prot · GO0982 · 2001-03-20 00:00:00 — Om nu dessa siffrorvisar sig vara riktiga, anser då näringsministern attdet finns skäl att skärpa tillsynen och t.o.m. införasanktionsmöjligheter för att kunna sätta kraft bakomorden?Anf. 89 Näringsminister ():Fru talman! utreder elnätsutred-ningen möjligheten att tillämpa någon form avtvångsförvaltning när nätföretag i väsentlig mån intefullgör sina skyldigheter enligt ellagen. Jag tycker även här måste lägga in försiktighetsprincipen.Utredningen kommer att presentera sina förslag iseptember. Innan utredningen har presenterat sinaförslag och de har gått på remiss etc. kan jag inte taställning, utan jag får avvakta denna utredning ochremissbehandlingen.Men än en gång vill jag kort säga att här handlardet om försiktighetsprincipen. Eftersom det är sådisparat vad forskningen säger inom det här området,är det försiktighetsprincipen som gäller. Jag förutsät-ter att man hanterar frågorna så även när man beviljarkoncession osv.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på interpellation 2000/01:276 omskolpliktenAnf. 90 Statsrådet ():Fru talman! har frågat om jag är be-redd att avskaffa skolplikten och i stället införa enindividuell kunskapsrätt.Sten Tolgfors tolkar skolplikten som att barn skavistas i en viss lokal . Givetvis innebär skolp-likten en skyldighet att delta i den utbildningsverk-samhet som anordnas. Men skolplikten motsvarasockså av en rätt att få utbildning i det offentliga skol-väsendet. Detta framgår tydligt av 3 kap.1 § skolla-gen. Barn har alltså rätt att vistas i en lärande miljö iminst - i praktiken eftersom de allraflesta deltar i utbildning från förskoleklass t.o.m.gymnasieskola. Stat, kommun, skolledare och lärarehar ett ansvar och en skyldighet att skapa så godaförutsättningar som möjligt för varje barn att lära sigså mycket som möjligt under den tiden.Jag inser symbolvärdet i att framhålla rätten tillutbildning och inte skyldigheten att gå i skolan. Minuppfattning är dock att en sådan förändring i lagstift-ningen inte skulle påverka skolans möjligheter att gealla barn en god utbildning. Vi får heller inte glömmaatt skyldigheten att gå i skolan kan vara till gagn förvissa barn.Flexibiliteten i den tid som erbjuds eleverna igrundskolan finns . I skolor som arbetarmed åldersblandade grupper eller med utveckladintegration mellan förskoleklass och skola upplevsdetta som ganska odramatiskt av elever, föräldrar ochpersonal. Många kommuner arbetar mycket aktivtt.ex. med att erbjuda möjligheten till ett extra skolårnågonstans under den första delen av skolgången förelever som behöver mer tid för att nå målen.Elever har också rätt att fullfölja sin utbildning igrundskolan efter det att skolpliktenupphört, om målen inte uppnåtts. I praktiken är detdock vanligare att dessa elever går vidare till gymna-sieskolan och fullgör sin grundskoleutbildning inomramen för ett individuellt program.Sten Tolgfors nämner också de elever som nårmålen snabbare än sina kamrater. Det är självklart attalla barn har rätt att utvecklas och få stimulans ochutmaningar på sin nivå. Målen att sträva mot i läro-planen och kursplanerna är så högt ställda att detfinns utrymme för alla elever att utvecklas inomgrundskolans ramar. Behöver läraren hämta kun-skapsstoff och material från gymnasieskolan är detinget som hindrar detta.Jag anser att alla barn ska få utveckla alla sinaförmågor i samspel med andra. Skolplikten upphörvid utgången av vårterminen det år eleven fyller 16år. Den kan dock enligt 3 kap. 10 § skollagen upphöradessförinnan om eleven tillfredsställande slutförthögsta årskursen i eller visar sig ha mot-svarande kunskaper vid en särskild prövning. I 6 kap.5 § grundskoleförordningen, 1994:1194, finns ävenbestämmelser om möjligheter till snabbare uppflytt-ning mellan årskurserna.Jag menar alltså att det finns goda möjligheter re-dan att anpassa tiden i till olikaelevers behov. Intresset för den pågående försöks-verksamheten med utbildning utan timplan i grund-skolan är ett konkret bevis för att