prot · GP0927 · 2001-11-15 00:00:00 — Den har varit oerhört träffsäker och väldigt bra.Den har inneburit att hushållen också har fått öka-de möjligheter att få genomslag i sina hushållsin-komster för de förvärvsinkomster som de har fått.Den var avsedd att just förhindra att en i hushålletinte kunde öka sin arbetstid därför att den andresinkomster var så stora att den med den låga inkoms-ten inte fick någonting ut av sin ökade arbetsinkomst.Det är väldigt viktigt att det också får vara kvar.Jag har ingen som helst avsikt att förändra från indi-viduell inkomstberäkning och återgå till hushållsbe-räkning. Jag tycker att det system som vihar har en god jämställdhetsprägel. Jag kommeratt slå vakt om att det kommer att vara så också iframtiden.Sedan till och frågan om träff-säkerheten. Det går inte att säga exakt i månad, dageller vecka vad som är rimligt. Jag anser att man skaha ett bostadsstöd som är anpassat efter den bostads-kostnad och den inkomst man har, och man ska hastödet den månad man behöver det. Bästa sättet att nådet är att föra samma information om inkomstföränd-ringar med det system vi har.I den här debatten får man intrycket att övergång-en till preliminärt system har varit uteslutande nega-tivt. Så är inte fallet. Effektiviteten har sammantagetvarit utomordentligt god för både skattebetalarna ochhushållen.Sedan till frågan om konflikten mellan att ha kvarett bostadsbidrag som är ett selektivt stöd och att maninte ska ha några bidrag alls. Det är klart att jag ochockså övriga som deltar i debatten anser att det ärväldigt viktigt att människor i så stor utsträckningsom möjligt ska kunna försörja sig själva på sinainkomster. Det vill alla vuxna svenskar göra.Det är samma strävan hos ensamförsörjare somhos tvåförsörjarfamiljer. Men ibland fungerar inte detriktigt av alla möjliga olika skäl. När det gäller dengoda bostaden och möjligheten att få en bra bostadför barnen ska vi ha kvar ett selektivt stöd ungefär iden omfattning vi har i dag.Till vill jag säga att jag inte harnågon ambition att öka omfattningen i bostadsytaeller på annat sätt för bostadsbidraget. Det ska varaselektivt och kombineras med möjligheter till ökadeförvärvsinkomster. Det ska också vara möjligt att fåför de studerandehushåll som behöver det.Jag har heller ingen avsikt att lägga fram någotförslag om att öka bostadsbidragets omfattning till attnå fler ensamstående utan barn. De studerande som äräldre än har möjlighet att få bostadsbidrag närde har barn. Jag kommer naturligtvis att se till att detkommer att vara så även i framtiden.Anf. 10 ():Fru talman! Vi får fortsätta att kämpa, IngelaThalén. gäller individuella inkomstgränser, ochbidraget reduceras när någon av makarnas inkomstöverstiger den individuella gränsen per år.Så lågt vill vi heller inte ligga i jämställdhetens teck-en för kvinnors räkning. Jag ser inte jämställdhet pådet sättet att man inte ska kunna ha möjlighet tillvalfrihet.Bostadsbidragen handlar för mig om att se till attbarnen kan leva på ett jämställt och jämlikt sätt ochha möjlighet att få bo bra. klarar vi att avbarnen har eget rum men inte mer. Målsättningen ärändamålsenliga bostäder för alla familjer.Tillströmningen till bostadsbidrag är runt 20 %per år. Det måste vi kunna klara av. Vi har minskatvåra bostadsbidrag betydligt mer än vad man gjort ivåra grannländer. Vi har i princip inga stöd till bo-stadssektorn.Rigmor vet givetvis att kristdemokra-terna hävdar att man ska kunna leva på sin lön. Det ärvår utgångspunkt. Det handlar om sänkta skatter osv.för att människor ska kunna klara sig själva. Det ärmycket en fråga om självförtroende och annat och attkunna få vara självförsörjande och oberoende. När viska ha bidrag ska vi inte ha generella stöd. De skavara selekterade så att vi vänder oss till dem sommest behöver dem.Vad gäller återbetalningarna är Kristdemokraternatydligen det enda parti som har drivit frågan om att istället ha halvårsvisa avstämningar för att människorska kunna planera