prot · GP0947 · 2001-12-13 00:00:00 — Moderater, kristdemokrater och folk-partister har reserverat sig mot förslaget att PostenAB ska ansvara för den grundläggande kassaservicen.De vill att regeringen återkommer med förslag omhur denna tjänst kan upphandlas i konkurrens. Visocialdemokrater anser att det inte finns någon annanaktör än Posten på marknaden som kan tillförsäkraalla en kassatjänst till enhetliga priser.Posten är den statliga aktör som kan åläggas upp-draget att tillhandahålla en grundläggande kassatjänst.Att Posten i sin tur sedan samverkar med andraaktörer finner jag naturligt. Vibeslutade ju också i går i enlighet med näringsut-skottets betänkande: När det gäller tillgänglighet avservice som post och apotek och möjligheter till sam-verkan och samlokalisering har utskottet ingen annanmening än motionärerna. Det är önskvärt att en sådanlokal samverkan kommer till stånd.Fru talman! Post- och kassaservice för alla i alladelar av landet är av mycket stor betydelse för attuppfylla det transportpolitiska målet om en positivregional utveckling. är det företag somuthålligt klarar av att erbjuda medborgarna dennaservice.Avslutningsvis kan jag inte låta bli att ge ett litettips inför julen till de moderata tomtar som säger siginte komma fram med vare sig tåg eller på väg: Var-för inte ta och sända julklapparna med posten? 99 TOM ():Fru talman! går vi över till det dystra-re ämnet förlisning.Jag besökte 1986. samma århade rymdskytteln Challenger exploderat vid starteninför många chockade åskådare - bland annat denskolklass som samlats för att se sin lärarinna somförsta civila deltagare medfölja på en rymdfärd.Det var en nationell katastrof. En haverikommis-sion tillsattes och som jag var därpågick kommissionens förhör. I direktsänd TV kundeenvar intresserad följa dagslånga förhandlingar införkommissionen där varje liten detalj granskades. Manlyckades fastställa olycksorsaken och kom-missionens rapport ledde till en fullständig omorgani-sation av hela NASA.De amerikanska myndigheternas hantering avChallenger står i bjärt kontrast till det arbete som dengemensamma kommissionen för Estoniahaverietutförde. Kritiken mot den rapporten har också blivitså omfattande att ledamöterna själva inte längre vågartro på sina resultat.Estonias förlisning väcker frågor inom tre områ-den, ofta glider dock frågeställningarna in i varandra.Det gäller sjövärdigheten, det gäller kommissionensarbete och det gäller de svenska myndigheternasagerande.Kommissionen hävdar i sin slutrapport att Estoniavar sjövärdig vid avgången från , trots attväldigt många uppgifter visar på betydande brister.Sverige hade åtagit sig ett ansvar att hjälpa Est-land med en modern sjösäkerhetsorganisation. Upp-draget låg hos och svenska inspektörerfanns på plats i , befullmäktigade av den est-niska regeringen att utföra inspektioner för den est-niska statens räkning.Sjöfartsverket inspekterade också Estonia vid om-registreringen till estnisk flagg och vid det tillfälletnoterades ett sjuttiotal allvarliga brister. Bl.a. saknadeEstonia giltiga certifikat.Det finns inga noteringar om att dessa fel någon-sin åtgärdades och ingen uppföljning gjordes uppen-barligen vid något av de sex tillfällen som Estoniagenomgick hamnstatskontroller i Stockholm.Dagen före förlisningen genomförde två svenskainspektörer och åtta estniska en stor inspektion i Tal-linn. 14 allvarliga fel protokollfördes, flera så allvar-liga att Estonia inte skulle fått lämna hamnen innanfelen avhjälpts. Så skedde dock icke.Det i upprättade protokollet överlämnadesden i original till ,men denna åberopar i stället, i slutrapporten, en för-falskad kopia som bevis för att Estonia var sjövärdig.Hur denna förfalskning har tillkommit och vem somhar genomfört den går inte att härleda, och ingenmyndighet har längre någon möjlighet att arbete.Denna gemensamma kommission bildades dagenefter haveriet. Den saknade folkrättslig förankringoch har inte varit ansvarig inför någon. Den hadeinget gemensamt