prot · GO0952 · 2001-01-18 00:00:00 — Jag tror att de psykiska problemen bland barnoch unga är betydligt större än de fysiska och riskeraratt få katastrofala konsekvenser både för de själva ochför samhället om man inte börjar arbeta med det, talamer om det och framför allt få bort det tabu som finnskring att tala om psykisk ohälsa på precis sammavillkor som om fysisk ohälsa.Anf. 124 () replik:Fru talman! Det är väldigt bra åtgärder som Hille-vi för fram. Men det är en skillnad mellanteori och praktik. Många av de åtgärder som HilleviLarsson räknar upp är otroligt viktiga att genomföra,inte minst att bryta köer till barn- och ungdomspsyki-atrin men också jobba förebyggande för att slippa dehär köerna. Det krävs ju handling. Sitter man i majo-ritetsställning har man möjligheter till konkret hand-ling. Många av de åtgärder har vi efterlyst från Cen-terpartiet, t.ex. insatser med fler vuxna i skolan, attgöra skolhälsovårdsinsatserna, som har krympts,vidare. Det är skrämmande att höra just det här omantidepressiva medel ned till . Här måsteman naturligtvis skrida till handling, och det snabbt.Anf. 125 () replik:Fru talman! Det är inte så att ingenting görs. Jagräknade upp flera av de åtgärder som är på gång. Dethär är väldigt mycket upp till enskilda kommuner ochlandsting. Landstingen har börjat få uppögonen för problemen inom barn- och ungdomspsy-kiatrin. Men det är också fel att tro att det enbarthandlar om resurser och pengar. Många gångerhandlar det om att människor blir utbrända så att manfår personalbrist. Låt oss ta situationen i somexempel. Det är inte bara resursbrist det handlar omutan konflikter på arbetsplatser, utbrändhet som göratt man har tvingats låta hela barn- och ungdomspsy-kiatriavdelningen ligga nere. finns det tack ochlov ambitioner att starta den igen, men det här är ettväldigt komplicerat problem. Jag tror att det dessutomär lite tråkigt om man tror att det kan lösas väldigtsnabbt. Som jag sade beror det på nedskärningar på90-talet. Jag håller med om att det är viktigt med denförebyggande barn- och ungdomspsykiatrin. Det görsmycket, det behöver göras ännu mera.Anf. 126 () replik:Fru talman! Det är inte någonting som man baragjort . Jag har varit aktiv i landstingetunder och jobbat mycket med förebyggan-de frågor när det gäller barns situation för att förhind-ra att det kommer så långt som till BUP-kliniken. Detbehövs ju kompetens, och det behövs personal inompsykiatrin. Där råder det stora brister, men det ärockså ekonomiska brister i kommunerna. Det behövsfler vuxna i skolan. Det här är åtgärder som manmåste kunna åtgärda på den här nivån, med insatserför att hjälpa bl.a. kommunerna.Anf. 127 () replik:Fru talman! Det görs redan stora insatser för atthjälpa kommunerna. Sedan är det upp till kommuner-na hur de använder de här resurserna. Då tycker jagatt det är önskvärt att man kan komma med rekom-mendationer t.ex. om att det är viktigt att alla barn iskolan har någon vuxen att prata med. När det gällerbarn- och ungdomspsykiatrin tror jag att det vikti-gaste är det förebyggande arbetet. När de väl kommitså långt att de hamnar inom slutenvården är det oer-hört resurskrävande och jobbigt för dem att någonsinbli friska. Det kan handla om tio personer som kan tahand om en enda ung människa.Sedan har regeringen tagit initiativ till att ökakompetensen, men grundläggande är också att ungamänniskor söker sig till utbildningar. Att de vill jobbainom det här området är också avgörande.Anf. 128 ():Fru talman! Regeringens kriminalpolitik de se-naste snart sju åren har misslyckats med att förebyggabrott, den har misslyckats med att utreda brott ochden har misslyckats med att beivra brott. Men allvar-ligast ändå är kanske att regeringen misslyckats medatt behålla unga människors respekt för domstolarnaoch lagen. rapporterade Ekot om hur åtaladetonåringar flinande och fnittrande satt av tiden i tings-salarna.Justitieministern brukar alltsomoftast - framförallt när det finns TV-kameror i närheten - försökapåskina att antalet