prot · GP0930 · 2001-11-20 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 2001/02:30Tisdagen den 20 novemberKl. 14.00 - 16.2318.00 - 18.31Det justerade protokollet beräknas utkomma ---------------------------------------------------------------------1 § Ledighet, m.m.Talmannen meddelade att ()ansökt om ledighet 2001.Kammaren biföll denna ansökan.Talmannen anmälde att ()skulle tjänstgöra som ersättare för § Aktuell debatt om den humanitära situa-tionen i AfghanistanAnf. 1 ():Fru talman! erbjöds jag ett volontärupp-drag som biståndsarbetare i , men jagtackade nej efter att ha gjort bedömningen att landetdå var för osäkert för mig och mina två barn, som var7 och . Min bedömning var att det ven lite förmycket kulor i luften.Det här ligger bara , men se-dan dess, och sedan den ryska ockupationen upphörde1989, har bladen i krigets kapitel för Afghanistanvänts . utövade nordalli-ansen ett destruktivt styre, och pågår sedan enmånad och ett sorgens kapitel avmassiv bombning från två fjärran västländer.Motiven för det här är något svårgripbara för enfattig bergsbonde som bara önskar leva, som har settockupanter och krigsherrar komma och gå, men de äräven dunkla för den omvärld som söker rationalitet.Vi miljöpartister har begärt den här debatten föratt kunna diskutera hur den böragera i det nya läge som håller på att uppkomma iAfghanistan. Vi måste nämligen se till att miljontalsmänniskor som är flyktingar från skakunna återvända och att landet ska återuppbyggas. Vimåste se till att via FN samla ihop de vapen som hardödat och lemlästat och som kommer att fortsätta attlemlästa människor i . Vi måste göra vårtyttersta för att all humanitär hjälp och allt bistånd skakunna ges för att återuppbygga Afghanistan.Slutligen är det också vår uppgift att värna demo-kratin, att skapa förutsättningar för legitima beslut iAfghanistan och i alla utvecklingsländer, och vimåste inte minst se till att vårt öppna samhälle förblirjust öppet. Jag tror inte att en debatt i den svenskariksdagen löser terrorismens, krigets och flyktingar-nas problem, och därför kommer jag själv att på tors-dag åka till för att med egna ögon ta del avflyktingarnas situation och kunna göra en närmarebedömning av situationen. Det finns plats på planetför fler. Jag vill veta vilket budskap jag ska ge flyk-tingarna från politiska elit.Anf. 2 Utrikesminister ():Fru talman! Världen följer utvecklingen i Afgha-nistan timme för timme. Vi har lärt oss städernaMazar-i-Sharif, och , och vi kän-ner till deras grannländer , Turkmenistanoch . Vi har lärt oss om pashtuner ochhazarer. Men folk har plågats av krigoch övergrepp . Alltför få reageradenär miljoner människor flydde sina hem, när sam-hällslivet och ekonomin slogs i spillror.Början av katastrofen, ockupation1979, väckte befogad internationell uppmärksamhetoch kritik, men intresset minskade när krig och lag-löshet fortsatte också efter ockupationen och närtalibanrörelsen tog över makten. Talibanernas grovaövergrepp mot de mänskliga rättigheterna, särskiltkvinnornas, väckte mindre uppmärksamhet än derasförstörelse av Buddhastatyer.Rapporterna från inbördeskriget mellan talibaner-na och nordalliansen och båda sidors systematiskaförföljande av folkgrupper och etniska massakrernådde aldrig löpsedlarna. Det gjorde inte heller densvåra torkan , som inneburit enkatastrof för livsmedelsförsörjningen. Och alltför fålyssnade när FN spådde att 2001skulle bli det värsta året någonsin för Afghanistan.Alltför få reagerade , när FN gickut med en nödappell om föratt avvärja ett akut svälthot inför vintern.Sådan var situationen i före den 11september. Allt förändrades när tusentals människordödades i den brutala attacken mot World TradeCenter och Pentagon, historiens värsta terrordöd.Eftersom anstiftarna fanns i riktadesvärldens ögon dit. FN tog direkt ledningen genom sittunika ställningstagande, som slog fast att terroristat-tackerna utgjorde ett hot mot internationell fred ochsäkerhet och legitimerade självförsvar.Resolutionerna