prot · GP0942 · 2001-12-06 00:00:00 — Vi ska naturligtvis se till att vi kanfortsätta att infria våra åtaganden.Det är också glädjande att konstatera att utvidg-ningen är någonting som svenska folket uppskattar.Det kan man se i de olika opinionsundersökningarsom genomförs, där vi ligger i topp bland förhandlades fram för ungefär ett årsedan. Det var egentligen inte en egen regeringskon-ferens, utan det var en fortsättning på Amsterdamför-handlingarna. Man kallade också de här förhandling-arna de s.k. Amsterdamresterna. Det var sådant somman inte lyckades bli klar med i som manfick skjuta till en senare förhandling.Som betonas i betänkandet, och som flera talareredan har varit inne på här, har den svenska riksdagenvarit djupt involverad just i de svenska ståndpunkter-na och de svenska förhandlingspositionerna när detgäller . Jag vill också understryka detfrån talarstolen.Här har varit med och fastställt desvenska ståndpunkterna. Det har varit kammardebat-ter, information och diskussioner i utskotten, och dethar varit ett mycket ingående samråd i EU-nämndenom just förhandlingspositioner. Som det ståri betänkandet har då varit med och kunnatha ett avgörande inflytande över hur förhandlingarnaska föras från svensk sida.Jag säger detta därför att jag tror att det är av stortvärde att ett nationellt parlament kan vara så här in-blandat i processen. Där skiljer vi oss från andra län-der. Vi och de två övriga nordiska länderna i unionenär undantag här. Vi tillhör också dem som pläderarför att om man lägger upp sitt arbete i andra med-lemsstater på det sätt som vi har gjort bidrar man tillatt reducera det s.k. demokratiska underskottet.Ett resultat av att då var så involverad iNice är också att vi inte blev missnöjda med resulta-tet, som man blev i en del andra medlemsstater. Dethär var, sett från vår sida, förhandlingar som intefördes i slutna rum. Vi kände till vad som diskutera-des bakom väggarna i och andra sammanträdes-rum, så det var ingen överraskning för oss. Däremotvar det naturligtvis kanske en överraskning för demsom vill gå i en mer överstatlig riktning. De blevbesvikna över att det inte kom ut någonting av konfe-rensen. De som är emot EU-samarbetet var naturligt-vis besvikna för att EU-samarbetet fortsätter ochfördjupas.Jag ska inte gå in mer på det här. Det finns anled-ning att i eventuella repliker gå in mer i de frågorna.Låt mig bara, fru talman, beröra ett par saker yt-terligare i slutet av mitt anförande. Det gäller Irlandoch folkomröstning. Det finns en utförligbeskrivning av detta i utskottsbetänkandet. Den prin-cipiella syn som där utvecklas är väldigt viktig. Viska naturligtvis behandla precis påsamma sätt som vi behandlar andra internationellaöverenskommelser och konventioner.Sveriges riksdag ska göra en självständig bedöm-ning av innehållet i det framförhandlade fördragetutan att titta på , eller . Vi skagöra en självständig prövning. Så hanterar vi utrikes-politiska frågor i . Det är då märkligt att departier som i andra sammanhang vurmar för att Sve-rige ska uppträda självständigt nu accepterar någotslags veto från som därmed lägger ratifika-tionsprocessen åt sidan.Vi ska naturligtvis bedöma det framförhandladefördraget och ta ställning till det. Sedan får vi se vadsom händer. Fördraget träder i kraft först den dag som15 medlemsländer har ratificerat det. Då får vi se vadsom kommer att hända . Men vi ska samti-digt vara medvetna om att om fördraget inte kan trädai kraft försenas också den historiskt nödvändiga ut-vidgningen. Så de som vill fördröja fördraget tarockså på sig ett mycket stort ansvar.När det gäller frågan om folkomröstningar har vi iSverige haft rådgivande sådana . Underdessa år har det hållits rådgivande folkomröstningarvid fem tillfällen. Det är ganska få under den tids-rymden.Den senaste folkomröstningen hade vi 1994.Riksdagen bestämde då att borde gå med iEU, men man underställde svenska folket den fråganeftersom det var ett stort steg att ta. Det var ingetvanligt internationellt