prot · GO0953 · 2001-01-19 00:00:00 — Varför kan ni inte visaen verklig solidaritet och låta människorna i utanför-skapet faktiskt få riktigt makt över sina liv?Kan det vara så att den här bristen på verklig soli-daritet ytterst faktiskt handlar om makt - om makthos omhändertagandebyråkratin att bestämma åtmänniskor i stället för att låta människor själva be-stämma, om makt hos politiker och, som jag tidigaresagt, gravt medelålders vita manliga projektledare iden här eländesindustrin att styra över människors liv,i stället för att människor själva har makt att bestäm-ma?Statsrådet och jag förde en interpellationsdebatt inovember. Då var ganska färsk på pos-ten som rikets högsta integrationsansvariga. Jag villnu efter det att hunnit sitta in sin stolfråga om statsrådet nu skulle vara beredd att skrotadenna eländesindustri och detta projektmoras. Kanhon tänka sig att avskaffa den del av socialpolitikensom låser in människor i beroende och i stället med-verka till att vi får en utvecklingspolitik som gerverklig egenmakt och en mångfaldsekonomi, verkligmakt åt de enskilda berörda människorna.Fru talman! En mångfaldsekonomi borde kunnaöppna nya expansionsmöjligheter för småföretag somdrivs av personer med utländsk bakgrund. En femte-del av de här företagen kan betecknas som enmansfö-retag. De har alltså inte några anställda utöver ägaren.Endast vart fjärde företag ägt av en person med ut-ländsk bakgrund sysselsätter två eller flera på heltid.Att de här företagen har svårt att växa tolkas inomintegrationspolitiken som en fråga om etnisk diskri-minering, men jag anser faktiskt att det mer är enfråga om strukturdiskriminering, som generellt drab-bar familjebaserad företagsamhet, alldeles oavsettföretagarens etniska ursprung.I dag är av alla landets småföretag familje-företag, och drygt hälften av alla privat anställdajobbar i dessa företag. I är familjeföretagnegativt särbehandlade genom hårdare beskattning änför icke familjeföretag, betungande arvsskatter ochmånga komplicerade särregler. Är statsrådet att gå från tal till handling och verkligen ge-nomföra en politik där inga företag särbehandlas,varken positivt eller negativt?Fru talman! Dagens system för ersättning tillkommunerna för mottagande av nyanlända flyktingarpermanentar bilden av invandraren som en börda ochen kostnad. Den statliga finansieringen av introduk-tionen täcker kostnaderna för uppehälle och språkstu-dier i upp till . Att på förhand be-stämma sig för att finansiera en flerårig introduk-tionsperiod är att skapa en inlärd hjälplöshet och attslösa med mänskliga och ekonomiska resurser. ÄrMona beredd att byta ut introduktionsersätt-ningen mot en arbetsmarknadspeng, som ger denenskilde invandrade individen makt över sin kompe-tensutveckling och över sin språkutbildning?Fru talman! Erfarenheter från rekrytering avspanska läkare till visar att det faktiskt ärmöjligt att ta till sig ett språk på så som tvåtill . Därför anser jag att ersättningssys-temet för flyktingmottagandet bör avskaffas och er-sättas med arbetsmarknadspengen för den som är iarbetsför ålder. På så sätt får vi en bättre kopplingmellan mottagandet av nyanlända invandrare ochbehovet av kompetensförsörjning i kommunerna ochregionerna. Det gäller särskilt mot bakgrund av denväxande bristen på arbetskraft och det förhållandet attflertalet av de nyanlända faktiskt är högutbildade.Med en sådan reform, fru talman, blir det möjligtför nyanlända att skrivas in somarbetssökande i egenskap av ingenjörer, flygmekani-ker, läkare, lärare och snickare och andra hantverkare,så att de blir en del av arbetsmarknadens aktörer. Mankan då se de här människorna som individer somfaktiskt kan göra nytta och som tillför saker och ting.Statsrådet och jag är säkert alldeles överens om att deär en tillgång för . Vi får inte betrakta unga,friska och arbetsföra människor som en försörjnings-börda utan som en en tillgång som vi ska dra nytta av.Det blir dessutom fråga om en ömsesidig nytta.Slutsatsen måste bli att avskaffa