prot · GO09109 · 2001-05-11 00:00:00 — Forsk-ningen inom programmet Kön och arbete är därförinriktad på såväl kvinnors som mäns villkor och ställ-ning i arbetslivet, samt på relationerna mellan könen.Forskningsområdet innefattar också konsekvenser avkvinnors och mäns olika villkor, som t.ex. ohälsa ochnedsatt välbefinnande.En viktig åtgärd för att stimulera ett bredare per-spektiv och en höjning av kvaliteten i forskningen äratt främja en ökad rekrytering av kvinnor till forskar-banan, eftersom kvinnor kan tillföra forskningenandra infallsvinklar och erfarenheter. Detta gäller inteminst inom forskningen om kvinnors ohälsa.Anf. 29 ():Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tackaför svaret. Det är ett mycket bra svar. Det visar attregeringen tar det här med forskning i ett genuspers-pektiv på allvar. Det visar också att forskning inomkvinnliga yrken har varit eftersatt och egentligenfortfarande är det, men det blir väl bättre i framtiden.Jag vill säga ett särskilt tack därför att detta är enmycket bra redovisning om forskningen inför framti-den.Utbildningsministern säger så här i sitt svar: "I allforskning måste könsspecifika skillnader uppmärk-sammas, och särskilt viktigt är det inom medicin,vård och folkhälsoforskning, där de biologiska skill-naderna mellan könen är tydliga. Inom arbetslivs-forskningen är forskning på kön som kulturell ochsocial konstruktion särskilt viktig för att mäns ochkvinnors olika villkor, förutsättningar och behov påarbetsmarknaden ska kunna belysas. "Som jag ser det är det just det här det handlar om.Vi ser nu den här snabba ökningen av sjukskrivningarså tydligt i och med olika utredningar och rapporterfrån försäkringskassor. Och samtliga pekar på sammasak, nämligen att det är kvinnor i medelåldern somstår för den största ökningen och att det främst ärkvinnor i offentlig sektor.Enligt utredning är ökningenbland kvinnor dubbelt så stor och högst inom kom-muner och landsting. Det här är ju mycket allvarligt. Ioch med att såväl riksdag som regering har tagit dettapå allvar finns ju de här olika arbetsgrupperna, somnu arbetar och ska redovisa olika förslag, så att vi skakunna gå vidare och det ska kunna bli bättre.Men jag tycker inte att det här räcker. Vi vet förlite om de vetenskapliga orsakerna till att det är såhär. Jag ställer mig då några frågor, också i möte medkvinnor inom exempelvis. Varför harkvinnor som är födda och i början av50-talet det högsta ohälsotalet? Jag betraktar i alla falldet som att de här kvinnorna är födda in i det som vivill kalla välfärdssamhället. Beror det på arbetsorga-nisationen på arbetsplatserna? Beror det på arbets-platsens utformning eller på att kvinnorna är dubbel-arbetande med det yttersta ansvaret för hem och fa-milj? Eller finns det andra orsaker mellan privatlivoch arbetsliv? Vi har ju bl.a. sett via forskning omarbetsskador att det finns ett samband med frivilligtvalt arbete och icke frivilligt valt arbete. Det är ju entankeställare i sig. Beror det på kosten, uppväxtför-hållanden, inställning till samhället? Beror det påsjukskrivning och rehabilitering och på läkarnas för-måga att motivera till rehabilitering eller att förlängasjukskrivningen? Eller beror det på kroppens upp-byggnad? För att göra det lite enkelt för sig kan mantala om sammansättningen av kvinnligt och manligt,hormoner och muskler. Finns det något sambanddäremellan?Man kan titta på kvinnor . Gene-rellt började kvinnor födda arbeta . Kvinnor födda började arbetanär de var 14, och kvinnor födda börjadenär de var 16. Finns det något samband däremellan?Vi känner ju inte till de vetenskapliga orsakerna. Jagär helt övertygad om att det finns många som kan geolika svar på de här frågorna. Men vi har för lite ve-tenskaplig forskning runtomkring detta. Min för-hoppning är att den här typen av forskning ska bliprioriterad i framtiden.Anf. 30 Utbildningsminister ():Herr talman! Det är en viktig interpellation somCarina Elgestam har lämnat, och det är en viktigdiskussion. Jag