samarbete att gå med i Euro-peiska unionen, utan det handlade om ett mellanstat-ligt samarbete där man enligt mellanstatliga metoderhade bestämt att lägga över vissa beslutsbefogenhetertill gemenskapen. Det var ett stort steg att ta, ochdärför fick svenska folket vara med och säga sigmening. Som ni vet blev det ett ja i den folkomröst-ningen, vilket någon månad senare konfirmerades avriksdagen.När vi nu studerar upptäcker vi attdet inte har skett några större förändringar. Det äringa nya beslutsbefogenheter som förs över till deneuropeiska gemenskapen, alltså till första pelaren. Detär fortfarande så att samarbetets grundläggande ka-raktär förändras inte i och med att vi godkänner Nice-fördraget.Jag kan inom parentes säga att eftersom det hargjorts väldigt många hänvisningar till kan mankanske också göra en hänvisning till ett annat landstrax söder om , nämligen till . Därhar man ju av hävd tillämpat den principen att om detär fråga om nya traktat inom den europeiska unionensom innebär ett överflyttande av nya befogenheter tillunionen ska det bli föremål för en folkomröstning iDanmark. Så har man alltid hanterat detta under årenslopp.När det gällde genomfördes detingen folkomröstning i eftersom samtligapartier och experter konstaterade att det inte innebarnågon överflyttning av nya beslutsbefogenheter.Danmark var också det första landet som godkändeoch ratificerade Nicefördraget.Till sist vill jag tillägga att när nu skagodkänna fördraget ska det enligt huvudregeln skemed kvalificerad majoritet. Det är en regel som harkommit till just för att man inte med bara en röstsövervikt ska kunna fatta beslut om att godkänna ettfördrag inom EU. Detta om något vittnar ju om hurseriöst vi behandlar den här frågan.Fru talman! EU ska nu med full kraft gå in i pro-cessen att välkomna nya medlemsstater från Central-och . Förhoppningsvis kommer EU i ennära framtid att bestå av 27 medlemsstater, varavmånga kommer från den forna Warszawapakten.Genom att godkänna tar vi vårt ansvarför den utvecklingen.Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag påreservationen.Anf. 51 () replik:Fru talman! handlar ytterst omEU:s utvidgning, säger . Nja, det är tveksamt.Jag har påvisat att det är en rad frågor i Nicefördragetsom innebär förändringar i EU-samarbetet i överstat-lig riktning och som icke har med utvidgningen attgöra.Det är positivt om EU tar emot de folk som villkomma med i EU. ska vi inte glömma -och det har ju sagts här i debatten - att det är ett pro-blem för anhängarna i ett par av länderna, i Estlandoch , där de senaste opinionsundersökningarnavisar att det finns en stor majoritet som är negativ . Ju mer folk tycks få reda på omEU, desto mer negativ blir opinionen. Det visar näs-tan varje opinionsmätning i samtliga ansökarländer.Sverige har ett hyggligt sätt att arbeta med EU-frågor. Regeringen hade också goda ambitioner idelar av förhandlingsarbetet. Det var bara det attSverige led ett nederlag när det gällde att bibehålladen begränsade dagordning som ville ha ochfick stöd för.Vi i har inte gått emot en självstän-dig prövning av . Men om det har hål-lits en folkomröstning i konstitutionell ordning - ochdär finns det inga forumregler - och folket har sagtnej finns inte den enhällighet kring Nicefördragetsom de grundläggande kräver. Därmedhar fördraget fallit.Anf. 52 () replik:Fru talman! Jag vill bara påpeka att behandlade frågan om folkomröstningen i Irlandi . Andra medlemsstater ska ju inte lägga sigi vad ett annat land beslutar. Men i sademan klart och tydligt att alla medlemsstater var över-ens om att ratifikationsproceduren skulle fortsättamed oförminskad fart. Man skulle också hjälpa Irlandom behövde ha hjälp. I detta instämde ocksåden irländska regeringen.Det som sakligt kommer att ske är - som jagbetonade i mitt anförande - att varje medlemsstatsnationella parlament måste gå igenom det framför-handlade fördraget, självständigt bedöma det ochsäga ja eller nej till det. Först mot slutet av kedjan fårman se hur läget är. Är det då bara 14 av 15 ländersom har anslutit sig till fördraget träder det inte ikraft, om det inte är så att det land som inte har biträttdet kommer och vill ha något slags specialarrange-mang. I så fall får det diskuteras.