prot · GO09117 · 2001-05-30 00:00:00 — Detvar ju ordföranden som ägnade sig åt personkarakte-ristik i betydande omfattning kring om inte border liner - det var väl inte så hansade - ändå något slags gränsperson som försökteöverskrida olika gränser.Om vi går tillbaka till success fee så är det i slut-versionen, , som reviso-rer helt enkelt bara konstaterar att regeringen har gjortden här bedömningen. Sedan har man ingen vidarebedömning. Jag vet inte riktigt hur det går ihop medden bedömning som under PerUnckels ledning i reservationen har kommit fram tillnär det gäller vad man ska ha för uppfattning på denhär punkten.Jag menar precis som att det finnsutrymme för olika slags bedömningar. för offentlig upphandling är tvärsäker på attundantaget för finansiella tjänster inte går att tilläm-pa.Det är klart att det passar bättre ihop med björn-tjänstmanualen att det är på ett visst sätt, men jag harinte sett som min uppgift att vare sig bekämpa ellerförsvara regeringen. Jag har sett som min uppgift ikonstitutionsutskottet att försöka klarlägga vad somär fakta och vad vi har täckning för att säga, och inteatt säga det vi önskar att vi skulle kunna säga.Anf. 94 () replik:Fru talman! När det gäller personbeskrivningar såuppehöll sig ordföranden mycket kring näringsmi-nisterns person. Då passade på attuppehålla sig mycket omkring ordförandens person istället för att fokusera på själva granskningsfrågorna.Det var det som jag syftade på.Vad gäller success fee eller transaktionsersättningär det mycket riktigt så att revisorerna inte sägernågot speciellt om detta. Det är också vår bedömningatt regeringen hade ingått detta avtal och därför skullestå vid det. Men å andra sidan har man ju alltid möj-lighet - nu när affären inte gick i hamn såsom manhade tänkt sig - att pröva detta. Det är vad vi säger ireservationerna, och ingenting annat.Det intressanta är egentligen grunderna för upp-handlingen. Jag har inte fått något tillfredsställandesvar. Vad är egentligen det synnerliga skälet för di-rektupphandling?Anf. 95 () replik:Fru talman! Beträffande personkarakteristiken såfår vi väl titta i protokollet och se om jag har beskrivitPer och hans personlighet. Vad jag beskrevvar den rapport som jag har talat om flera gånger.Den har väl sällan fått så mycket uppmärksamhet somjust i det här sammanhanget, annat än i TV när ut-skottets ordförande ställde sig bakom kritiken redan ifebruari eller när det nu var. Det är det agerandet somjag har kritiserat. Jag vet inte riktigt vad man ska fåsäga , om man inte får nämna personerna vidnamn eller vid funktion och koppla deras agerande tillde olika funktionerna. Det måste väl ändå vara rimligtatt få argumentera på det sättet?Om vi går tillbaka till betalningssystemet förGoldman arbete så är det intressanta inte attaffären sprack mellan och eller mellande två telebolagen. Det intressanta ur avtalssynpunktär väl om affären hade kommit så långt att GoldmanSachs skulle ha betalt. Det stod inte i avtalet, och mankan ju beklaga att de som skrev avtalet inte förutsågatt detta kunde spricka och skrev in hur det skulleregleras.Poängen i mitt resonemang är alltså att i avtaletbeskrevs det när man ansåg att fusionen var verkställd- antingen genom ett beslut eller genom en serie avbeslut. Det har jag kontrollerat här. De jurister somregeringen har anlitat och som man besitter på egenhand har kommit fram till att i avtalets mening varfusionen, sammanslagningen, i hamn och man skullebetala. Det kan väl inte vara så konstigt. Att vissasedan var irriterade över att den affär sprack som deegentligen motarbetat är ju mer en politiskfråga. Jag får försöka hålla mig till vad som står iavtalen.Anf. 96 PER ():Fru talman! Jag hör på talmannens röst att honönskar att vi ska gå vidare till nästa ärende. Det ska vistrax göra. Jag vill bara sammanfatta den utgångs-punkt som jag, och, tror jag, många medoss har haft i synen på det ärende som vi nu diskute-rar. Det har inte varit fråga om att tycka speciellt illaom . Han råkar bara