och 1373, som bekräftadesför sedan med resolutionen , ålade detinternationella samfundet att genom en rad åtgärderbekämpa terrorismen. utövade sin rätt till själv-försvar. toppade alla nyhetssändningar.Biståndsinsatserna flerdubblades.Det paradoxala är att detta kan vara Afghanistansmöjlighet, och det finns goda krafter att bygga på.När bombningarna inleddes var det vanliga afghanersom kämpade för att förse sina landsmän med mat.Tvärtemot bilden i medierna stoppades inte hjälp-sändningarna när de humanitära organisationernatvingades evakuera sin internationella personal. Trotsbombningarna, trots ökande laglöshet och osäkerhet,trots stölder från talibanernas sida, har mat, förnö-denheter och medicin fortsatt att levereras. Mångasjukhus och mottagningar har fortsatt att ta emotpatienter. Ett antal skolor har fortsatt att hålla öppet.Utsäde har levererats och brunnar borrats i det tork-drabbade landet. Och meddelandena till yttervärldenhar fortsatt att komma, om inte på elektronisk väg sågenom budbärare över gränsen till Pakistan.Problemen och farorna för detta arbete har natur-ligtvis varit stora och många. Volymen av förnöden-heter har drabbats. Men det faktum att så mycket harkunnat upprätthållas visar hängivenheten och kun-nandet hos afghaner som arbetar för FN, för RödaKorset och Röda halvmånen, för internationella ochafghanska NGO:er. De fortsatte jobbet när derasinternationella kolleger tvingades lämna landet.Många av dessa NGO:er inledde sitt arbete redanunder Sovjetockupationen. När totaltnegligerade folkets välfärd och de mänskliga rättig-heterna svarade NGO:er för basal social service, förskolor, sjukvårdsmottagningar och minröjning. Dessaafghaners verksamhet är nu en viktig grund till egnaafghanska institutioner. Vissa av dem utbildades iKabul före kriget. Vissa har själva varit på flykt,andra återvänt från karriärer i väst för att göra sinjihad, som egentligen betyder ansträngning, mot sittfolks fattigdom.Sverige har stöttat detta arbete, främstgenom . harkallats den största arbetsgivaren i landet genom 8 000 lokala medarbetare. Dedriver över 500 skolor. Man brukar säga att var tredjelärare i betalas av . av ele-verna är flickor, trots att det i praktiken varit förbju-det för flickor att gå i skolan. De driver 140 klinikerpå den afghanska landsbygden och ett framgångsriktjordbruksprogram.Även svenska och svenska RödaKorset gör viktiga insatser, inte minst för flyktingar.Sverige har totalt varit en av destörsta givarna till , främst via FN, RödaKorset och . hade Sverigeanslagit till . Sedanden har vi beslutat om ytterligare 200miljoner, varav ungefär hälften redan är fördelat.Mest akut nu är humanitära insatser. del-tar aktivt när nu över livsmedel måste in ilandet och distribueras till uppemot 7 miljoner män-niskor som riskerar svält. Svenska Räddningsverkethjälper att bygga upp trans-portkapacitet i för att få in mat ochförnödenheter den vägen. kommeratt skicka ett team till för att bl.a. hållaett viktigt bergspass, Anjomanpasset, öppet för trans-porter.Vi ökar ytterligare stödet för att bistå internflyk-tingarna, som flerdubblats till över 1miljon, de flesta kvinnor och barn. Det finns dess-utom ett stort antal människor som inte har pengareller ork att ge sig av utan är fast i sina hembyar. Därfinns inget kvar att äta, och därför måste de ha akuthjälp. I grannländerna och finns sedanlänge uppemot 4 miljoner flyktingar. Sedan den 11september har ytterligare upp till 100 000 människorgått över gränsen till , trots att den i stort setthar varit stängd. FN:s flyktingkommissarie på plats för att ge dem skydd och hjälp. harhittills stött UNHCR:s viktiga arbete med 47miljoner kronor.EU är också en viktig aktör. Totalt har EU:smedlemsstater och kommissionen utlovat 320 miljo-ner euro i nya bidrag till den pågående krisen. I gårbeslöt vi vid utrikesministerrådet i att utse ensärskild EU-representant för att samordna EU:s insat-ser.Fru talman! Med nordalliansens framgångar densenaste veckan