Återigen: Det som skulle vara oerhört farligt föross vore om vi inte gör den självständiga prövningsom vi alltid ska göra när det gäller internationellaavtal och konventioner.Anf. 53 () replik:Fru talman! Som sagt var: Vi ska göra vår själv-ständiga prövning av denna fråga och allting annat.Det har vi inte sagt nej till. Det är därför vi vill prövadet här. Men det är ju så att i denna självständigaprövning måste också hänsyn tas till det fördrag somvi är anslutet till, vilket innebär att om ett land sägernej till en fördragsändring ska fördragsändringen inteträda i kraft.Nu deltar vi, med vår självständighetsrätt natur-ligtvis, i ett sätt att ringa in det land där folket i folk-omröstning faktiskt har sagt nej. Då deltar vi i enpolitisk påtryckningsprocess. Det kan man naturligt-vis ha meningar om, och jag tycker nog att man kanha en kritisk mening om det.Skulle EU vara intresserad av att vinna tid skulleEU nu sätta i gång och ta bort de delar som irländarnahar varit kritiska mot, t.ex. det vidgade militärpolitis-ka samarbetet, överstatliga drag och sådant som dehar protesterat mot i folkomröstningen. Då skulle vikanske kunna närma oss den idealbild som SörenLekberg har, nämligen att fördraget ska handla omutvidgning och inte om något annat. är det tyvärrså att fördraget handlar om mycket annat, och det gåri riktningen mot ett eliternas Europa.Anf. 54 () replik:Fru talman! Fördraget handlar, som KennethKvist säger, om lite mer än just Amsterdamresterna.Det handlar bl.a. om nya förfaranderegler för dom-stolen, som jag upplever att alla tycker är bra. Detfinns även en del nya klarlägganden när det gällerröstförfarandet, att fler beslut ska omfattas av kvalifi-cerad majoritet osv. Det är något som jag vet att endel EU-motståndare i vissa lägen tycker är bra, efter-som man tycker att enhällighet när det gäller exem-pelvis koldioxidskatter inte är bra utan vill ha beslutmed kvalificerad majoritet, så ibland brukar ju ända-målen helga medlen.Men låt mig ta upp det principiellt viktiga då detgäller Irlandsfrågan. Jag har här betonat, och det finnsäven angivet i betänkandet, det som är det principiellaförhållningssättet till internationella avtal, och det äratt vi alltid ska göra en självständig bedömning.Vi vet att i FN-sammanhang ska ett visst antalländer vara med på konventionerna för att de ska blibindande och gällande. Inte sitter vi då och gör enallmän spekulation, , och säger: Kom-mer det verkligen att bli så här många länder? Vikanske ska vänta och se i stället. Även om det är enangelägen fråga, väntar vi så att vi blir säkra på att detkan träda i kraft.Så kan vi inte förhålla oss, utan vi ska självstän-digt göra en bedömning. När ratifikationsprocessensedan är avslutad får vi se om vi har uppnått godkän-nande av 15 medlemsstater eller inte. Har vi det inte,får vi naturligtvis tillsammans med diskuteravad vi ska göra åt detta. Men det är för tidigt att draden slutsatsen nu.Anf. 55 ()replik:Fru talman! säger att samarbetetsgrundläggande karaktär inte förändras och vill välmed detta säga att det inte är särskilt mycket föränd-ringar som sker i , vilket jag tycker interiktigt stämmer.Det är ju ganska mycket förändringar, inte minstnär det gäller maktfrågorna där det sker en stor för-ändring från att de mindre länderna har haft störreinflytande till att de större länderna nu får ett störreinflytande. EU-militariseringen är en annan del.Dessutom försvinner vetorätten på 33 områden. Somjag ser det är det ganska stora fördragsändringar. Detär lite förvånande när det låter som att det egentligeninte är något som vi beslutar om i ,men det är ju det. Annars hade vi inte ens behövt tadetta till riksdagen.Jag skulle vilja ha ett tydligare besked om vad detär som ska besluta om som inte är någonförändring