prot · GO0975 · 2001-03-07 00:00:00 — Syftet med lagändringen varatt öka barnens synlighet i familjen och inte att be-trakta dem bara som ett bihang till föräldrarna. Rege-ringen måste därför se över sitt regleringsbrev tillMigrationsverket med syfte att förbättra riktlinjernaför utbildning, handledning, miljöer för utredning ochhörande av barn.Även när det gäller barn vid skilsmässor harBarnombudsmannen riktat skarp kritik mot att barnetsbästa inte alltid sätts i främsta rummet. Domstolarnaskompetens inom detta område måste således stärkas.Också när det gäller de ibland alltför stora barn-grupperna på dagis i många kommuner i vårt landmåste detta uppmärksammas. Över 30 barn - som dethar varit i vissa områden, åtminstone i - påkanske en till två vuxna är inte rimligt.Jag vet ett dagis i som kallade föräld-rarna till föräldramöte. En av föräldrarna var en pap-pa som hade fyra barn. På detta dagis gick det fjärdebarnet. Pappan brukade aldrig stanna särskilt länge pådagis, utan vinkande hej då och barnet försvann in pådagis. Han hade aldrig varit med på någon inskolningeller annat. Den här gången skulle han gå på föräld-ramötet, och det gjorde han.Vad han fick höra där var chockerande. Dagisper-sonalen samlade föräldrarna och sade: ska vi talaom hur det i verkligheten är när ni har lämnat barnen.Vi kan inte på något sätt ha ett pedagogisk innehåll pådagarna för era barn. Vi kan inte ens garantera säker-heten för era barn. Vi är för få vuxna. Vi klarar inteav det. Mycket mer blev naturligtvis sagt under för-äldramötet. Föräldrarna var mycket upprörda. Mendagispersonalens enkla konstaterande var: Vi klararinte barnens säkerhet. Glöm det pedagogiska inne-hållet! Inte ens säkerheten klarar de.Så, mina vänner, ser det också ut i i dag.Det är naturligtvis långt från den verklighet sommånga andra barn runtom i världen upplever medmisär och umbäranden - kanske på liv och död. Mendet här är illa nog i ett land som år 2001.Jag var också på ett annat besök, i en förort utan-för . Det var i en skola. Det var ett tag sedanjag var i en förstaklass, måste jag erkänna, men detvar en väldig upplevelse. Jag var med barnen när dehade sina lektioner. Det var förhållandevis lugnt ochstilla. Det var ändå en förstaklass. Men när vi kom tilllunchen blev jag verkligen förundrad. Där satt de härbarnen. Jag kommer ihåg från när jag själv gick iförsta klass att man hade vissa problem med att fåbarnen att äta. Man ville inte ha fiskbullar, man villeinte fisk, man ville inte ha blodpudding och vad detnu var. Spagetti gick väl an.Det var problemet , , närjag gick i skolan. Men det var inte problemet . Medstilla, allvarsamma rörelser satte sig de allra flesta avde här barnen målinriktat ned och åt och åt och åt.Personalen, lärarna, behövde inte truga dem att äta.De fick ta bort mat så att barnen inte skulle äta förmycket och för fort. Det fanns inte så att alla fick ätaså mycket som de egentligen ville. Jag var väldigtförundrad. Jag tänkte att det var inte alls vad jag komihåg från skolan.Jag frågade efteråt: Vad kommer det här sig? Äterde inte ovanligt mycket, de allra flesta av de här bar-nen? Jo, sade lärarna, det är ett av våra stora problemhär. Det är inte att få dem att sitta och hålla tyst pålektionerna, för det gör de. Men lunchen i skolan ärdet enda mål de får på . Jag sade: Det kaninte vara möjligt! De svarade: Jo. De får ingen fru-kost. Det har inte föräldrarna tid med. De får lunchenhär i skolan. Ofta får de ingen middag, eller kanskenågra kex eller något annat.Så ser verkligheten ut för många av de barn sombor där. Det här var ett ytterområde i . Såkan det se ut i . Det får ett mål mat omdagen, och det är det de får i skolan. Föräldrarnalägger pengar på andra saker. En hel del går natur-ligtvis till droger, alkohol och narkotika. Eller ocksåtycker de inte att barnen behöver mer mat än ett mål -i !Slutligen vill jag göra en liten internationell ut-blick. Den sociala agendan med förbättringar av miljöoch arbetsvillkor blir ett allt