integrationspoli-tiken som vi känner den och i stället ta fram entillväxtpolitisk proposition om en mångfaldsekonomi.Jag undrar om statsrådet är beredd att göra det ochmedverka till att eländet inom integrationspolitikenförsvinner.Anf. 98 Statsrådet () re-plik:Fru talman! Integrationspolitiken är, som jag upp-fattar den, inte misslyckad, såsom här beskrevs. Där-emot är målen långt ifrån uppnådda, och det är enväldig skillnad.Göran inlägg visar på en väldig oför-ståelse och en underskattning av vidden av den etnis-ka diskrimineringen. Han pratar t.ex. om att småfö-retagen har det allmänt jobbigt och att det är en likaallvarlig problemställning som den rena och råa et-niska diskriminering som pågår i vårt land. Det tyckerjag visar på en okunskap om och oförståelse för vid-den av det problem som vi nu diskuterar.Debatten här används alltid och i alla samman-hang för att visa hur bra det är med skattesänkningar.Nu används den också för att visa att vi inte bara skaha dagispeng, skolpeng och äldrepeng utan ocksånågon mystisk sorts arbetspeng, som ska ersätta denintroduktionsersättning som vi har. Jag tror intepå det systemskiftet.Anf. 99 () replik:Fru talman! Politiken har lyckats, säger , men resultatet är misslyckat. Det är vi tydli-gen överens om. Jag kan inte för mitt liv förstå att enpolitik kan vara lyckad om resultatet är misslyckat.När det gäller den rena råa diskrimineringen är jagdefinitivt minst lika stor motståndare som till en ren rå diskriminering. Den ska stävjas. Menden skulle kunna stävjas bättre i form av en allmängenerell diskrimineringslagstiftning som förbjuderdiskriminering i alla avseenden och som inte baragäller inom arbetslivet på det sätt som är beslutat här iriksdagen. Det är en lång diskussion som vi skullekunna föra i ett annat sammanhang.Jag nämnde inte i mitt anförande skattesänkning.Men det vore en nödvändig åtgärd för att invandradeföretagare likaväl som inhemska företagare skullekunna ha möjlighet att expandera och råd att vågaanställa. Det är vad jag menar. Vi måste ha en politikför tillväxt så att invandrade företagare likaväl sominfödda vågar driva sin verksamhet och expandera.Anf. 100 Statsrådet () re-plik:Fru talman! Bakgrunden är fortfarande att integ-rationen måste bli bättre. Jag sade inte att integratio-nen har misslyckats. Däremot är de mål som riksda-gen ställt upp för ett lika och jämlikt samhälle för allainte uppnådda . Det har debattan visat väl-digt tydligt. Den dagen alla individer oavsett, kön,sexuell läggning och etnisk bakgrund har sammamöjligheter kan vi bocka av den punkten. Men dit ärdet långt kvar.Våra två partier har helt olika ingångar när detgäller vad det är för strukturella hinder som möterden som blir diskriminerad. Jag menar på att det intehandlar om de generella skattesystemen eller att stop-pa in ännu mer pengar som ska följa individer. Det ärinte där lösningarna ligger utan i hur rättvisepolitiken- och även skattepolitiken, socialpolitiken, utbild-ningspolitiken osv. - identifierar etnicitet och diskri-minering och motarbetar de hinder som finns.Därom får vi återkomma i en debatt där vi bådahar längre utrymme än en minut var.Anf. 101 () replik:Fru talman! Vi har olika ingångar jag. Det är ingen som helst tvekan om det. Miningång utgår ifrån den enskilda individen. Det gälleratt ge den invandrade likaväl som den infödde möj-lighet att själv ta makten och bestämma över sitt liv.Det är alldeles avgörande.Om man sedan konstruerar det praktiskt med enpeng som följer individen - vilket jag tror på - ellerom man hittar på någon annan modell som verkligenger individen makt är jag också beredd att diskuteradet. Det viktiga är att det inte är politiker och tjäns-temän som ska bestämma utan att det faktiskt är en-skilda människor.Mona säger att politiken inte har misslyck-ats men att resultatet har uteblivit. Det är som attoperationen lyckades men patienten dog.Anf. 102 HANS ():Fru talman! Vi hade en mycket omfattande bud-getdebatt kring sysselsättning och arbetsmarknad idecember, och