prot · GO0990 · 2001-04-03 00:00:00 — Det ärväldigt bra, men det behövs kanske några steg till.Svaret andas en väldig förståelse för vad problemetär. Men vad gör man sedan? Det behövs kanske någotmer. är inne på en del saker som man skullekunna göra. Det finns säkert andra, men det viktigas-te, som jag ser det, är att frågan lyfts upp på dagord-ningen och blir en reell fråga. Jag har svårt att se attde här ansökarländerna, om man vill vara lite tuff, skakunna bli medlemmar om de inte uppfyller kraven närdet gäller grundläggande mänskliga rättigheterna -och det gäller hela befolkningen, även dem som ärbortglömda.Jag håller med . Jag tror att manhar bättrat sig när det gäller funktionshindrade avolika slag som inte har hamnat på institution, menman glömmer nog gärna bort dem som redan är påinstitution och kanske har bott där hela livet. Jag trorinte att man kan avveckla institutioner över en natt.Det kan man inte göra. Det kommer inte att fungera,utan man måste naturligtvis se till att förhållandenapå de här institutionerna blir mycket bättre. Det skulleabsolut inte funka att kräva att de nu ska avvecklainstitutionerna. Det skulle helt klart bli en backlash.Min vädjan är att , som ordförandeland, ochregeringen verkligen lyfter den här frågan rejält ochvågar ta diskussionen med regeringarna i de här an-sökarländerna och naturligtvis även i andra f.d. öst-stater.Anf. 11 Utrikesminister ():Fru talman! Jag kan instämma i problembildenoch i att det är viktigt att spelar en roll och attvi som ordförande också har en stor roll att spela.Det som vi då måste försöka göra är, som jag sa-de, att hjälpa dem att förändra regelverken och arbetamed hur man sedan förändrar attityder och får ettannat sätt att arbeta. Det handlar om arbete med per-sonalutbildning och arbete med utbildning av defunktionshindrade.Vi har inte ett specifikt program för just de funk-tionshindrade, men det finns enskilda program, kanman säga, för de olika kandidatländerna. I t.ex. Ru-mänien ansågs ju situationen just på institutionernavara så allvarlig att särskilt måste arbetajust med de här grupperna och barnen på institutio-nerna innan man till fullo kunde vara ett kandidatlandsom fick förhandla som de andra kandidatländerna.Rumänien har alltså fått väldigt specifika tillsägelserjust när det gäller hur man arbetade med institutioner.Från svensk sida har vi kanske allra mest arbetatmed , och när det gäller defunktionshindrade. Man kan i och för sig önska att viskulle ha samma resurser att bistå alla kandidatländermed, men att börja med några länder har ju varit ettsätt att också visa upp modeller för hur man kan ar-beta.I har det handlat om ett stort program somhar varit renodlat inriktat på funktionshindrade. ILettland har det framför allt handlat om ett programdär man gör om hela socialförsäkringssystemet. IRyssland har man också haft speciella projekt när detgäller de funktionshindrade.Jag skulle också vilja framhålla det arbete sombåde vänorter och organisationer gör därför att de harockså fått vårt stöd när de har arbetat i kandidatländermed olika program och projekt för funktionshindrade.Jag har mött en del av de svenska kommuner som harengagerat sig och kunnat se hur mycket det betydernär man i städer i ansökarländerna direkt kan få ex-empel från svenska lärare, svenska kommunpolitikeroch svenskar som arbetar med funktionshindrade ochkan ta del av deras praktiska erfarenheter. Därmedkan man också se till att man faktiskt får förändringari den egna vardagen i det egna ansökarlandet.Jag kan garantera att vi kommer att fortsätta attförsöka arbeta med hela den här bredden vad gällerbåde regelverk och konkreta projekt och att vi somEU-medlem och EU-ordförande ska försöka se till attdet här har en viktig roll i ansökarländernasförhandlingar.Anf. 12 ():Fru talman! Jag vill tacka för det, och jag litarockså på att ministern menar vad ministern säger i dehär frågorna. Det här tycker jag nämligen är väldigtviktigt.Jag håller fullständigt med