viktigare område attdiskutera framöver. Att många av utvecklingsländer-na ännu inte har hunnit med att anpassa sin produk-tion enligt Uruguayrundans krav får inte innebära attdessa krav inte uppfylls. Barnarbete är t.ex. någotsom till slut måste förkastas av alla.Det var dock inte länge sedan som också vi i Sve-rige hade precis samma inställning till barn och bar-narbete. Låt oss inte glömma det. Barn var då i mångtoch mycket en försörjningsbörda när de var små ochförhoppningsvis försörjare när de blev gamla nog attaxla ansvaret för de åldrande föräldrarna. Barnkullarpå uppemot tio barn var därför inte alls ovanligt. till välstånd har möjliggjort en omprövning avbarnens ställning och status i vårt land. är detnaturligtvis otänkbart att vi skulle tillåta barnarbete inågon egentlig mening. Vår förhoppning är ju attutvecklingsländerna ska ha möjlighet att vandrasamma väg som vi en gång har gjort.En ensidig bojkott av de länder där det förekom-mer barnarbete måste därför vara fel metod. En all-män välståndsökning kan däremot ge dessa länder deekonomiska förutsättningarna till förändring. Samti-digt ska det opinionsbildande arbetet här hemma ochinternationellt fortsätta med ihållande styrka. I allasammanhang måste människovärdet försvaras ochges vårt stöd. Men kampen måste föras med såvälhjärta som hjärna.Fru talman! vill jag säga att invandrarbarnhar en alldeles särskilt utsatt ställning även i Sverige.Osynlig traumatisk stress kan leda till ohälsa hos barnsom är svår att upptäcka på ett tidigt stadium. Detgäller inte minst flyktingbarn som innan de kommittill upplevt krig och oro på många sätt.Många orsaker kan ligga bakom barnens ohäl-soproblem. De kan själva ha utsatts för våld ellerbevittnat våld mot egna familjemedlemmar eller and-ra. De kan också ha förlorat en förälder genom död,försvinnande eller känslomässig otillgänglighet. Detkan t.ex. vara en mamma som är så skadad i psyketatt hon inte förmår att ta hand om sina barn.Många av de här barnen får inte den hjälp som deskulle behöva vid ankomsten till . Det harflera sagt här . Att ge barn med flyktingbakgrundett värdigt och humant mottagande är därför en skyl-dighet och ett stort ansvar för vårt land.Fru talman! Det känns något ovant men jag villändå yrka bifall till hemställan i betänkandet.Anf. 7 ():Fru talman! När antogs var det väldigt många av oss som hade enförhoppning om att regeringarna nu skulle utgå frånbarns behov och barns bästa i planeringen. Barnskulle få det bra mycket bättre än de hade haftdet. Går man in och tittar på statistiken och på hur detser ut känns det inte lika hoppfullt. Det har varitett trögt arbete, måste jag säga, för att få in detta medbarns bästa. Vi vet att väldigt många barn i världenhar det oerhört svårt.100 miljoner barn i världen bor och försörjer sigpå gatan. Dessa gatubarn var väl sedankanske mer uppe i debatten än vad de är . Mensituationen är likadan för dem. Jag var med på mil-jömötet i och fick där på vägen till och från mö-tena se hur gatubarnen hade det. drog deihop sig, några stycken små barn, och lade sig till-sammans för att hålla värmen - och förmodligenockså för att få närhet och trygghet - i en liten gruppute på gatan.Den bild som kanske är allra tydligastpå min näthinna var två kvinnor som ständigt fannspå gatan. De försörjde sig på prostitution och varvadearbetet med barnpassning. De hade var sitt litet barnsom låg i en liten pappkartong. Det ena barnet varkanske tre och det andra barnet vardrygt . När jag tänker på barnens situation kom-mer ofta den där bilden av barnen och deras mammorframför mig. Hur fruktansvärt det måste vara att bo,leva och växa upp under sådana förhållanden!Vilken framtid dess barn har kan vi ju bara tänkaoss. Den kan inte vara särskilt ljus, och inte är detnågon som sätter barnens bästa i främsta rummet. Jagär säker på att kvinnorna gjorde vad de kunde för sinabarn i den situation de hade. Men de hade förmodli-gen inget val.Varje dag dör 300 000 barn av orsaker som vi tillstörsta delen