vara den personsom har varit ansvarig för ärendet och får därmedockså riskera att ta en och annan del av kritiken.Nej, vår utgångspunkt har varit en annan, nämli-gen att säkerställa att regeringen väl hushållar medskattebetalarnas pengar. Det är det som ligger underlagen om offentlig upphandling, att vi ska säkerställaatt de konsulter regeringen vill ha och de tjänsterregeringen vill ha utförda utförs på billigaste ocheffektivaste sätt. Det är därför många av oss har sagtatt det är fullständigt självklart för oss att ställa ossbakom lagens huvudidé om upphandling i konkur-rens. Det är bara så som lagens huvudidé kan för-verkligas.I fråga om bonusersättningen är det samma beve-kelsegrund som ligger bakom vår önskan att rege-ringen borde pröva om denna ersättning faktiskt bor-de ha betalas ut. Varje kännedom om den marknadsom vi nu talar om ger vid handen att förutsättningar-na att nå fram till ett bättre resultat, trots de juridiskarådgivarnas påpekanden, ingalunda var uttömda.På de här båda punkterna skiljer vi oss uppenbar-ligen åt. Regeringens företrädare är beredda att sägaatt det mesta av det här, i de hänseenden vi nu talarom, ändå var acceptabelt. De är därmed beredda att semellan fingrarna med detta. Vi övriga säger oss attdet hade varit en möjlighet att spara pengar till lan-dets folk.Men här får vi väl acceptera att vi går olika vägar.Så småningom lär väl också bekräfta att visom företräder minoriteten med hjälp av ett stortantal andra riksdagsledamöter får finna oss i att fort-sätta att från minoritetens utgångspunkt föra talan fören bättre hushållning.Anf. 97 () replik:Fru talman! Jag känner mig också pressad av ti-den, men känns det angeläget för mig attsäga att det inte finns någon skillnad. Det sade jagredan på förmiddagen - alla har väl inte tid att varahär . Jag sade attlagen om offentlig upphandling självfallet ska tilläm-pas och användas. Det finns ingen motsättning på denpunkten. Jag tycker kanske att om utskottets ordfö-rande ska redovisa utskottets ståndpunkter är det välklädsamt att också tala om den samlade kritik som viär överens om. Visserligen står den i olika stycken itexten, men vi är överens i de grundläggande frågor-na, nämligen frågorna om lagen om offentlig upp-handling och att den ska tillämpas.Sedan har vi frågan om success fee. Minoritetensskrivning här är egentligen rätt försåtlig. Man haringen egen uppfattning om saken. Man tycker bara attregeringen borde ha prövat ytterligare någon gång.Regeringen har ju faktiskt prövat. Man har låtit ju-rister gå igenom det här och titta på om det var värtpengar, anseende och tid att driva frågan gentemotGoldman . Men det har man sedan bedömt inte skulle göra. Då har ju regeringen prövatdetta.Jag tycker att det är ett försåtligt sätt att resonera.Man kliver inte av helt, utan man säger att regeringenhar inte prövat. I det ligger då inbyggt att det bordeden kanske ha gjort. Den där typen av resonemangtror jag ofta är resultatet av kompromisser där manhar försökt att bli överens. Den formuleringen skiljersig som sagt från vad revisorer nu möjli-gen tycker på den här punkten. De tyckte någontingannat . Det är den osäkerhe-ten som gör att jag inte tycker att man kan gå så långtsom minoriteten här vill.Anf. 98 PER () replik:Fru talman! Jag vill bara göra ett par korta kom-mentarer till den senare delen. Ingen kan veta vad enrättslig process hade lett fram till om regeringen hadeprövat detta i fråga om success fee. Vi säger inte ensatt vi är övertygade om att man borde ha gått till enrättslig process. Vad vi säger är att den svenska rege-ringen borde ha prövat att rädda hem så mycket sommöjligt av dessa 80 miljoner i en direkt förhandlingmed . Det är den möjligheten som inteär prövad, och som ett resultat av en sådan prövningskulle, om vi hade fått råda, en fortsatt bedömning hagjorts av regeringens företrädare. Men inte ens dettasäger regeringens företrädare att man är beredda attacceptera. Varför inte ta chansen att rädda pengartillbaka till svenska