera kommunernas planering.Det händer alltså faktiskt någonting runtom i lan-det kring detta. Vilka effekter det får, hur snabbt manåtgärdar problemen och hur många som väntar påsärskilt boende vet vi inte, men det får vi kunskapom. Det är viktigt att vi följer detta och attvi utnyttjar de instrument vi har.Jag tror alltså att situationen håller på att förbätt-ras, även om jag inte är optimistisk nog att tro att manpå har kommit till rätta med hela problemet.Om vi försöker analysera vad problemet är trorjag dessutom, det ska läggas till, att det ligger en del iatt det har varit ett bekymmer att hitta en bättre sam-verkan mellan landstingen och kommunerna. Ävendär sker ganska mycket. har alldeles presenterat engemensam rapport om hur man ska öka samverkanoch få en bättre gemensam planering, inte minst närdet gäller äldreomsorgen.Det är dock klart att det alldeles grundläggande ärresursfrågan. Och är det en sak vi nu har lärt oss så ärdet att vi inte får upprepa de misstag som gjordesunder 90-talet. Ställer man svensk samhällsekonomiinför gigantiska underskott ska någon så småningombetala. Dessvärre drabbar det också vår sociala väl-färd och vår sociala trygghet. Det kan vi konstatera,och det får inte ske. När vi nu diskuterar att ökakommunernas resurser, vilket måste göras för atttillgodose behoven, måste det ske med ansvar för helasamhällsekonomin.Men jag tror alltså att situationen är på väg attförbättras. Jag tycker att det är viktigt att vi följerutvecklingen och att nu kommer medytterligare en rapport där vi får en klar bild av vadsom har skett mellan 2000 och 2001.Anf. 16 ():Herr talman! Vi kan naturligtvis ha olika uppfatt-ning om takten i det här arbetet. Vi kan också ha olikaförhoppningar om vad som har hänt sedan den härundersökningen gjordes. Statsrådet säger att förhopp-ningen är att problemen med ej verkställda beslut intelängre förekommer i någon av landets kommuner.Det skulle jag nog beteckna som en mycket fromförhoppning. Förhoppningsvis går det dock åt rätt hållmen kanske trots allt alldeles för sakta. Det här är juinte ett administrativt problem utan ett djupt mänsk-ligt problem. Det handlar om människor med mycketsvåra och tunga vårdbehov och som, skulle jag viljapåstå, befinner sig i en traumatisk situation. Det gällerinte minst också deras anhöriga.Herr talman! Den här frågan rymmer två viktigaaspekter. Den ena är naturligtvis det konstateradevårdbehovet hos den enskilde äldre, som ofta ärmycket stort. Men det handlar också om en annansida, och det var den som var utgångspunkten förundersökningen, nämligen de äldres rättssäkerhet.Här har det ofta uppstått ett slags moment 22-situation. Om man har fått ett biståndsbeslut om sär-skilt boende har man enligt socialtjänstlagen ocksårätt att få platsen omgående. Med JO:s mått har"omgående" kommit att betyda inom tre månader.Men om man beviljas en plats kan man inte överkla-ga. Då har man ju fått bifall. Därför väljer vissakommuner att avslå ansökningarna, just för att ge denenskilde möjlighet till rättslig prövning. I undersök-ningen konstaterade både Soci-alstyrelsen och länsstyrelserna att de äldres rättssä-kerhet i det här avseendet är bristfällig. Många tving-as vänta på en beviljad insats, ochmånga får avslag på ansökan om hjälp och stöd, i dethär fallet trots konstaterade behov.Jag skulle avslutningsvis vilja fråga socialminis-tern hur han ser på rättssäkerheten i den problematikvi diskuterar här i dag.Anf. 17 Socialminister ():Herr talman! Jag är inte alldeles säker på att SvenBrus beskrivning av kommunernas motiv att inteavslå stämmer, dvs. att detta enbart skulle vara någonsorts ekonomiskt-taktiskt, eller möjligtvis juridiskt-taktiskt, motiv för att slippa få frågan prövad. Jag troratt det har funnits en osäkerhet kring hur man skaförfara. Vi kan konstatera att många kommuner biföllansökningar trots att man inte hade resurser att inomrimlig tid leverera den tjänst som det handlade om.Jag tror alltså att det mer handlar om en osäkerhet iden kommunala värden kring hur man skulle agera.Därför är det glädjande att både Socialstyrelsenoch har anvisat vilken vägkommunerna ska välja. Om man inte har möjlighet attleva upp till de krav som lagstiftningen ställer, dvs.om man inte har tillgängligt boende inom rimlig tid,ska man avslå ansökan så att den kan bli rättsligtprövad. Man ska inte bifalla om man vet att man intekan leverera. Jag tycker att det är en viktig signal tillkommunerna. Man ska bara bifalla om man tror inom rimlig tid kan leva upp till de krav somställs. Och rimlig tid anses ju vara, även om lagstift-ningen säger att det är , upp till tre måna-der. Det kan alltså vara den tid som behövs för attkommunerna ska leva upp till sina krav. Kan man inteleverera inom bör man i så fall avslå så attdet kan bli en juridisk prövning av behovet. Jag tyck-er att det är viktigt att vi gemensamt påpekar detta förkommunerna.