har konflikten gått in i en ny fas. Ut-vecklingen innebär nu en möjlighet till en fortsattpositiv utveckling. Det humanitära biståndet kantrappas upp och effektiviseras, och nästa steg, åter-uppbyggnad, kan inledas. finns det fortfa-rande risker. Säkerhetsläget är fortfarande ovisst, ochtalibanerna har ännu inte givit upp. Rapporter omövergrepp och hämndattacker förekommer från destäder nordalliansen har tagit över.Världssamfundet intensifierar nu sina insatser.FN:s generalsekreterare har utnämnt till sin särskilde representant för medansvar såväl för de humanitära frågorna och återupp-byggnaden som för den politiska fredsprocessen. Närjag träffade Brahimi diskuterade vi viktenav att samla en representativ krets av afghanerfrån olika etniska och religiösa grupper som kan börjaförbereda för en politisk lösning, inklusive en bredsamlingsregering i . I den processen måstekvinnor ingå. Kvinnornas situation i ochderas roll i återuppbyggnaden måste särskilt upp-märksammas. Vi diskuterade också frågan om enmilitär insats, där det behövs både en afghansk truppoch, efter överenskommelse med leda-re, en multinationell styrka med FN-välsignelse frånfrivilliga och lämpade länder.I takt med att talibanerna drar sig tillbaka kommeräven återvändandet att bli en viktig fråga. Redantidigare har en liten grupp människor återvänt tillområden som inte legat i frontlinjen. UNHCR hjälperdessa människor med ett återvändandebidrag ochhjälp till husreparationer. Detta arbete kommer attintensifieras under UNHCR:s ledning.Talibanregimens kollaps måste bli inledningen påen ny tid för . Världen får inte vända bortblicken när folk behöver vår hjälp.Sverige kommer att fortsätta sitt stora engage-mang för . Vi kommer att aktivt deltamed humanitära insatser, stöd för återuppbyggnadenoch stöd för den politiska fredsprocessen. FN måstesamordna alla de insatser som just nu planeras avVärldsbanken, EU och andra aktörer. Detta är Sveri-ges huvudbudskap vid i Wa-shington liksom vid de kommande mötena i bl.a. NewYork, och . deltar vid dessamöten därför att vi är en av de största givarna menockså därför att vi har särskilda kunskaper genom desvenska organisationerna. Vi har mycket att bidramed när det gäller och hög beredskap attsätta in mer resurser om och när det behövs. Vikommer att bjuda in de mest aktiva svenska organi-sationerna för att närmare diskutera återuppbyggna-den och de enskilda organisationernas roll.Efter 23 års krig krävs en politisk långsiktig lös-ning som är legitim för afghanerna själva. måstekrig, svält, förtryck och terrorism ersättas av demo-krati, återuppbyggnad och mänskliga rättigheter somkommer alla till del.Anf. 3 ():Fru talman! anser att man måste ar-beta både mot krig och mot terrorism. Den nya tidenstankesätt går inte ut på att vinna över sin motståndareutan på att vinna över sin motpart på sin sida. Därförska inte terroristernas våld bekämpas med mera våldsom drabbar civila och som föder fram nytt hat, nyabin och nya terroristnätverk. Terroristernasvåld ska i stället besvaras med rättssamhällets institu-tioner. De skyldiga till terrorn ska ställas inför rätta.Emellertid får inte demokratin sättas på undantag ikampen mot terrorismen, såsom nu verkar ske i USA.Försvaret för det öppna samhället får inte leda till attdetta sluts. Då är helt enkelt ingenting vunnet. I dagser vi listor på misstänkta som hängs ut offentligenför att de tros ha koppling till terrorismen - utan dom,utan rättegång. Hjälporganisationers medel fryses.Svenska medborgare som vill skicka pengar till anhö-riga och släktingar i andra länder stämplas som terro-rister.Vi får aldrig medverka till att försvaga demokratini kampen mot terrorismen. Ett försvar av det öppnasamhället kräver någonting mycket mer än enkelspå-rigt och reflexmässigt våld som bara föder mer våld.Fru talman! gav en ganska hoppfullbild av situationen. Men när jag har talat med t.ex.Läkare utan gränser, Svenska Afghanistankommitténoch UNHCR inför min resa är deras bild entydig