prot · GO0982 · 2001-03-20 00:00:00 — Det enda jag vill säga ett väldigtklart nej till är just detta att sänka kunskapskraven, attsänka förkunskapskraven genom utbildningssystemet.När vi talar om antalet platser i högre utbildningmåste frågan ställas om kvaliteten hållertakt med kvantiteten. När det dels kommer in mångadåligt förberedda studenter och när det dels minskaspå antalet undervisningstimmar på högskolorna drab-bar det kvaliteten. Högskolan måste ha rätt att ställakrav på att studenten har en tillräcklig gymnasieut-bildning, och studenten måste ha rätt att ställa krav påatt den utbildning som bedrivs på universitet ochhögskolor håller en hög vetenskaplig kvalitet.Det är inte nog med att det är väldigt få eleversom blir stimulerade att välja det naturvetenskapligaprogrammet i gymnasiet - det är deras rätt att intevälja det - utan numera går dessutom alltfler ut frångymnasiets naturvetenskapliga program utan att varabehöriga för olika utbildningar - civilingenjörer,läkare osv. Det naturvetenskapliga programmet harhelt enkelt blivit mindre studieförberedande. På vissalärarutbildningar tvingas man t.o.m. att ge dispensfrån att ha godkänt i matte A, den lättaste matten pågymnasiet.Jag ser två stora risker med sänkta förkunskap-skrav. Den ena är att högskolan tvingas till att exami-nera med allt lägre, den andra att studietiden blirlängre och dyrare för studenten, och därmed blir detockså svårare att rekrytera studenter till utbildningar-na.Jag tycker fortfarande inte att utbildningsminis-terns svar ger besked om att han ser något problem idagens situation, även om hans förslag till lösningkanske är andra än mina. Jag tycker att det är synd,för om han klart sade att han insåg problemet kundevi i alla fall inleda en dialog om hur vi vänder ut-vecklingen.Vi har från sida föreslagit en klartstudieförberedande gymnasieutbildning med en stu-dentexamen, där gymnasieelever redan från börjanvet vad som krävs för olika högskoleutbildningar. Vitycker helt enkelt inte att högskolan ska ägna sig åtgymnasieutbildning utan åt högskoleutbildning. Ge-nom att ställa upp tydliga krav på olika nivåer i ut-bildningssystemet kan vi säkra kvaliteten ochgöra utbildningen meningsfull för motiverade stu-denter. Om man som lappar i systemetoch hittar provisoriska lösningar när bristen på stu-denter blir för uppenbar, blir problemen beståendeoch allt svårare att rätta till i framtiden.Anf. 30 ():Fru talman! Ett problem som vi inte har berört härär den kommande stora lärarbristen. Jag har tagit delav siffermaterial med lite olika alternativ beroende påhur många som fullföljer utbildningen på lärarhög-skolan och blir lärare. Det är mycket vanligt attlärare går i pension långt innan de fyller , ochdet är en mycket allvarlig tendens. Jag har sett siffer-uppgifter om en lärarbrist på tiotusentalsnivån redanom ett litet antal år, och det är då viktigt att man haralternativa vägar att bli lärare. Jag tror inte att lärar-högskolorna, hur bra de än blir, kan färdigutbilda såmånga lärare till . Vi behöver där-för i större utsträckning ta in folk även från andrayrkeskategorier och ge dem en bra pedagogisk ut-bildning.Många som är lärare kommer att hoppa avfrån läraryrket och kanske återvända till detta . Det ska vara naturligt att kunna göra ocksåpå det sättet. Det viktigaste är att skolan fungerar.Alla lärare vet var de ska arbeta när de blivit färdiga,nämligen i skolans värld. Lärarkandidater efterlyser en bättre introduktion i skolan. De vill få enmentor eller handledare, en erfaren lärare som ställerupp och hjälper till under det första året.Det blir mer av arbetsplatsförlagd aktivitet i lärar-utbildningen, och det är bra. Det blir då inte en chocknär man kommer ut i skolan. Det behövs dock mer avav satsning på karriärer för duktiga pedagoger somhandledare, så att de nya lärarna kan få hjälp av densom har erfarenhet. Också handledaren kan ha miss-lyckats som ung - det gör de flesta då och då. Jag troratt det vore väldigt viktigt att de kommunala