sitt liv bättre. De ska kunna sökabostadsbidrag i lugn och ro och veta att de inte får enskuld som de dessutom betalar ett antal procent iränta på. Jag vet inte vad den är . Sist var den7,39 %.Anf. 11 ():Fru talman! Om man vill ha ett hållbart uthålligtsamhälle är enligt min mening en bra bostad till enrimlig kostnad en förutsättning för det. Det har vi litegrann varit inne på här.Vad gäller bostadsbidraget och hur det ska funge-ra när vi nu har det har jag fortfarande inte fått ett brasvar på min fråga om rimlig tid och hur man skakomma åt det problemet. Jag har inte heller fått svarpå hur vi ska se till att försäkringskassorna över helalandet behandlar människor likadant.Om en myndighet, statsrådet, begär en uppgiftfrån mig som enskild person eller från min familj -det kan gälla precis vad som helst - har jag oftast tiodagar på mig att svara. Aja mig om jag inte svararinom . Men när en ensamstående mammahar fått rätt att få ett bostadsbidrag får hon vänta i tvåår för att få sina rätta pengar.Jag tycker att statsrådet kunde sägahär och att det är en orimlig tid för en ensamståen-de mamma. I det här fallet delar jag att det är de personer och de familjer som hardet största behovet av bidrag som ska få bidragen,och det behovet kan finnas i olika skeden av livet.Man ska inte portionera ut statens pengar hur somhelst, utan de ska ges till dem som behöver det. Vi fårtycka vad vi vill, men i har vi ändå en situa-tion nu där ganska många familjer består av ensam-stående mammor eller pappor med barn. De måste fåett stöd.Jag uppmanar återigen att ge ett er-kännande och säga att myndigheterna inte behandlardessa familjer på ett bra sätt i dag.Anf. 12 Statsrådet ():Fru talman! Jag ska ta upp två saker när det gällerbostadskostnaderna.En viktig förklaring till förändringar i bostads-kostnaden som inte har berörts är att framför alltväldigt många egnahem har fått minskade kostnadergenom räntekostnadsminskningarna under 1990-taletssenare hälft. Det är ingen tvekan om att det har på-verkat kostnaderna.Dessutom har vi en god och generös bostadsstan-dard. För hushåll med ett barn gäller högst . Det är ingen liten bostad. För två barn gäller100 kvadratmeter, för tre barn 120 och för fyra barn140 kvadratmeter. Hushåll med fem eller flera barnhar möjlighet att få en bidragsgrundande yta på 160kvadratmeter. Det är heller ingen liten bostad.Jag menar alltså att man inte får leda fel i debattenom den goda bostaden när det gäller rätten till bo-stadsbidrag.Angående rätten till rätt bostadsbidrag när man ärbidragsberättigad så tror jag trots allt att om man fåren god kommunikation, och rätt kommunikation,mellan den som söker bostadsbidraget och handlägga-ren och om man får människor medvetna om viktenav att meddela sin rätta inkomst så att dedärmed också får det rätta bostadsbidraget utbetalatså behöver man inte vänta i två år.Det är bekymmersamt om människor inte blir välbehandlade av kassorna, som säger.Alla undersökningar som vi hitintills har gjort visaratt bemötandet i kassorna är av mycket hög kvalitet.Men självklart ska man i försäkringskassorna beräk-na, analysera och ge besked på likartade villkor oav-sett var man bor i landet. Detta kommer också atttillses i regleringsbrev eller på andra jämförbara sätt.Kassorna ska också själva vara observanta på denpunkten.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 2001/02:49 om åt-gärder för att stoppa könsstympningAnf. 