jag ska inte upprepa mig. För mig ärarbetslösheten det största problemet. Det är den fort-farande, även om vi har haft en exempellöst god sys-selsättningstillväxt.Det är därför jag inte tycker att det är rimligt attborgerliga politiker kallar det för statistikpolitik,säger att det bara är bluff eller säger att man har gömtundan människor i åtgärder. Det är inte så. , , AMS och alla somhar någon kompetens.Jag har bara några små kommentarer. Man sägeralltför mycket att det är en dålig utveckling , attden är gammaldags och att det är gamla gubbar iindustrin som gynnas. Det är inte så. Där vi har pro-blem i , och riktigt stora problem, är inom deregioner som har gamla branscher med industrisyssel-sättning och de områden där vi har de konflikter somvi har diskuterat nu här , nämligen seg-regationseffekter.I t.ex. är det huvudsakligen rekryte-ringsproblem. Det finns nästaninga industrier. Det faller på sin egen orimlighet.Andra har frågat mig: Vad är era alternativ för attfortsätta en bra sysselsättningsutveckling? Det ärinnovationspolitik, effektiv konkurrenspolitik, forsk-ning och utveckling, nyföretagande, nya branscher,miljöomställning, kunskapsrik industri och kunskaps-rikt näringsliv samt utbildning. Jag ska tala lite grannallmänt den här gången.Fru talman! Jag brukar under jularna lägga migoch läsa ur grundlagar, riksdagsordningenoch regeringsformen. Jag ska citera selektivt ur 1 kap.2 § i regeringsformen: "Det skall särskilt åligga detallmänna att trygga rätten till arbete - - - trygghetoch för en god levnadsmiljö - - - verka för att demo-kratins idéer blir vägledande inom samhällets allaområden. Det allmänna skall tillförsäkra män ochkvinnor lika rättigheter". Det var selektivt, men vik-tigt.Fru talman! Här finns uppdragen åt oss politiker.Arbete åt alla och en levnadsmiljö även i arbetet somgör att jag inte blir sjuk och skadas. Lika rättigheterför kvinnor och män. Är jag chef eller inte?Vilken lön har jag? Jag är särskilt glad över att kunnasäga fru talman i den här debatten.Demokratin gör ofta fortfarande halt vid arbetetsportar. Det handlar om inflytande för den enskilde,för löntagarkollektivet, de fackliga rättigheterna,maktbalansen på arbetsplatser, i arbetslivet och isamhället. Det är nästan kärnan i vad jag tycker ärriktigt viktigt i politiken.Uppdragen finns till oss politiker. Arbetslinjen -arbete åt alla och full sysselsättning - är Vänsterparti-ets absoluta målsättning. Det betyder att sysselsätt-ningsmålet är det viktigaste av alla . Sysselsätt-ningsmålet ska skärpas. Vi kommer att kom-ma med sådana förslag under detta år. Det innebär attden ekonomiska politikens grunduppgift är att ta tillvara alla människors vilja och förmåga att försörja sigoch bidra till sitt eget och det gemensamma bästa.Det handlar förstås om ekonomisk politik, mendet handlar också om strukturpolitik. Jag ska försökaatt också säga några ord om parternas ansvar i arbets-livet. Arbetet är så viktigt för individen. Det handlarom delaktighet, att jag har inflytande och att jag skaf-far min egen inkomst. Jag ska ha bättre inflytandeöver min tid. Jag ska ha en arbetsmiljö som inte ska-dar mig. Vi har jätteproblem där. Jag ska också haintegritet.Det har kommit många integritetsproblem. Jag hartidigare motionerat om det. Det pågår ett slags utred-ning. Jag hoppas att vi snart kommer till skott i dessaviktiga frågor. Det ska vara icke-diskriminering medavseende på kön, ålder, funktionshinder, sexuellläggning och vad det kan vara.Vi måste individualisera politiken och möta män-niskor med deras individuella krav, förmåga ochsynpunkter. Det ska vara en ledstjärna för arbets-marknadspolitiken som vi i arbetsmarknadsutskottetmed kraft har försökt inskärpa. Det handlar om indi-viden. Det är mycket viktigt när det gäller arbete.Det handlar också om samhället, samhällets eko-nomi och välfärden. Utan arbete har vi inga pengaroch inga resurser. Ska vi ha ett generellt system försjukförsäkring, a-kassa, pensioner, välfärdoch barnomsorg måste människor