delar uppfattninghelt och hållet om att det krävs mer kunskap.Det krävs ett väldigt aktivt, konkret arbete ute iverksamheterna och ute på arbetsmarknaden för att vimed den kunskap som vi har ska kunna undan-röja orsaker till arbetsskador och ohälsa, men precissom interpellanten säger behöver vi också mer kun-skap om grunderna för detta. Det är ju så att det ärkönsrelaterat. Det ser vi tydligt i statistiken. Det ärinte fördelat jämnt mellan kvinnor och män, och detär en oroande ökning på det här området. Det är klartatt om vi ska bedriva en god politik för en god ar-betsmarknad så blir kunskap om inte minst orsakertill kvinnors ohälsa relaterad till arbetsmarknadenväldigt viktig.Jag tycker att vi nu har en myndighetsorganisationsom ger oss spännande möjligheter till nya bredarebelysningar av frågan. Med FAS, det nya forsknings-rådet, som kommer att innehålla alltifrån arbetslivs-relaterad forskning till den mera traditionella ohälso-forskningen och sociala frågor får vi en möjlighet tillmöten mellan forskare och även mellan ämnesområ-den som jag tror kan ge intressanta resultat.I - den myndighet som ska jobba meddet konkreta förändringsarbetet i näringslivet ochockså i offentlig sektor, med inte minst med teknikin-nehållet som viktigt - finns det möjlighet att låtaarbetslivsfrågorna möta den nya tekniken och ställanya, viktiga och intressanta frågor.Sedan har vi ett antal andra aktörer. Vårdalsstif-telsen har satsat resurser på att stärka forskningen justkring kvinnors ohälsa. är viktigt,som jag sade tidigare. Inte minst Belastningsskade-centrum i , som lyder under ,kan vara ett centrum som ger oss nya kunskaper.Detta är viktigt, och det är mycket som pågår.Jag delar uppfattningatt det här är en forskning som samhället har stortbehov av. Det är också viktigt strukturellt, tror jag, attalla våra myndigheter numera i sitt uppdrag har att haett genusperspektiv med sig. Erfarenheterna i medi-cinsk forskning och i arbetslivsforskning visar att detär mycket viktigt. Om man inte driver dessa frågorväldigt medvetet tror jag att de riskerar att hamna iskymundan, och därmed får vi inte den kunskap vibehöver för att förbättra samhället.Anf. 31 ():Herr talman! Jag tackar ytterligare en gång.Det känns bra att kunna ha med mig och redovisadet här när jag är ute och möter främst de kvinnorsom fortfarande arbetar inom den här sektorn ochsom inte är sjukskrivna men deras arbetskamrater,också inför framtiden.Sedan vet vi att rehabilitering och rehabiliteringsnabbt är A och O i hela det här arbetet. Jag har fun-derat mycket över om det finns något speciellt forsk-ningsprogram som har den här inriktningen. Jag harförsökt att studera det som kommer från FAS, där detsom utbildningsministern relaterade till finns.Efter vad jag kan förstå var det inför första ansök-ningsomgången 727 projekt som man ansökte om. Avde 727 projekten löd 139 projekt under . Det som jag också kanassociera till den här problemställningen är omsorgom sociala relationer - det kan finnas ett samband där- som det fanns det 96 olika projekt om. Man får välhoppas att någonting av detta belyser något av denhär problemställningen.Det är intressant att det är 40-talisterna somhar det här problemet. För att det inte ska återuppre-pas när 60-talisterna kommer att vara i samma ålders-grupp skulle det vara intressant om det fanns forskaresom följde de här kvinnorna under ett visst antal årför att se ett samband, så att vi inte gör om misstagetom 10-20 år.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 2000/01:436 omALF-avtaletAnf. 