av den grundläggande karaktären.Anf. 56 () replik:Fru talman! Det är så, , attfortsättningsvis, även efter , kommer samarbetetinom unionen att baseras på mellanstatliga överens-kommelser. Det är fortfarande medlemsstaterna somär fördragets herrar som bestämmer om samarbetetska utökas eller inskränkas eller hur det ska utveck-las, och så kommer det att vara även efter det attNicefördraget har ratificerats. Därmed har dengrundläggande karaktären inte förändrats.Vad man däremot har gjort på vissa områden äratt man har utvecklat samarbetet. Låt mig ta någraexempel.Det som kallas för det militära samarbetet, vilketär ett lite propagandistiskt uttryck för att pådyvlanågonting som det inte är frågan om, handlar om attEU har fått en krishanteringsmekanism, en förmågaatt vara en effektiv partner när det gäller krishante-ring. Det handlar inte om något gemensamt försvareller något sådant. EU kommer inte att ha några mi-litära förband eller styrkor, utan det är ju medlems-staterna som kommer att ha det. Detta är ett samar-bete som utvecklas, och vi vet genom olika opinions-undersökningar att svenska folket värderar just detutrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet. Detgrundläggande i fördraget av dess mellanstatligakaraktär kommer alltså att finnas kvar.Anf. 57 ()replik:Fru talman! besökte ju liksom jagVEU:s parlamentariska församling. Där kunde man fåhöra ganska mycket om hur många av EU-ländernaser på militariseringen och framtiden. Det vore intres-sant att få den framtidsdebatten här hemma, för den ärinte av den art som vi brukar ha här.Trots det skulle jag vilja ta upp det som vi upp-fattar som militarisering. När slöts sadeAnna bl.a. att det mest var fråga om att sysslamed minröjning. När man sedan läser vad det är Sve-riges bidrag består i finner man att det är en mekani-serad bataljon, ett ingenjörskompani, ett ubåtsförbandoch ett spanings- och jaktflygsförband.För mig är det oerhört svårt att tro att man skakunna röja minor med jaktflyg. Det måste vara enannan del som man satsar på när man ser framåt iEU:s militarisering. Och visst är det en förändring ifördraget - det tror jag att även kan se- när det gäller säkerhetspolitiska frågor.Anf. 58 () replik:Fru talman! Jag vill för egen del fortsätta att hålladebatten på en saklig nivå och undvika slängar om skulle röja minor med jaktflyg osv. Jag tyckerinte att det hör hemma här.Vad som är väsentligt är nämligen att EU:s utri-kes- och säkerhetspolitiska samarbete och krishante-ringen inte är överstatligt. Det vilar på andra pelarenoch är rent mellanstatligt. Vi bestämmer själva om viska delta i dessa missioner eller icke. Beslutanderät-ten ligger helt i våra händer. Det är alltså ett mellan-statligt samarbete. Det är inte överstatligt. Därför kanvi naturligtvis vara med i detta, om vi så önskar. Vivet ju också att i de opinionsundersökningar därsvenska folket får frågan vad de tycker är bäst medEU-samarbetet säger de plötsligt att det är det utrikes-och säkerhetspolitiska samarbetet. Jag tror att deflesta av oss vill att ska kunna vara med ochbidra till att stärka fred och frihet. Men vi ska inteöverlåta det till några överstatliga organ, utan vi skasjälva bestämma när vi vill vara med och hur mycketvi vill vara med. Den möjligheten har vi fått.Jag vill återigen betona att EU-samarbetets mel-lanstatliga karaktär över huvud taget inte förändrasmed Nicefördraget.Men jag vill också vädja, och det kanske jag görförgäves, om detta att vad medverkartill, och kan medverka till, är att kangenomföras så att fler länder har möjlighet att kommamed i unionen och dess gemenskap. Säger man nejtill kommer man att stoppa upp den processen.Anf. 59 ():Fru talman! Som extra suppleant i utrikesutskottetmen kanske framför allt som vice ordförande i har jag liksom givits tillfälle att deltai det sammansatta utskottets arbete. Eftersom jag numed all sannolikhet gör mitt sista framträdande ikammarens talarstol har jag anledning att börja meden liten återblick.När jag skulle