prot · GO09114 · 2001-05-18 00:00:00 — När vi har tagit uppdenna fråga i olika motioner har vi inte fått stöd avMiljöpartiet.Här befinner vi oss i en situation då vi diskuterarutbildningsfrågor. Inte heller här har Miljöpartietmodet att gå emot regeringens förslag och följa sinrepresentant i kommittén och votera för att ge sammarättigheter till alla människor. Hur resonerar GunnarGoude med den kunskap han faktiskt har inom områ-det?Anf. 24 () replik:Fru talman! Först var det frågan om forskningen.Vi har kanske satsat lite mer än vad hade tänkt sig i fråga om . Vi har till-sammans med och Socialdemokraternaanslagit för forskning kring lä-rande. Det ligger på . Skälet är vill ha en kvalitetsgaranti. Anslag ska sökas påvanligt sätt, och sedan ska anslagen delas ut efterkvaliteten i projekten. Dessutom finns det i den härpropositionen ett förslag om en förstärkning som gårdirekt till . Det är ingen blygsam satsning -i varje fall inte jämfört med den som förespråkar så varmt för en speciell ort som jagkan tänka mig att är specielltintresserad av.Sedan var det de mänskliga rättigheterna. Jag hör-de att gick ut hårt och talade omhyckleri - riktat mot skolministern. Det är väl lätthänt att man hamnar i en situation som liknar justhyckleri om man delar ut rättigheter som man sedaninte kan uppfylla.I den här propositionen har iakttagits de orättfär-digheter som finns. Vi ser dem. Jag ska inte upprepavarför de finns där. Det stora hindret är att det saknaspersonal, inte minst i särvux. Där får eleverna isnitt 2 ½ timmars undervisning av personalsom dessutom inte har speciell kompetens för det.Det är en allvarlig eftersläpning. Det är bättre att satsapå att utöka möjligheterna för eleverna så att det såsmåningom går att med gott samvete säga att de harrätten. Där ligger skillnaden mellan Kristdemokrater-na och Miljöpartiet.Anf. 25 () re-plik:Fru talman! Först och främst vill jag upplysaGunnar om att jag inte talar för en viss ortutan jag talar för det enda institutet i vårt land medforskningsanknytning till dessa områden. Det ligger iÖrebro och Linköping.Det handlar inte om forskning om lärande i störstaallmänhet, som tycks tro. Jag talar omforskning om just denna gruppen människor för att fåmer kunskap. Den kunskapen tycks saknas i regering-ens korridorer och i samarbetspartierna. Eller är detviljan? Jag har frågat men intefått svar.Det finns ingen annan utbildningsverksamhet somvi säger att vi ska starta om vi får personal. Under åttaår har vi sagt att kommunerna har skyldigheter, ochfortfarande säger ni att ni inte har personal. Det finnsinte personal om det inte finns verksamhet som efter-söker personalen. Det gör det inte. Alldeles sadeGunnar i sitt anförande att specialpedagogernainte har blivit fler eftersom de inte har behövts såmycket i verksamheten. Det är alltså det motsattaresonemanget, dvs. man utbildar människor när manhar beslutat att utveckla och utöka verksamheten.Rättigheten måste föregås. Sedan utbildas personalför de behov som finns. Det är den naturliga ordning-en.Anf. 26 () replik:Fru talman! Vissa detaljer i den här naturliga ord-ningen håller jag inte med om, t.ex. att man skullestarta verksamheter i stor omfattning i väntan på attså småningom få utbildad personal. Det kan nogdrabba de grupper som utsätts för de icke kompeten-ta. Det är alltså en viss risk i det. Jag tror att det ärbättre att försöka satsa brett och göra det så bra sommöjligt.Vi utökar utbildningen. Vi har t.o.m. fått en ny lä-rarutbildning. Förhoppningen är att många ungakommer att söka sig till de här utbildningarna. Dettaär alltså gjort . Resurserna