32 Utbildningsminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag vill vidta för att det kommande ALF-av-talet bättre ska avspegla berättigade behovsamt vilka åtgärder jag avser att vidta vad gäller bud-getmässiga förstärkningar för att den utökade läkarut-bildningen ska få sin motsvarighet i kommande ALF-avtal.Som påpekar i sin interpellationär avtalet mellan staten och de berörda landstingenuppsagt och uppsägningstiden utgår vid utgången avår 2003. För att få ett nytt avtal klart till denna tid-punkt kommer jag att förordna en utredaremed uppdrag att försöka nå en överenskommelse medsjukvårdshuvudmännen om ett nytt avtal.Det nuvarande avtalet bygger på att landstingensom huvudman för hälso- och sjukvården får ersätt-ning av staten för att medicinsk forskning ochgrundutbildning för läkare ska kunna bedrivas vidlandstingens sjukhus. Grunden för avtalet är att verk-samheterna medicinsk forskning och utbildning å enasidan och hälso- och sjukvård å andra sidan är starktintegrerade i varandra, vilket kräver samverkan mel-lan de olika verksamhetsansvariga. Ersättningarnautgår som s.k. driftersättningar.Avtalet bygger emellertid på ett styrsystem förhögskolan som inte längre gäller, t.ex. att riksdagenfattar beslut om antalet nybörjarplaster på läkarut-bildningen eller antalet kliniska professurer. Eftersomdet numera är det enskilda lärosätet som fattar beslutom detta finns det inget underlag för gemensam be-räkning av ändring av ersättningarna.Regeringen har därför bedömt att avtalets utform-ning är helt tillämpbar och att det är nöd-vändigt att finna en ny konstruktion av avtalet.Anders hävdar att det finns en historiskobalans vad gäller ersättningsnivåerna mellan deolika lärosätena i det nu gällande avtalet. Denna upp-fattning delade inte den utredning som låg till grundför avtalet. I denna utredning, som presenterade sinaförslag i betänkandet Samarbete kring klinisk utbild-ning och forskning inför 90-talet, ingick även företrä-dare för sjukvårdshuvudmännen. Där konstateradesatt några avvikelser från dåvarande regionala fördel-ning av driftersättningarna inte var motiverade. Upp-gifterna byggde på information om den medicinskaforskningens omfattning som inte enbart gick atthärleda till de statliga anslagen utan också till externtfinansierad forskning.När förhandlingar nu inleds mellan staten och deberörda landstingen är det naturligt att båda parterkan ha olika synpunkter på nivåerna i avtalet eller vadsom i övrigt bör göras. Inför kommande förhandling-ar vill jag som ansvarig minister inte ha synpunkterpå hur detta ska skötas.När det gäller frågan om de budgetmässiga för-stärkningarna av med anledning av attriksdagen har fattat beslut om en ökning av läkarut-bildningen är det för tidigt att kommentera dennafråga . Detta får beredas i kommande års budgetar-bete.Anf. 33 ():Herr talman! Först vill jag tacka statsrådet för sva-ret, som faktiskt är intressant på flera områden ocht.o.m. hoppfullt om man är lite snäll i sin tolkning.Utbildningsministern håller ju med om att nuva-rande system med statlig ersättning till läkarutbild-ning via det s.k. inte längre passar in idagens utbildningsstruktur. Regeringen vill därförfinna en ny konstruktion av avtalet. Det här är ut-märkt, utbildningsministern. För ändamålet kommerockså en särskild utredare att få i uppdrag att söka nåen överenskommelse med sjukvårdshuvudmännen,dvs. Det är också bra.Med den här informationen borde jag känna mignöjd och kunna åka hem till om några timmaroch med glädje berätta att nu kommer detta att lösasig, därför att vi har ju funnit att det är en orättvisamellan de anslag som finns till de olika lärosätena förläkarutbildning. Men det verkar trots allt inte som jagkan göra det, åtminstone inte , därför att litelängre ned i svaret säger utbildningsministern att hansom ansvarig minister inte vill ha några synpunkterpå hur detta ska skötas, dvs. hur utredaren ska arbeta.Ministern säger vidare: Jag lägger mig inte i hur utre-daren ska agera. Inga direktiv över huvud taget finnsalltså givna för detta. Jag tycker att det känns väldigtmärkligt att det inte är på det sättet när vi känner tillhur verkligheten ser ut.Därför måste jag fråga utbildningsministern: det att den mycket låga ersättning som man iVästerbotten får i förhållande till andra lärosäten ären orättvisa som ska bestå? Tycker utbildningsminis-tern verkligen att det är rimligt att t.ex. har 219miljoner