skattebetalare?Den andra frågan gäller att sä-ger att vi är överens om att lagen om offentlig upp-handling ska användas. Tacka sjutton för det, skamvore det väl annars! Vad jag säger är att vi vill attlagens huvudidé, nämligen upphandling i konkurrens,ska användas. Minoriteten säger att det är okej avregeringen att avstå från det som är lagens huvudidéoch peka direkt på en av bankerna och säga: Ni fårjobbet pojkar - och dessutom inte skriva avtalet förr-än jobbet nästan är utfört. Det är det vi vänder ossemot. Man borde ha frågat andra för att se om mankunde ha nått ett avtal som hade varit förmånligareför de svenska skattebetalarna. Det är detta som ärlagen om offentlig upphandlings hela syfte.Vad jag är rädd för är att om man slirar från dettahuvudsyfte, om man är beredd att förlåta för mycket,så skickar detta en signal ut i den svenska statsför-valtningen som säger att vi är beredda att ha direk-tupphandling i mycket större utsträckning än vad jagskulle vara beredd att acceptera.Anf. 99 () replik:Fru talman! Jag kan ju lätt hålla med utskottetsordförande om att det inte skulle behöva påpekas attvi är överens om att lagen om offentlig upphandlingska tillämpas. Anledningen till att jag tar upp kamma-rens tid med detta är ju att ordföranden gör det bästahan kan, t.o.m. med höjd röst, för att markera storaskillnader mellan reservationen och majoritetstextennär dessa skillnader inte ens föreligger. Det är detsom föranleder mig att faktiskt ta tag i den här frågan.När det sedan gäller har ju pröv-ning förevarit. Det är klart att man kan göra olikabedömningar vid olika tillfällen, men det finns välanledning att sätta tilltro till de juridiska konsulter, deexperter, som har anlitats. Man ska komma ihåg ensak om detta att försöka ta upp förhandlingar ochsäga: Det sprack ju här , kan ni intevara vänliga att dra ned lite på ert arvode? Avtalet ärju oklart, avtalet är ju så och så. Det kan också skadastatens trovärdighet när det gäller förtroendet i affärerpå olika sätt.Så en annan sak, Per . Jag vet att ordföran-den inte har någon ytterligare replik, men gå tillbakanågra år och titta på hur Per kamrater försva-rade Per upphandlingsagerande i regeringen.Där var det just en direktupphandling som kritisera-des, och den försvarades då med att den i alla fallhade gynnat skattebetalarna. Ingen vet om skattebe-talarna har vunnit eller förlorat på regeringens age-rande. Tron och principen är ju att om upphandlingensker i konkurrens blir det till billigaste och förmånli-gaste pris. Jag har naturligtvis ingen anledning attrent generellt ifrågasätta den tesen.Anf. 100 PER () replik:Fru talman! Jag vill inte rätta mycket, men den upphandling som han diskuteraroch lägger på mig var en upphandling i konkurrens.Där upphandlades ett konto som senare användes förövriga publikationer i Utbildningsdepartementet.Detta system ärvdes därefter av statsrådet -uppenbarligen med stor framgång. Den punkten kanvi nog lätt avföra från dagens diskussion.Att jag är så angelägen om lagen om offentligupphandling såsom den är, och det blir sista gångenjag understryker detta, är för att den spelar en så vitalroll för att vi ska kunna hushålla väl med pengar somvarken är eller mina utan som ärsvenska skattebetalares medel.Utskottet har un-derstrukit betydelsen av att lagen om offentlig upp-handling och dess huvudidé om konkurrensutsättningska hållas i helgd.Anledningen till att vi i minoriteten nu är så be-kymrade är att det söks argument för att försvaravarför denna konkurrensupphandling inte skedde. Vihar ju alla suttit och lyssnat till en nästintill förtvivladrättschef på och dennes försökatt motivera vad man gjorde. Argumenten åkte, somjag tidigare antytt, fortare än en tvål i ett badkar mel-lan olika hänsyn.Ingen skugga ska falla över rättschefen men vi hari uppgift att säga att det måste vara ordning och redapå principerna - ingenting annat. Om vi kunde varaöverens om detta skulle den här debatten, mitt i helapolemiken, ha tagit ett stort steg framåt för saklighe-ten.Anf. 