kansli, inget gemensamt diariumoch finns inget arkiv. I praktiken kom kommis-sionen att bestå av tre fristående nationella utredning-ar.Det finns ett omfattande regelverk om utredningav fartygsolyckor i sjölagen. Det finns en specielllagstiftning för den svenska haverikommissionensarbete, och det finns ett antal internationella som - och även - harförbundit sig att följa, i det här fallet närmast A 440och A 637.Hela detta regelverk sopades undan. Ingen sjöför-klaring hölls och inga vittnesupptagningar skedde idomstol. Ingen som uttalade sig gjorde det under ed.De flesta inblandade hördes inte alls. Den person somspeciellt anställdes av kommissionen för att skötavittnesmålen blev uttryckligen förbjuden av kommis-sionens svenska ordförande att genomföra sin uppgiftoch lämnade därför kommissionen.Jag har svårt att tro att , den svenskaordföranden, misskötte utredningen av brist på kun-skap. Han är en erfaren jurist. Men då uppstår fråganvarför han agerade som han gjorde. I andra fall hadeOlof troligen blivit åtalad för tjänstefel, mennu har han i stället av regeringen utnämnts till lagmani position och färdväg är en annan väsentligfråga i varje haveri. Men när det gäller Estonia vardet länge oklart var haveriet skedde. Under handlämnades olika uppgifter. Den i slutrapporten redovi-sade färdvägen stämmer dåligt med andra vittnesupp-gifter, och när båten återfanns lämnade den finskakommissionsmedlemmen Lehtola medvetet vilsele-dande information om fyndplatsen. Ingen som helstförklaring har lämnats till varför så skedde.Resan fram till haveriplatsen borde kunna klar-läggas med den finska radarplott,men just för denna natt och just för denna båt saknasalla positionsangivelser. De har försvunnit hos denfinska marinen.Slutrapporten ger ingen rimlig förklaring till var-för så har skett.Kommissionens teori baserade sig tidigt på ettbrott i det s.k. atlantlåset. Låsbulten borde därför varaen av de viktigaste detaljerna som kunde styrka dennateori. bärgades också, men kastades tillbaka ihavet av kommissionsmedlemmen var en erfaren tekniker och haveriutredare. Hanundanskaffade inte bevismaterial av bristande kun-skap, men dessvärre är han senare avliden så vi kanaldrig få veta varför han sände låsbulten tillbaka tillhavsbotten.Det sjunkförlopp som kommissionen återger islutrapporten och som baseras på teorin om det brust-na atlantlåset har av en samstämmig nationell ochinternationell expertis dömts ut som helt orimligt. Inteens kommissionens egna ledamöter stöder längredenna teori, och enbart detta faktum motiverar fort-satta undersökningar.Också lastens sammansättning och stuvning är enväsentlig fråga i alla utredningar om sjöolyckor, spe-ciellt i detta fall, eftersom det finns starka restriktio-ner på vilken sorts last som får föras i passagerarfär-jor. Haverirapporten redovisar praktiskt taget ingen-ting. Estonias manifest upptog 38 lastbilar, men yt-terligare två bilar fanns med ombord, en medregistreringsnummer AG 565, förd av en GunnarGobins, och ytterligare en med nummer NRY806, körd av . Varför fanns inte dessamed på manifestet, vilken last hade de, hur tunga varde och varför sändes manifestet denna kväll inte medfax till tullen i Värtan, på det sätt som skedde vid allaandra avgångar? Frågetecknen kvarstår, slutrapportenlämnar inga besked.Under hösten genomfördes dykningar vid vraketav . Dessa skedde på regeringens upp-drag, och officiellt angavs att verket skulle utvärderamöjligheterna till en bärgning.Det som skedde i verkligheten var något helt an-nat. Bl.a. genomsöktes fartygets brygga, men ingenidentifiering av de påträffade personerna har publice-rats. Det här har varit en central fråga i hela utred-ningen och ledde till att den estniske huvudordföran-den lämnade kommissionen.Samtidigt med dykningar uppträ-der andra dykare vid vraket. Vilka var de? Vilkauppdrag hade de, och vem var deras uppdragsgivare?Slutrapporten ger ingen förklaring.Uppenbart är också att ägnat myck-et tid och stora kostnader åt att