när det gäller regler,förändringar, attityder och utbildning. Och vi måste jobba på många olika plan.Det som jag ändå önskar är att ministern faktisktskulle lyfta fram dem som är på institutionerna.Jag håller med om att just fick krav påsig. Jag tror att det berodde på att det var ett TV-säntprogram som handlade om hur illa ställt det var iRumänien på institutionerna. Det blev en folkopinion,och det ställdes högre krav på just institutionerna.Nu säger bl.a. , som är FN:s rap-portör för mänskliga rättigheter för funktionshindra-de, att det också har blivit bättre i , som haruppmärksammats, därför att detta har uppmärksam-mats på hög nivå. Det tycker jag är glädjande. Det ärfortfarande stora problem, men man har ändå settdetta i . Däremot har man inte talat om hurinstitutionerna ser ut i , i och i deandra öststatsländerna. Det tror jag är oerhört viktigt.Och jag tror att vi kan göra mer för att lyfta fram defrågorna.Karl Grünewald, som vi alla känner som en oer-hört viktig person när det gäller att avveckla våraegna institutioner och som kan oerhört mycket omdetta, arbetar inom , som minis-tern tidigare nämnde. Han säger att de på de här in-stitutionerna till är livegna. De psyki-atrer som finns där har total makt över människorna.Det finns ingen social behandling eller någon form avhabilitering eller rehabilitering utan enbart ett visstmedicinskt omhändertagande. Och det här är ju oer-hört allvarligt. De menar att de inte har något männi-skovärde. Attityden i allmänhet i samhället är mer attdessa människor inte är något att satsa på - de härattitydförändringarna måste till. Enligt säger människorna rent allmänt att det helt en-kelt inte är någon idé att slösa bort pengar på sådanahär människor. Det finns en attityd som är så fruk-tansvärd och som vi också känner igen, som fanns ivårt land . Här finns oerhörtmycket att göra.När det gäller andra grupper, som synskadade, vetvi att man har ett erkännande. Där kan man arbeta viaorganisationer. Det är fortfarande stora svårigheter,men där har man en acceptans i samhället på ett heltannat sätt än man har för dem som har ett förstånds-handikapp eller ett psykiskt funktionshinder. De finnsbara inte. De är glömda. Man räknar inte med dem.Har man en gång varit på institution är man på någotsätt alltid där. Det är ingenting att göra åt det.Det finns dock en liten ljusning. Det är att föräld-rar till utvecklingsstörda nu har börjat driva sin rätt. ILitauen, som ministern nämnde, försökte man t.ex.integrera en klass med förståndshandikappade i envanlig skola. Det visade sig dock att föräldrarna tillde andra barnen blev väldigt frustrerade. Det blev upprördhet. Man trodde bl.a. att utvecklingsstör-ning smittade. Försöket lyckades därför inte. Där serman hur viktigt det är just med attityder och kunska-per.Men de här människorna, de som alltså finns påinstitutionerna, räknas inte. Vad jag menar är att visom ordförandeland borde säga att nu lyfter vi framde här grupperna. Vi ska göra något, precis som iRumänien. Vi ska ta reda på vilka de är. Inte minstvill jag säga att det har stor betydelse om det är mi-nistrar som politiskt lyfter fram frågorna. Då blir detockså lättare för de andra grupperna att arbeta meddem.Anf. 13 ():Fru talman! Jag har en fråga till somhandlar om hur de andra EU-länderna ser på det här.Det har vi inte diskuterat. kan driva den härfrågan men jag har en väldigt diffus bild, ska jagerkänna, av hur de andra EU-länderna ser på de härfrågorna. Jag inser ju att inte kan driva dethär självt som ett "krav" på ansökarländerna.Jag håller med ministern om att det kanske är ettlångsiktigt och jordnära arbete som konkret behövs ide här länderna. Man tar upp vänorter och andra or-ganisationer som hjälper till. Jag håller med om attdet också behövs. Men jag vill att det ska diskuteraskonkret när ministrarna inom EU träffas. Det är bramed den här konferensen, men jag tycker att rege-ringen, nu när är ordförandeland i EU, ska taupp konkreta diskussioner, alltså