nämndersom fattar besluten ser till att den här typen av tjäns-ter inrättas.Anf. 31 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag tycker att inlägg varmycket intressant. I stora delar instämmer jag i detsenaste inlägget. Det är en jätteutmaning som vi harframför oss med generationsväxling vid våra skolor.Det är precis så som säger, att vi harmycket stora grupper av lärare som går i pensioninom den närmaste tioårsperioden. Det är klart att viverkligen måste sätta till alla klutar för att i god tidrekrytera lärare.Då blir lärarutbildningsreformen väldigt viktig,precis som säger, med också en mergenomtänkt och utökad arbetsplatsförlagd del avutbildningen, som gör att vi får bättre förbereddalärare med stabila ämneskunskaper och med forsk-ningsanknytning, så att lärarutbildningen inom hög-skolan får en starkare specialpedagogisk grund.Ulf parti stödde lärarutbildningsreformeni utredningsarbetet. Det var inte någon enskild tyck-are och tänkare som satt där utan en representant förFolkpartiet. Sedan kom ett fax från talade om var skåpet skulle stå, och då ändradesig om lärarutbildningen. Så kan det varai ett parti som Folkpartiet.Ulf säger att högskolan inte ska ägna sigåt verksamheter där studenter får möjlighet attkomplettera. Jag tycker att det är en väldigt märkligståndpunkt. Det innebär att är emot alltbasårstänkande och all typ av introduktionstänkandesom finns i högskolan , något som ju har hjälpttusentals människor att byta inriktning, t.ex. när detgäller att bli lärare inom naturvetenskap och teknik.Jag tycker tvärtom att det är väldigt viktigt.Se på sådana väldigt begåvade studenter som harvalt samhällsvetarprogrammet när de var ,som gått genom detta på gymnasiet men som på hög-skolan upptäcker att de faktiskt skulle kunna tänka sigen inriktning mot naturvetenskap och teknik! Har deen gång valt ska de minsann bliva vid sin läst. Detverkar vara pedagogik.Jag tycker att det är väldigt bra om man i hög-skolan och inom lärarutbildningarna kan ta till varadet stora intresse som finns för att bli lärare också tillatt stimulera till studier i naturvetenskapliga ämnenför att därmed skapa ett större utbud av kvalificeradelärare. Jag tror att det skulle vara ett sätt att arbetasom kunde bli mycket framgångsrikt.Ulf har ingen respekt för högkolornasmöjligheter att själva bedriva en bra utbildning. Ihögtidstalen framhålls den akademiska friheten, menUlf har här synpunkter på enskilda antag-ningsregler. Tror inte att Linköpingsuniversitet, som har ett mycket gott renommé, kanutbilda lärare och anta studenter till sina lärarutbild-ningar? Då undrar jag vilken tilltro han har till hög-skolesystemet som sådant.Lärarutbildningsreformen kommer att kunna bliett väldigt viktigt verktyg för att möta den stora gene-rationsväxling som vi står inför. Men det är klart attvi inte kan ha en situation där som profil-fråga väljer att säga att alla kunskaper förflackas, attmänniskor som kommer in på gymnasiet inte längrekan någonting och att det på lärarutbildningarna baragår människor som inte uppfyller kraven. Det är ettsätt att tala om det svenska utbildningssystemet sominte möter någon respekt bland dem som befinner sigi det. Det är sorgligt att se denna utveckling inomFolkpartiet.Anf. 32 ():Fru talman! Jag tycker att det är lite tråkigt att ut-bildningsministern, när vi har högst på ossför att diskutera så här viktiga frågor, ägnar så stordel av åt att kommentera beslutsprocessenangående lärarutbildningen i . Jag vill baragöra en kort kommentar. Jag kan försäkra att det varbetydligt fler än våra politiker i som hadesamma kritiska inställning till lärarutbildningen redanfrån början, bl.a. jag själv. Men jag tycker inte att vinu har tid att diskutera detta.Jag hyser den största respekt för alla som arbetar idet svenska utbildningssystemet, men jag tycker attdet är en rätt vettig och rimlig princip att de resursersom vi anslår till högskoleutbildning ska läggas påsådan utbildning, att de resurser som vi satsar pågymnasieutbildning