låta genomsöka ettantal hytter, där man bl.a. letat efter en dokument-portfölj tillhörig . Officiellt förne-kar genom all känne-dom om dessa undersökningar, all kunskap om Alex-ander . Ändå kan man klart utläsa av bandut-skrifterna att lagt åtskilliga dyktimmarpå detta uppdrag. Man fann uppenbarligen ocksåportföljen, men vart tog den vägen och vad innehöllden som var så intressant?Vad är det för en dunkel sanning som finns därnere på botten och vars framkomst tillvarje pris måste förhindras med dykförbud, med mi-litär övervakning och med gravfridslag?Sedan slutrapporten kom har många nya uppgifterframkommit. Det krav på återupptagen utredning somställs i A849, som också Sverigehar undertecknat, uppfylls med råge.Därmed, fru talman, ber jag få yrka bifall till re-servation nr 15.Anf. 100 ():Fru talman! Alltsedan den tragiska natten när M/SEstonia förliste har ärendet hanterats på regeringsni-vå, tillsammans med företrädare för partierna i riks-dagen. I vårt betänkande hänvisar vi till följande: Den19 april avslog regeringen framställningar om enny utredning. Regeringen konstaterade att det inteframkommit några nya omständigheter. Det fannsinget som tydde på att haveriförloppet väsentligtavvikit från redovisningen i haverikommissionensslutrapport. Detta beslut föregicks både av ett remiss-förfarande och ett flertal informations- och sam-rådsmöten med företrädare för riksdagspartierna.Regeringen har också gett Styrelsen för psykolo-giskt försvar, SPF, i uppdrag att samla in och sam-manställa information om förlisningen. Med utgångs-punkt i slutrapporten ska SPF komplettera faktamate-rialet med ett exempel på hur fartyget kan ha vattten-fyllts. Vid utskottets sammanträde den 30 oktoberinformerade statsrådet utskottet omregeringens beslut . Då redogjorde ocksågeneraldirektör för regeringens uppdragtill SPF.Fortfarande ställs många frågor kring Estonia, inteminst om vattenfyllningen och sjunkförloppet. Ut-skottet utgår därför från att SPF arbetar skyndsamt.Vi förutsätter också att SPF återkommer till regering-en om man finner att något annat område bör belysas.Fru talman! Jag sade inledningsvis att Estoniafrå-gan har hanterats på regeringsnivå tillsammans medföreträdare för riksdagspartierna. Därför deltar jaginte i den fortsatta debatten utan överlämnar detta tillstatsrådet . Jag står också bakom MonicaÖhmans yrkande i detta ärende.Anf. 101 Statsrådet ():Fru talman! Drygt har gått sedan förliste. Låt mig redan från början och ännu engång säga; för det behöver sägas : Detbegicks fel, och det har begåtts fel under dessa sju år.En del av de felen är av den arten att de inte går attreparera. En del av felen är sådana att de går att medarbete förändra. Men för allt som har skett under dehär sju åren gäller en sak gemensamt, och det måstevi alla ta till oss: Det går att lära och att ärligt draslutsatser för att förändra. Estonia har lärt oss mycketoch kommer att fortsätta att göra det.Det här har redan påverkat sjösäkerhetspolitikenpå många områden. Sjösäkerheten sedan den tragiskanatten har förändrats. Det inter-nationella samarbetet kring sjösäkerheten har för-stärkts. Hur information ser ut om stora olyckor ochkatastrofer har förändrats. Hur man bemöter anhörigaoch deras uppgifter vid stora katastrofer har föränd-rats. Hur man lyssnar och tar till vara överlevandessynpunkter och vittnesmål har också förändrats.Mycket har hänt, och mycket måste fortsätta att hän-da.Men det är också så att många frågor lever kvar.Jag är dessutom övertygad om att de kommer attfortsätta att göra det, och man måste fortsätta att ställadem. Det finns ingen fråga som inte bör ställas ochinte heller någon fråga som inte bör tas på allvar.Däremot tror jag att alla är väldigt medvetna omatt många av de svar som finns - det hävdar jag inteminst apropå det senaste som vi hörde - inte godtasav alla. Det har varit och kommer att fortsätta att varamycket av trauma runt Estonia.Det som jag vill koncentrera mig på är att gekammarens ledamöter en