rösta för förstagången, gick dåvarande till val medparollen . Det passade bra för en in-ternationellt intresserad student. Som verksam i SA-CO arbetade jag sedan för att skapa in-tresse för den europeiska integrationen i fackligasammanhang. När jag sedan övergick till rikspoliti-ken som moderat partisekreterare kunde jag belåtetkonstatera att kravet på medlemskap i , som detdå hette, redan stod i partiprogrammet.Förverkligandet av detta mål skulle dock ta sintid. Tyngdpunkten i mitt arbete här i lågtidigt i finansutskottet med särskild inriktning påkredit- och valutapolitikens avreglering och Riksban-kens oberoende. Men kring 1990 hade jag blivit in-vald i EFTA-delegation. Dåvarande Eu-ropaministern använde detta organ för att förankraSveriges ställningstaganden i de förhandlingar somledde fram till . Dessa var knappt slutför-da innan det blev aktuellt att förhandla om Sverigesinträde i vad som då ännu hette EG. Som kandidat-land bildade ju och tillsammansmed en joint parliamentary com-mittee. Med förebild från EFTA-delegationen fickdess svenska halva utgöra EG-delegationen, därståndpunkterna i medlemsförhandlingarna lades fast.Så föddes , och så föddes det samar-betsklimat som råder när det gäller Europasamarbetetmellan flertalet partier. Egentligen kan jag säga mel-lan alla partier även om vi har grundläggande skillna-der i vår ursprungliga åskådning.Jag har alltifrån EU-inträdet varit EU-nämndensvice ordförande, och jag har bl.a. deltagit i samtligaCOSAC-möten . Enligt min mening harriksdagen här - efter visst mönster från det danskafolketingets Europaudvalg, det ska medges - formaten parlamentarisk bevakning av EU-frågorna som vihar all anledning att vara stolta över.Det hävdas ofta att medlemskapet i EU har med-fört att förlorat inflytande. Jag anser att detparadoxalt nog förhåller sig precis tvärtom. I och medatt regeringen är skyldig att förelägga EU-nämndenalla ärenden som ska behandlas i ministerrådet fårriksdagen kontakt med frågor som förr avgjordes avregeringen ensam eller t.o.m. under regeringen påmyndighetsnivå. Graden av inflytande hänger mycketpå oss själva. Kan vi få det att fungera att fackut-skotten tidigt tar tag i viktiga EU-frågor, redan pågrön- och vitboksstadiet, stärks parlamentets ställningytterligare.En annan vanlig missuppfattning är att EU är eninåtvänd rikemansklubb, ett slags Fästning Europa.Redan vid ett av första sammanträden1995 påvisade jag för kritikerna att arbetet - något tillmin egen förvåning ska jag erkänna - spände översnart sagt alla kontinenter. Och ser jag på föredrag-ningslistan för allmänna rådet inför morgondagenssammanträde med , finner jag ärende-punkter som , med de storasjöarna, , , ,, , etc. Aldrig har riksdagensysslat så mycket med utrikespolitik och med relatio-ner till även fjärran belägna länder som vi gör ,efter inträdet i sysslar inte bara med löpande ären-den i ministerrådet. Vi följer också - och söker på-verka - det ständigt pågående reform- och utveck-lingsarbetet inom unionen. Så skedde t.ex. vid till-komsten av Amsterdamfördraget och vid beslutet omAgenda 2000. Så var naturligtvis också fallet vidtillblivelsen av . I en särskild bered-ningsgrupp hade vi många och långa diskussionermed regeringens förhandlare, och i slutskedet satt vi itelefonkonferens med företrädare i Nice.Och även om resultatet på flera punkter inte motsva-rar vad åtminstone jag hade hoppats på vad gällerexempelvis beslutsförmåga och förenkling, får manmed det sammansatta utskottet konstatera att grundenför en kraftig och angelägen utvidgning av medlem-skretsen nu ändå har lagts.Nästa regeringskonferens är dock inte långt borta.Enligt Niceförklaringen ska den syfta till en förenk-ling av fördragen. En sådan översyn kommer att ak-tualisera en lång rad organisatoriska frågor. Det finnsenligt min mening ingen anledning att dra sig för attkalla resultatet av denna översyn för en konstitution. Ipraktiken har vi redan en sådan. Det är bara det att viknappt kan urskilja vad den innehåller. Sannoliktkommer