kronor mindre än för motsvarandeläkarstudieplatser?De läkarutbildare som jag har talat med i Umeåmenar att den nivå som är på den s.k. in-trångsersättningen faktiskt hotar kvaliteten på läkar-utbildningen och därmed hela läkarutbildning-en. För att kunna rekrytera goda lärare till läkarut-bildning är det viktigt att det också finns möjlighetertill forskning. Med för lite resurser i bagaget är det jumycket svårare att bedriva en forskning på ett riktigtoch bra sätt.Rätt eller fel, kan vi konstatera att det ur vår ut-gångspunkt råder en mycket märklig och anmärk-ningsvärd obalans mellan och övriga lärosäten.Det kan man läsa sig till. Därför måste jag fråga omministern håller med om att det råder en obalansmellan de olika lärosätena vad gäller intrångsersätt-ning via det s.k. ALF-avtalet.Självklart finns det historiska skäl bakom Umeåslåga andel. Vi blev väldigt glada uppe i närläkarutbildningen kom till stånd . I börjanvar det naturligtvis inte särskilt mycket forskning sombedrevs, så det fanns inga riktiga skäl till att manskulle lägga till pengar för det. Läkarutbildningeninnebar att vårdcentralerna och sjukhusen kundefyllas med läkare, som det hade rått stor brist på dit-tills. Med andra ord var förhandlingspo-sition inte särskilt gynnsam med den bakgrunden.Därför menar jag att det finns en historisk bakgrundsom avspeglar sig i dagens tilldelning av resurser.Besked nummer två, att det är för tidigt att ge någ-ra budgetlöften om nytillskott av ALF-medel medhänvisning till utökning av antalet läkarstudieplatser,får mig också att fundera något. Jag kan visserligenförstå att vi inte kan få några direkta siffror om detta,men är det inte rimligt att vi kan få ett besked somsäger att om man ökar läkarstudieplatserna i Sverigemed bör det också avspeglas i tilldelningen förden s.k. intrångsersättningen?Anf. 34 Utbildningsminister ():Herr talman! Han vill ha ett antal konkreta svar som rege-ringen inte kan lämna eftersom det här handlarom en förhandling. Vi har sagt upp avtalet. Vi kom-mer att se till att vi har en särskild statlig representantsom tar upp förhandlingarna med . Det ärnaturligt att ett antal frågor då kommer upp på bordet.Jag kan inte helt och fullt avslöja exakt hurvi kommer att välja att ta olika mått och steg i dessaförhandlingar. Det är ett alldeles för tidigt skede fördet. En naturlig fråga som kommer upp är ju fördel-ningen av befintliga medel. Jag kan gissa att detkommer att finnas starka synpunkter som kommer attvariera mellan landstingen. Naturligtvis kommer allalandsting att hävda att just de har förutsättningar attkräva en omfördelning.Under arbetets gång är det naturligtvis viktigt attklargöra hur den här fördelningen bör vara. Då kom-mer vi också till frågan om ställning i sam-manhanget. Det är inte så att det bara är studieplat-serna som styr resursfördelningen utan det är ocksåforskningsvolymen. Det är det som har gjort att denutredning som jag citerade, som låg till grund försystemet, inte pekade på någon snedfördelning.Låt oss se vad vi kommer fram till i de gemen-samma resonemangen. Det ska naturligtvis vara enordning som gör att vi får en rättvis och rimlig för-delning baserad på saklig grund av de mycket storastatliga resurser som det här handlar om. Men det ärför mig för tidigt att gå in i delarna. Låt oss nu sätta igång den förhandlingsprocess som ska resultera i attvi efter 2003 ska ha ett system som är moderniseratoch som verkligen stämmer överens med dagenshögskolesystem.Anf. 35 ():Herr talman! Jag uppfattar svaret så att det trotsallt finns en insikt om att det är en obalans mellan deolika lärosätena. Det är också riktigt att det i börjaninte var särskilt mycket forskning som kunde av-speglas i medelstilldelningen. är läget ett heltannat, det hoppas jag att utbildningsministern ocksåinser. Det är min förhoppning att han i det här sam-talet med utredaren också beskriver att förhandlingar-na bör föras i den riktningen att det ska tillföras mermedel.Jag har här protokollet