ochmer negativ: Det blir värre , inte bättre.Det vi ser i skuggan av bombningarna av Afgha-nistan är en humanitär katastrof av stora dimensioner.Det handlar om massvält. Skörbjugg börjar redanbreda ut sig. Landet har 23 miljoner invånare varavmer än 10 miljoner är barn. Mer än vart fjärde barndör . Medellivslängden är 40 år.Afghanistan har drabbats av torka ochmissväxt, vilket hotar livsmedelsförsörjningen. Entredjedel av jordbrukarna sådde mindre än hälften avdet normala eftersom de inte hade utsäde och fruktadeännu mer torka. av matbehovet täcks av deegna livsmedelsförråden. Man säger att en halv mil-jon ton vete behövs akut. Hos delar av befolkningenkunde man se förstadier av svält. har redan bekräftat de förstafallen av åldringar och barn som har svultit ihjäl.Värst är naturligtvis den humanitära situationen i desvårtillgängliga delarna.På grund av odetonerade klusterbomber försvårasdock distributionen av mat och förnödenheter. EnligtFN hotar och försvårar bomberna och minorna i Af-ghanistan de humanitära insatserna. Ni som har för-svarat bombandet har del i ansvaret för detta.FN-tjänstemän beskriver situationen vid gränsenmellan och som kaotisk. Fa-miljer har splittrats. Många söker efter varandra påden pakistanska sidan, men saknar möjlig-heter att ge alla flyktingar ett bra skydd. Afgha-nistansk gränsadministration saknas. FN:s flyktingor-gan UNHCR har varnat för att upp till 1 ½ miljonafghaner flyr till grannländerna som en följd av bom-bräderna och torkan. Det finns redan 5 miljoner af-ghanska flyktingar. De flesta bor i och Iran.Man har stor brist på livsmedel, rent vatten och medi-cin. Sanitetsanläggningarna är obefintliga. Ca 2 mil-joner riskerar helt enkelt att dö av svält och kyla.Miljöpartiet kräver inte bara insatser i Afghani-stan och utan också i och andra angrän-sande länder. Tragiskt nog kan den humanitära kata-strofen komma att utvidgas. säger nämligen eventuellt kommer att bomba även i Irak.Därför bereder sig nu på en ny flykting-våg om sprider konflikten till Irak.Då undrar vi: Kommer ni som har stöttbombningarna också att ge ert helhjärtade stöd tilldessa attacker? Den viktigaste frågan är: Ser ni bildenav ett utbombat och uttorkat land vars utfattiga, liv-rädda och svältande befolkning i miljontal väller utmot stängda gränser? Ser ni att in väller mest baravapen? Det är en ofattbart svår situation.Anf. 4 BO ():Fru talman! har människor iKabul firat sin återvunna frihet. Musik hörs igen.Män rakar sig. När den afghanska televisionen åter-upptog sina sändningar tystnad skeddedet med en kvinnlig nyhetsuppläsare. Det var förstagången som en kvinna tilläts visa sitt an-sikte offentligt.I lördagens kunde vi läsa om en40-årig kvinna, , som bad den svenska journa-listen föra vidare ett budskap till människorna i väst-världen: Tack för att ni har befriat oss från talibaner-na!Vad är det för verklighet som ? Vad är det för skygglappar som styr den för-ödande politik som , och för den delenäven , står för i internationella liksom iinrikespolitiska sammanhang?De insatser som och genom-fört och genomför med stöd av harsom övergripande syfte att försvara den fria världenmot terroristernas illdåd och att bygga en tryggarevärld för våra barn. Ska det vara möjligt så måste dentalibanregim som har gett stöd och skydd åt terroristerbekämpas. Det är en regim som kapade ett helt land,men som har fallit samman som ett korthus. Det ären regim som har förvisat halva befolkningen - mil-jontals kvinnor - till ett liv i ständig underkastelse.Det är en regim som har varit mer intresserad av attförbjuda barnens lek med pappersdrakar än att se tillatt de har mat på bordet. Den främsta humanitärainsatsen för folk har varit att störtadenna regim.Nu byts förtryck mot frihet. Slutenhet blir öppen-het, och förtvivlan kan ersättas av framtidstro om viockså tar vårt ansvar för och dess folk.Redan i somras varnade hjälporganisationer för attöver fem miljoner afghaner hotades av akut svält. Detär en katastrof av