13 Statsrådet ():Fru talman! har till socialministernställt ett antal frågor som rör åtgärder för att stoppakönsstympning av unga flickor. Som ansvarig minis-ter för denna fråga ankommer det på mig att besvarafrågorna.Jag delar helt interpellantens uppfattning om all-varet i att unga flickor i världen och i köns-stympas och att det är synnerligen viktigt att åtgärdervidtas för att skydda de flickor som riskerar att utsät-tas för att stympas. Jag har i ett frågesvar till riksda-gen (frågorna 2000/01:1671,1674, 1675 och 1676) redogjort för min och regering-ens syn på de frågor som ställer i inter-pellationen, men upprepar dem gärna en gång till.Lagstiftningen på området är tydlig - könsstymp-ning är förbjuden i och man kan dömas iSverige för att ha låtit utföra könsstympning utom-lands, även om det aktuella landet tillåter könsstymp-ning. Även den som på något sätt medverkar tillbrottet genom försök, förberedelse eller stämplingkan dömas enligt svensk lag. Detta, liksom straffska-lan, visar på hur allvarligt lagstiftaren ser på brottet.Men som interpellanten också framhåller så räck-er det inte med lagstiftning. Könsstympning är ettkomplext problem och för att lagstiftningen ska blieffektiv krävs även andra åtgärder inom flera olikapolitikområden. Interpellanten har nämnt utrikespoli-tiken, biståndspolitiken, flykting- och migrationspoli-tiken, socialpolitiken, skolan, vården och rättsväsen-det.Så går jag över till frågor som jagför enkelhetens skull tar i turordning.Svaret på den första frågan är att regeringens vik-tigaste instrument för att motverka företeelsen ärlagstiftning. Att tillämpa lagarna är främst en uppgiftför rättsväsendets myndigheter. Det är viktigt attmisstänkta fall kommer till polis och åklagares kän-nedom och resulterar i domstolsprövning.Alla som får veta något som kan innebära att soci-alnämnden behöver ingripa för att skydda ett barn böranmäla detta till nämnden. Det finns även en anmäl-ningsplikt för personal i bl.a. skola, sjukvård ochsocialtjänst när man misstänker att ett barn behöversocialnämndens skydd, vilket gäller könsstympningliksom alla andra former av barnmisshandel. Lag-stiftningen måste följas. Det förebyggande arbetet ärkanske det viktigaste i sammanhanget. Jag återkom-mer till detta om en stund.Svaret på den andra frågan är: Ja, det är viktigt attfå en klar bild av omfattningen av könsstympning,inte minst för det förebyggande arbetet. Det är docksäkerligen svårt då mörkertalen antas vara stora ifallen med könsstympning.Den tredje och den fjärde frågan besvaras gemen-samt. Av särskild vikt är naturligtvis det förebyggan-de arbetet och att berörda invandrargrupper nås avdet. fick regeringensuppdrag att med ett projekt som drivits iGöteborg som bas utveckla det förebyggande arbetetmot könsstympning. Medvetenheten måste ökas hosberörda folkgrupper om könsstympningens negativakonsekvenser för flickans och kvinnans psykiska ochfysiska hälsa. I uppdraget ligger också att motverkafördomar och utveckla bemötandet hos personal somkommer i kontakt med könsstympade.Socialstyrelsens uppdrag ska redovisas för rege-ringen och på basis av det kommerregeringen att ta ställning till vilka ytterligare åtgär-der som behövs för att på ett effektivt sätt få slut påkönsstympningen.Jag går över till frågorna fem och sex. Jag villigen hänvisa till uppdrag om köns-stympning som avrapporteras . Det är gi-vetvis oerhört betydelsefullt att flickorna och kvin-norna vågar söka kontakt med vården och att de därfår ett kunnigt bemötande.Nu kommer jag till den sista frågan. Utvecklingenkommer att följas på området då frågan om köns-stympning är så viktig. Lagstiftningen är myckettydlig vad gäller förbud mot könsstympning oavsettom den utförs i eller utomlands.Sammanfattningsvis vill jag återigen understrykaatt arbetet med att informera om de negativa konsek-venserna av könsstympning och att stoppa bruket avdenna grymma sedvänja är ett arbete som pågår ochsom kommer att fortsätta. Det är centralt att de berör-da folkgrupperna nås av dessa informations- ochutbildningsinsatser - särskilt kvinnorna själva. Vi haralla ett ansvar för att se till att barnen som drabbatsfår stöd, och vi måste i våra respektive yrkesutöv-ningar se upp för varningssignaler om att någon flickahar blivit utsatt eller kommer att utsättas för köns-stympning.Anf. 14 ():Fru talman! Icke en - icke en enda liten tjej skakönsstympas eller riskera att könsstympas i dettaland! Att så är fallet är ett fundamentaltmisslyckande för regeringen och för det svenskasamhället.