bild av hur arbetet nu skafortsätta när det gäller de frågeställningar som rege-ring och myndigheter har ett ansvar för.Till att börja med - och det är väl bekant förkammaren efter trafikutskottets betänkande och rege-ringens beslut - har vi avvisatkraven på en ny utredning. Jag vill bara helt kortupprepa att det bl.a. är så att inte bestämmersjälvt i denna fråga. Vi äger gemensamt både sorgenoch ansvaret för fortsättningen för Estonia med fram-för allt och Finland.Jag kan bara upprepa det som vi gemensamt fann ivåras efter ännu en genomgång, nämligen att vi intehar sett några nya omständigheter som skulle tyda påatt själva haveriförloppet inte finns på ett godtagbartsätt beskrivet i . Där-emot ser både regeringen och de partier som helatiden har överlagt om detta att det är viktigt att gåvidare på flera av områdena. Det handlar dels omutvecklingen inom sjösäkerhetsområdet, som måsteförbättras på åtskilliga punkter, dels om att tydligtklargöra vilka sjösäkerhetsåtgärder som har vidtagitssedan förlisning så att också fler tydligt kanse vad som har hänt. Det handlar också om att ännutydligare inte bara informera allmänheten om vilkaåtgärder som har vidtagits för att förhindra framtidaolyckor, men också visa på de fakta och uppgiftersom finns så att fler kan söka efter svar och fortsättaatt forska i det som är oklart.Jag vill nämna några av de områdena. Bl.a. hand-lar det, som har nämnts tidigare, om den faktabankom Estonia, eller den nationella minnesbank om Es-tonia, som Styrelsen för psykologiskt försvar har fått iuppdrag att sammanställa. Den handlar inte bara omatt kunna lämna relevant information om det somfinns, kunskaper och fakta på många olika myndig-heter och ställen, dvs. de ska finnas åtkomliga enkeltoch tydligt. Det handlar också om att möjlighetenkanske finns att få svar på fler av de frågor som ställs.T.ex. reses fortfarande många frågor runt självasjunkförloppets slutskede, som jag också tänkte åter-komma till . Därför kommer SPF:s fakta-bank att innehålla material om detta.De uppgifter jag har tyder på att faktabanken skakunna vara klar till . Det kommer att varainte ett kortsiktigt arbete utan något som jag är över-tygad om kommer att finnas kvar så länge jag leveroch andas. Minnesbanken om Estonia är något somhela nationen behöver ha tillgång till och behöver läraav och om.En annan punkt där det har skett åtskilligt redanmen där det absolut behöver ske mer i fortsättningenhandlar om sjösäkerheten. Det gäller både forskning-en om det som direkt hände vid förlisningen, menockså om hur vi kan komma vidare med de svagapunkter som finns när det handlar om sjösäkerheten.Som kammaren väl är medveten om har bl.a. idetta syfte , Verket för innovationssystem,fått i uppdrag att fördela resurser till forskning runtområdet, både under detta år och under de två kom-mande åren. Verket har godkänt 13 ansök-ningar för en mängd olika områden. Koncentrationennu har i första hand handlat om forskning runt detekniska frågeställningarna, t.ex. om bogvisiret ellerstabiliteten i fartyg. Det handlar t.ex. om att lära ochförstå om sjunkförloppen, hur man vid den typen avkatastrofer med hjälp av konstruktionsförändringarska kunna hålla fartyg flytande i upprätt läge.Nästa omgång forskningsområden kommer atthandla om evakueringssystem och livbåtar. Detkommer att bli aktuellt . Inte minstdetta område återkommer ofta, dvs. hur man vid dentypen av olyckor ska få ett tryggare system med till-gång till livbåtar och evakueringssystem. Vi har allapå näthinnan hur detta brast å det förskräckligasteunder Estonianatten.Forskningen behöver gå vidare, inte bara det somsker runt utan också i fortsättningen. I dettasyfte anordnades ett sjösäkerhetsseminarium underhösten detta år, där bl.a. , , nordiska sjöfartsmyndigheter, ,tekniska högskolor och anhörigföreningar deltog. Detvar framför allt fyra områden där man konstateradeatt man behövde komma längre.Första området handlade om konsumentintressetför sjösäkerhet, dvs. resenärers