ska läggas på sådan utbildningoch att de resurser som går till vuxenutbildning skaläggas på gymnasiestudier för människor som inte harfått sådana i ungdomen eller som behöver komplette-ra sådana. Det är för övrigt precis detta som Folkpar-tiet föreslår: en rätt för människor att i vuxen ålderkomplettera så att de ska kunna ta sig in på högsko-lan.Jag tycker att det helt enkelt hade varit trovärdiga-re om utbildningsministern, även om vi inte harsamma uppfattning, hade erkänt att det är ett problemnär människor i allt större utsträckning - vilket hög-skolorna själva vittnar om - kommer till högskoleut-bildningen dåligt förbereddda och därmed får längrestudietider och dyrare studier.Jag känner inte att utbildningsministern egentligenvill diskutera detta, utan det blir mera en låsning iretoriska termer. Jag frågar därför en tredje gång:Håller inte utbildningsministern med om att det vorebättre om människor hade fått de kunskaper somgymnasiet är till för att ge dem i stället för att de skaläsa sig till dem på högskolan?Anf. 33 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag vet inte vilken Sverigebild UlfNilsson har när det gäller utvecklingen av högskolan.Högskolan är icke längre den lilla institutionen föreliten av studenter, en liten grupp, som tar sig vidarefrån gymnasiet till högre utbildning. Högskolan är en skola för en väldigt stor del av ungdomskul-larna. Den börjar gå upp emot av en årskull.Även om menar att förkunskaperna harförändrats och att det har skett en allmän förflack-ning, är det inte så att våra mest briljanta matematik-begåvningar är mindre briljanta än för 20 årsedan. Det som har hänt är att högskolan har öppnatsför nya grupper, och det är en ny utmaning för hög-skolorna att också ta emot dessa grupper. Då är detviktigt att vi har en väldigt bra baskunskap för destudenter som har läst med inriktning mot naturveten-skap och teknik på gymnasiet. Men det är också väl-digt bra om vi kan få ämnesområden att mötas ochlocka teoretiskt begåvade studenter som har läst hu-maniora och samhällsvetenskap att också studera naturvetenskap och teknik.Om det då är viktigt för att resursernaligger i vissa boxar kan resultatet bli att vägen dit blirsvårare.Jag föredrar att universitet och högskolor självafår arbeta med att stimulera studenter och erbjudamöjligheter att hämta in de baskunskaper som behövsför att sedan också kunna bredda sin utbildningsin-riktning. Det är väsentligt. Det har också varit mycketframgångsrikt . Tusentals människorhar på det sättet lyckats komma in på en inriktningmot naturvetenskap och teknik och kommit ut på enarbetsmarknad som verkligen behöver dem.Detta behöver vi sannerligen när det gäller lärar-yrket. Vi har mycket stora utmaningar framför oss närdet gäller att möta generationsväxlingen inom lärar-yrket. Då behövs det en starkare forskningsanknyt-ning i lärarutbildningarna, högre status för lärarut-bildningarna och bättre pedagogiska kunskaper - menockså mycket djupa ämneskunskaper. Det behövsockså en möjlighet att ta till vara det stora intressesom finns för att bli lärare genom att också locka tillnaturvetenskapliga studier.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 2000/01:303 om bris-ten på personliga assistenterAnf. 34 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig hurjag avser att ytterligare utveckla assistansreformenoch om jag avser att presentera några förslag redan isamband med vårbudgeten. Vidare frågar han vilkaåtgärder jag avser vidta för att klara rekryteringsbe-hovet av personliga assistenter.Jag koncentrerar mig på frågan som rör rekryte-ring av personliga assistenter, eftersom det är dettaproblem som fokuserar på i sininterpellation.Målet för handikappolitiken är att samhället skautformas så att människor med funktionshinder blirfullt delaktiga i samhällslivet och får samma levnads-villkor som andra. Syftet med personlig assistans ochassistansersättning är att göra det möjligt för personermed omfattande funktionshinder att leva