lärare och skolleda-re är medvetna om tidens betydelse för inlärning ochutveckling. Kommuner och skolor välkomnar möjlig-heten att nu få disponera även timplanen som enresurs för att skapa en så bra lärmiljö som möjligt föralla elever utifrån vars och ens förutsättningar. Mångaanvänder sig av olika typer av individuell studiepla-nering för eleverna som stöd i detta arbete.Sammanfattningsvis konstaterar jag att någon för-ändring av bestämmelserna om skolplikten och rättentill utbildning inte är aktuell , eftersomskolplikten motsvaras av en rätt till ut-bildning.Anf. 91 ():Fru talman! I en målstyrd skola måste kunskaps-målen vara det styrande. På vilket sätt skolan arbetar,vem som driver den, vilken pedagogisk inriktning denhar eller exakt hur det tar att nå kunskaps-målen är av underordnad betydelse. Det viktiga är attalla barn ges möjlighet att nå och att de verkligen nårkunskapsmålen. Ingen ska behöva lämna grundskolanmed bristande kunskaper.Men visst, grundkunskaper är nödvändiga för allabarn att ta till sig för att man ska klara sig bra senare ilivet. Skolan klarar inte att ge alla barn de erfor-derliga grundkunskaperna. Resultaten är inte tillräck-ligt bra.24,av niorna klarade inte målen i ett eller fle-ra obligatoriska ämnen . Det var en ökningfrån 1999, vilket i sin tur var en ökning från20,1998. Skolans resultat har alltså blivit sämreår för år.1,av eleverna nådde inte målen i något ämne,och den andelen växer med någon tiondel för varje år.Det är fler pojkar än flickor som inte når målen. Värtatt notera är att resultaten genomgående är bättre ifriskolor än i den kommunala skolan.Av eleverna i årskurs ett på gymnasiet var det15 % som gick på individuellt program.Hälften kom direkt från . Av de 8 000som kom direkt från var det somsaknade betyg i minst två ämnen. Sammanlagt gickförra året över 17 000 ungdomar på det individuellaprogram som borde vara ett undantagsprogram. Detär alltså regel att barn, utan att nå kunskapsmålen,sänds vidare raka vägen till gymnasiet.Bristande kunskaper ger ju konsekvenser senare ilivet. Vilken framtid väntar, skolministern, de ung-domar som inte lär sig räkna, skriva och läsa ordent-ligt? Vilka chanser på arbetsmarknaden har en ungmänniska utan ens gymnasieutbildning? Vilka möj-ligheter till framtida kompetenshöjning har en personutan fullständiga grundskolebetyg?Det finns ett belagt samband mellan låg utbildningoch risk för arbetslöshet och mellan låg utbildningoch socialbidragsberoende. Dessa korrelationerkommer att stärkas i kunskapssamhället.Det står alldeles tydligt klart att god utbildning kanske är den enda fungerande välfärdspolitiken.Skolans fokus och styrning måste ändras. Vad ärdet som gör att barn kan släppas igenom hela sinskoltid utan att kunna läsa, räkna och skriva, eller upptäcker först sent på högstadiet att killen ärdyslektiker? Varför ligger alltid ansvaret någon an-nanstans?Elevens rätt måste stärkas i skollagen. Det gällersärskilt rätten inte bara till utbildning och att vistas ien utbildningsmiljö, som utbildningsministern sade,utan till den kunskap som utbildningen borde syftatill. Man ska få det stöd och den hjälp som krävs föratt man ska klara skolans kunskapsmål och kunna tadet första trappsteget på livets kunskapstrappa förutanvilket man riskerar att slås ut redan som 16-åring.Där vill jag hävda att skolpolitiken fokuserar påfel saker och sänder fel signaler. Skolplikten, som ärskolpolitiken portal för många, upplevs fokusera justpå att barnen ska vistas i en viss lokal och intevad de för med sig ut från den lokalen.Skolministern medgav just själv att alla kommu-ner inte ens erbjuder extra skolår för små barn somhalkat efter. Flexibiliteten finns inte.Svensk utbildningspolitik måste vändas uppoch-ned. Utgå från elevens rätt och anpassa skolsystemetefter det!Till att börja med bör en individuell rätt att nå enviss definierad grundkunskap införas för alla barn.Sedan får resurser, lagar, pedagogik och huvudman-naskap anpassas efter det. Skolan måste fokuseras påoch