nordkoreanska proportioner. OmGudrun och fått be-stämma hade fortfarande kunnat sittakvar, och stora delar av hjälpen till befolkningen hadeuteblivit.Det finns ingen som önskar bomber. Våld är fel istort och i smått. Men ibland finns inga alternativ.Dagens kamp mot terrorism handlar minst lika myck-et om att vi inte ska behöva utsättas för, och intebehöva använda, bomber i framtiden.I lördags gick folket i Kosovo till val. Med deneftergiftspolitik som ville föragentemot diktatorn hade det inte varit möj-ligt. Vi har under det senaste årtiondet sett detta iKosovo, i Bosnien och i - under svåra omstän-digheter kan det krävas militära insatser för att skyd-da människor och skapa fred. Varje gång har Väns-terpartiet varit emot det.Fru talman! av krig och misär finns detnu en unik chans att bygga ett livskraftigt, självgåen-de . Den här gången får inte världssam-fundet lämna det afghanska folket åt sitt öde.Det handlar för det första om att snabbt skapa för-utsättningar för en bred och multietnisk övergångsre-gering i och för en trygg miljö där grundläg-gande mänskliga rättigheter respekteras. Det kankomma att ställa krav på en multinationell fredsstyrkai . Jag är bekymrad, utrikesministern,över den svaga svenska försvarspolitik som gör att vivarken har resurser eller förmåga att klara det. San-nolikt kommer inte ens erbjudandet, eftersom om-världen känner till våra problem.För det andra handlar det nu om att skapa förut-sättningar för ett som kan stå på egnaben. Att miljoner afghaner svälter beror inte påbombningar, utan på talibanernas vanstyre. På fält därdet skulle kunna odlas mat har man i stället odlatvallmo för att göra heroin.På kort sikt behövs det ett omfattande humanitärtbistånd. På finns ingen bättre humanitärinsats än att se till att det afghanska folket får arbeteoch får utbilda sig fritt i sitt hemland och handla frittmed omvärlden. Då behövs varken import av biståndeller export av narkotika för att klara försörjningen.Det är talande att , som är motståndaretill de militära insatserna i , också ärmotståndare till den frihandel och den marknadseko-nomi som gjort att land efter land har kunnat vändafattigdomen ryggen. Lika lite som det afghanskafolket behövde ett bombstopp behöver de nu ett glo-baliseringsstopp.Fru talman! Även om skullefängslas måste kampen mot terrorismenfortsätta. Det paradoxala är att ju mer öppna vårasamhällen blir, desto mer sårbara blir vi för dem somvill krossa denna öppenhet. Terrorismen kan i dagkorsa gränser lika lätt som varor, kapital och männi-skor. Men det får inte innebära att vi tvekar att för-svara frihetliga värden. Terrorister kan kapa flygplan.Tyranner kan kapa ett helt land. Men de kommeraldrig att kunna besegra vårt försvar av det öppna ochdemokratiska samhället. För oss är friheten av sådantvärde att vi inte ens när den hotas av genuin ondskavill inskränka den.Det bästa sättet att möta terrorismen är att värnavårt sätt att leva, varje människas rätt att forma sitt livoch den öppna demokratin. Kampen för dessa värden,som omfattar alltfler, måste vara evig.(Applåder)Anf. 5 ():Fru talman! Vårt sätt att leva, säger undrar när vår civiliserade värld ska bli så civili-serad att vi slipper skämmas. För skämmas kan vi noggöra lite till mans och kvinns om vi ser på situationeni , . Och skämmas kan nogde partier göra i den här som har bemöttden enda motion som finns om situationen i Afghani-stan och om kvinnornas situation i . Denlämnades in av . Den bemöt-tes i utrikesutskottet med en gäspning, och man sadeatt läget är stabilt. Det är inte särskilt civiliserat, menstabilt.Jag tycker att det är intressant att få historien avAnna . Jag kunde märka att det inte fanns någonhistoria efter ockupation. Det fanns ingentingom inblandning i den talibanregim som vi nuhar sett utöva det förtryck som vi alla vänder ossemot. Det kan vara bra för balansens skull att se påstormaktspolitiken och se att den består av flera stor-makter.Jag tror att just stormaktspolitik är det som