lyfta frågan ettsnäpp över att ha en konferens om den och försöka fåalla länder inom EU att dra åt samma håll. Det förut-sätter jag i och för sig. Jag väntar med spänning påsvaret på min första fråga. Som sagt: Ta chansen somordförandeland att riktigt lyfta upp frågan på dagord-ningen för att de funktionshindrade i de här ländernaska få det bättre.Anf. 14 Utrikesminister ():Fru talman! Det första jag vill säga är att det härofta handlar om hjälp med strukturfrågorna. Det harvi varit inne på tidigare. Hur hjälper man dem medstrukturfrågorna? Det har vi väl gått igenom. Detandra gäller vad man kan göra för de enskilda männi-skorna och för dem som redan finns på institutioner.Jag tog som ett exempel, men det härär ju frågor som jag åtminstone själv har varit medom att ta upp med flera andra länder när vi har gjortde s.k. turerna till kandidatländerna. Jag vet dessutomatt socialministern arbetar med det här betydligt merän vad jag gör. Där är det ganska regelbundet uppe,också mellan ministrarna. Det här har vi som sagttagit upp med flera länder, inte bara med Rumänienäven om var det land som t.o.m. fick detinskrivet som ett krav för att få påbörja medlemskaps-förhandlingar.Hur ser då synen ut inom EU? Länderna har na-turligtvis kommit olika långt. Det finns olika diskus-sioner i de olika länderna. Från mitt perspektiv, dåtalar jag som utrikesminister utan detaljkunskap omde olika ländernas arbete på det här området, finns detändå en väldigt likartad syn mellan EU-länderna.Synen på hur man ska driva det här gentemot ansö-karländerna och kandidatländerna har också varitväldigt likartad. Där har vi inte känt oss isoleradeutan där tycker jag verkligen att vi har haft ett stödfrån andra länder.Vi kommer som sagt att fortsätta arbeta med kan-ske i första hand strukturfrågorna. Det är så vi görnågot åt det för framtiden. Dessutom kommer vinaturligtvis att se vad man kan göra med dem somberörs. Där är det inte bara vi utan också organisatio-ner och kommuner som spelar en väldigt viktig roll.Vi kommer att fortsätta föra den här diskussionen påpolitisk nivå inom EU, i första hand självklart mellansocialministrarna.Anf. 15 ():Fru talman! Tack för de orden. Jag har ändå ettönskemål med tanke på somär nu och som ministern nämnde. Den är om någradagar bara. Jag skulle önska att man på just lyfter fram frågorna, och gör detöppet, om institutionerna, hur det ser ut på institutio-nerna. Jag skulle önska att man ställde just de kravsom vi har gjort i fråga om och sade att nuska vi ta reda på hur många institutioner det egentli-gen finns. Hur ser det ut? Hur många människorhandlar det om och vad kan vi göra för att förbättraderas situation fysiskt och psykiskt?Det är ju det första steget, att de har drägliga livs-förhållanden och inte riskerar att frysa ihjäl ellersvälta ihjäl. Det handlar också om att de har en hygi-en som är rimlig och att de inte blir bundna i sängarutan har utbildad personal som kan ta hand om democh hjälpa dem.Det är ju som sade, det är ingen som krä-ver att vi snabbt ska avveckla institutionerna. Detmåste självklart vara ett mål på . Men vimåste också göra något åt den akuta situationen. Vikan aldrig utifrån de mänskliga rättigheterna accepte-ra att människor riskerar att frysa ihjäl, svälta ihjäleller bindas för att de inte ska åstadkomma problempå något sätt. Det kan inte accepteras.Vi vet att det i , enligt vad jag såg ien utvärdering som SHIA har gjort, är såatt föräldrar till förståndshandikappade rekommende-ras av en del läkare att lämna in barnen på institutionoch glömma bort dem. Den delen måste vi få stopppå, och det jobbar vi aktivt för. Men lyfter vi framdem som är på institutionerna och det akuta läge sområder just nu.Anf. 16 Utrikesminister ():Fru talman! Jag kan inte exakt garantera vad somkommer upp på Linköpingsmötet. Det är ju Socialde-partementet som arrangerar det, och det är ett ex-pertmöte. Jag är ändå övertygad om att de här frågor-na kommer upp på Linköpingsmötet. Jag kommer attframföra åsikterna och de starka synpunkterna pådetta till de ansvariga för konferensen.