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 2001/02:57 om in-formation om personvaletAnf. 18 Statsrådet ():Herr talman! Per har frågat mig vilka åtgärdersom jag avser att vidta för att tillse att () och andra berörda myndigheter införnästa års val förser de svenska väljarna med så rele-vant information som möjligt om personvalssystem-en.Bakgrunden till frågan är den valbroschyr somRSV inför valet skickade ut till samtliga hus-håll. Per menar att broschyren innehöll grovtvilseledande information om personröstning somriskerade att förstöra personvalet.Jag ser ingen anledning att gå in på innehållet iden nu inte längre aktuella broschyren. Jag har dockförstått att RSV har tagit till sig kritiken ochatt man valde en annan skrivning i den broschyr somgick ut inför Europaparlamentsvalet 1999.För att stärka den centrala valorganisationen harregeringen inrättat en ny myndighetsom fått namnet . Denna myndighethar tagit över RSV:s tidigare uppgift som centralvalmyndighet. Det är alltså somnumera har det övergripande ansvaret för genomfö-randet av allmänna val och folkomröstningar och somockså i övrigt fullgör de uppgifter som den centralavalmyndigheten har enligt bl.a. vallagen (1997:157).Av vallagen framgår att den centrala valmyndig-heten ska informera allmänheten om röstningen ochvad som i övrigt gäller för valet. Enligt myndighetensregleringsbrev ska informationen till de röstberättiga-de vara utformad så att även personer med funktions-hinder och de som inte behärskar svenska språket skakunna ta till vara sin rätt att rösta. Valmyndighetenhar också fått i uppgift att i sin återrapportering tillregeringen redogöra för vilka åtgärder som vidtagitsvad gäller information till de röstberättigade.Det kan också nämnas att den centrala valmyn-digheten inför tidigare val har haft en dialog med depolitiska partierna angående utformandet av valbro-schyrer. Jag utgår från att detta sker även inför deallmänna valen nästa år.Utöver den centrala valmyndigheten har ävenlänsstyrelserna som regionala valmyndigheter ochkommunerna som lokala valmyndigheter en viktiguppgift när de bistår väljarna vid förfrågningar omvalförfarandet.De åtgärder som jag nu nämnt i förening med degrundläggande objektivitetskrav som ligger på myn-digheterna anser jag ger en god grund för att väljarnavid nästa års val ska få en korrekt och tydlig informa-tion om personvalssystemet.Anf. 19 PER ():Herr talman! Jag vill tacka för ett snabbt och in-formativt svar.Personvalet är en av flera nymodigheter, får vi välkalla det, som fördjupar och förbättrar vår demokrati- en demokrati som vi aldrig kan ta för given; det harvi fått lära oss om inte tidigare.Personval och lokala folkomröstningar är, tycker jag,två av de saker som har gjort mest för attstärka banden mellan väljarna och politikerna - ellerväljarna och de förtroendevalda. Detta ord speglarbättre den relation som man borde ha med dem somger en sitt förtroende.Den här relationen väljare-förtroendevald tror jaghindrar att man kan vara ute på gator och torg ochlova runt i valrörelsen och hålla tunt när man välkommer till , kommunen eller landstinget.Man är betydligt mer personligt ansvarig. Man kaninte säga: Ja, men partiet ville inte. I så fall får manha tagit reda på huruvida man kan få igenom sinasaker eller om man åtminstone kan arbeta hårt för detman faktiskt går ut och säger i valrörelsen.Vi har ju ett system där vi först låter partiet göraen rangordning. Detta sker ofta via ett provval, i vårtfall också via ett Internetprovval till allmänheten, ochsedan på nomineringsstämmor där man fastställerordningen. Denna ordning kan brytas om väljarnabestämmer så, dvs. om i ett riksdagsvalkryssar för en kandidat som kanske inte står överst pålistan, går denna kandidat automatiskt upp på förstaplats.Det var här som jag tror att - ab-solut inte av illvilja eller för att missleda oss menkanske genom att vara överobjektiv - gick ut medinformation om att personröstningen är frivillig: Dukan ta en valsedel för ditt parti utan att sätta kryss förnågon kandidat, och det innebär att du godtar partietsförslag till ordning av kandidaterna.Det var väldigt många som kom till mig och sade:Jag har röstat på dig. Jag frågade då: Satte du ettkryss för mitt namn? - Nej, det gjorde jag inte, för dustod överst på listan. Jag tror att jag inte var ensamom detta, utan många som stod först på listan fickinte de kryss som väljarna trodde att de hade givitdem.