vara i arbete. Allasom kan ska vara i arbete efter sin förmåga.Någonting som jag tycker är oerhört plågsamt äratt vi år inte alls klarar detta. Visst har det gåttuppåt. Men hundratusentals människor skulle viljagöra mycket mer och ha sin roll och sin plats och fårdet inte.Det handlar om arbetet och makten. Vilken an-ställningsform har jag? Vilken trygghet har jag? Vemhar makten över vad som produceras? Vem har mak-ten över hur det går till? Vem har makten över hurarbetstiderna är förlagda? Vem har makten i samhäl-let. Det är mycket den som behärskar produktionsme-del och arbetets organisation.En synpunkt som jag skulle vilja ha fram är föl-jande. Vi har skilt på politikområden - arbets-marknadspolitik och arbetslivspolitik. Jag menar attarbetslivspolitik kanske är det främstainstrumentet för att klara arbetsmarknadspolitikensuppgifter.Det handlar om kompetensutveckling och rehabi-litering. Jag har föreslagit personalredovisning där detframgår skador, sjukdomar, deltidstjänster osv. Hit-tills har det avslagits. Men jag tycker mig höra attMona har lite sympatier för sådana idéer.Det ska finnas en företagshälsovård överallt, äveni småföretag och där kvinnor finns. Så är det inte idag.Det finns ett starkt omvandlingstryck i arbetslivet,och vi måste möta det. Vi ska möta det med flexibi-litet, men på trygghetens villkor, så att den som är iarbete vågar kasta sig in i något nytt och t.ex. utbildasig. Det ska finnas system för kompetensutveckling.Man ska våga göra något nytt och möta utmaningarutan att förlora trygghet och inflytande.Det kräver dels förändring av en del av den ar-betsrättsliga lagstiftningen, dels en del nya försäk-ringslösningar. Det ska inte bli som . Arbetskraftska inte bli en färskvara i den meningen att man job-bar just in time och går när ordern är klar. Så får stat,kommun och a-kassa ta hand om resten.Jag har några uppslag. Det gäller arbetsmark-nadspooler. Parterna - facken, arbetsgivarna, kom-munerna och arbetsförmedlingarna - måste kunnajobba mycket mer ihop i arbetsmarknadsregionerna.Det sociala ansvaret måste gå mycket längre än vaddet gör på just in time-arbetsmarknaden hosarbetsgivarna.Vad gäller anställningsformer vill jag säga att vimåste se till att det blir slut med detta förakt för män-niskor - på att man kan ropa på människor när manbehöver dem och ger dem kortvariga timanställning-ar, vikariat och deltidstjänster.Jag har en motion liggande i arbetsmarknadsut-skottet där jag kräver att utgångspunkten ska varaheltidstjänster. Sedan får man förhandla sig fram tillnågot annat om man tycker att det är viktigt ur indivi-dens och företagets synpunkt.Det finns många reformförslag som jag skullevilja ha haft tid att läsa upp.Anf. 103 () replik:Fru talman! Jag skulle vilja ta tillfället att resoneralite grann med om rekryterings-problemen som han nämnde i sitt tal. Vi vet att lärareoch vårdpersonal ligger högst när det gäller AMSbristindex, dvs. listan över yrkesgrupper där det råderbrist på arbetskraft. Orsaken till att vi har brister närdet gäller den typen av ganska vanliga yrkesgrupperär att många av dessa människor blev bortskrämdafrån sina arbetsplatser . Det har varit enotydlig organisation och otydlig arbetsledning. Dethar varit omorganisationer, besparingar och småmöjligheter att utvecklas i arbetslivet, få högre lönoch göra karriär. Man har haft monopolistiska arbets-givare. Vi vet också att det finns mycket ohälsa idessa grupper: sjukskrivningar, utslitning och stres-sjukdomar.Detta gäller nästan uteslutande offentliga arbets-givare. Jag skulle vilja fråga om handrar några slutsatser av att det är offentliga arbetsgi-vare som står för många av dessa problem. Jag tänkerpå att han företräder ett parti som vill ha fler offentli-ga jobb och mer offentlig styrning av arbetslivet.Anf. 104 HANS () replik:Fru talman! På 50-, var det inomden privata industrin som vi hade alla dessa problemoch en våldsam utslagning. Vi har haft det även sena-re. Det är rätt att det nu finns mycket på den offentli-ga