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 2000/01:268 omVästsaharaAnf. 17 Utrikesminister ():Fru talman! har frågat mig vilkainitiativ jag avser ta inom EU för att stödja FN-beslutet om folkomröstning i , för att för-hindra en fördjupad regional konflikt och för att geytterligare stöd och bistånd till de västsahariska flyk-tingarna.FN:s roll i konflikten i är central. Sve-rige och EU har fullt förtroende för FN och general-sekreterarens särskilda sändebud . EU:soch agerande kommer även i fortsättningenfrämst att inriktas på att stödja FN-processen ochansträngningarna att nå en överenskommelse mellanparterna.I den senaste rapporten från FN:s generalsekrete-rare konstateras att relationernamellan parterna har försämrats och att misstron ochbitterheten undergräver rådande avtal om eldupphör.Vidare beklagas att inga framsteg har gjorts när detgäller att genomföra fredsplanen eller vad gäller Ma-rockos beredskap att överlåta reella befogenheter tillVästsahara.Generalsekreteraren rekommenderar en förläng-ning av mandat fram tillden i syfte att ge en möjlighet attinkomma med ett förslag till decentraliserat självsty-re. Vidare uppger generalsekreteraren att han intekommer att föreslå någon ytterligare förlängning avMinursos mandat för att ge ytterligare tidför att utarbeta sitt förslag. Generalsekreteraren harmeddelat att FN, i ett sådant läge, i stället kommer attåteruppta förberedelserna för folkomröstningen och tasig an den stora mängden överklaganden.Sverige har som EU-ordförande valt att stödjaFN:s ansträngningar.Det regionala samarbetet i Maghreb är mycketviktigt för säkerheten i regionen, och det är glädjandeatt initiativ har tagits för att återuppliva Mag-hrebsamarbetet. Som exempel kan jag nämna att detförsta utrikesministermötet inom Maghrebunionen påmånga år hölls i . Det ärockså positivt att ett besöksutbyte på regeringsnivåäger rum mellan och . Detta börbidra till att det blir lättare att diskutera Västsaharasframtid.Genom EU:s associeringsavtal med Marockofinns ett formellt ramverk för att diskutera en lång radfrågor, även de politiska. Med har EU regel-bundet politiska samtal i trojkaformat, och jag kom-mer själv att leda ett sådant möte . Vid dessamöten berörs även utvecklingen i . EUförhandlar även med om ett associeringsav-tal.Sverige är av tradition en viktig bidragsgivare tillflyktingarna i . har Sida bidra-git med humanitär hjälp till flyktinglägren via enskil-da organisationer. Biståndet har uppgått till i genomsnitt perår. EU är genom ECHO (European Community Hu-manitarian ) den största bidragsgivaren vadgäller humanitär hjälp till de västsahariska flyktingar-na. lämnades omkring 10miljoner euro i bidrag och sedan november 2000förbereds ett nytt program på ungefär motsvarandebelopp. FN:s flyktingkommissarie () förbe-reder inom ramen för den s.k. Houstonöverenskom-melsen ett framtida återvändande av flyktingarna.Sverige är en stor bidragsgivare till UNHCR och harberedskap att bidra finansiellt när det blir aktuelltmed ett återvändande.Sammanfattningsvis avser alltså att- stödja FN:s ansträngningar att lösa konflikten,- som EU-ordförande ta upp i trojka-samtalen och i andra sammanhang och- underlätta den humanitära situationen genomfortsatt bistånd till flyktingar och haberedskap att bidra finansiellt när det blir aktuelltmed ett återvändande.Då andre vice talman , som fram-ställt interpellationen, anmält att hon var förhindradatt närvara vid sammanträdet medgav talmannen attGunilla Wahlén i stället fick delta i överläggningen.Anf. 18 ():Fru talman! Jag får tacka förmöjligheten att få ta emot svaret på en interpellationsom har ställt.Jag tvingas ställa ett par följdfrågor med anled-ning av det svar jag har fått. Utrikesministern tyckshysa en viss förtröstan om att ska komma inmed ett förslag till ett decentraliserat självstyre förVästsahara. Jag tror knappast att det är sannolikt