År 1994 fanns i 16 000 kvinnor och flick-or från länder där könsstympning praktiseras. 1999uppskattade man att ca 2 000 tjejer löpterisk att bli stympade. Trots att frågan rör så mångahar den inte tagits på tillräckligt allvar. Tvärtom harvi sett hur myndigheter och politiker flyr från ansvareftersom frågan är svår och uppfattas som känslig.Resultatet är att barn sviks.Jag har ställt sju frågor till statsrådet, och ivåras ställde jag ett antal skriftliga frågor. Jag tyckerdessvärre inte att svaren är tillräckligt tydliga. Ingenvet hur många flickor och kvinnor som kommit tillSverige och som har stympats. Ingen vet heller hurvanligt det är att flickor som är födda i stym-pas. Statsrådet konstaterar att ingen vet. Men minfråga var: Är hon beredd att ta reda på det?Redan ett enda utsatt barn är ett barn för mycket.Det är alldeles klart att gamla sedvänjor är svåra attbryta, särskilt om inte tillräckligt görs.Det har dokumenterats att svenska flickorverkligen drabbas - både genom att flygas utomlandsför att stympas och genom att utländska omskärerskorflygs hit för att begå övergreppet här. Minst niosvenska flickor ska enligt det reportage som vi harsett i TV ha utsatts för övergreppet. Det ligger ett gottjournalistiskt arbete bakom ett sådant avslöjande,men det är ett svart underbetyg för svenskamyndigheter. Det har också demonstrerats en oac-ceptabel slapphet i svenska myndigheters agerande,inte minst hos Barnombudsmannen.Könsstympning är förbjudet, och det är även för-bjudet att föra flickor utomlands för att stympas. Omdet kommer uppgifter som pekar på att ett barn stym-pats i eller utomlands måste detta ovillkorli-gen leda till reaktioner i form av polisanmälan av densom utför stympningen och berörda föräldrar samtsociala stödinsatser för flickorna.Socialtjänsten har mycket riktigt anmälningsplikttill polisen om de får reda på att någon planerar ellerhar utfört könsstympning. Det är därför jätteviktigt attsocialtjänsten har en god kontakt med familjer därdetta kan tänkas förekomma och ett bra samarbetemed andra instanser som barnavårdscentraler, barn-omsorg och skola.Frågan är ju hur regeringen ska se till att anmäl-ningsplikten verkligen efterlevs. Skam, grupptryck,vilja att skydda föräldrar och en känsla av att varaannorlunda gör ju att tjejer som blivit utsatta ellerriskerar att utsättas för könsstympning inte gärnapratar om situationen. Tala om att befinna sig i enutsatt situation! Därför är uppsökande och förebyg-gande verksamhet så absolut nödvändig.I flyktingmottagning, svenskundervisning, social-tjänst, skola, sjukhus, mödravård och barnhälsovård, ialla verksamheter som kommer i kontakt med barnoch familjer i farozonen, måste entydiga signalersändas och största receptivitet finnas för flickors ochbarns varningssignaler. Tjejer som riskerar att stym-pas kan inte bara lämnas kvar i en miljö där de riske-rar att skadas för livet. Det är så dags att i efterhandmisstänka och upptäcka. När svenska myndighetervet, förstår eller känner till att en liten flicka riskeraratt drabbas men inte agerar, utsätts den flickan för ettdubbelt svek - först av sina egna föräldrar och sedanav den svenska staten. Vem ska hon kunna lita på?Icke en enda liten tjej ska riskera att stympas iSverige, . Det krävs nya åtgärder på enrad olika politikområden som jag och min kollegakommer att återkomma till under den här debatten föratt garantera att så inte blir fallet.Anf. 15 ():Fru talman! Jag tillhör dem som fick svar av stats-rådet . Jag var inte riktigt nöjd meddet svaret. Då skickade jag ungefär samma frågor tilljustitieministern. Jag fick praktiskt taget samma svarfrån justitieministern som jag tidigare hade fått frånstatsrådet. Därav följer att jag är precis lika missnöjd idag.När jag läste svaren från statsrådet och justitiemi-nistern fick jag det starka intrycket att statsrådet ochjustitieministern delar min uppfattning att köns-stympning är ett brott, att det är gravt kränkande ochatt det är ett