ett själv-ständigt och aktivt liv. Assistansreformen har innebu-rit ökad valfrihet, större inflytande och bättre liv-skvalitet för personer med svåra funktionshinder.Regeringen anser att det är mycket viktigt att inten-tionerna i assistansreformen vidmakthålls.Alltfler personer får assistansersättning. I decem-ber 2000 hade närmare 9 000 personer assistanser-sättning. I genomsnitt hade dessa personer beviljatsca assistansersättning . Den 1januari 2001 reformerades reglerna för personligassistans och assistansersättning. Fr.o.m. denna tid-punkt har personer som fyllt rätt att ha kvar sinassistans under förutsättning att de haft personligassistans före 65-årsdagen. fick personersom förlorat rätten till personlig assistans och assi-stansersättning på grund av den tidigare åldersgränsenrätt att återfå assistansen.Regeringen räknar med att utgifterna för assistan-sersättningen kommer att fortsätta att öka flera årframåt, bl.a. till följd av att åldersgränsen ändrats menäven av andra skäl. Drivkrafterna bakom ökningen avutgifterna för den statliga assistansersättningen har påregeringens uppdrag analyserats av . RFV konstaterar att de personer som får assi-stansersättning bedöms tillhöra den avsedda mål-gruppen. Ökningen av antalet personer som beviljatsassistansersättning och fler assistanstimmar berorbl.a. på att fler personer genom assistansreformenkunnat välja att bo i egen bostad i stället för på insti-tution. Detta anser jag är ett bra betyg på att refor-mens intentioner kunnat uppfyllas.Jag är medveten om att den här utveck-lingen leder till att behovet av personliga assistenterökar. Personliga assistenter är en yrkesgrupp somspelar en nyckelroll i förverkligandet av assistansre-formen. Det är därför avgörande att de som beviljatsrätt till personlig assistans och assistansersättningockså har möjlighet att rekrytera assi-stenter och att de har möjlighet att aktivt påverka vemeller vilka som anställs.Det finns nu tydliga signaler om att det blivit svå-rare att rekrytera personliga assistenter. Svårigheternatorde vara störst i storstadsområdena. Det kan finnasflera skäl till att det är svårt att rekrytera personligaassistenter. En viktig bidragande orsak är sannoliktden goda utvecklingen på arbetsmarknaden, som letttill konkurrens om arbetskraft. I ett sådant arbets-marknadsläge blir faktorer som påverkar människorsvilja att välja yrket personlig assistent allt viktigare.Sådana faktorer är anställningsvillkor, driftsformer,arbetsmiljö, arbetsledning, lönenivå etc.Mot bakgrund av detta har regeringen till-satt en arbetsgrupp inom som bl.a.ska föreslå åtgärder för att motverka framtida brist påpersonliga assistenter. I arbetsgruppen ingår företrä-dare för , centrala berörda myndig-heter, handikapporganisationer, brukarkooperativ,assistansberättigade m.fl. Arbetsgruppen ska redovisasina förslag . Jag villdärför avvakta arbetsgruppens redovisning innan jagtar ställning till om det finns anledning att föreslånågra förändringar i assistansreformen.Anf. 35 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka socialmi-nistern för svaret på min interpellation.En av flera anledningar till min interpellation ärnaturligtvis de mycket oroande signalerna om svårig-heterna att behålla och rekrytera personliga assisten-ter. Det är signaler som kommer från enskilda funk-tionshindrade, anhöriga, representanter för handikap-porganisationer, , kommuneroch vårdföretag. Socialministern bekräftar även dettai sitt svar.Det här känns oroande mot bakgrund av att vårviktiga assistansreform i praktiken står och faller medtillgången på bra personliga assistenter. Vi vet att detfinns problem med de personliga assistenternas yrkes-roll och arbetsvillkor och att det i många fall är ettgenomgångsyrke. Här krävs åtgärder. Vi vet också attdet samlade behovet av nyrekrytering till vården ochomsorgen är mycket stort, vilket ju inte underlättar attbehålla och nyrekrytera personliga assistenter. Jagsaknar för övrigt strategin för att långsiktigt