kommer med ett sådant förslag inom någraveckor. har tidigare haft den här chansenoch inte gjort någonting.Faktum är att detta förslag till lösning inte helleraccepteras av det västsahariska folket och Polisario.Det har gått under beteckningen politisk lösning, menvad är det för politisk lösning som inte är demokra-tisk? Den självklara demokratiska lösningen är enfolkomröstning enligt den process som FN och par-terna har kommit överens om.Förslaget till s.k. politisk lösning ska presenterasden . Om det kommer en sådan lösning kom-mer nog inte någon att bli speciellt glad. somordförandeland inom EU bör vara berett på detta.Jag vill fråga utrikesministern: Vad har EU ochSverige som ordförandeland för beredskap att snabbtvidta åtgärder för att driva på att en folkomröstningska ske och att ett nytt datum ska fastställas?Utrikesministern tycks även hysa en viss förtrös-tan om ett besöksutbyte på regeringsnivå mellanAlgeriet och där man ska diskutera Västsa-haras framtid. Men här är det ju två som talar om dentredjes framtid. Sådana samtal brukar inte bli specielltlyckade.Utrikesministern påpekar också att det finns ettassociationsavtal med och att EU för samtalmed i trojkaformat. Vid dessa möten berörsVästsaharafrågan. Berörs är ett ganska neutralt ord.Åter är det några som talar om en utomstående. Då ärdet inte två som talar om den tredje, utan tre som talarom den fjärde. De som sägs vara berörda är ju västsa-harierna.Jag har ytterligare en fråga: Vilka konkreta frågorhar utrikesministern för avsikt att inte bara beröra ochta upp, utan att driva på i dessa samtal?Anf. 19 (fp):Fru talman! är en av de sista resternafrån kolonialtiden. Mycket hände på den afrikanskakontinenten och även i andra delar av världen under40- och 50-talen när det gäller avkolonialiseringen.Sedan kom en demokrativåg över hela världen,inte minst i . Vi fick se bli självstän-digt utan apartheid. Vi fick en lösning i , enannan svår fråga för FN, i osv. MenVästsahara lever fortfarande kvar som en restpostfrån den här tiden.Vi har i utrikesutskottet följt den här frågan länge.Så länge jag har varit med i utrikesutskottet, och detär , har den här frågan funnits med. Mankänner emellanåt en viss hopplöshet. känns dethoppfullt och det finns signaler om att nu är folkom-röstningen nära, nu är lösningen nära. Men så kom-mer nya käppar i hjulet, och utvecklingen går tillbaka.Där är vi nu igen. Såvitt jag förstår är det en mycketkritisk situation. Vi är inne i ett skede där det kan gåväldigt snett och vi kanske får se ett nytt krig blossaupp.FN har ett speciellt ansvar just för den här frågan.Och säger utrikesministern i sitt svar att "Sverigeoch EU har fullt förtroende för FN och generalsekre-terarens särskilda sändebud ". Det ärklart att man kan säga att man har fullt förtroende.Samtidigt har inte FN levt upp till det här förtroendetunder de decennier som jag har talat om.Frågan är: Vad är det som gör att utrikesministernkänner större optimism när det gäller att lösaden här frågan?Vidare säger utrikesministern att genom EU:s as-socieringsavtal med finns ett "formellt"ramverk för att diskutera en lång rad frågor, även depolitiska. Formellt, ja, men reellt, vilka möjligheterbedömer utrikesministern att det finns reellt att på-verka i de här samtalen?Anf. 20 Utrikesminister ():Fru talman! Den första frågan var: Vilka frågoravser att inte bara beröra utan också driva?Den andra frågan var: Vilka frågor driver man intebara formellt utan reellt?Det handlar ju om FN-spåret. Det är den väg vihar. Det är inte genom att försöka komma med egnalösningar, utan genom att driva FN-spåret, genom attstötta FN som vi kan ha något hopp om att få en lös-ning.Jag vet inte om jag vill kalla mig optimist när detgäller detta, för precis som K-G Biörsmark säger hardet gått . Det är det sista koloniala exempletvi ser. Det är naturligtvis en väldigt besvärlig situa-tion.Men vi kan också notera att även om FN inte pånågot sätt har övergivit idén om en folkomröstninghar