nitas fast vid barns individuella lärande. Skolp-likten kan avskaffas då kunskapsrätten införs.I mitt nästa inlägg tänker jag mer konkretisera huren individuell kunskapsrätt skulle kunna fungera.Anf. 92 Statsrådet ():Herr talman! Vikten av att verkligen titta på varjeenskild elevs behov och förutsättningar är grundenför hur vi ser på det svenska utbildningssystemet.Vi har en väl fungerande förskola. En stordel av våra barn går i förskola. har ocksåfattat beslut om att införa en allmän förskola från fyraår. Anledningen till detta beslut är också den forsk-ning som visar på att ju tidigare vi kan möta våra barnoch ge barn som behöver en extra stimulans en möj-lighet att få den i en kvalificerad pedagogisk ledning,desto bättre kommer resultatet att bli i slutändan.Vi har också en flexibilitet i att barn kan börjaskolan om man önskar, vid sju ochäven - allt beroende på var manbefinner sig i sin egen utveckling. Det gäller ocksåofta det som vi också får titta på, nämligen den soci-ala mognaden.Regeringen har lagt fram förslag och riksdagenhar beslutat om att vi bör ha mer personal i skolan.Fokus har riktats mot behovet av specialpedagogeroch behovet av annan kompetens för att kunna mötaelevens allsidiga behov. Det gäller då såväl att nåmålen som finns för ämneskunskaper som att må välmed sig själv och vara trygg i sin egen roll.Vi riktar insatser till kompetensutveckling av per-sonalen just för att möta de elever som upp. Vi bör ha bättre kompetens för dyslexi ochvi bör ha fler specialpedagoger. Vi riktar oss just tillbasfärdigheterna i ämnena svenska och matematik. ämnena använder vi oss givetvis också av övrigaämnen i skolan.Efter det att vi har inrättat det målrelaterade be-tygssystemet så ser jag att kommunerna mycketmer än de någonsin har gjort diskuterar när vi kanmöta eleven. Vi har förändrade förordningar runtåtgärdsprogrammen, som ger såväl elev som förälderrätt att begära ett åtgärdsprogram när man märker attdet kanske inte går i den inriktning som man önskar.Åtgärdsprogrammen är också ett dokument som sko-lorna nu år blir bättre på att hantera. I börjanvar det inte så bra, men vi ser av de rapporter som vifår från att programmen nu används på etthelt annat sätt. Det blir en tydligare dialog när detgäller vad vi kan motverka när brister uppstår.Ser man sammantaget på den situation som eleverär i och om jag jämför den med situationen så märker man att vi har ett betydligtstörre och flexiblare system . Vi har en större kun-skap när det gäller att se att elever är olika. Vi harockså betydligt större tydlighet när det handlar om attredovisa bristerna.Med det gamla sifferbetygssystemet kunde vikonstatera att av eleverna hade betygen 1:or och2:or. kan vi se på de elever som inte har nåttupp till nivån Godkänd.Det som jag ser som angeläget är att beskrivaäven de elever som inte når nivån Godkänd och talaom vilka kunskaper de har. Vi ska bli bättre på attgöra omdömen som beskriver vilka åtgärder somskolan har vidtagit och vad som behövs för att kunnanå de uppsatta målen.Jag tycker också att det är angeläget att det är denenskilde eleven som ska få vara med och tala om närhan eller hon känner att de behöver ha det extra året.Kommunen ska inte bestämma att det ska vara i års-kurs 3, 5 eller vad det kan vara, och inte heller om detska ske på det individuella programmet eller om manvill ha en förlängning av sin skoltid inom grundsko-lan. Om en elev förknippar med denskola där man har upplevt att han eller hon har miss-lyckats så kanske inte det är den bästa miljön att sti-muleras vidare i. Lyhördheten för den enskilde tyckerjag alltså är oerhört viktig när vi pratar om att ge mertid till vissa elever.Anf. 93 ():Herr talman! En fjärdedel av 9:orna når inte upptill kunskapsmålen. Det visar att det är dags att tänkaom i svensk skolpolitik.I ett kunskapssamhälle är det orimligt att hakvantitativa skyldigheter som skolplikten i stället förkvalitativa rättigheter som individuell kunskapsrätt.Det är att kunskapsmålen nås som är det viktiga, ochinte