skulle ha kunnat förhindra. Vi kan frågaoss varför. Läkemedelsindustrin tycker inte att det ärlönsamt att satsa på dessa barn. Däremot tycks de hamedel och förmåga att processa när det gäller t.ex.billigare bromsmediciner mot aids. Det sägs att hademalariamyggan funnits i vårt land hade den för länge-sedan varit utrotad. Då hade det varit lönsamt att satsapå det. Men i de fattiga länderna är det inte lönsamtför denna industri, som äger patenten och möjlighe-terna.I morse hörde jag ett intressant inslag om GMOoch utvecklingen när det gäller att satsa på GMO-produkter.Då var det plötsligt intressant att satsa i , och industrins argument var att det härkunde ge utveckling och möjligheter i u-länderna.Men tittade man lite bakom dörren kunde man ganskasnabbt konstatera varför de gjorde det, och det var attu-länderna inte har de regelsystem som vi har och dekrav som vi ställer i i-länderna.Det här är oerhört farligt. Inte nog med att de fat-tiga ländernas människor inte får ta del av vår välfärdeller vår förmåga att bota sjukdomar och ge medici-ner i förebyggande eller i läkande syfte, utan de skadessutom vara försökskaniner för att industrin i väst-världen ska kunna utveckla produkter som vi i daginte vet vilka risker de har. Det innebär att u-ländernakommer att utgöra ett ekologiskt försökscentrum,med alla de risker som det innebär, precis som viredan i dag har sett hur de fattiga länderna har fåttutsättas just för de ekologiska störningar i naturensom vi kanske till stor del har orsakat genom vårförbättrade välfärd.Det är långt från ord om barnsbästa till hur man hanterar situationen för barnen idag.Att jag tar upp frågan om den ekologiska situatio-nen beror på att man kan se hur de fattiga länderna drabbas av sviterna av naturens svar på hur vi harhanterat den.Jag tänker speciellt på , som vi åter-igen får se drabbas av svåra översvämningar. Jagbesökte , och vi fickväldigt intressanta bilder därifrån. Man kunde se attmarken fortfarande var vattensjuk efter att det intehade hunnit rinna undan . står detåterigen under vatten.Vi fick också se bilder av kvinnan som födde barnuppe i ett träd. Vi som har fött barn kan ju tänka ossvilken fasa det måste vara att sitta uppe i ett träd ochföda barn och under sig ha ett djupt vatten, som inne-bär att barnet skulle drunkna om det ramlade ned elleratt man själv skulle vara borta för alltid om manramlade ned. Det här barnet klarade sig, och mananvände det som en symbol för livslusten och förmå-gan att starta igen och fortsätta livet.Moçambique har också drabbats av krigets fasor.Det är ett land där ett enda felsteg eller en liten gen-väg för att springa och hämta vatten kan innebära inte längre finns kvar därför att en mina harsprängts. Vi besökte det område som man höll på attsanera från minor, och vad man sade där var att manefter förra översvämningen i princip fick börja ommed arbetet därför att man inte visste om minornahade flyttat sig. Därmed fick man återigen försöka gåigenom varje kvadratdecimeter för att se att det intefanns några minor, så att människor ska kunna flyttatillbaka till det markområde som de egentligen skullekunna bo och leva i. är de tillbaka på ruta 1, ochförmodligen får de börja ett segt arbete igen för att fåbort de minor som är kvar sedan krigets fasor, som ärett sådant oerhört hot och som innebär ett så stortlidande för så många människor som drabbas av dem.Det är positivt att se att vi i är så överenskring barnens bästa och . Jag ärsäker på att vi alla hoppas och önskar att saker ochting skulle kunna ske mycket snabbare och att viskulle kunna se förändringar i världen som innebärpositiva delar för barnens skull.Aidsfrågan kommer upp igen på en , och vi kan bara hoppas att det kommer attinnebära att man också internationellt jobbar för attkunna hitta lösningar på den oerhört svåra situationenför de människor som lever i områden där hela släkterdrabbas av aids.Jag skulle vilja fråga ministern om ett par sakersom berör barnets bästa. Dels gäller