förmåga och kunskapatt bevaka om fartygen håller en hög sjövärdighetsni-vå.Det andra området var säkerhetskulturen inomsjöfarten. Där finns det en hel del att lära av de yngretransportslagen, t.ex. luftfarten. Där finns mycket attgöra både inom IMO och inom EU, t.ex. att inspek-tionen av fartygen verkligen fungerar. Frågan harberörts tidigare.Det tredje området var livräddningsutrustningen.Den måste förbättras, inte minst för hårt väderlag ivår del av världen. Här är det ofta väldigt kallt, ochdet spelar inte så stor roll om livräddningsutrustning-en fungerar om man ändå dör av att ligga i kallt vat-ten . Alltså måste kraven påsjälva livräddningsutrustningen och evakueringssys-temen vara väl anpassade till vår del av världen.Det sista området som seminariet pekade påhandlade om forskningen om sjösäkerheten.Regeringen kommer att få en redovisning av se-minariet under den här månaden. Det är ett ytterligareunderlag för att gå vidare. Ingenting av detta är fär-digt utan måste fortsätta att förändras.Nästa område jag vill nämna, som jag tyckernämns för sällan i diskussionerna om Estonia, ärgravfridsavtalet och den mycket tydliga ambition somalla de tre länder som närmast berördes av katastrofenhela tiden har haft att få alla kustländer attansluta sig till.För inte så länge sedan beslöt den litauiska rege-ringen att underteckna . är detTyskland som står utanför. Regeringen fortsätterintensivt att försöka förmå att ansluta sig, såatt vi därmed har ännu en pusselbit i hur vi skyddaroch bevakar Estonia som gravplats.Jag vill också nämna att i de-cember kommer att lägga fram förslag till direktivdär det man kallar Stockholmsöverenskommelseninkluderas i EG-lagstiftningen. Stockholmsöverens-kommelsen tillkom som en direkt följd av förlisning. Den handlade om att komma till rättamed de allvarliga säkerhetsproblemen för det mankallar för roropassagerarfartyg. är ett av deåtta länder som tecknade överens-kommelsen. Vi ser självfallet väldigt positivt på attEU-kommissionen nu lämnar förslag om hur dettaska inlemmas i hela EG-lagstiftningen.Det här är den information och de frågeställningardär jag ville vara med i denna diskussion i kammareni dag. Jag vill understryka att det handlarom att ställa frågor och att vara oerhört medvetna omatt svaren inte är godtagbara för alla eftersom mycketav de fel och händelser som har skett inte går att göraom. De fel som det går att dra lärdomar av måste helatiden påverka hur vi ser på sjösäkerheten, på sjösä-kerhetssystemen, på forskningen och på sjöfartspoli-tiken, så att Estonia på det sättet bidrar till att denolyckan inte ska upprepas - i den mån det går.Anf. 102 TOM () replik:Fru talman! Statsrådet uppehåller sig mycket vidsjälva haveriförloppet. Om bara faktabanken kommertill stånd kommer man att få klart för sig hur detta harskett.Så blir det naturligtvis inte. Det haveriförlopp somär beskrivet är teoretiskt omöjligt för ett sådant have-ri. Alla som har räknat på detta vet att båten inte kun-de sjunka på detta sätt utan en vatteninträngning un-der bildäck. Det låg liksom inte i haveriförloppet.Därför blir hela faktabanken en tom gest eftersomStyrelsen för psykologiskt försvar inte har resursereller kompetens att göra några alternativa beskriv-ningar. Man kan bara utgå från det material somfinns.Stockholmsöverenskommelsen, som ministernåberopar, utgår också från det haveriscenario sominnebar att båten tappade stabilitet genom vatten påbildäck. Men det var uppenbarligen inte problemet.Så sent som kommer nya teorier om varför honsjönk, nämligen genom att ventilationskanaler skulleha brustit. Så är vi inne i en ny gissningstävlan, sominte blir färdigutredd därför att alla krav på ny utred-ning avvisas.Anf. 103 Statsrådet () re-plik:Fru talman! Jag måste på det bestämdaste protes-tera mot det sätt som Tom beskriver det på.Han använder en klassisk metod i retoriken som ärförkastlig. Han säger: Alla vet. Alla experter är ense.Det är inte sant. Det gäller att hålla reda på skill-naden