det att vara ändamålsenligt med en uppdel-ning i en grundläggande del, som är svår att ändra,och en mer teknisk del med vad som närmast ärtillämpningsföreskrifter.Ett grundfördrag eller en konstitution av detta slagkan lämpligen inrymma en stadga med grundläggan-de rättigheter. Men förutsättningen är att EU försttillträder konvention om mänskligarättigheter så att vi inte får kompetenstvister ochkonkurrerande domstolar på detta område.Vid fördragsöversynen är det också naturligt attreglera kompetensfördelningen mellan EU och dessmedlemsländer. Man får dock akta sig för att göraavgränsningen alltför svårföränderlig. Den europeiskaintegrationen är en ständigt pågående process sominte låter sig hejdas av de avvägningar som vår gene-ration politiker gör. Det vore fel att efter amerikansktmönster överlåta till att omtolka av-gränsningar som uppfattas som hindrande. Principenbör vara att det visserligen ska vara svårt att utvidgaEU:s kompetens, men när man på politisk väg beslu-tar om det bör man skapa sådana beslutsregler ochandra förutsättningar att EU kan arbeta effektivt.Det fjärde utpekade ämnesområdet för det blivan-de konventet gäller de nationella parlamentens ställ-ning. Det kommer att föras fram alla möjliga idéerom en andra kammare i , om olikasamrådsformer på utskottsnivå o.s.v. Men här menarjag att vi svenskar - tillsammans med övriga nordiskaföreträdare - har en särskild mission att fylla. Vi skahävda att de nationella parlamentens viktigaste upp-gift ligger på hemmaplan som bevakare av och på-tryckare på den egna regeringen vad avser dess insat-ser i ministerrådet. Låt oss göra till enexportvara i smorgasbordets och ombudsmannensefterföljd!Denna min inställning sammanhänger med egnaerfarenheter, exempelvis som ledamot i det förrakonventet, det som tog fram utkastet till stadga omgrundläggande rättigheter. När nationella parlamenta-riker kommer utanför landets gränser, till Brysseleller annorstädes, kommer de lätt bort. Det samman-hänger bl.a. med långa resor, brist på kanslistöd ochfungerande nätverk och naturligtvis också konkurre-rande arbetsuppgifter hemmavid. Det menar jag attriksdagen noga bör betänka när representanterna tilldet nya konventet ska utses. De bör helst frikopplasfrån tunga uppdrag här hemma, de bör förses medsekretariatsresurser och de bör ges möjlighet att för-ankra sina ställningstaganden inte bara i respektivepartigrupper utan också i ett riksdagsorgan, förslags-vis EU-nämnden.Fru talman! Detta anförande har spänt över ett nå-got större område än det aktuella betänkandet. Mendet må kanske förlåtas den som står i begrepp attlämna och partipolitiken för uppdraget somsvensk ledamot av Europeiska revisionsrätten i Lux-emburg. Jag tackar utrikesministern för de mycketvänliga avskedsorden. Jag vill säga att det ska bliintressant att få ägna åt praktiskt arbete påeuropeisk nivå.Man vet dock aldrig vad som väntar runt hörnet.När jag gratulerade min företrädare hans utnämning till statsråd påpekade jag att nå-gon egentlig anställningstrygghet för honom integäller längre än till valet . Och jagtillade: Kanske kommer jag efter dig där också!(Applåder)Anf. 60 ():Fru talman! Det fördrag som behandlas avriksdagen har kommit till i en envig mellan två dia-metralt motsatta krafter. Å ena sidan finns de sommycket tydligt önskar en federal utveckling av deneuropeiska unionen. En konstitution med tvåkammar-system och en president är förslag som finns i debat-ten. Å andra sidan finns det en allt större folkligmisstänksamhet mot EU:s utveckling och en alltstörre skeptisism mot de demokratiska brister somunionen uppvisar.När man diskuterar fördragsändringar vore detnaturligt att utgå från de svagheter som unionen ärbehäftad med. Därför borde det vara naturligt att deförslag som läggs fram om ett nytt fördrag i förstahand handlar om att demokratisera, att göra EU merfolkligt förankrat och att återföra makt dit där väljar-na kan utkräva ansvar. Tyvärr lyser sådana föränd-ringar med sin frånvaro.