stort ingrepp när det gäller barns hälsa. Isvaret redovisas också det som vi har hört här ochsom vi vet, nämligen att har enlagstiftning på området och att har tyckt attdetta är ett sådant viktigt område att man vid tvåtillfällen har skärpt lagen. Vidare står det i de bådasvaren att det främst är en uppgift för rättsväsendetsmyndigheter att tillämpa lagen. Statsrådet framhållerockså att vi måste fordra att gällande lagstiftningföljs, framför allt därför att det är en allvarlig kränk-ning som dessa barn utsätts för. Det rör sig om småmänniskor med ett stort skyddsbehov. Det står inte isvaret, men jag tror att vi är överens om det. Därför ärkränkningen särskilt allvarlig.Sammanfattningsvis har stiftat lagar närdet gäller könsstympning. Vi vet att överträdelsersker. Det är en uppgift för de rättsvårdande myndig-heterna och för de sociala myndigheterna att tillämpadessa lagar.Däremot har jag ingenstans fått svar på mina frå-gor om vilka åtgärder som regeringen avser att vidtaför att verkligen beivra dessa brott, eftersom de nu ären så allvarlig kränkning av barn och ett så allvarligtingrepp i barns hälsa.Vi vet att dessa överträdelser sker. svararstatsrådet att vi ska vänta på rapport.Är det verkligen nödvändigt? Vi vet att dessa brottäger rum . Unga flickor stympas på ett sätt somför alltid inskränker deras möjligheter att leva ettfullgott helt liv som vuxna kvinnor.Därför upprepar jag min fråga. Jag tycker inte attord hjälper, hur vackra och välmenande de än är. Jagskulle vilja veta vad regeringen tänker vidta för att setill att denna lag följs också i verkligheten.Anf. 16 Statsrådet ():Fru talman! I grunden är vi helt överens. Dennaöverensstämmelse finns uttryckt i det som StenTolgfors och har sagt samt i det som jagsjälv har sagt i mitt svar. Det gäller lagstiftningen ochuppdragen till olika kommunala myndigheter ochcentrala myndigheter, främst representerade av Soci-alstyrelsen.Det faktum att jag säger att vi ska vänta in rap-porten från är inte ett uttryck för attingenting gjorts fram till . , läkar-na, hälso- och sjukvårdens övriga personal, förskole-personal och skolpersonal har anmälningsplikt.Detta är barnmisshandel. Det är en mycket grov formav barnmisshandel. Därför har man etttydligt ansvar.Men, och det säger inte och mer än lite antydningsvis, det finns naturligtvisen stor svårighet som gör frågan ännu besvärligare. Ivanliga fall av barnmisshandel är det ofta så att någonannan tar barnet i försvar. Man ser tydligt att någon-ting har hänt. I de här fallen syns det inte. Dessutomär det så att inte bara föräldrarna utan omgivningen,och oftast kanske mor- och farföräldrar och andrasläktingar, har drivit på själva könsstympningen där-för att det är någonting som man dessvärre uppfattarsom riktigt i just denna familj. Det gör naturligtvis attsvårigheten är ännu större.Det jag ser som viktiga möjligheter - jag nämnerdet också i mitt svar - är att arbeta tillsammans medde invandrarföreningar vi har. Det handlar om attarbeta tillsammans ännu mer i olika former av projektoch i uppsökande verksamhet i barngrupper och för-skolegrupper. Jag tror nämnde detockså. Det gäller att än tydligare beskriva vår upp-fattning och de effekter som en könsstympning får förflickans uppväxt. Man måste klargöra för mödrar ochfäder att den grymma sedvänja som man har med sigär byggd på okunskap och kanske också en föreställ-ning om att man kan leva med en sådan här köns-stympning. Man kan inte leva ett gott liv med effek-terna av en sådan svår misshandel.Rapporten från kommer förhopp-ningsvis att innebära att vi hittar några nya infalls-vinklar som vare sig , ellerjag har funnit. Det finns en stor öppenhet här.Jag kan säga nu att det skulle ha varit glädjande atthöra de idéer som både och , förutom de jag redan nämnt, som skulle kunnabidra till att minska mörkertalet, öka vaksamhetenoch stärka kompetensen.Anf. 17 ():Fru talman! En fråga att fundera över för social-försäkringsministern tycker jag kan vara: Hur kan