mellan haveriförlopp och sjunkförlopp. Dethandlar dessutom om att hålla reda på vad en haveri-kommission har för faktiska uppgifter. Att reda utorsaken till ett haveri är upp-gift. Det är en helt annan sak var ansvaret ligger. Dethar aldrig varit och är inte heller en haverikommis-sions uppgift.När det gäller haveriförloppet hävdar jag fortfa-rande att regeringen tillsammans med de andra rege-ringarna inte har sett någon uppgift som tyder på attsjälva förloppet för haveriet som Haverikommissio-nen beskriver skulle vara felaktigt.Däremot finns det mycket funderingar om hursjälva sjunkförloppet gick till, hur vattnet kom in, när,genom vilka dörrar, genom vilka fönster och genomvilka ventiler. Det finns tusentals varianter på sjunk-förloppet, som det gäller att via forskning - regering-en avsätter nu resurser till det - lära sig mer om. Omett haveri inträffar ska båtar som Estonia kunna hållasig flytande i upprätt skick längre, så att det är möjligtatt evakuera och rädda de människor som finns om-bord.Jag påstår att det är felaktigt när Tom Heymananvänder det fula greppet att säga att alla experter äröverens. Regeringen försöker hålla sig till att se faktaoch söka svar där man är osäker på fakta. Det är detvi koncentrerar oss på, både nu och i fortsättningen.Anf. 104 TOM () replik:Fru talman! Jag vet inte vilka uppgifter ministerninte har tagit del av. Det har funnits gott om uppgiftersom ger en helt annan bild än den här.Tidigare har kraven på en ny utredning hela tidenavslagits från med hänvisning tillde anhörigas besked. Det här höll man på med ändafram till , när plötsligt anhörigföreningen också började säga att det behövs en utredningsom klargör detta.Jag har fått ytterligare ett brev med posten.Det är från och hans hustru. De inle-der så här:"förliste och852 personer miste sina liv, vår dotter är enav dem. "De avslutar brevet så här:"lever 'Estoniaaffären' fortfarandetrots att man från officiellt håll på olika sätt försöktlägga locket på, den kommer inte att ta slut genom attämnet ignoreras. Lösningen måste arbetas fram ge-nom framsynta politiska beslut. En ny oberoendehaveriutredning är den enda lösningen att få framsanningen om förlisning. "Det är också en anhörigröst, fru minister.Anf. 105 Statsrådet () re-plik:Fru talman! Jag har träffat både många andra anhöriga åtskilliga gånger. Jag vetvad känner och förstår honom.Jag vet också att "gruppen anhöriga" ser väldigtolika på vilka frågor som de litar på svaren på och omde vill se en ny utredning eller inte. Det gäller attförmå sig att se individer, och inte använda "gruppenanhöriga" i någon riktning.Här står vi i riksdag och diskuterar detta.Jag har redogjort för en mängd uppgifter som rege-ringen arbetar med , initiativ som har tagits ochforskning som inleds. Tom har mage attpåstå att någon försöker lägga locket på eller försökerignorera. Det är inte heller sant.Diskussionen om Estonia är oerhört viktig, ochden måste fortsätta att föras, även i de frågor som jagi dag inte vet svaren på. Men ingen ska säga annat änatt efter alla de fel som har begåtts är det ingen somförsöker ignorera eller vara tyst i Estoniafrågan, utanvi försöker lära oss hur sjösäkerhetspolitiken ska se uti framtiden och hur den ska förändras. Det är detansvar som jag tycker är viktigast av allt.Anf. 106 ():Fru talman! Till att börja med vill jag för Krist-demokraternas räkning yrka bifall till reservation 15under punkt 35.Först och främst tycker jag att det är egendomligtatt en sådan här sakfråga förs in under den allmännabudgetdebatten. En sådan här sak borde avhandlas försig och på det viset få den belysning i debatten somden förtjänar. Det här är inget speciellt för just Esto-niafrågan, utan det förekommer titt som tätt i övrigtockså. Jag reagerar alltid med största ovilja och mot-vilja mot detta sätt att sköta saker och ting. Det är ettkonstitutionellt fel.Sedan går jag över till själva saken. Vi har alltsåreagerat på ett avgränsat område inom denna sak, ochdet gäller .