det barnperspek-tivet inom EU. har bl.a. lyft upp dettaatt borde göra mer för barnen inom EU. Manhar lyft upp att 500 000 kvinnor och flickor leverinom sexhandel bara inom och att mil-jontals barn enligt lever under fattigdomsgrän-sen inom EU. Jag skulle vilja veta om ministern pla-nerar att under vårt ordförandeskap lyfta upp barnfrå-gorna i EU i någon form.Den andra delen gäller flyktingbarnen, de somgömmer sig i . Det finns fortfarande mångabarn i som har kommit hit av olika anled-ningar, som inte vågar eller kan åka tillbaka till sitthemland och som därför tvingas gömma sig. Finnsdet några planer på att kunna ge de här barnen am-nesti? Jag tror att det vore en signal internationellt attvi bryr oss om barnen även om de har kommit hitunder former som kanske inte kan klassas som flyk-tingskäl.Anf. 8 Statsrådet ():Fru talman! betänkande om barni ett internationellt perspektiv visar, enligt min me-ning, att det i finns ett starkt engagemang ochen bred politisk enighet om att sätta barnen i främstarummet i det internationella arbetet. Betänkandetvisar också att viktiga steg framåt har tagits.Med har vi fått ett folkrätts-ligt bindande dokument om barns rättigheter. Det hargett oss en gemensam global värdegrund som baseraspå barns mänskliga rättigheter. ärden enda konvention om mänskliga rättigheter somalla samarbetsländer har undertecknat. Medutgångspunkt i de gemensamma normerna i barnkon-ventionen kan dialogen föras om allas mänskligarättigheter och om barns och ungdomars utveck-lingsmöjligheter, liksom för samhället i stort.Barns rättigheter står på den globala utveck-lingsagendan. Delmålen som formulerats för att av-skaffa fattigdomen är bl.a. att alla barn ska ha tillgångtill grundskoleutbildning och att barnadödlig-heten ska ha minskat med två tredjedelar från 1990till 2015. Det här är mål som överensstämmer i höggrad med de mål som slogs fast vid barntoppmötet1990 och som ska utvärderas vid en special-session i FN, då också en ny global agenda för barnska antas.De gemensamma normerna finns alltså, och vägenframåt har stakats ut av 90-talets stora FN-konferenser som alla särskilt har tagit upp barns upp-växtvillkor. Men i vilken mån har barns rättigheterförverkligats? Har och det interna-tionella samfundets ökade uppmärksamhet på barn igrunden förändrat den verklighet som barn lever i? Påden frågan kan man svara både ja och nej. Det finnstyvärr inte bara ett svar. Vi kan se parallellautvecklingstendenser som delvis pekar åt olika håll.Det finns siffror som tecknar både en ljus och enmörk bild. Jag tyckte att i sitt in-lägg gav många tydliga exempel på detta.Andelen fattiga i världen har t.ex. minskat, medanantalet fattiga i världen har ökat. Barnadödlighetenhar minskat som hiv/aids-epidemin hotar attvända den nedåtgående trenden. Vissa sjukdomar ärutrotade genom vaccinationsprogram, sommånga inte får tillgång till några vaccinationer. Flerbarn går i skola än , men ett avfyra barn som börjar skolan fullföljer inte fem klas-ser. I slutar av eleverna ochi söder om slutar var tredje elev förefemte klass. Men det är ändå färre elever som hopparav skolan än sedan.Fru talman! uppmanar ochställer krav på vårt utvecklingssamarbete. Det är enuppmaning som har tagit på stort allvar.Barns och ungdomars uppväxtvillkor har alltid varitett prioriterat mål i det svenska utvecklingssamarbe-tet, men med har biståndet till barni allt högre grad kommit att baseras på ett rättighet-sperspektiv. Barn ses som aktiva individer med rät-tigheter snarare än enbart som en grupp i behov avsärskilt skydd. En perspektivförskjutning pågår inomsvenskt bistånd från barnbistånd med inriktning på attförse barn med nödvändig service till ett bistånd base-rat på barns rättigheter. Vi gör inte bara sakerför barn utan i allt högre utsträckning tillsammansmed barn och ungdomar.I regleringsbreven till Sida har regeringen betonatvikten av bättre metoder för att förverkliga barnsrättigheter. Både inom Sida och UD har ett sådantmetodutvecklingsarbete pågått . Insatserför att höja medvetenheten och kompetensen i barn-frågor har genomförts, och en översyn i syfte att ut-veckla ett systematiskt barnrättsperspektiv är i sittslutskede. Sex olika grupper av barn är prioriterade,och en strategi för utvecklingssamarbetet håller på attutarbetas inom vart och ett av följande områden: barnoch hiv/aids, barn med funktionshinder, barn på in-stitution, barn i väpnade konflikter, barn som arbetarsamt barn som utsätts för kommersiell sexuell explo-atering.