sidan.Det handlar om att det har varit stora resursbristerunder 90-talet. Man har sparkat i väg folk som skulleha behövts . Det finns stor otydlighet i arbetsgiva-ransvaret. Chefsförsörjningen är enligt min uppfatt-ning mycket dålig inom många statliga områden, ochdärav följer en dålig personalpolitik. Det finns ocksåen ryckighet.Det är nu stora problem inom den kommunalasektorn, och det är svårt att rekrytera folk. Det är låga löner och dåliga anställningsfor-mer. Det är många deltider och korttidsanställningar.Det kräver resurser, och det kräver en vilja att kommabort från det träsket. Det har jag inte precis funnit attkd har stått för. Man har velat utvidga korttidsanställ-ningarna.Anf. 105 () replik:Fru talman! vet mycket väl att viexempelvis också vill ha lite mer resurser till kom-muner och landsting och har föreslagit det konsek-vent i olika budgetalternativ. Neddrag-ningen av personal har skett också i den privata sek-torn . Där har man också haft en kraftigproduktivitetsökning, och stressen har i någon me-ning kanske ökat även där. Men varför får det dessakraftiga effekter just på de offentligt styrda jobben?Säger det er någonting? Är det en framkomlig vägatt ha fler människor i politiskt styrda organisationer,eller ska vi kanske våga erkänna att privata näringsli-vet är en minst lika god arbetsgivare som det offentli-ga? Det finns en intressant slutsats att dra av detta fören vänsterpartist, tycker jag.Anf. 106 HANS () replik:Fru talman! Jag har vad gäller huvuddelen av mittarbetsliv erfarenheter från det privata näringslivet.Min uppfattning var nog att vi hade det bättre där änpå många håll på den offentliga sidan. Den offentligasidan expanderade kolossalt under 60- och 70-talet.Då var det god tillgång till pengar. Det var kanskeinte alltid så klart hur man skulle organisera verk-samheten.När pengarna stryps blir det ofta panik. Då görman sig ofta av med dem man egentligen bäst behö-ver - med dem som står längst ned i hierarkin. Oftahar det varit kvinnor. Resultatet har varit panik,chefsbyten och dålig strategi.Det säger jag. Jag har inga som helst problem meddetta. Jag vill ha en bra demokratisk verksamhet ioffentlig sektor, inom vilken många människor kanarbeta i ett utvecklande jobb. Jag vill inte ha dåligpolitrukstyrning och byråkrati. Det är det värsta jagkan tänka mig.Anf. 107 () re-plik:Fru talman! Det var intressant att lyssna på HansAndersson. Man kan förledas att tro att han är mycketliberal i sin läggning när man hör framläggandet avarbetsmarknadspolitiken.Jag vill ställa en fråga om det problem som HansAndersson tog upp när det gäller urbaniseringen -förflyttningen av folket mot de överhettade centru-men , och , m.fl. Är deten nackdel att inte också regionalpolitiken hör ihopmed arbetsmarknadspolitiken?Jag har lyssnat på den allmänpolitiska debatten iett par dagar. När jag åker förbi och Kristi-nehamn ser jag grävskoporna riva hyreshus längsvägen mot . I får man miljo-ner för rivning. Vad ska vi göra åt detta? Är det någotfel på den politik som förs , där Hans Anderssonhar ett finger med i spelet? Det gäller problem medurbanisering.Anf. 108 HANS () replik:Fru talman! Jag skulle önska att jag hade helahanden med i det spelet. Jag menar att de regionalaobalanserna och de stora svårigheter vi har på integ-rationsområdet är de största problemen vi har i Sveri-ge i dag.Det är mycket svårt. Det är stora strukturella om-vandlingar. Jag bor i en kommun som domineradesav gruvnäringen, skogsnäringen och den tunga in-dustrin . Det är kolossala omställ-ningsproblem.Det finns väldigt mycket att göra för att få en bätt-re regional tillväxt och bättre regional utveckling. Ensak som jag här vill slå fast är att vi anser att vi skaskärpa sysselsättningsmålet, som är , som vibrukar prata om i arbetsmarknadsutskottet. Det skagälla regionala arbetsmarknader. De får inte varaalltför små, men jag tror att vi skulle ha mycket attvinna på att göra mera regionala bedömningar avtillväxten och av sysselsättningsmålet. Man kan