101 ():Fru talman! Jag kan tänka mig att begära nytt an-förande men jag ska avstå från det av hänsyn tillkammarens tidsnöd och av hänsyn till att KU har nyasammanträden - utskottetsgoda sammanträdesanda måste hållas vid liv.En fråga om krigsmaterielexport till (avsnitt 5)Anf. 102 ():Fru talman! Jag ska börja mitt anförande med enhistoria:"anländer till ett hyreshus i full brand.Människor viftar desperat från fönster och tak.Det finns ingen tillgång på vatten så en rådigbrandchef beordrar:- Vi har fullt med bensin i tankarna, vi måste visahandlingskraft, branden får inte härja ostört.Någon rusar fram ur folksamlingen och proteste-rar:- Vad ni än gör, spruta inte bensin på elden!Och brandchefen svarar:- Hjärtlösa cyniker, tycker du hellre att vi ska sittamed armarna i kors? Tänk på de stackars människor-na därinne. "Historien är skriven av och är hämtadur hans viktiga bok . Historien handlar na-turligtvis om Jugoslavien.Natten till den 24 mars 1999 gav Natos general-sekreterare klartecken till militäralliansens Europabe-fälhavare att inleda bombningarna avJugoslavien. Bomberna, bl.a. splitterbomber avseddaatt vålla största möjliga personskador, skulle kommaatt falla oupphörligen . Sjukhus, bo-stadsområden, elverk, broar och kyrkor lades i ruiner.Tusentals civila dödades eller skadades.Kriget mot var Natos reaktion på attJugoslavien och vägrat att skrivaunder det fredsavtal som hade förelagts regimen un-der förhandlingarna i i . Offici-ellt var syftet att sätta stopp för Belgradregimensförföljelser, förtryck och fördrivning av den albanskabefolkningen i . Avtalet skulle inte bara tiller-känna Nato överhöghet i Kosovo, ett nog så svårsmältvillkor för Belgradregimen. Appendix Bgavs Nato dessutom fritt tillträde till hela jugoslavis-ka territoriet. Det var ett avtal som enligt många kri-tiska röster i efterhand har bedömts som omöjligt förvarje suverän stat att skriva under. Det går inte attkomma undan den obehagliga möjligheten att dettaockså var avsikten.Ämnet för dagens debatt är inte om bombningarnaav och befolkning var rättfär-diga eller ej, om bombningarna hejdade eller förvär-rade folkfördrivningen i Kosovo eller om Natos krigförkortade eller förlängde Milosevicregimens tid vidmakten. Debatten handlar inte om huruvida det ärklokt att släcka eld med bensin.Min och anmälan till konstitu-tionsutskottet är mer begränsad till sin karaktär. Vihar begärt att KU ska granska huruvida regeringensunderlåtenhet att agera för återkallande av tillståndtill krigsmaterielexport till under dentid som kriget mot pågick var i enlighetmed av beslutade riktlinjer. Trots frågansformellt sett begränsade räckvidd har den stor princi-piell betydelse. Den vetter mot ett antal stora ochsvåra frågekomplex, inte minst det som handlar omden internationella rättens, folkrättens, innebörd ocheventuella förändring.Jag vill gärna säga att vår anmälan har fått engrundlig och seriös behandling i utskottet. Utrikesut-skottet har getts tillfälle att yttra sig, och man hargjort det i ett yttrande som finns i bilaga A5.3 ochsom innehåller betydligt mer av eftertanke och pro-blematisering än de ledarsidor som våren 1999stämplade varje kritik mot Natos bomber som enhandräckning åt folkmördare. Utskottet sköt vidareupp behandlingen av ärendet för att kunna ta del avrapporten från den s.k. , vilkentillsattes av FN:s generalsekreterare på svenskt initia-tiv. Dessutom har utskottets eget kansli bidragit medvärdefulla analyser av en förvisso inte helt enkelfråga. Jag rekommenderar betänkandet till läsning.Frågor om svensk vapenexport är förvisso intenya för . Men vad vi ser i dettaärende är inte i första hand den klassiska konfliktenmellan å ena sidan en officiell svensk utrikespolitiktill stöd för avspänning och mänskliga rättigheter ochen till detta någorlunda tillpassad vapenexportlag-stiftning och å andra sidan försvarsindustrins intresseav avsättning för sina produkter - en konflikt som hargenererat åtskilliga sidor KU-text där en rad kreativaförsök att hitta kryphål i lagen har granskats. Det äralltså inte den konflikten som vi här ser.Här har vi i stället vad som förefaller vara en kon-flikt mellan å ena sidan svensk utrikespolitik och åandra sidan svensk lagstiftning, eller åtminstone lag-stiftarens intentioner. Denna konflikt är väl närmastännu allvarligare.Vapenexportlagstiftningen och de av riksdagengodkända riktlinjerna för svensk vapenexport innebärbl.a. att utförseltillstånd bör återkallas om den motta-gande staten kommer i väpnad konflikt med annanstat.Under våren 1999 exporterade krigsmate-riel till ett antal Natoländer som befann sig i krig.Ändå anser sig regeringen inte ha handlat fel - ettargument som nog måste antas ha formulerats förstmed anledning av KU:s frågor; i samband med självakrigsutbrottet förefaller man inte ha ägnat sig åt någradjupare analyser. Regeringens argument är att detfinns ett undantag från nämnda regel, nämligen omunderlåtenhet att återkalla utförseltillstånd är för detförsta förenligt med folkrättsliga regler och för detandra förenligt med principerna och målen för svenskutrikespolitik.Det första villkoret är i och för sig inte helt glas-klart till sin innebörd. Det skulle kunna tolkas som attdet är vapenexporten, eller underlåtenheten att åter-kalla tillståndet, som ska vara förenlig med folkrätten- vad nu det skulle kunna betyda. En rimligare tolk-ning är naturligtvis att villkoret gäller den väpnadekonflikt som, om folkrättsstridig, skulle innebära attutförseltillstånd ska dras tillbaka.Frågan blir alltså: Var Natos anfallskrig mot Jugo-slavien förenligt med folkrätten?Här ska det noteras att knappast någon - inte , inte utrikesutskott ochinte regeringen själv - förmår svara ett entydigt ja påden frågan. Anfallet hade inte godkänts av FN, varesig av säkerhetsrådet eller av en majoritet av med-lemsstaterna. Inget av undantagen från FN-stadgansförbud mot användande av militärt våld var tillämp-ligt.Här har apologeter i ställetbörjat tala om att folkrätten håller på att förändras ochatt är föråldrad. Den gamla folkrätten,som fokuserar relationen mellan suveräna stater,menar man, håller på att ersättas av en ny folkrättsom fokuserar befolkningarna och de mänskliga rät-tigheterna snarare än staterna och som därför skullege utrymme för militära aktioner i syfte att förhindrafolkmord eller andra människorättskränkningar. Ochvem vill inte förhindra folkmord?Problemet är: Vem bestämmer när en humanitärintervention är berättigad? Eller rättare sagt är pro-blemet svaret på denna fråga. Svaret är naturligtvisatt det är den som har vapnen, den som styr militäral-lianserna, som bestämmer när och vems mänskligarättigheter som är hotade och som bestämmer närdetta ska användas som förevändning för ännu ettkrig vars egentliga syfte aldrig är det officiella. "Regeringarna skriver nonaggressionspakter -man, skriv ditt testamente!" uttryckte detpå sin tid. Ska vi säga något liknande om dehumanitära interventionerna?Kosovokommissionen beskriver Jugoslavienak-tionen som olaglig, illegal. Däremot anser man attkriget bör betraktas som legitimt, legitimate, eftersomdess syfte och resultat var Kosovos befrielse frånserbiskt förtryck. Vi bortser för tillfället från att dettaantagandes syfte och resultat kan ifrågasättas, och jagciterar i stället slutsats på s.132: "Med denna tolkning blir den svenska regering-ens underlåtenhet att återkalla givna exporttillståndåtminstone delvis förenlig med folkrätten. "Lyssna på det. Den handlan-de var "åtminstone delvis" förenligt med folkrätten!Som regeringsledamot skulle jag vara djupt bekymradöver en sådan formulering i ett betänkande av kon-stitutionsutskottet.Det andra villkoret då, förenlighet med målen ochprinciperna för svensk utrikespolitik? Här har rege-ringen naturligtvis större möjlighet att själv bestämmaspelreglerna, och i viss utsträckning blir ett handlandeförenligt med svensk utrikespolitik genom att rege-ringen anser att det är förenligt med svensk utrikes-politik, eftersom det i stor utsträckning just är rege-ringen som bestämmer vad som är svensk utrikespo-litik. Här har dessutom riktlinjerna till krigsmaterie-lexport getts ett fribrev till ett antal länder, nämligende nordiska länderna, och samt dedåvarande EG-medlemmarna, till vilka vapenexport"i princip" ansågs vara okej så att säga på förhand.Återstår av de i detta sammanhang krigförande län-derna , och . Till skeddeingen export . Återstår Kanadaoch USA.För att komma till slutsatsen: Utskottets majoritetkommer, utan någon mer ingående argumentation,fram till att regeringens handlande, eller icke-handlande, när det gäller utförseltillstånd trots alltmed tanke på omständigheterna etc. var försvarligt.Vår, dvs. och , slutsatsmåste bli en annan. Vi skriver i vår reservation:"Oavsett regeringens ställningstagande till bomb-ningarna av innebar ... gällande svenskaregler att krigsmaterielexport till de krigförande län-derna Natos bombningar pågick intekunde medges. Att dessa regler sannolikt utformatsutan övervägande av möjligheten att den svenskaregeringen skulle kunna komma att ge sitt stöd till etticke FN-sanktionerat anfallskrig mot en suverän na-tion förändrar inte denna bedömning. Regeringen bördärför klandras för att den inte tog initiativ till attåterkalla tillstånd för utförsel av krigsmateriel till dekrigförande länderna. "Fru talman! Jag yrkar vad gäller avsnitt 5 i ut-skottets betänkande på godkännande av anmälan ireservation nr 6.Anf. 103 PER ():Fru talman! beslutade Nato att inledaluftangrepp mot utan sanktion från FN:ssäkerhetsråd eller en majoritet av medlemsstaterna.Enligt den s.k. var den militäraaktionen därför olaglig, som kommissionenansåg den vara befogad därför att alla diplomatiskamöjligheter var uttömda och interventionen ledde tillatt huvuddelen av Kosovos befolkning befriades frånen av serbiskt förtryck.Man inser också att humanitära interventioner än-nu inte fått en klar uttolkning inom den internatio-nella rätten. Därför rekommenderar man att en kon-vention tillskapas avseende militära operationer sombygger på nuvarande bestämmelser omfredsbevarande insatser eller på nya normer om hu-manitär intervention. Det finns flera stats- och folk-rättsvetare som varnar för en sådan utveck-ling. t.ex. menar att accepterandet avNatos bombningar i innebär att vi ocksåmåste acceptera att och gör likadant iandra länder. Även om en humanitär intervention kante sig både önskvärd, rättfärdig och moralisk på kortsikt kan perspektiven på bli precis de om-vända. , professor i statsrätt, var-nar för utvecklingen av samvetsbaserad män-niskorättspolitik, där den ena eller den andra makt-grupperingen uppträder som självutnämnd väktare avden "nya" folkrätten.Statsrådet menade i utskottsutfråg-ningen att i det här fallet stod utrikespolitis-ka och försvarspolitiska intressen mot varandra ochbehövde vägas inbördes. Bedömningen var att fortsattexport till medlemsstater i Nato inte med automatikkunde anses strida mot principerna och målen försvensk utrikespolitik. Prövningen fick ske från fall tillfall. Något återkallande av exporttillstånd var dockinte aktuellt i de här fallen.ISP, , denansvariga myndigheten, ansåg inte de aktuella ären-dena som svåra. Inga av de 63 aktuella ärendenalämnades över till regeringen för avgörande eller församråd i . Det senare informeradesig i efterhand, och inget parti begärde diskussion.Min fråga är förstås: Hur gick själva informationentill? Var man i helt på det klaramed vad saken gällde när man fick information? Jagvet inte det. Jag har inte fått svar på de frågorna.I Vänsterns och gemensamma reser-vation menar vi att den folkrättsliga grunden förNatos bombningar kan ifrågasättas. FN-stadgansförbud mot militärt våld i internationella konflikterhar otvetydigt överträtts, och inget av stadgans un-dantag är tillämpligt.Risken är uppenbar att en utveckling av folkrättentill att omfatta "humanitär intervention" innebär ettökat utrymme för militärt och ekonomiskt domine-rande nationer att använda militärt våld för att skyddasina egna intressen.