man sagt att man, eftersom problemen med attförbereda folkomröstningen har varit så omfattande,vill se om det går att finna en politisk lös-ning. För att en sådan över huvud taget ska vara möj-lig och vara acceptabel måste den ske på demokratiskväg och de berörda parterna måste vara eniga om den.Jag fick också frågan vad det innebär när andradiskuterar det västsahariska folkets framtid. Det ärklart att de själva måste vara med och diskutera sinframtid. Men jag tror inte att man ska blunda för attom man får och att faktiskt kunnabörja träffas igen, om man får ett normaliserat för-hållande mellan länderna i regionen, är det klart attdet spelar en roll för konflikten. Det är naturligtvis ettstort steg framåt om man åtminstone får dem att kun-na och vilja tala med varandra.Vi vet ännu inte om kommer att presen-tera något förslag eller inte. Det sägs att man ska göradet, men det har också sagts förut. Gör man det inteöverger FN den tanken och återgår helt och hållet tillfolkomröstningen. I det läget kommer vi som EU-ordförande att fortsätta att driva FN-linjen och fort-sätta att driva folkomröstningen.Anf. 21 ():Fru talman! De här samtalen är mycket viktiga.Det är självklart mycket viktigt att också ärmed i diskussionerna och samtalen, eftersom de härflyktinglägren de facto ligger på algerisk mark, ochAlgeriet har ställt upp väldigt mycket för att hjälpatill att lösa den konflikt som finns. Självklart ska manvara med i samtalen. Det underlättar om man hargemensamma ståndpunkter.Eva tar i interpellationen upp hur farligsituationen håller på att bli, att det faktiskt håller påatt ske en reell upptrappning i området och att västsa-hariernas tålamod efter alla obstruktioner och provo-kationer är slut och att de har nått bristningsgränsen.Datumet då folkomröstningen ska äga rum har juflyttats fram fem gånger, om jag inte minns fel, ochdet är mycket illavarslande och måste tas på störstaallvar.Samtidigt har det inkommit rapporter från ordför-anden i internationella grupp förVästsahara att i strid motEU:s uppförandekod för krigsmaterielexport har fåttimportera stora mängder vapen. Det pågår en militärupprustning i området. Och tänker knappaststarta ett krig mot , utan hotet mot hela situa-tionen trappas upp.Självklart måste stödja FN på alla upp-tänkliga sätt. Men det måste ske på ett sådant sätt attFN kan uppfylla sin målsättning att försvara ochupprätthålla folkrätten.Vad jag är mest rädd för är att västsaharierna skabli ett folk i flyktingläger utan sitt land, dvs. Jag var i flyktinglägren och boddehemma hos människor i deras tält och andra bostäder.Jag träffade barn och ungdomar, jag träffade läkare,och jag träffade sjuksköterskor. Och det som jagkunde se och höra är en hopplöshet, en utsiktslöshet,en sysslolöshet och en brist på framtidstro som mankan se hos stora delar av det palestinska folket i deockuperade områdena. En sådan brist på framtidstroleder förr eller senare till desperation. Dessa männi-skor har bott där . De måste se en förändringför sina barn. Ungdomarna måste få arbete och utbil-da sig. Men det finns inte något datum eller tidpunktdå det verkar möjligt.Min förhoppning är att utrikesministern hyser enliknande oro. Då gäller det att ha en viss framförhåll-ning och en bestämd riktning. Humanitärt stöd är junödvändigt. Men det räcker inte med det. Det behövsett tydligt politiskt stöd, att med demokratiska ochfredliga medel komma till konkret handling så attöverenskommelsen om folkomröstning uppfylls somger det sahariska folket möjlighet att självt delta ochpåverka sin framtid.Anf. 22 (fp):Fru talman! Utrikesministern andas i sitt svar ochi sin diskussion här ungefär samma förtvivlan som jagsjälv. Problemet är att risken är stor att vi står inför enny krigsstituation. När människor lever så länge iflyktingläger och inte ser något hopp och ser för-hoppningar grusas blir de ofta desperata.Jag håller också med om att man ska följa FN-spåret. Det finns egentligen inte några andra alterna-tiv.