från den sista förhandling-en mellan staten och , som regle-rar just det här. Det är intressant läsning. Man kanförstå att andra lärosäten inte är särskilt intresseradeav att minska sin nivå för att skicka mer till Norrland.Det skulle förvåna mig om man skulle gå med på detalldeles frivilligt. Därför återkommer jag till fråganom resurstillskott med hänvisning till att det faktisktär beslutat om fler läkarstudieplatser. Är det minis-terns uppfattning att man kan ta av den här, så attsäga, merpotten hur stor den nu blir?Jag utgår från att regeringen tycker att det är rik-tigt säga att tillsätter man fler platser bör det ocksåavspeglas i budgeten. Då kan man tillföra enstörre del av den tillkommande kakan, och då får deandra lärosätena lite mindre helt enkelt. Kan mantänka sig en sådan lösning?Jag har talat med kamrater på läkarutbildningen iUmeå. De är bekymrade över det här och funderaröver vad som är rimligt. De säger så här: Kan maninte ha ett system som har en direkt koppling, enlikvärdig ersättning för samma utbildningsuppdrag,dvs. oavsett var vi finns i landet får vi något slagsstudiepeng, läkarstudentpeng eller något liknande?Det förespråkar man. Det vore intressant att höra vadministern har för synpunkter på det.Anf. 36 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag kommer att göra om han vill ha ytterligare preciseringar avdet skäl som jag nämnde i min förra replik. Vi ska nubörja förhandlingar, förhandlingar som jag tror kanbli ganska komplicerade men som jag också har godaförhoppningar om kan ge oss ett bättre system för attfördela de mycket stora resurser som det handlar om.Jag vill återigen påpeka för att detinte bara handlar om läkarstudenter. Det handlarockså om forskningsvolymen och den kliniska forsk-ningen, om intrånget där och de ersättningar somdärmed är kopplade till detta. Därför blir det inte såenkelt att bara relatera till antalet studenter vid ut-bildningarna.Vidare vill jag egentligen inte gå i denna diskus-sion. har vi framför oss ett uppsagt avtal. Det bliren uppstart på förhandlingar och en chans till ettmycket bättre system. De frågor som upp kommer med all säkerhet att belysas i dessadiskussioner, och vi ska naturligtvis ha ett systemsom på ett rättvist och rimligt sätt fördelar resurseröver landet.Det kommer inte att vara så att vi är beredda atttillsätta extra resurser för att lösa sådant som vikommer fram till är snedsitsar. Det måste lösas inomsystemet. Extra resurser är kopplat till ökade utbild-ningssatsningar, som påpekar.Anf. 37 ():Herr talman! Då vill jag säga något helt kort. Jagförstår att vi inte kommer längre i den här debatten.Jag får åka hem och berätta att vi inte kan få någotbesked utan får avvakta till. Medan gräsetväxer dör kon, brukar man säga. Jag hoppas att detbara är ett uttryckssätt, men läget är allvarligt.Jag hoppas att ministern trots allt tar med sig desynpunkter som jag har fört fram i den här debattenoch att det här är något som berör lärosätet i påett mycket kraftfullt sätt. Man är bekymrad, och jagjag hoppas att det också avspeglar sig i den förhand-lingar som kommer. Jag förstår att det inte blir någraextra resurser för att åtgärda snedsitsar, som ministernsade. Det kan jag förstå i så fall. Men det lilla hoppetfanns trots allt där att det kommer mer pengar för deextra studieplatser som dyker upp isystemet.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2000/01:441 om denindustriella forskningenAnf. 