tiden som åtgår. Det kommer att ta olika lång tidför alla landets barn. För många kan vara ettriktmärke, men ingenting hindrar att vissa barn nårmålen snabbare som andra behöver längretid. Det senare kommer säkert att vara det vanliga,inte minst när det gäller barn med särskilda behov.Det viktiga är att det är möjligt för många flerbarn än att nå kunskapsmålen.Jag känner ibland att både skolan och skolminis-tern har resignerat när det gäller detta.Den individuella kunskapsrätten är just individu-ell. Den kan inte hindras från att uppfyllas av t.ex.ovilliga föräldrar. Ingen kan hålla ett barn hemmafrån skolan. Det är en fråga om barnets rätt, och inteom föräldrarnas.En kunskapsrätt skulle inte heller ha någon tids-begränsning. Skulle en elev på personliga problem påt.ex. högstadiet så kan kunskapsrätten utnyttjas någotsenare, när eleven har kommit på fötter igen. Statisti-ken visar, som vi redogjorde för tidigare, att aveleverna inte nådde målen i något ämne, ochden andelen växer med någon tiondel för varje år.Dessa elever måste få en andra chans, även om detytterst precis som är upp till varje individ vadhan gör av sin tid i skolan.Men det avgörande är att skolpolitiken och skolanmed en kunskapsrätt fokuseras på varje barns indivi-duella kunskap och resultat. Då blir det inte längremöjligt att skicka en fjärdedel av barnen igenomgrundskolans utan att de klarar målen. Problemoch behov av extra undervisning och stöd måsteupptäckas och åtgärdas . Barn har rätt att varakvar tills de når fram. Det blir dyrt, och på så visskapas också ekonomiska incitament att tidigt gebarnen stöd. skickas problemen framåt i skol-systemet hela tiden.I dag får också andra än skolan, både samhälletsom helhet och enskilda individer, bära de ekonomis-ka kostnaderna för skolans misslyckande. Med enkunskapsrätt internaliseras kostnaden för skolanstillkortakommanden.Kunskap kan inte fördelas, säger någon. Nej, menresurser för att nå kunskap kan fördelas. Följandesaker krävs:En individuell finansiering i form av en skolpenganpassad efter barnets behov. Pengarna ska bildligttalat följa barnet in i klassrummet.Starkt ökad individualisering av själva undervis-ningen. Barn har olika rätt för olika saker, utvecklas iolika takt och har olika intressen. görs barnsindividualitet alltför ofta till ett problem.Ökade satsningar på barn med särskilda behov,vilka regelmässigt betraktas just som kostnaderoch problem och inte som barn som har extra bramöjligheter att utvecklas - givet rätt betingelser.Att det fulla ansvaret för skolans resultat tillsam-mans med fulla befogenheter att styra verksamhetenplaceras hos skolans medarbetare.Men, herr talman, ett barn kan knappast varaskyldig staten något. Staten kan däremot mycket välvara skyldig ett barn en god start i livet. Pliktlagar skaanvändas med största restriktivitet. Skolplikten är därextra underlig, eftersom det är fråga om omyndigamedborgare och skolplikten egentligen riktar sig motbarnets föräldrar. Som skolministern sade kan skolla-gen medge undantag från skolplikten för den somtidigare än våren man fyller 16 vid prövning visar siguppfylla kunskapsmålen. Men exemplet Stockholmvisar hur kontroversiell tanken är att skolan är till justför att förmedla kunskap och att eleverna sedan kangå vidare. Kritiken mot har varit lika hårdsom omotiverad.Det kvantitativa tänkandet dominerar. I skollagenstår det att ingen är skyldig att gå i skolan mer än 190dagar eller åtta, i de lägsta årskurserna, sextimmar . Om innehållet, vad skolan kanuppnå, står i skymundan både i skollagen och i skol-politiken. Elevens rätt måste stärkas, t.ex. med enindividuell kunskapsrätt.Anf. 94 Statsrådet ():Fru talman! Plikt har alltid tolkas på olika sätt. Jagkänner på det sättet att plikten är dengaranti vi har för att de elever som harbeskrivit inte ännu har nått sin kunskap. Skulle vigöra avkall på det och bara tala om kunskapsmål ochinte garantera de nio åren, då vet vi inte heller hurvarje kommun, varje skola verkligen ser på eleven.Låt