poliser kommer att öka. Men detsom är lätt att säga i TV är tydligen inte lika lätt attskriva i budgetpropositionen. Budgetanslagen för detinnevarande året räcker inte för att utöka poliskårenmed en enda polis.Regeringens politik kanske fungerar i TV-soffor,men den fungerar inte alls ute i den verklighet därmedborgarna lever, för tvärtemot vad vissa s.k. ex-perter försöker påskina ökar nämligen våldsbrottslig-heten i . Och framför allt är det våld mot barnoch ungdomar som står för ökningen.I den senaste brottsstatistiken avseende förstakvartalet slår BRÅ fast att antalet polisan-mälda misshandelsbrott har ökat under i stort sett hela90-talet både mot vuxna och mot barn. Det är miss-handeln mot barn i åldrarna samt mot kvinnorsom står för ökningen. Den första kategorin ökademed 20 %.Vidare kunde BRÅ konstatera att antalet rån harökat , och ökade även under första kvar-talet , samt att våldsbrottsligheten stadigtökat och uppgår till avden totala brottsligheten, jämfört 1990.Det är en våldsökning som vi alla känner av, mensom av regeringen och en del kriminologer brukaravfärdas som kvällstidningshysteri. Det är alltså isjälva verket en högst påtaglig och statistiskt säker-ställd utveckling.Under 90-talet har misshandelsbrotten blivit20 000 fler. Denna ökning av våldet i samhället harregeringen valt att bemöta med färre poliser. Antaletpoliser har blivit drygt 2 000 färre. Och de kvarva-rande poliserna är fortfarande sysselsatta med densorgliga Sisufosuppgiften att om och om igen gripasamma återfallsförbrytare.Särskilt sorgligt måste det kännas när återfalls-brottslingarna är så unga som de två tonåringar sommisstänks för den grova misshandeln av en spärrvaktstrax . De misstänkta gärningsmännen hartidigare gjort sig skyldiga till ett antal våldsbrott. Dentidigare brottsligheten har resulterat i ett antal domardär påföljden bestämts till vård inom socialtjänsten.Meritlistan för den ene förskräcker:December 1998. Skallade och slog sönder ansiktetpå en annan tonåring. Påföljd: vård inom socialtjäns-ten.December 1999. Dömd för misshandel, häleri ochskadegörelse. Hotade att döda en polis. Påföljd: vårdinom socialtjänsten.Juni : Skallade, sparkade och slog en person iansiktet. Slog en 19-åring av utländsk härkomst,också i ansiktet. Påföljden blev, rätt gissat, vård inomsocialtjänsten.Som sagt är det en förskräckande meritlista för enung man, men också en förskräckande meritlista överregeringens kriminalpolitik. Våld föder våld, menlikgiltighet föder också våld. Och det är likgiltighetsom regeringen visar upp när man låter denna ut-veckling fortsätta år efter år.Socialtjänsten varierar från kommun till kommunoch från vårdplan till vårdplan. Att lika fall behandlaslika kan man långt ifrån vara säker på. Eller somPeter , forskare på BRÅ, uttryckte saken iDN : "Det är ett svart hål. Vi vetväldigt lite om vad som sker i , men vivet att påföljderna skiljer sig åt mycket. "Hur har det blivit så här? Jo, en startpunkt var1995 när regeringen presenterade sitt program Allasvårt ansvar. Det var ett banbrytande dokument påmånga sätt, få av dem bra.I senaste nummer analyserasAllas vårt ansvar ingående av bl.a. kriminologenJerzy . Hans analys är som följer: "För förstagången sade staten ensidigt upp det uråldriga avtaletmellan medborgarna och staten, som innebar att med-borgarna avstod från en del av sina friheter (- - -)mot att staten levererade trygghet. För denna trygghetkunde staten ta ut skatt från medborgarna. sägerstaten, glöm det, den enskilde medborgaren måstesjälv agera för att skapa trygghet. "Samhällskontraktet är uppsagt av den socialde-mokratiska regeringen vad gäller statens skyldighetatt beivra brott. Men vad jag förstår tänker statenfortsätta att ta ut skatt för den trygghet som inte läng-re levereras.Brott bekämpas bäst genom att de ansvariga upp-täcks, grips och lagförs. Det kanske låter förfärligtomodernt och gammaldags i justitieministerns öron,men liksom kärleken aldrig blir omodern blir detheller aldrig omodernt att reagera