38 Utbildningsminister ():Herr talman! har i en interpella-tion ställt frågan vilka åtgärder jag tänker vidta påkort sikt och hur jag tänker säkra den långsiktigafinansieringen av den industriella forskningen. Fråganär ställd mot bakgrund av att sägersig ha hört från olika håll att har fått mindrepengar till industrirelaterad forskning.Som jag framhöll i mitt frågesvar harVerket för innovationssystem inte fått neddragnaresurser till forskning och utveckling. Olika ryktenändrar inte på detta förhållande.Vinnovas anslag uppgår till drygt 1 miljard kro-nor, varav avser förvaltningsmedel och reste-rande satsas på forskning och utveckling underinnevarande år. Några minskningar är inte aktuellanär det gäller stödet till industrirelaterad forskningoch utveckling. Ledningen för har förklaratatt myndigheten avser att hålla insatserna för industri-forskningsinstituten på ungefär samma nivå somtidigare år. Som jag också sade är jaginte främmande för att föreslå regeringen att vidtaåtgärder om så inte blir fallet.Under perioden 1997-2000 erhöll industriforsk-ningsinstituten i genomsnitt 250 miljonerkronor från dåvarande samt 100 miljonerkronor via holdingbolaget som bl. a. förvaltarstatens aktier i vissa industriforskningsinstitut. År2001 erhåller industriforskningsinstituten drygt 260miljoner kronor från samt 75 miljoner kro-nor via Ireco. Dessutom har industriforskningsinsti-tuten också möjlighet att ansöka om medel från Vin-nova inom ramen för myndighetens övriga verksam-heter.Vad gäller statens långsiktiga syn på industri-forskningsinstituten, avser regeringen att till höstenåterkomma till i denna fråga. Jag kan avnaturliga skäl inte här och gå närmare in på inne-hållet i regeringens kommande förslag. Jag kanemellertid redan nu säga så mycket att det inte finnsnågra planer på neddragningar av resurser.Avsikten är tvärtom att öka dessa under de komman-de två åren så att anslagsnivån, i enlighet med försla-get i förra årets forskningsproposition, ligger40 högre än år 2000.Som regeringen framhöll i fjolårets forskningspo-litiska proposition har ett förnyelsearbete redan inlettsvad gäller industriforskningsinstituten. Syftet medförnyelseprocessen är att utveckla instituten så att dekan möta nya kunskapsbehov samt utöka och förnyakundkretsen. Det traditionella systemet med ett ipraktiken "garanterat" statligt stöd till ett antal intres-seföreningars institut kommer successivt att avveck-las. De direkta anslagen ersätts i stället av olika for-mer av projektstöd.Anf. 39 ():Fru talman! Jag får väl vända mig till statsrådetoch börja med att tacka för svaret, även om jag inte ärnöjd med beskeden. Jag tycker nämligen att anslaget isvaret på min interpellation inte inger förtroende.Interpellationen är ställd med anledning av situatio-nen för den svenska industriforskningen som är be-kymmersam. Och de som säger att den är bekymmer-sam är just de som är verksamma i instituten medforskning. Och det avfärdar ansvarigt statsråd med"att säger sig ha hört från olika hållatt har fått mindre pengar till industrirelate-rad forskning." Han säger också: "Som jag framhöll imitt frågesvar har Verket för innova-tionssystem inte fått neddragna resurser till forskningoch utveckling. Olika rykten ändrar inte på dettaförhållande. "Vad är det då för rykten som statsrådet säger attjag hänvisar till? Ja, det är t.ex. en redovisning frånIRIS i publikationen Forskning för tillväxt. Där skri-ver man under rubriken avsvensk industriforskning:"Minskningen av anslagen till industrirelateradforskning, innovationsskapande verksamhet för mind-re företag och europeiskt forskningssamarbete medföratt viktiga delar av svensk industriforskning monterasned." Detta säger alltså IRIS.Kaj , ordförande för industriforsk-ningsinsstitutens , vars publika-tion jag hänvisade till, säger i den19 mars:"De cirka 30 för industriforsk-ning sysselsätter närmare 2 000 forskare. Institutenägs gemensamt av staten och näringslivet och utgören bro mellan forskningsvärlden och industrin.EU-projekten är en huvudingrediens i verksam-heten. Men faller möjligheterna att delta i europe-iska forskningsprojekt.Tidigare har staten via stått för 25 procentav finansieringen. Hälften har utgjorts av EU-pengaroch resterande fjärdedel har kommit från näringslivet.När staten nu omorganiserat industrins forsk-ningsstöd och flyttat stödet till en ny myndighet,Verket för innovationssystem, , finns plöts-ligt inga pengar till institutens EU-projekt. 'Inget institut kan gå in i något EU-projekt , vifår säga nej till alltihop.