klarapersonalförsörjningen inom vården och omsorgen ochmöjliggöra att framtidens vård och omsorg ska hållahög kvalitet. En uppvärdering av vård- och omsorg-syrkena är nödvändig.Assistansreformen infördes med iregeringsställning. Själv var jag socialnämndsordfö-rande då och kunde på mycket nära håll följa vadreformen betydde och betyder i form av ökad frihetoch en större möjlighet till ett självständigt och tryg-gare liv, hur en funktionshindrad får makt över sitteget liv. Det är ingen tvekan om att livskvalitetenökar högst påtagligt, vilket gäller även för de anhöri-ga. I ett TV-program som visades blev dettatydligt, tycker jag, med uttryck som "assistenten ärmina armar och ben" och "slutar assistenten skullehjärtat stanna".Av socialministerns svar att döma är vi nog i stortöverens om målen och reformens betydelse, likasåom att behoven och därmed kostnaderna kommer attöka. Däremot, får jag nog konstatera, har jag hittillsicke fått några direkta svar på mina frågor. Vad sägersocialministern t.ex. om för-slag om att assistansersättningen fortsätter 30 dagarefter det att den ersättningsberättigade avlider, elleratt assistansersättningen ska kunna lämnas när denfunktionshindrade vårdas på sjukhus? Vad sägersocialministern om bristen på strategi för att långsik-tigt klara vården och omsorgen och uppvärdera vård-och omsorgsyrkena? Dessutom avgränsar socialmi-nistern tämligen ensidigt bort mina två första frågor,varför jag upprepar dem: Hur avser regeringen attutveckla assistansreformen? Kommer det några för-slag i vårbudgeten?Anf. 36 Socialminister ():Fru talman! Det hedrar atthans parti satt i regeringen när reformen föreslogs.Dock kan man konstatera att när reformen trädde ikraft var det under 4 000 som fick assistansersättning.Sedan dess har detta ökat upp till 9 000. Med all san-nolikhet kommer verksamheten, som jag har påpekat,att växa framöver, vilket är viktigt.Det betyder också att vi med assistenterna har fåtten alldeles ny yrkesgrupp i det svenska samhället.Där är ganska unikt. Vi har nästan likamånga assistenter som det finns läkare i . Detär en ganska intressant jämförelse, bara för att vi skafå klart för oss vilken stor yrkesgrupp det är.Vi kan konstatera att vi inte har varit särskilt välförberedda på att erbjuda en karriärväg, en möjlighettill vidareutveckling och en möjlighet till en framtidaroll inom vårdsektorn för dem, ofta unga människor,som börjar som assistenter. Jag är alldeles medvetenom att en del av lösningen på det framtida rekryte-ringsproblemet kommer att vara frågan om ersätt-ningsnivåer, vilket den arbetsgrupp som jag har till-satt också ska titta närmare på. Men jag är alldelesövertygad om att den långsiktiga rekryteringen hand-lar om att kunna erbjuda kompetensutveckling, möj-ligheter att komplettera assistansarbetet med studieroch att utvecklas inom vårdyrket.Jag kan mycket väl tänka mig att det finns mångasom väljer att förbli assistenter under hela sin yrkes-karriär. Men jag kan också tänka mig att många ungamänniskor väljer att börja en yrkeskarriär inom vård-sektorn som assistenter för att sedan efter handkomplettera sin utbildning för att inta nya roller inomvården.När vi tog ställning till Riksförsäkringsverketsbudgetäskande sade vi oss att problemet sannolikt ärmycket större än enbart ersättningsnivåerna. Låt ossdärför inbjuda handikapprörelsen, de organisationersom representerar assistenterna, till en gemensamdiskussion om hur vi ska utforma ett långsiktigt pro-gram för utveckling av assistentrollen. Det arbetet harnu påbörjats. Vi kommer att få ett förslag och då finns det möjligheter för oss att för förstagången lägga fram en långsiktig utvecklingsplan närdet gäller assistenternas roll. Jag ber att få återkommatill det.Jag har förstått att man också från handikapprörel-sens sida tycker att inbjudan till den gemensammaarbetsgruppen har varit konstruktiv. Jag är därföralldeles övertygad om att vi kan komma tillbaka medett förslag som rör alla frågor, från ersättningsnivåer-na, som