tydligt och snabbtmot ungdomars brottslighet.Jämför utveckling medUSA:s! President har tillsammans med del-statsguvernörerna satsat på hundratusentals fler poli-ser, skärpt straffen markant för vissa brott och tilläm-pat nolltolerans. Detta har lett till fler gripna ochdömda brottslingar - fler uppklarade brott helt enkelt.Resultatet: Våldet är nu nere på nivåer som man intesett . Mord, våldtäkter, misshandel, rånoch inbrott, samtliga brottskategorier har minskatmed . I har våldet ökat under de som socialdemokraternainnehaft regeringsmakten.Sanningen är den att den regering som ThomasBodström nu anslutit sig till helt enkelt inte längrevill betala för människors trygghet. I stället ska med-borgarna själva skapa sig sin egen trygghet. I ställetför poliser får medborgarna köpa skydd från privatavaktbolag. I patrullerar vaktbolagen villak-varteren och bostäderna är ordentligt larmade, och därminskar brottsligheten. Men invånarna i harknappast råd med samma privata lösningar. Rege-ringen har lämnat dem i händerna på den organisera-de brottsligheten.Men det mest upprörande med Allas vårt ansvarär kanske inte att regeringen smiter från notan. Detmest upprörande är nog hur regeringen fördelar an-svaret mellan dem som begår brott och dem somdrabbas av brott. De som följer lagen ska ändra sittbeteende, inte brottslingarna. Självklart är det enpolitik som jag inte kan ställa mig bakom.Jag vill ha en politik som ställer krav på dem sombegår brott, inte på dem som drabbas.Jag vill ha 3 000 fler poliser, inte 2 000 färre.Jag vill att fler återfallsförbrytare får sitta i fängel-se längre, men i fängelser som ger dem en chans attbli bättre, inte sämre.Jag vill bemöta ungdomsvåldet med tydliga reak-tioner från samhällets sida, inte med den cyniskalikgiltighet som råder i dag.Jag vill avskaffa vård inom socialtjänst som på-följd för unga brottslingar och i stället återinföratydliga straff som står i proportion till brottet och somger den dömde en chans att bryta med sin invandakriminella miljö.Fru talman! Inget av detta syns i regeringens poli-tik.Anf. 129 (mp) replik:Fru talman! Det finns mycket att kommentera avdet som säger. Jag ska bara ta upp ensak nu och får sedan återkomma.Det gäller utredningen om misshandel mot barn iåldrarna . Det är riktigt att det under 90-talethar skett en dramatisk ökning av polisanmälningarmot minderåriga skolelever. Men skolan står ju för enbetydelsefull del av dessa anmälningar.Hur ska man då tolka detta? Är det så att skolele-verna har blivit så mycket våldsammare? Eller är detså att det förut var skolans sak och att det nu är poli-sens sak? Så är det tydligen. Men är grundproblemetatt skolan får mindre resurser och därför lämnar överproblemen till andra myndigheter i stället för att självhantera dem? Hur ska detta lösas med fler poliser?Vad ska poliserna göra med alla dessa anmälningarmot skolelever? Är det där lösningen ligger?Anf. 130 () replik:Fru talman! sätter frågetecken förom våldet verkligen har ökat. Men vi kan ju titta intebara på antalet anmälda våldsbrott. Vi kan också tittapå exempelvis statistik över inkomnapersoner som fått skador på grund av att de drabbatsav våld. Denna statistik visar med önskvärd tydlighetatt våldet har ökat. En viktig del i att få stopp på vål-det är att man redan tidigt markerar att vuxenvärldenicke accepterar våld, vare sig bland vuxna eller unga.Anf. 131 (mp) replik:Fru talman! Det var inte svaret på min fråga. Jagville bara veta en sak angående anmälningar om ochutredningar av misshandel mot 7-14-åringar, sommer än tiodubblades på grund avatt skolan anmäler dessa elever, vilket man inte hargjort tidigare. Min fråga var: Ska poliserna lösa dettaproblem?Anf. 132 () replik:Fru talman! Våld ska utredas av polis och inte avnågon annan. Även om det är en tolvåring som ärdrabbad av misshandel så är det ett brott. Det harblivit en ändrad attityd på många av våra skolor somtill stora delar är positiv, nämligen att man där marke-rar att slagsmål i lagens mening är misshandel