Översynen avslutas med en barnskrivelse somläggs fram för under detta år. I och medden kommer regeringens prioriteringar och syn på hurbarns rättigheter ska integreras i biståndet att redovi-sas.Fru talman! antog EU enpolicy för utvecklingsfrågor. På svenskt initiativfördes frågan om barns rättigheter in i utvecklingspo-licyn. Barns rättigheter ska ses både som ett mål i sigoch som ett medel för att effektivisera EG-biståndet.Nu ska barnrättsperspektivet konkretiseras i det lö-pande biståndsarbetet. Det gäller det humanitärabiståndet genom ECHO likaväl som det långsiktigautvecklingssamarbetet och det partnerskap som rymsinom Cotonou-avtalet.Ett steg i det arbetet togs vid ett se-minarium om barn i krig och på flykt som ägde rum iNorrköping. Det får tjäna som ett svar på MarianneSamuelssons fråga om hur vi ska rikta fokus på bar-nen under det svenska ordförandeskapet. Det härseminariet var en sådan tydlig insats.Bistånds- och migrationsansvariga i samtliga EU-länder deltog liksom de båda EU-kommissionärernaPoul Nielson och , ansvariga förutvecklingspolitik respektive flykting- och migra-tionspolitik. redovisade som huvudta-lare ett mycket starkt engagemang från EU:s sida förbarn. Hon uppmanade EU att visa ett större engage-mang. En rad FN-representanter deltog, bl.a. Unicef-chefen och särskilde representantför barn i krig, Olara Otunnu.Seminariet lyfte fram barn i ett helhetsperspektivgenom att spegla barns situation i olika faser i enkonflikt. Det handlade om barn i akuta konfliktsitua-tioner, barn i flyktingläger och barn som asylsökandei våra medlemsstater. Avsikten var att belysa hurinsatser för barn får återverkningar i olika skeden aven konflikt och att visa på olika metoder att integrerabarnperspektivet i både bistånds-, asyl- och migra-tionspolitiken. Tre tematiska ämnesområden bandsamman de här båda perspektiven: barns och ungdo-mars rätt till deltagande, rätt till utbildning och rätt tillpsykosocial rehabilitering.Min allmänna bedömning är att seminariet lyck-ades med att fästa uppmärksamhet på länken mellanbistånds- och flyktingpolitik när det gäller omhän-dertagande av barn som varit både ögonvittnen till detvåld som krig för med sig och direkta offer. Likasåser jag det som en framgång att representanter förbåde EU och FN underströk vikten av att frågor ombarn ska ha en framskjuten plats såväl i globala sam-manhang som i EU-sammanhang.Barn och ungdomar kom till tals på flera sätt, bl.a.genom fyra ungdomar från Norrkö-ping med rötter i krigets Bosnien. De deltog aktivtbåde i förberedelserna inför seminariet men också påsjälva seminariet. Ungdomarna bidrog i hög grad tillde slutsatser som antogs. Jag skulle vilja säga att detsom hände på seminariet i där de fyraungdomarna men också en klass från en gymnasie-skola i mycket aktivt deltog var ett ge-nombrott för insikten om vad unga människor kon-kret kan bidra med om de får reella möjligheter. Medtanke på det breda deltagande som var på seminarietkan det få tjäna som ett mycket gott exempel införFN:s specialsession i september.Vad kom vi då fram till? Vilka blev slutsatsernasom ungdomarna i så hög grad bidrog till? Jo, att barni dagens moderna krig inte bara är offer utan ocksådirekta måltavlor i krig som inte bara syftar till herra-välde över jord och folk utan också till att förgörafolkgrupper, samhällen och kulturer. Krigshandlingarsom riktas mot barn är ett grundläggande hot motmöjligheterna att bygga fred och säkerhet. Krigs-handlingar som riktas mot barn förstör