har tagit upp, till kom-petens- och utvecklingsfrågor, så att vi kan garanteraatt vi har tillgång till alla de assistenter som vi behö-ver för att assistansreformen ska kunna fungera somdet är tänkt.Anf. 37 ():Fru talman! Vi är överens om de förslag, syn-punkter och idéer som socialministern nu komplette-rar sitt ursprungssvar med. Jag har samma uppfatt-ning. Det är en rad olika åtgärder som krävs för att gevård- och omsorgsyrken, i det här fallet alldeles spe-ciellt personliga assistenter, en tydligare yrkesroll.Det krävs många insatser för att vi ska kunna klaraden rekrytering som behövs för att assistansreformenska kunna förbli det som den är och för att viska kunna göra den bättre.Socialministern hänvisade till sin arbetsgrupp. Jaghar också full respekt för att det här är ett arbete sommåste göras i samråd med de berörda. Det måstegöras i samråd med dem som har det verkliga kun-nandet om vad som krävs för att vi ska få en bra verk-samhet med en hög kvalitet. Jag är möjligen någotivrigare. Jag tycker att de signaler som kommer är såallvarliga och oroande. Problemen är heller inte direktnya. Vi vet ju att det inte var helt enkelt att föra framde förslag till beslut som gällde förändringen av 65-årsgränsen och som i slutändan blev ganska bra. Detfår inte bli samma tidsutdräkt i den här frågan.Den långsiktiga strategin tror jag är en fråga sominte bara rör personliga assistenter, utan det rör vård-och omsorgspersonal generellt. Jag tror att vi frånstat, landsting och kommuner tillsammans med andraberörda, inte minst de fackliga organisationerna, påett klarare och tydligare sätt måste utarbeta en strategiför hur vi ska klara de kommande årens personalför-sörjning, inte minst hur vi ska få våra unga medbor-gare att se det fina och positiva i att arbeta med män-niskor, att jobba i en verksamhet som handlar om attvårda, att bota, att trösta och att ge omsorg. Jag troratt väldigt mycket är att vinna om vi kan få en attityd-förändring hos den yngre generationen.När det sedan gäller frågan om att utveckla assi-stansreformen svarar inte socialministern heller i sittandra inlägg på den. Vi har från sidalagt fram ett antal förslag till hur vi vill utveckla assi-stansreformen, en bra reform som kan göras bättre.Det handlar om att t.ex. skärpa lagen avseende as-sistansersättning för de timmar barnet är i barnom-sorg eller skola, så att barns rätt till personlig assi-stans i daglig verksamhet garanteras. Vi vill ocksåutreda en utvidgning av assistansreformen vad avserpersoner med psykiskt funktionshinder. Vi har ävenkonkreta förslag som att undantaget i 7 § LSS bör tasbort och att personkrets 3 ska ha rätt till daglig verk-samhet. Många psykiskt funktionshindrade har myck-et svårt att få tillgång till den normala arbetsmarkna-den. Eftersom denna grupp är undantagen fråndaglig verksamhet enligt LSS blir de ofta tyvärr isole-rade och sysslolösa.Det är idéer som vi har. Min fråga är åter: Vadtycker socialministern om våra idéer?Anf. 38 Socialminister ():Fru talman! På en punkt vill jag möjligtvis korri-gera . Det är när han hävdar attproblemet med rekryteringen har funnits länge.Det intressanta är att vi har fått en ganska drama-tisk svängning , helt enkeltberoende på att arbetsmarknadsläget har förändrats.När vi har diskuterat assistansreformen och hela lag-stiftningen kring assistansersättningen under de se-naste åren har det nästan uteslutande handlat omrättigheterna och vilka grupper som ska omfattas. Vihar diskuterat frågan om 65-årsgräns osv. Alltihophar skett i en strävan att utvidga denna alldeles emi-nenta rättighet, som faktiskt är grunden för mångamänniskors möjlighet att leva ett anständigt liv.Men väldigt lite har diskuterats kring det faktumatt vi skapar en alldeles ny yrkesgrupp, nämligendessa assistenter som således är ungefär 25 000.Väldigt få har egentligen funderat på vad som händernär arbetsmarknadsläget ändras om vi inte har ettlångsiktigt program och betraktar detta yrke som ettframtidsyrke inom vårdsektorn.