ochdärmed brott. Att göra en anmälan är ett sätt atttydliggöra för barnen att detta inte är några vardags-händelser som vi accepterar, utan ni gör er skyldigatill brott.Anf. 133 ():Fru talman! Om man har lyssnat på debatten ikammaren här har man fått höra en beskrivningav barns villkor i . De flesta barn har det bra,men det finns en grupp barn som far väldigt illa. Fleratalare från olika partier har varit uppe och påtalatbristen och köerna inom barn- och ungdomspsykiatrinoch bristerna i skolvärlden när det gäller skolkurato-rer och psykologer. Detta har pågått under flera år.Alla är helt överens om att de här bristerna finns ochatt det finns barn som far illa.Vad har då hänt med de barn som har farit illa un-der de här åren? Jo, i många stycken kan vi se dem inom kriminalvården. Eller också ser vi dem närde blir dömda till sluten ungdomsvård. Vi ser demockså när det gäller antalet brott bland unga.Fru talman! Då kan man välja två olika vägar.Man kan säga att vi tydligt ska visa att vuxenvärldeninte accepterar att barn begår brott och att man skautkräva ett tydligt enskilt ansvar av varje ungdom.Det tycker jag fullständigt stämmer. Vuxenvärldenska inte acceptera att barn begår brott. Vuxenvärldenska inte acceptera att barn far illa. Vuxenvärldenmåste tydligt markera när ungdomar träder över grän-ser som de inte ska. Men frågan är: Hur ska vuxen-världen visa att man inte accepterar detta?Fru talman! I den moderata världen är det endasättet att utkräva ansvar av enskilda ungdomar, attkunna bemöta detta och visa att vuxenvärlden inteaccepterar det att möta det med straff. Jag tror inte attden utvecklingen kommer att förändra någonting.Nej, fru talman, vi ser att det är tvärtom. Det ärprecis vad som har skett. Vuxenvärlden markerartydligare och tydligare genom att döma unga männi-skor till sluten ungdomsvård.När vi fattade beslut här i om slutenungdomsvård sades det från regeringenoch från den majoritet som drev igenom lagstiftning-en att detta inte skulle öka repressiviteten mot ung-domar. Det var vårdbehovet som gällde och det varsocialtjänsten som skulle ha det huvudsakliga ansva-ret. Man räknade med att det skulle behövas ungefärtio platser på ungdomshem för ungdomar. 1999 döm-des ett fyrtiotal ungdomar till fängelse . Detvar väldigt få av dem som satt inne längre än någramånader. ser vi att vi har ett sextiotal dömda. Vivet att det är en sexdubbling av antalet platser. Samti-digt ser vi att det är en tredubbling av tiderna. ärden genomsnittliga domen . Där serman att repressiviteten har ökat.Ett av de stora problemen med detta är att de härdomarna har slagit ut de ungdomar som blir tvångs-omhändertagna på grund av lagen om vård av ung-dom och deras möjligheter. får de inga platser, får de stå på kö. Risken finns att ,som tar sitt ansvar och gör ett tvångsomhändertagan-de av de här ungdomarna som redan har visat ettbeteende som befogar det, inte heller får möjlighet attplacera dem. bemöter man detta med att säga:Nu ska vi bygga ut antalet platser. ska vi satsaännu mer resurser på att kunna ta dem som är dömda.Fru talman! Jag tror att det är viktigt att börja fun-dera på om det är den här utvecklingen vi vill ha.Eller ska vi i stället börja se mer på hur vi ska kunnasatsa på de tidiga, förebyggande åtgärderna? Flertalettalare här har tidigare tagit upp barnpsykiatrin. Mendet viktiga tycker jag är att titta på . Detraljerades tidigare här från talarstolen, fru tal-man, om att bli dömd till påföljden vård inom social-tjänsten. Och jag kan delvis hålla med om att vårdinom har betytt justingenting. Det har varit få ingripande insatser.Då måste man ställa sig frågorna: Ska vi hitta påen annan påföljd? Ska vi låsa in dem i fängelse? Skavi har mer sluten ungdomsvård? Eller bör vi kanskese till att fungerar på det sätt som ärmenat? Är det inte den rätta vägen att se till att soci-altjänsterna ute i kommunerna får mer resurser?T.o.m. när det kommer ut mer pengar till kom-munerna fortsätter många socialtjänster att skära nedtrots detta. Tittar