detkomma sig att en journalist kan klara det som Sveri-ges myndigheter misslyckats med ?Vi har spekulerat om det förekommer eller inte.Ingen vet. Vi har konkret frågat ministern om hon ärberedd att ta till särskilda åtgärder för att utreda hurvanligt det är, i vilka grupper det förekommer osv.Jag tycker dessvärre att vi har fått ett otydligt svar.Det är klart att det är svårt att veta detta. Det är därförförebyggande och uppsökande verksamhet är så oer-hört viktig.Könsstympning är ju straffbart i även omden skett i ett land där det är tillåtet, dvs. att man harfört ut en svensk tjej för att omskäras någon annan-stans. Men trots vår skärpta lagstiftning i ochtrots uppgifter som har förekommit omatt könsstympning ändå görs här, har inget fall hittillsupptäckts eller rests i domstol. Vad hjälper då entandlös lag barnen?Jag menar att lagen borde utvärderas, en översynsom borde omfatta lagen som sådan, om den är for-mulerad på bästa tänkbara sätt, men kanske särskiltdet sätt som den har tillämpats på och kunskapen omlagen bland berörda myndigheter och organisationer.Jag vill därför fråga statsrådet en gång till för tyd-lighets vinnande om hon är beredd att se till att lagenses över och att stödet för utsatta flickor stärks.Vi vet också att många flickor och kvinnor är ibehov av specialistvård för att hjälpligt komma tillrätta med de problem som stympningen orsakar. Detkan behövas operationer. Det kan också vara frågaom att de behöver hjälp att bearbeta ett övergrepppsykologiskt.Många drar sig för att gå till ungdomsmottagning-ar och andra vårdinrättningar. En orsak till att deundviker att söka hjälp kan vara att de känner sigannorlunda, att de inte vet om de kan få hjälp ellerförståelse där de söker hjälp. Det kan vara jobbigt attför en oförberedd eller kanske okunnig svensk sjuk-syster eller läkare förklara varför de har blivit om-skurna. Jag tror att vi behöver hjälp från kvinnor medsamma bakgrund som de berörda tjejerna för att deska ges stöd och möjlighet att söka hjälp.Det är också viktigt att de som arbetar inom vår-den har den kunskap, medvetenhet, beredskap ochrespekt som frågan kräver. De som kanske varit duk-tigast på detta är sjuksystrar på mycket invandrartätaskolor som tidigt har tvingats att skaffa sig kunskaperom detta. Barnmorskor, dagispersonal, skolpersonaloch skolsköterskor måste vara välutbildade, både omföreteelsen som sådan och om hur man bemöter be-rörda tjejer på ett bra sätt. Och jag tror att vi kan varaöverens om att den kunskapen är alldeles för liten . Det finns en betydande osäkerhet hos mångainom vården och inom om hur man skanärma sig detta känsliga problem.I detta sammanhang ställde jag också en konkretfråga till ministern om hur hon är beredd att bidra tillatt ändra på detta och sprida kunskapen. Könsstymp-ning är ju någonting som väcker oerhört starka reak-tioner. Och jag menar att det är berättigade reaktio-ner. Det är en av de grövsta kränkningar som ett barnöver huvud taget kan råka ut för. Men somvi tar avstånd från företeelsen måste vi ta till oss demänniskor som har drabbats av företeelsen. Av-ståndstagandet får alltså inte bli så urskillningslöstoch gå så långt att de kvinnor som är utsatta kännersig personligen stigmatiserade. Då skapar vi nämligenbara ett större avstånd och större problem i frågan.Det är viktigt med en lika respektfull som tydlig dia-log om könsstympning med människor som kommertill från länder där könsstympning förekom-mer. Då måste vi tidigt påverka attityder och tydlig-göra svensk lag för att motverka traditionen. Trycketatt följa gamla seder kan ju vara mycket starkt. Därförtror jag att ett avståndstagande som riktar sig motmänniskor är direkt kontraproduktivt. Det är företeel-sen som vi måste föra debatten kring tillsammansmed de människor som kommer från länder där köns-stympning fortfarande tyvärr är vanlig.Anf. 18 ():Fru talman! Statsrådet frågade efter tips på åtgär-der. Det är väl inte världens lättaste fråga. Det inserjag också.