denafghanska befolkningen nu betackar sig för och somså många också pekar på skulle vara en orimlighet.Nu måste man få bestämma själv. Det är också intres-sant att höra att alla de människor och organisationersom finns på plats, bl.a. de NGO:er och de myckethängivna arbetare som finns för humanitära ochmänskliga rättigheter, entydigt säger: Vi vill inte hamilitära lösningar. Det finns inga militära lösningarpå det problem som heter internationell terrorism. Detär inte bomber som löser det problemet. De sägerdetta väldigt klart. Också Svenska Afghanistankom-mittén säger detta klart - man har varit emot dettafrån början till slut och är det också . Det gällerockså många andra människorättsorganisationer ochhumanitära organisationer, framför allt de som harfunnits på plats och som finns där påplats i dag.Det är alltså möjligt och rimligt att ställa frågan:Är det så vi löser problemet? utan att för den skull avintellektuellt ohederliga åsiktsfundamentalister blikallad för bakåtsträvare eller terroristbeskyddare ellerbli beskylld för att gå i allians med hoppas att vi får ett stopp på den onyanseradedebatten.Jag tror att vi alla är lika glada när vi ser att kvin-nor i tar av sig slöjan, när vi ser att mänrakar av sig skägget och hör musiken flöda på Kabulsgator och kaféer. Vi är glada för att människor blirbefriade från förtryck. Det är bra. Frågan är vad den-na frihet leder till. Vad står man nu inför? För bara ettår sedan betecknades det som ett val mellan pest ochkolera om man hade att välja mellan talibanregimenoch norra alliansen. Det är blodbesudlade händer påde maktens män som dessutom strider i en alltmersönderfallande norra allians.Det finns mycket kvar att göra. För mig är detofattbart att många nu talar som om kriget vore slut.Det pågår. Det försvårar, och kan-ske t.o.m. omöjliggör, de intensiva insatser som FNnu förhoppningsvis kommer att samla sig till medBrahimirapporten som grund. De kraftfulla humanitä-ra insatser som behövs måste vara ledda av FN. Detbehövs ett återuppbyggnadsarbete och ett brett base-rat ledarskap där kvinnor ska ingå på alla nivåer.Frågan är hur FN ska ordna detta som självt är sådominerat av män.Det behövs en terroristbekämpning genom samar-bete mellan länders underrättelsetjänst och polis,genom att komma till rätta med pengatvätt och stoppavapenhandel, narkotikahandel osv. Det behövs ettsamarbete mellan alla de länder och s.k. goda grannarsom har medverkat till att har varitförsörjd med vapen, pengar och mat. Om vi sätterstopp för detta, sätter vi också stopp för terrorismen.Om vi dessutom går in i ett långsiktigt arbete för attkomma till rätta med de andra konflikter som finns iområdet, inte minst i , och om vi går inför att genom ett förstärkt FN arbeta för en ekono-misk världsordning som är rättvis, har vi möjligheteratt komma till rätta med den internationella terroris-men. Det kan inte ske på något annat sätt.Detta omöjliggörs nu av att bomberna fortfarandefaller. De humanitära insatserna omöjliggörs. Derevor som terrorattacken, som vi alla fördömer, revupp mellan västvärlden och den muslimska världenförstärks för varje bomb som faller. Därför har densvenska regeringen ett stort ansvar att se till att denhär frågan mer kraftfullt återförs till . Det måste finnas något land, , somvågar höja rösten och ifrågasätta självförsvarsrättenslängd och räckvidd. Det är dags att ställa frågan ominte de militära aktionerna måste upphöra nu för attFN ska kunna uppnå den politiska legitimitet somkrävs för att samla den globala koalitionen mot terro-rism och för en långsiktig fattigdomsbekämpning.Det går inte att å ena sidan säga att vi ska ha huma-nitärt bistånd och å andra sidan godkänna att bomber-na faller.(Applåder)Anf. 6 ():Fru talman! När bomberna har slutat att falla ochstridsdammet lagt sig och när talibanernas makt ärbruten ställs västvärlden och hela världssamfundet påprov. Då gäller det att visa att man är beredd att levaupp till innehållet i de löften som man nu gett.