vi på antalet missbrukarplatser förungdomar i ser man att de har skurits neddrastiskt under . I stället för att man frånsocialtjänsten placerar ungdomarna på ett behand-lingshem för missbrukare där man kanske har långavårdtider på ett eller försöker man med öppen-vård med besök . Detkan inte bryta ungdomars missbruk! Detta har bliviten kostnadsfråga.När man säger att vi tydligt ska markera att vux-envärlden inte accepterar att unga människor begårbrott och att de måste ta ansvaret för sina handlingarså undrar jag: Hur ska ungdomsvärlden kunna ac-ceptera att vuxenvärlden inte tar sitt ansvar och attvuxenvärlden faktiskt i mångt och mycket begår enpsykisk och även en fysisk misshandel av ungdomarnär man inte tidigt griper in och ger dem stöd ochhjälp? Snarare svarar vuxenvärlden längre fram medatt säga: Då dömer vi dig! Då låser vi in dig!Jag tycker att ansvaret måste ligga på båda håll. tenderar ansvaret att mer och mer läggas över påungdomar som inte har fått den hjälp som de behöver.Ansvaret läggs på den enskilde individen, som dömstill sluten ungdomsvård.Fru talman! Från sida sett är detdet förebyggande arbetet som måste prioriteras. Vimåste i det akuta läget se till att vi får mer platser på§ 12-hemmen så att LVU-fallen inte ska behöva vän-ta. Men den riktigt ekonomiska satsningen, där manska lägga krutet, är de åtgärder som ska göras innandet ens behöver bli ett LVU, innan vi ska behövadöma till sluten ungdomsvård. Vi får inte hamna ifällan att vi för att möta den kris som finns och detsom har skapats under krisåren lägger alla resursernapå den repressiva biten. Vi ska lägga dem på denbrottsförebyggande biten.Anf. 134 () re-plik:Fru talman! har i sitt anförande härmycket tydligt klargjort att hon inte tror så väldigtmycket på institutionsvård utan på tidiga åtgärdersom i huvudsak ska ske utifrån inten-tioner.Jag skulle vilja ställa ett par frågor till AliceÅström. Har , i sitt samarbete med rege-ringen, framfört någon strategi eller lagt fram någonhandlingsplan för hur vi ska möta den alltmer ökandeungdomskriminalitet i allt lägre åldrar? Har hon, i dekommuner där hennes parti ofta sitter i en majori-tetsposition, lagt fram några förslag som kan förstärkasocialnämndens möjligheter att utöka antalet platserinom LVU? Har tagit något initiativ tillatt lägga fram ett betänkande som tar det helhetsgreppsom efterlyser när det gäller unga lag-överträdare?Anf. 135 () replik:Fru talman! Det är självklart att jag diskuterar dehär frågorna tillsammans med Socialdemokraternaoch . Däremot har inte lagtfram en handlingsplan över hur det exakt ska vara.Dessutom driver jag här i , i samarbetet imitt eget parti och i kommunen där jag sitter i full-mäktige förslag till hur man ska förstärka social-tjänsten. Jag har försökt att ta initiativ i kommunenoch förmå våra kommunalpolitiker till att satsa pålängre behandlingar som ger ett bättre resultat på sikti stället för korta behandlingar i öppenvården.De här frågorna kommer att debatteras på mångahåll. Jag kommer att fortsätta att lyfta fram dem isamarbetet och i utskottet där många av oss har ge-mensamma ståndpunkter i de här frågorna.Anf. 136 () re-plik:Fru talman! Jag har tittat på protokoll från tidigaredebatter där vi har debatterat just ungdomspolitik, ochjag kan bekräfta att faktiskt har drivitde här frågorna. Därför är det lite förvånande attAlice gång på gång kritiserar oppositionenför att vi inte lyckas komma med några bra förslag,enligt , som hon själv inte kanfå gehör för de förslag som hon själv driver. Vi kangång på gång se i våra hemkommuner hur Vänster-partiet, tillsammans med Socialdemokraterna, faktisktskär ned på resurser till . Den skulle jukunna stå för den första förebyggande insatsen somAlice talar så gott om och som hon tycker ärdet primära och det viktigaste förebyggande arbetet.Anf. 137 () replik:Fru talman! Jag tycker att det är lite synd attRagnwi Marcelind inte lyssnade på hela mitt anfö-rande. En hel del av det var ju också en kritik motregeringen och den majoritet