själva grund-bulten för social integration efter en konflikt. Attskydda barn och tillgodose barns rättigheter under enväpnad konflikt ska därför i sig ses som något som påsikt gagnar en stabil fred.Seminariet underströk därför vikten av att barnsgrundläggande rättigheter bildar utgångspunkt när viutformar våra insatser. Rätt till allmän skolgångframhölls som en nyckelfråga. Att skydda skolbygg-nader och lärare och att behålla barn och ungdomar iskolundervisning under en konflikt är av fundamentalbetydelse för barns fortsatta utveckling. Men det harockså en symbolisk betydelse för samhället som hel-het. Att snabbt kunna ordna undervisning i flykting-läger hjälper till att skapa ordning i en för övrigtmycket kaotisk situation. Barns rätt till information -rätt att få egen information - om åtgärder som påver-kar just dem och deras situation, liksom deras rätt attdelta och medverka i skeenden runtomkring betona-des mycket starkt på seminariet, inte minst av ung-domarna själva. Likaså underströks att mycket mermåste göras för att barns och ungdomars kraft ochenergi ska kunna tas till vara i fredsarbetet på ettmycket bättre sätt.En förutsättning för att barn och ungdomar skakunna bidra till en positiv utveckling är dock mångagånger att de får tillgång till psykosocial rehabilite-ring. Krigsdrabbade barn behöver hjälp att bearbetasina upplevelser.Barnkonsekvensanalyser bör göras i allt biståndför att kunna rikta biståndet på ett mer effektivt sätt.Generellt sett krävs bättre dokumentation om hurbarn drabbas i krigssituationer och som flyktingar.Slutligen efterlystes bättre erfarenhetsutbyte, bätt-re samordning för att stärka skyddet för barn i krigoch på flykt, både mellan EU:s medlemsländer ochmellan EU och FN.När det gäller slutsatserna på asyl- och migra-tionsområdet vill jag bara nämna att barnkonventio-nen till fullo ska återspeglas i asyl- och migrations-politiken. Det asylsökande barnet ska ses som enindivid med egna rättigheter, och barnens rätt attkomma till tals och bli hörda i asylutredningarna börlagstadgas. Rätt till utbildning och psykosocial reha-bilitering sågs som grundläggande delar av mottag-ningssystemet.Ett intressant förslag som väcktes av UNHCR ochsom här diskuterades för allra första gången var attutarbeta ett tilläggsprotokoll till flyktingkonventionenom flyktingbarns rätt till skydd. Detta är en fråga somjag avser att ta upp i UNHCR:s globala konsultationerom flyktingrätten som pågår under det här året.Fru talman! En rapport från ombarn i krig och på flykt liksom en konferensrapportom barn och medier som arrangerades av Kulturde-partementet kommer att sändas sombidrag till FN:s specialsession om barn som äger rumi september. Ytterligare svenska bidrag till processenär tre mindre skrifter som beskriver en del av vårasvenska erfarenheter; en skrift om barnkon-sekvensanalyser, en skrift om barns deltagande ochen skrift om vårt svenska agaförbud.Sverige har spelat och spelar en viktig roll i förbe-redelserna inför specialsessionen. är en avinitiativtagarna till mötet, och under vårt ordförande-skap kommer slutdokumentet förhoppningsvis attförhandlas fram. Ambitionen är att ha slutdokumentetklart vid det sista förberedande mötet för ska kunna koncentrerasig på alla arrangemang runt mötet.Mötet är en uppföljning av 1990 årsbarntoppmöte, som prioriterade utbildning, hälsa ochnutrition. Dessa frågor kommer följaktligen att domi-nera utvärderingen av resultaten. Men det stannar intevid en utvärdering. En ny global agenda för barn somlägger fast målen för det kommande decenniet kom-mer också att antas. Utbildning och hälsa kommeräven framgent att ha en framskjuten plats, men nyamål tillkommer. Icke-diskrimineringsprincipen, barnsdeltagande, utbildning med kvalitet, hiv och aids samtfödelseregistrering är några av de bärande delar somslutdokumentet kommer att innehålla. Barnkonven-tionen kommer alltså att få en central plats i slutdo-kumentet.En av de svenska profilfrågorna är förstås barnsdeltagande.