oss titta på de elever som inte har klarat demål som vi har satt upp och ta ämnet svenska hos deelever som gick ut årskurs 9 . Det rörde sigom ett mycket stort antal elever, runt 95 000 elever,som fick betyg i ämnet svenska. Av dessa elever vardet ca 3 700 som inte nådde målet Godkänd. Vi kanse på förhållandet mellan den stora andel som harklarat sig och den som inte har klarat sig. Är det nu3 700 elever som inte har nått målet ska vi kun-na klara av. Det är inte fler elever egentligen än att vise varje enskild elev. Varje skola ska kunna gå tillba-ka på den enskilda eleven, följa eleven från det atthon startar i årskurs 1 och se när man upptäckte attproblemen började komma. Vad gjorde skolan? Vad var föräldrarnas inställningtill åtgärderna?Vi har alltså ett mätinstrument som tydligtvisar när man inte har nått de mål som vi har satt upp.Vi har instrumentet som avser rätten till åtgärdspro-gram, vi utvecklar pedagogiken.Säkerligen kommer det även de kommande årenatt finnas barn som inte når de mål som vi har sattupp. Förklaringarna kan ibland vara enkla, att maninte har kommit till vårt land förrän under de senareåren, det kan ha uppstått situationer i ens eget privataliv som gör att man inte orkar med skolan fullt ut denio åren. Man kan också ha drabbats av sjukdom.Naturliga förklaringar kommer alltid att finnas. Menvi har sätt att mäta på såväl i proven som i bety-gen, rapporter, uppföljningar, utvärderingar genomkvalitetsredovisning. Jag tror aldrig den svenskaskolan har varit så kontrollerad som den är. Inget barnkan på det viset slinka undan. Varje skola måste stäl-las till svars för resultaten.Men att säga, när inte har nått målet, att viinte ska ha garantin tycker jag är enfel väg att gå. Däremot kan vi använda tiden flexibelt.Jag har en fråga tillbaka till : Hur serTolgfors på att vi nu ska ha en allmän förskola ålder? Är det positivt att mäta barnen så tidigtsom möjligt, mäta de barn som har svårigheter menockså dem som har kommit en bra bit på vägen ochkanske behöver stimulans just därför att de är så långtkomna? Hur ser på att vi, för att deflesta ska nå målen, utökar med mer personal, satsarpå kompetensutvecklingen, vill ha fler specialpeda-goger i skolan?Anf. 95 ():Herr talman! Skolan är inte barn- och kunskaps-fokuserad . Den är genombyråkratiserad, topp-styrd och alldeles för uppgiven. Jag vill fråga skolmi-nistern om hon tror att alla barn kan nå kunskapsmå-len. Betvivlar hon att alla barn kan nå kunskapsmå-len. Varför finns målen om inte alla ges förutsätt-ningar att nå dem? Om skolministern tror att alla barnskulle kunna klara kunskapsmålen, hur kan hon somminister vila en sekund utan att förändra skolan så attalla barn verkligen når fram? En individuell kun-skapsrätt sätter press på politiken och skolan att le-verera innehåll, förutsättningar för barnet att växa,inte bara deklarationer. Det blir mätbart om skolpoli-tiken lyckas eller misslyckas. Möjligen är det därförWärnersson avvisar är inte en garanti för någonting, skolmi-nistern. Vi bör i stället ha en annan form av garanti,en rätt att gå kvar tills man når kunskapsmålen så klarar det framtida livet. Det är skolans innehåll,inte tidsutdräkt, som är avgörande.Jag vill fråga skolministern om hon är nöjd medsituationen när vart fjärde barn går ut nian utanfullständiga grundkunskaper. Jag vill särskilt poäng-tera att för en grupp skulle kunskapsrätten vara ännuviktigare, och det är den skolministern själv tog upp,nämligen nytillkomna svenskar som ofta kommer hiti senare ålder och inte är med från de första åren.Ett annat sätt att uttrycka det här på är att ingetbarn ska behöva lämna men mindre änerforderliga grundkunskaper. Sedan kan den uppfyll-da kunskapsrätten tjäna som behörighetskriterium förgymnasieintagning.Jag tycker att det är mycket tråkigt att de senasteårens skolpolitik mer har inriktats på att försvarakommunala system än på vad eleverna lär sig, mer påpengar till kommuner än på vilka resurser som fak-tiskt når fram till eleverna, mer på att diskutera