som fattade beslutet omsluten ungdomsvård och mot att man valde att läggapengar på det i stället för att lägga dem på det före-byggande arbetet. var det enda partietsom var emot detta. Jag är fortfarande lika kritisk motregeringen i den här frågan.Sedan hoppas jag att fortsätteratt lyfta fram den här debatten när vänsterpartister utei kommunerna vill dra ned på detta. Jag tycker att detär oerhört viktigt att göra det eftersom vi såtydligt kan se konsekvenserna av att gå den vägen.Jag driver detta i mitt eget parti. Jag försöker att fåmitt eget parti att göra så mycket som möjligt här. Jaghoppas också att alla andra partier gör detsamma.Anf. 138 () replik:Fru talman! och jag är båda föräld-rar. Att jag säger detta beror på att min syn på krimi-nalpolitiken bygger väldigt mycket på min syn påuppfostran. Jag ser bl.a. reaktionen vid brott som enform av uppfostran. Om mitt barn hade förstört någotför en kamrat hade det för mig varit självklart att göratvå saker. Det ena hade varit att säga till honom att viskulle ta av hans veckopeng för att ersätta det hanhade förstört. Det andra hade varit att jag skulle hahaft ett allvarligt samtal med min son och försökt attförklara för honom vad det innebär att angripa enmedmänniska.Jag skulle gärna vilja höra syn pådenna metod att reagera mot ett icke acceptabelt bete-ende.Anf. 139 () replik:Fru talman! Jag har självfallet ingen annan åsiktän att det här är det allra bästa sättet att bemöta detta.Det är så nästan alla föräldrar bemöter den här typenav handlingar från sina barn. Jag tror i och för sig attdet behövs mycket mer av detta i samhället för övrigt.Men det finns ju medlingsprojekt osv.Fru talman! Jag har varit fosterförälder också ochhaft hand om barn med en helt annan bakgrund ochhelt andra möjligheter att leva ut vad som är rätt ochfel. De fosterbarnen har haft en helt annat beteende.Det är en lång process att jobba med detta. Jag trorinte att det är så enkelt att man kan säga att så här kanman göra med alla barn och så här fungerar det. Detberor också på vilken bakgrund och uppväxt ochvilka möjligheter man har. Vi måste kunna möta dettapå bred front och på olika sätt.Anf. 140 () replik:Fru talman! Jag uppfattar ändå att att det är korrekt att reagera på något för barnetförståeligt sätt som innebär en negativ effekt samti-digt som man försöker få barnet att förstå varför maninte ska bete sig på ett visst sätt. Då kan jag inte få ini mitt huvud varför kritiserar den mode-rata politiken. Den går just ut på att med utgångs-punkt i den som gör sig skyldig till det felaktiga bete-endet, det icke acceptabla beteendet, finna rätt formerav reaktioner, nämligen den negativa delen, som är ettstraff, och den påverkande delen.Anf. 141 () replik:Fru talman! Man kan tycka väldigt olika om detta.Jag kan också tänka mig att föräldrar reagerar olika.Det finns de som säger: Dessutom kommer du att fåutegångsförbud . Du får inte gå ut ochträffa dina kamrater osv. Det här ska vara ett tydligtstraff för vad du har gjort.Andra möter barnet i exakt den situationen för attta konsekvenserna och lösa detta.Jag tror att vi är helt överens om att det behövs enreaktion och att man behöver lära sig att ta ansvar.Men det behöver inte alltid innebära att man utkräverstraff. Det är barnets möjligheter och förutsättningar,som jag tidigare sade är så väldigt olika, som måstekunna vara avgörande för vilken åtgärd man vidtar.Det är därför vi i anser att det är soci-altjänsten som kan göra den här bedömningen ochsom ska göra den. Det ska inte finnas tydliga bestäm-da straffsatser som inte tar hänsyn till olikheterna.Anf. 142 () replik:Fru talman! sade att vuxenvärldenmåste ta sitt ansvar. Vi som sitter här i är jualla vuxna. Vi måste ta vårt ansvar. Man måste seproblemen ur alla perspektiv, både kortsiktiga ochlångsiktiga. Det tar tid innan förebyggande arbete fårgenomslag. Det måste alltså till resurser akut inomrättsorganisationen, och det måste finnas möjligheterinom kommunen. Det här måste angripas på bredfront.