alltidfå ned arbetslösheten i genom att exporteraallt folk, t.ex., men det finns ingen som tycker att detvore en lösning.Anf. 109 () re-plik:Fru talman! Jag har en kompletterande fråga.Hans Andersson använde nästan orden "individensfrihet" ett tag, och det gjorde mig så glad. Det är juFolkpartiets devis, så det tyckte jag var bra.Innebär individens frihet på arbetsmarknaden,dvs. att man ska få bo där man vill, också att mansjälv ska få välja barnomsorg och äldreomsorg medbarn- eller äldreomsorgspeng, så att man kan trivasdär arbetsplatserna lokaliseras?Anf. 110 HANS () replik:Fru talman! Jag ska svara på en fråga som jag intehann svara på i den första repliken, nämligen fråganom vart regionalpolitiken ska höra.Den hörde till arbetsmarknadsutskottet. Jag harkämpat mycket med det. Det var min motion somföranledde den regionalpolitiska utredning som nuhar lagt fram sitt förslag. Vi var så missnöjda medsakernas tillstånd.Man kan diskutera om regionalpolitiken hördeihop med arbetsmarknadspolitiken. Väldigt myckethandlar om näringsstruktur, osv., så den skulle kanskepassa bättre i näringsutskottet. Men frågor kring regi-onal balans och regionalpolitik är övergripande frå-gor, så regionalpolitiken passar i och för sig i deflesta utskotts arbete.Det jag sade om individens ställning och den in-dividuella friheten står jag för. Det är skälet till attkollektivet är så viktigt för mig. Det är skälet till attjag försvarar kollektivavtalet och arbetsrätten så hårt.Det ger mig som individ en stor trygghet. När jagmöter ofta övermäktiga motståndare har jag någon-ting att förlita mig på. Att vara lite liberal är väl intefel.Anf. 111 ():Fru talman! Människans värde förknippas i Sveri-ge ofta mycket starkt med innehavet av ett traditio-nellt förvärvsarbete. Det är ett både farligt och felak-tigt synsätt. Det är farligt därför att den som blir ar-betslös ofta känner sig värdelös och felaktigt därföratt människans värde självklart ligger i det faktum atthon är människa och ingenting annat.Men vet vi att arbetslöshet är slöserimed mänskliga resurser. Därför är också full syssel-sättning ett så viktigt politiskt mål. Vi vet att person-liga och sociala problem ofta blir följden av långvarigofrivillig arbetslöshet. Vi vet också att ett arbete äroerhört viktigt för upplevelsen av en god livskvalitetoch för möjligheten att försörja sig själv och sin fa-milj och därmed få mer makt över sitt eget liv. Vi vetatt fler sysselsatta innebär att vi kan förstärka deoffentliga budgetarna och därmed kan satsa bättre påvård och omsorg och andra gemensamma nyttigheter.Därför är också tillkomsten av nya jobb den i särklassviktigaste fördelningspolitiska frågan.Vi vet att socialdemokraterna nu i dessa dagargärna vill tala om hur bra det går för , hurarbetslösheten sjunker och sysselsättningen stiger. Vihar hört exempel på det här också, och visst gårdet bra i många avseenden. Det ska vi inte stickaunder stol med, men vi måste också inse att den upp-gång vi ser nu sker från en mycket låg nivå. 1997,efter socialdemokratiskt styre , nåddes detlägsta antalet arbetade timmar . Sedan desshar vi fått en uppgång. Men fortfarande, dvs. på top-pen av högkonjunkturen, saknas 300 000 jobb för attvi ska vara på samma nivå som under den förra hög-konjunkturen 1990. Dessutom vet vi att det har till-kommit 100 000 människor i arbetskraft sedan dess.Egentligen är det alltså 400 000 nya jobb som ärbetinget för att vi ska vara i paritet med den förrahögkonjunkturen.Det är alltså en bekymmersam bild som vi kan se.Om vi studerar AMS-statistiken över antalet arbetslö-sa och det antal som ingår i något konjunkturberoen-de program ser vi att det faktiskt är en ganskaskrämmande verklighet som träder fram.I 10 av 21 län minskade antalet personer i arbets-kraften mellan tredje kvartalet 1999 och motsvarandetid 2000. I hälften av länen minskade alltså antaletpersoner i arbetskraften. Och mitt i en högkonjunkturökade antalet människor i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder.