prot · GO0999 · 2001-04-25 00:00:00 — en plikt för allaFN:s medlemmar att ställa upp för ett angripet land -ett slags artikel 5 i FN.Under det fanns det däremot av för-klarliga skäl ingen kollektiv säkerhet i världssamfun-det. Frågan är om inte just den kollektiva säkerhetenåteruppstår och blir en central del av den globalasäkerheten för 2000-talet. Jag återkommer till det litesenare.FN behöver en lång rad instrument för att uppfyllasin huvuduppgift att upprätthålla internationell fredoch säkerhet. Tyvärr brister medlemsstaterna i poli-tisk vilja att bistå med såväl finansiella resurser sommateriella tillgångar för att möjliggöra ett effektivtFN som verkligen kan förhindra krig och konflikter.Även FN som organisation har inbyggda problemsom behöver rättas till för att största möjliga kraft skakunna frigöras för konfliktlösning. Mest allvarligt äratt inte tar sitt fulla ansvar. Jagtänker på vissa länder som inte vill ge avkall på sinnationella suveränitet till förmån för en stabil världs-ordning. Denna hållning är inte acceptabel. Tjeckienspresident myntade sedanett uttryck som vi alla borde ta fasta på, nämligen: Idagens värld angår allt alla.FN behöver reformeras. Det handlar inte bara ominterna arbetsformer i , utan framförallt om reformer som bara medlemsstaterna kan be-sluta om. behöver reformeras så att detbättre återspeglar generalförsamlingens sammansätt-ning. Vetorätten bör ses över. Det handlar inte nöd-vändigtvis om att ändra , vilket är svårt,utan snarare om att upprätta en praxis som begränsarvetorätten.En viktig del av dagens globala säkerhetsarbeteinom det s.k. vidgade säkerhetsbegreppet är ocksåfrågor om hälsoproblemen i världen. Spridningen avhiv/aids är inte bara en hälsofråga, utan lika mycketett hot mot utvecklingen och säkerheten. Det gälleräven andra sjukdomar. Det behöver göras stora insat-ser på det området, och därför vill jag yrka bifall tillreservation 7.Fru talman! En annan reformering som behövsgäller de fredsfrämjande operationerna. Här liggerden s.k. Brahimirapporten till grund för reformarbe-tet. Den omfattar en bättre och mer effektiv organisa-tion inom FN för fredsfrämjande operationer liksomtydligare mandat, bättre vilja att avsätta nödvändigaresurser, snabbare insatsmöjligheter och en bättresamordning mellan militära och civila insatser. Rege-ringen säger att den stöder Brahimirapporten, och dettycker vi kristdemokrater är bra.Samtidigt är en viktig del av Brahimirapporten detsom sägs om att FN-soldater måste kunna få ageraom de ställs öga mot öga med bl.a. folkmord och i nödfall inte kan invänta FN-mandat. Här kom-mer vi in på frågan om folkrätten och s.k. humanitärainterventioner. Vi beklagar att regeringen här för enrestriktiv linje och mer beaktar procedurreglerna i FNi stället för att framhålla principen om fred, kollektivsäkerhet och mänskliga rättigheter. Humanitära inter-ventioner måste kunna få ske vid massiva kränkning-ar av mänskliga rättigheter.I dag sker en tydlig förskjutning av folkrätten motmänniskors säkerhet, och den trenden måste rege-ringen stödja så att vi hjälper till att få en universellpraxis att växa fram. Det räcker inte att säga somregeringen gör att humanitära interventioner prövasfrån fall till fall. Det behövs tydliga kriterier för närhumanitära interventioner bör tillåtas och för rege-ringar som arbetar för en sådan rättsutveckling. Deninternationella rätten måste gå i samklang med inter-nationell moral.Det är märkligt att regeringen säger att den är förBrahimirapporten men att man går emot enav rapportens viktigaste principer. Det är inte rimligtatt hänvisa till föråldrade delar av folkrätten samtidigtsom människor dör. Det är detta som jag menade medmina inledningsord om att alltid diskutera och ageraför hur vi ska skydda människors säkerhet och intefastna i föråldrade principer och doktriner.En annan viktig utveckling inom den globala sä-kerhetspolitiken är dess regionalisering. När FNbrister i vilja och förmåga att generera resurser är detoerhört viktigt att olika regionala organisationer växerfram som kan ta ett större ansvar för att säkra inter-nationell fred och säkerhet i just sina regioner. Dettastår inte i motsats till FN utan är i stället ett nödvän-digt komplement till FN, vilket FN:s generalsekrete-rare säger liksom det slås fast i kapitel 8.Det är framför allt de fredsfrämjande kapaciteterna iAfrika och som behöver stärkas.Fru talman! Om vi ser närmare på den regionalasäkerhetspolitiken i , som ju utgör det andraavsnittet i betänkandet, är det alldeles uppenbart attEuropa självt måste ta ett större ansvar för den euro-peiska freden och säkerheten. Detta visar erfarenhe-terna av FN:s insatser på . Devisar också att vi inte alltid kan vara beroende avamerikansk välvilja.Därför bygger vi nu upp en bättre förmåga inomEU för att hantera kriser och konflikter i . Vitalar inte längre bara om en gemensam utrikes- ochsäkerhetspolitik utan även om en gemensam försvars-politik. Den utvecklingen stöder vi kristdemokrater.EU:s krishantering ska kunna bemästra allt inom des.k. De gemensamma styr-korna ska framför allt användas för konflikter inomEuropa.Den transatlantiska länken är och förblir en avgö-rande del av den alleuropeiska säkerhetsstrukturen.Elva EU-länder är medlemmar i , och ett flertalländer i Öst- och söker medlemskap iNato. Samarbetet i PFF är alleuropeiskt och viktigtför att förbättra den fredsbevarande kapaciteten. Detär märkligt att det svenska ordförandeskapet inte görmer för att försöka lösa de diplomatiska knutarnamellan EU och Nato vad gäller EU:s krishantering.En avgörande del för trovärdigheten i uppbyggna-den av EU:s krishantering är den civila dimensionen.Vi ser med allra största tydlighet i både Bosnien och iKosovo att de stora utmaningarna i fredsarbetet ärcivila. Det handlar om att bygga upp fungeranderättssamhällen, skapa en polisiär ordning i landet,upprätta effektiva kommunala och regionala admi-nistrationer, liksom civilförsvarets olika områden.Den civila dimensionen är minst lika viktig i EU:skrishantering som den militära. Vidare anser vi krist-demokrater att förslaget om en europeisk civil freds-kår som komplement till den civila dimensionen inomEU:s krishantering ytterligare bör undersökas. InomEuropaparlamentet har ett betänkande för en sådanfredskår tagits fram.En viktig fråga vad gäller är mandatfrågan. Här har den svenska rege-ringen sagt att det krävs FN-mandat för fredsfram-tvingande insatser. Frågan är hur ställer sigtill ett fall då människor dödas i en konflikt och FN:ssäkerhetsråd är blockerat av ett veto. Är detrimligt att t.ex. har vetorätt över hur vi i Europaupprätthåller fred och säkerhet? Nej, det ärdet naturligtvis inte. EU bör självt besluta om insatseri i enlighet med folkrätten och principer omfred och mänskliga rättigheter. En praxis kan t.ex.utmejslas som tillåter humanitära interventioner somen påbyggnad till . Det är människor somska försvaras och inte föråldrade folkrättsprinciperoch doktriner. Kom ihåg vad jag sade i början om attalltid sätta människors behov främst och inte fastna iteoretiska diskussioner som inte hjälper människor inöd.Fru talman! Den svenska säkerhetspolitiken ärnaturligtvis oerhört beroende av omvärlden, kanske än mer . Jag vill avsluta med att säganågot om just den svenska säkerhetspolitiken.Först tror jag att det är viktigt att vi i görupp med vår historia. Det gäller speciellt inom säker-hetspolitiken. Därför borde vi få en fullständig neut-ralitetskommission som utreder tiden mellan 1969och 1989.När gick med i FN släppte vi på vår neut-ralitetspolitik från . Då var det denkollektiva säkerheten som gällde. Men i och med attdet växte fram tog vår neutralitetspolitiköver igen. Vi var solidariska med FN men inte i denkollektiva säkerheten. Efter det slut, ochi och med medlemskap i och en upp-byggnad av en gemensam säkerhets- och försvarspo-litik är det naturligt att återigen satsar på denkollektiva säkerheten. Den svenska säkerhetspolitikenbör i dagens globalisering präglas av internationelltsamarbete för människors säkerhet. Nya nyckelord äroch måste vara samarbete och solidaritet.Sverige bör auktorisera FN:s roll inom den glo-bala säkerhetspolitiken och främja FN:s förmåga atthantera regionala kriser. Vi bör också ställa upp sålångt som möjligt i EU:s krishantering och ta vårtansvar för säkerheten i . Vi kan inte stå neu-trala om våra grannländer anfalls.Vad gäller Nato anser vi inte att Sverigebör söka medlemskap. I den meningen anser vi därföratt militära alliansfrihet bör kvarstå. Ettsvenskt Natomedlemskap vore att skada denregionala processen när det gäller att bygga närmarerelationer mellan och , liksom mellanNato och . Det är däremot en självklarhet attvi har en fortsatt handlingsfrihet till förändringar i våromvärld. Samarbetet med Nato är och bör vara encentral del av den svenska säkerhetspolitiken.Den förändrade säkerhetspolitiska situationen göratt den traditionella neutralitets- och alliansfrihetspo-litiken har spelat ut sin roll. Det övergripande måletska vara att säkra och medborgarnas fred,frihet och säkerhet, samt att i det internationella sam-arbetet arbeta för demokrati, mänskliga rättigheteroch fred. I en alltmer globaliserad värld krävs attnationer är beredda att ta ett större ansvarför utsatta medmänniskor. Detta gäller även för Sve-rige.Anf. 4 () replik:Fru talman! sade att den svenskaneutralitets- och alliansfrihetspolitiken har spelat utsin roll.Min fråga med anledning av det blir: På vilket sätthar den svenska säkerhetspolitiska doktrinen varit enhämsko för möjligheter att föra en egenpolitik? På vilket sätt har den svenska alliansfrihetenoch neutralitetspolitiken förhindrat från attföra en säkerhetspolitik som vill se?Anf. 5 () replik:Fru talman! När det gäller den situation som vihar kommit in i sedan vi gick med i EU har det blivitförändringar. Vi har varit för ett EU-medlemskap,och vi menar att samarbetet inom EU är ett bra exem-pel när det gäller säkerhetspolitiken i . Jag villinte säga att vi har varit hindrade av den ställning vihar tagit tidigare. Men omvärlden förändras och vimåste ta hänsyn till förändringar. Och det tycker vi attvi har gjort på ett bra sätt. Vi tycker att den ställningvi från svensk sida har tagit är bra.Anf. 6 () replik:Fru talman! Man kan konstatera att den ställningsom har tagit och som tyckerär bra har skett under en säkerhetspolitisk doktrinsom nu anser att man måste förändra.Dessutom sade i sitt anförande att densvenska traditionella alliansfrihets- och neutralitets-politiken har spelat ut sin roll. Det är illavarslande,därför att det antyder att man faktisktskulle vilja överge alliansfriheten. Alternativet till detmåste vara medlemskap i någon militär allians.Det menar jag är en inkonsekvens i kristdemo-kraternas sätt att resonera, därför att det innebär inte vill förespråka medlemskap inågon militär allians men att man förebådar en fram-tid då så ska ske.Tala öppet i stället, . Tala om försvenska folket att faktiskt på sikteftersträvar ett medlemskap i . Det vore merredigt och mer ordentligt, och det vore ett bra beskedsom väljarna kan ta ställning till i nästa val.Anf. 7 () replik:Fru talman! Jag kan inte ställa upp på det somLars säger och den tolkning han gör. Vi sägeratt man måste vara fri att avgöra vilken ställning manska ta utifrån de förändringar som sker i omvärlden.Vi har sagt att vi inte ska gå med i Nato. Vi har sagtatt samarbetet med Nato är och måste vara viktigt. Vihar också sagt att man måste vara beredd att omprövaden ställning vi tar till Nato om man anser att detfinns skäl för det.Sedan är det också så att vi inte kan tala om neut-ralitetspolitiken och alliansfriheten på samma sättsom tidigare, bl.a. genom det engagemang som vi hari EU.Anf. 8 ():Fru talman! Det är stort att debattera detta betän-kande, som vi i utrikesutskottet har jobbat med i långtöver . Vi har nästan fått börja om från börjanibland, eftersom nya saker har kommit till. Därförhinner man inte gå in på alla de frågor som berörs,men jag vill säga att det i de allra flesta frågor finnsen stor och bred enighet i utrikesutskottet om det somvi behandlar i detta betänkande. Trots att man fokuse-rar på de områden där det finns skillnader är det ändåså. Det är väldigt viktigt, tycker jag.För är den grundläggande utgångs-punkten i all politik FN-deklarationens portalmeningom alla människors lika värde och rättigheter. Vårtyttersta mål är att alla människor ska ha möjlighet attväxa och förverkliga sina drömmar. Det målet om-fattar alla oavsett kön, inkomst, etnisk bakgrund,sexuell identitet och var man bor någonstans.För att nå dit krävs frihet att välja och verktyg föratt kunna axla ansvaret för sig själv och för andra. Visätter den enskilda människan i centrum - alltså indi-videns okränkbara värde.Vår utrikes- och säkerhetspolitik bygger på dessautgångspunkter och strävar efter att möjliggöra förenskilda människor, länder, grupper av länder ochregioner - samma sak gäller det globala samfundet -att ta ansvar för sig själva, för andra och för vår ge-mensamma värld. Vi strävar efter att stärka skyddetför de mänskliga rättigheterna, bejaka ländernassjälvständiga val av säkerhetspolitik - det handlar omsåväl som andra, förstås - att utveckla kon-flikthanterande och konfliktläkande instrument, ut-jämna klyftorna mellan världens fattiga och rika ochbejaka tilltron till demokratisk uppbyggnad under-ifrån genom starka civila samhällen.Nationellt ska vi kunna möta militära hot som di-rekt berör . Vi ska också förebygga och kunnahantera situationer som utan att direkt hota Sverigesfred och självständighet ändå skulle innebära snabbaoch allvarliga försämringar av samhällets normalafunktioner: naturkatastrofer, olyckor, internationellbrottslighet och sabotage. Det kan gälla IT och annat,t.ex.Internationellt ska vi samverka med andra stateroch aktivt verka för fred och ökad avspänning.Säkerhetspolitiken står på tre ben, som jag ser det.De hänger ihop alltmer. Det handlar förstås om utri-kespolitiken, om vårt samarbete med andra länder ochderas människor och med alla de internationella in-stitutionerna som FN, EU, , m.fl.Det är viktigt, tycker vi, att FN:s roll som samordnareav olika insatser stärks på olika sätt.Det var utrikespolitiken. Det andra benet är säker-hetspolitiken - det militära försvaret, det internatio-nella fredsarbetet, krishanteringen och det konfliktfö-rebyggande arbetet.Det handlar också om biståndet - om utvecklings-samarbetet. Det är kanske det viktigaste för att före-bygga konflikter.Allt detta är viktigt, och vad som är alltmer viktigtär en ökad samverkan för att förebygga och hindra attkonflikter bryter ut. Det är det viktigaste säkerhets-politiska arbetet. Vi måste börja mycket tidigare änvad som sker . Vi har ett särskilt yttrande somhandlar just om detta - om att världssamfundet måstefånga upp att utvecklingen går i fel riktning ochsnabbt kunna sätta in insatser. Det står mycket om deti betänkandet. Vi har inte en annan syn på det; vitycker bara att det är så oerhört viktigt.På senare tid har fokus alltmer satts på det före-byggande - på förebyggande krishantering och före-byggande arbete innan det blir en kris. Det är ju därsom det är så viktigt att det finns resurser och att manarbetar. Fokus har satts på det. talar mycketom det. Det är viktigt att vi går från ord till handlingännu mera än vad vi gör . Det tycker vi.I dag växer det ömsesidiga globala beroendet. Enökad rättvisa mellan världens fattiga och rika är enförutsättning för fred och långsiktig hållbar utveck-ling. Det handlar också så mycket om kontakter mel-lan människor och om att konkret stödja arbetet motökad demokrati i världens länder - om att medverka iprocesser som leder till detta - och om att stödja detcivila samhället och låta demokratin växa underifrån.Det finns mycket vi kan göra.I dag, t.ex., pågår en konferens här i omTurkiet och dess plats i och om vad Turkietmåste göra för att kunna inleda medlemskapsför-handlingar med EU, med betoning på mänskligarättigheter. Det handlar om en kritisk men ocksåkonstruktiv debatt och diskussion för att visa att re-spekten för mänskliga rättigheter är ett odelbart kravnär det gäller alla ansökarländer och att den respektenhänger ihop med såväl den ekonomiska utvecklingeni landet som en fredlig utveckling.I förra veckan hade Awepa, en organisation för , en tvådagar-skonferens här i - Parlamentariker sominstrument för fred - där parlamentariker från olikapartier i länder i södra och i centralafrikanskaländer deltog. Som exempel kan nämnas en ministeroch en oppositionspolitiker från . Det varmycket intressant. Det var ungefär samma relationnär det gäller representanter från , ,m.fl. länder. Den typen av stöd till det par-lamentariska arbetet är en mycket viktig del i vårasäkerhetspolitiska strävanden. Människorna där uteska känna att det finns en dialog och att de har stödnär det gäller att bygga deras egen demokrati. Vi skahjälpa till med att ge dem verktygen för detta.I dag debatterar vi alltså en säkerhetspolitik inför2000-talet - en politik som ska bidra till att göraframtiden säkrare för oss här i , förstås, ochför människor ute i världen. Det ska vara säkrare ändet föregående seklet, som rymde så mycket av krigoch förstörelse.Efter det slut upplevde världen någonsorts eufori. Det fanns de som trodde att historien nuvar slut. skulle det inte vara några fler problem.Hur fel hade inte de?90-talet präglades både av den inställningen ochav krigen på , av naturkatastrofer och avmånga interna konflikter runtom i världen - inteminst i Afrika.Det finns en hel rad positiva tecken , men detfinns också många negativa. Jag kan bara nämna deneskalerande krisen i , att antalet fattiga ivärlden ökar även om andelen fattiga inte gör det, attett ökande antal barn i flera blirutan skolgång, att med Bushadministrationenhåller på att göra världen lite mer osäker och att kli-matförändringar hotar att öka antalet miljöflyktingar.Det här är bara några exempel.Vår säkerhetspolitik i vävs ju alltmer in iett brett internationellt samarbete om säkerhet i Euro-pa. Det är av grundläggande betydelse för de storaförbättringar som har skett i vårt säkerhetspolitiskaläge sedan det slut. Den stora utmaning-en nu är att på såväl nationell som internationell nivåfinna former för att möta de nya hot som världen stårinför. Genom att verka för en stärkt internationellrättsordning och genom att medverka till konfliktfö-rebyggande insatser, gemensam krishantering samtförsoning och uppbyggnad efter kriser och konflikterkan vi bidra till ökad säkerhet i omvärlden.EU behöver institutionella strukturer och civil ochmilitär kapacitet för att utveckla sin förmåga att han-tera kriser. Därför bejakar vi från sidadet arbete som pågår. En förstärkt krishanteringsför-måga i kan dock inte ersätta den amerikanskapolitiska och militära närvarons betydelse - den ärstor; vi ska konstatera och inse att så är det - inteminst för stabiliteten i norra och Östersjöregi-onen.Den här debatten kommer förstås att fokuseraskring säkerhetspolitiska doktrin och de par-tiledaröverläggningar som pågår. När inte neutralite-ten längre är relevant är det den militära alliansfrihe-tens - betoningen ligger på "militära" när vi pratarom alliansfrihet - betydelse som måste sättas i cent-rum och belysas på olika sätt. Vi menar att den mili-tära alliansfriheten medverkar till att undvika kon-flikter och spänning i norra och ger oss godamöjligheter att utveckla förtroendefulla relationer ochsamarbete för ökad säkerhet. Vi menar också att denbidrar till ett öppnare samarbetsklimat med ,och den kan rätt utnyttjad vara en stor tillgång i byg-gandet av en gemensam europeisk fredsordning. Justrelationen till är oerhört viktig i det härsammanhanget, likaså samarbetet med som juhar en liknande situation som Sverige.Som jag har sagt tidigare i den här kammaren ärden militära alliansfriheten för oss i ettmedel för ökad säkerhet. Det är inget självändamål,men det är ingenting som vi ska ge upp lättvindigt pånågot sätt. Den minskar inte vår förpliktelse att föraen aktiv och utåtriktad säkerhetsfrämjande politik.Tvärtom ska deltagande i internationella civila ochmilitära fredsfrämjande insatser vara en naturlig ochökande del av svensk utrikespolitik.Fru talman! Som jag sade har vi inte såväldigt avvikande meningar i det här betänkandet. Vihar en reservation och några särskilda yttranden. Desärskilda yttrandena handlar bl.a. om reformarbetetinom FN. Vi menar att det är viktigt att FN får enstörre del av samordningsansvaret både när det gällerbiståndsinsatser och när det gäller olika andra insat-ser. Vi bör stärka FN:s kapacitet när det gäller dethär. Det är också viktigt att stärka samarbetet med detcivila samhället, till stor del då i form av näringslivet.Vi bejakar initiativ, Global Compact,som handlar just om den delen.Sedan har vi ett särskilt yttrande som handlar omkonfliktförebyggande som jag var inne på lite granntidigare. Vi kan bara konstatera hur det har sett utunder senare år. I våra TV-rutor har vi kunnat se hurmänskliga rättigheter har kränkts utan att omvärldenhar gjort någonting. Det värsta var väl folkmorden iRwanda. Vi satt och såg på hur människor dödades istor omfattning, och omvärlden struntade i detta. Dethär är ju någonting som inte får ske igen. Det är oer-hört viktigt att man kommer in i ett tidigt skede för attfånga upp sådana här signaler, att man kan sätta inåtgärder och att världens länder och det internatio-nella samfundet verkligen har en vilja att göra någon-ting även i länder som är små, som ligger långt bortfrån oss och där det inte finns några ekonomiskaintressen. Det är så oerhört viktigt att den skillnadeninte finns, men den finns ju faktiskt i verkligheten.Ett annat särskilt yttrande handlar om kvinnorsroll i konfliktförebyggande och konflikthantering. Vikonstaterar bara att det är kvinnorna som drabbasvärst i alla konflikter, att det är kvinnorna som kännerdet civila samhället bäst och att kvinnor måste fåkomma med i ökad omfattning när det gäller detförebyggande arbetet, naturligtvis, men också i upp-byggandet efter konflikter. Vi arbetar med kraft föratt se till att det blir på det sättet att kvinnorna tas tillvara i hela det fredsskapande och konfliktförebyg-gande arbetet.Vi har en reservation. Jag lämnade den till sist.Den handlar om humanitär intervention. Vi har dentillsammans med . Vi tycker att arbetetmed att reformera FN har gått alldeles för långsamt.FN har stått handlingsförlamat, precis som jag harsagt, inför massakrerna i t.ex. f.d. ,, , , Demokratiska re-publiken och . Vi menar att bör förändras för att möjliggöra humanitärintervention i enlighet med de förslag som fanns iCarlsson/tycker att säkerhetsrådet bör ges möjlighet attagera även vid inomstatliga konflikter utan att in-kräkta alltför mycket på statens suveränitet och attgrova kränkningar av mänskliga rättigheter inte kanaccepteras med hänvisning till att det rör sig om ettlands inre angelägenhet. Vi förstår ju hur kompliceratoch svårt det är att genomföra detta, men det är vik-tigt att arbeta för det. Vi bör driva på för att legitime-ra och reglera en humanitär nödvärnsrätt, humanitärintervention, när alla andra möjligheter är uttömda.Det är det som är viktigt. Naturligtvis ska det här inteske på något lättvindigt sätt. Allt annat måste varauttömt, men då ska den möjligheten finnas.Fru talman! Jag vill sluta med att säga att den härkonflikten mellan humanitär intervention och suverä-nitetsprincipen inte är någon ny diskussion. Redan ettsekel före den westfaliska freden , då det moder-na grundlades och suveränitetsprinci-pen etablerades, skrev om hur invånar-na på den påhittade ön tänker om krig. Hanskrev så här:De inger sig inte lättvindigt i krigiska företag, en-dast för att försvara sitt land eller för att slå tillbakafiender som ockuperat vänskapligt sinnade ländersområden. De tar sig an varje folk som lever undertyranni och befriar det med hjälp av sina stridskrafterfrån diktatoriskt förtryck och slaveri.