vilkahuvudmän som ska får driva skolan och på vilkavillkor än på att den dominerande huvudmannen,kommunen, faktiskt levererar för dålig undervisning.Det drabbar alla de barn som inte får den start i livetsom de har rätt att få enligt min uppfattning. Det ärdärför jag vill införa det nya kvalitativa instrumentet,individuell kunskapsrätt.Anf. 96 Statsrådet ():Herr talman! Jag tycker att det är bra att vi äröverens om att vi ska se till att våra elever har kun-skap. Vägen dit är vi däremot oense om.Jag vill också erinra Tolgfors om att kommunenhar ett ansvar för alla ungdomar t.o.m. . Om vi iett längre perspektiv tittar på vad ungdomarna når förkompetenser ser vi att grundskolekompetensen fårman. Dock tar det för vissa. För en del avdem tar det inom gymnasieskolan, för en del genomatt de lägger ytterligare till den nioåriga grund-skolan. Samma utveckling ser vi när det gäller gym-nasiekompetensen. Flera av dem som inte är färdiganär de är har nått sin gymnasiekompetens vid 24eller 25 år.Vi har och jag tror också alltidkommer att ha en stor flexibilitet i hur vibehöver för att uppnå en viss kunskap. Jag ser ocksåpositivt på att skolan kommer att kunna se i ett 1-12-årsperspektiv, eller kanske i perspektivet från fyra årt.o.m. gymnasieskolan, att vi utvecklar individualise-ringen. Där är vi helt överens. Vi har påbörjat det härarbetet. Jag tror att det kan ske ännu större steg: sam-verkan mellan förskola och grundskola och mellangrundskola och gymnasium, där man för den enskildeeleven verkligen har en individuell studieplan. Vi kanbli bättre på att sätta in den, göra i ordning den fördem som har behov av den tidigare, redan i förskolanfå in specialistkompetens, variera arbetet i skolanmed omvärldspraktiken, kopplingen ut till näringsli-vet och andra, visa på varför man behöver kunskapen,variera arbetet så mycket som möjligt. Jag ser ocksåpositivt på försöksverksamheten med den slopadetimplanen där just målen som man ska uppnå i års-kurs 9 blir styrande, inte hur många timmar manbehöver använda.Överläggningen var härmed avslutad.17 § Svar på interpellation 2000/01:297 omATTAC-rörelsenAnf. 97 Statsrådet ():Herr talman! har frågat vilka åtgär-der jag ämnar vidta för att förhindra missbruk avKunskapslyftets resurser.Jag kan inte gå in på det enskilda ärende som LarsHjertén åberopar men vill ge följande svar på inter-pellationen. Jag delar naturligtvis upp-fattning att medlen för ska användas ienlighet med gällande bestämmelser.I sak förhåller det sig så att utbildning som anord-nas av kommunerna inom ramen för Kunskapslyftetska följa förordningen om vuxenutbild-ning. för utbildningen får be-sluta om att som lokala kurser inrätta orienteringskur-ser inom grundläggande och gymnasial vuxenutbild-ning. Av förordningen framgår att en orienteringskurshar ett eller flera av följande syften:· medverka till väl underbyggda studie- och yrkes-val,· ge ökade studietekniska färdigheter,· utgöra en introduktion till kurser i olika ämnensamt· kunna ge tillfälle till bedömning av en elevs kun-skaper i olika ämnen eller kurser.Dessa bestämmelser gäller även sådan utbildningsom med stöd av 11 kap 6 § skollagen anordnas somentreprenad. Verksamhet som inte uppfyller ett ellerflera av dessa krav kan inte heller rubriceras somorienteringskurser eller berättiga till studiestöd.Det är kommunerna som har ansvaret för denkommunala vuxenutbildningen och för utbudet avkurser. Det är en rektor inom det offentliga utbild-ningsväsendet som är rektor för utbildning som an-ordnas på entreprenad. har i uppdragatt utöva tillsyn över kommunernas verksamhet ochdärutöver ett särskilt uppdrag att leda och följa ut-vecklingen inom . Jag utgår från attdet uppföljnings- och tillsynssystem som vi har fun-gerar på ett sådant sätt att ett eventuellt missbruk avregelverket förhindras.Anf. 98 ():Herr talman! Jag tackar skolministern för svaretpå min interpellation. Eftersom det handlar om enprincipiellt viktig fråga vill jag ägna lite tid åt attcitera det som skolministern säger.