till de här delarna finnsockså och ökar - resurserna till kommuner,resurserna till utbildning. Även i den här propositio-nen finns ett anslag för utökade resurser till särvux.Sedan gällde det forskningen. Om jag skulle troatt det bara fanns ett institut i landet som sysslademed den här typen av undervisning skulle väl bådeanslaget till och anslaget till forskningkring lärande ha varit något mindre än över 130 mil-joner. Forskning kring detta pågår vid väldigt mångauniversitet och högskolor. Vi har forskarkompetenspå området, men det saknas resurser.Anf. 27 () replik:Fru talman! var lite förvånad överatt det fanns en opposition mot vissa förslag här,eftersom förslagen enligt honom är så jättebra. Det ärinte så konstigt att tycker det, efter-som han har varit med och utformat den här proposi-tionen och fått ge sina synpunkter redan innan vi fickta del av den. Sedan vore det väl väldigt konstigt omvi inte hade en opposition i som framfördesina åsikter, vilka ibland går stick i stäv med vadregeringen och stödpartierna tycker.Valfrihet är inte bra för de här grupperna, sadeGunnar . Man behöver mer hjälp. Jag ställergärna upp på det. Om man får behålla valfrihetenbefinner sig ju dessa elever inte i ett lufttomt rum. Debehöver hjälp och stöd. Många behöver betydligt merhjälp och stöd än vad och jag skullebehöva om vi befann oss i den här situationen. Mende ska ändå ha möjligheten att välja själva. Det är detvi hävdar.Sedan förstod jag inte riktigt att det här medStockholm även här används mot oss och våra för-slag. Vi diskuterar ju inte . Men i enannan stor svensk kommun, , har man upp-handling av all vuxenutbildning. Det tycker jag äralldeles utmärkt, och det kanske vi kunde enas om.Jag tror att även i är med pådetta, dvs. att inte lägga ut allt direkt på komvux utanatt i stället upphandla all vuxenutbildning. Det är manöverens om över alla partigränser, och det är ungefärdet systemet vi skulle vilja ha i övriga delar av landet.Anf. 28 () replik:Fru talman! Det var väl bra med den deklaratio-nen inför valet, att man ska upphandla allting. Detkanske gäller all utbildning i kommunerna. Men detär inte det vi ska diskutera här och . Detta är ingenriksfråga, utan det får kommunerna själva avgöra.När det gäller valfriheten har jag nog inte sagt attvalfrihet inte är bra. Det skulle låta lite konstigt frånen miljöpartist. Jag tycker också att möjligheten attvälja själv är viktig. Det jag säger är att just för denhär gruppen - elever i särvux eller sådana som intehar tagit sig fram och tagit för sig i ,inte har vågat satsa på utbildning - behövs det litemer än att bara säga: Du har ju valfrihet och kan väl-ja. Just detta "lite mer" tycker jag är en viktig demo-kratisk del i ett regel- och resurssystem, dvs. lite merän friheten att välja. Självklart ska vi inte ta bort val-friheten för dessa grupper, men det räcker inte baramed den. Ett aktivt stöd från samhället ska till.Sedan var jag inte förvånad över att oppositionenhar motsatt uppfattning. Jag var förvånad över att deninte hade det. Vi fick väldigt lite opposition på hu-vuddelarna i detta, och nästan alltihop handlade baraom denna lite konstiga tolkning av mänskliga rättig-heter som vi hörde.Anf. 29 () replik:Fru talman! Det verkar som om vi är överens omatt det är bra med valfrihet även för de här grupperna.Alla kan ju inte välja själva, men det är viktigt attderas valmöjligheter ändå tillgodoses. För att t.ex. tabarnomsorgen, som är en helt annan fråga, tycker viatt föräldrarna ska kunna välja barnomsorg för densom är ett eller . Man kan ju inte fråga en ett-eller tvååring om detta, men föräldrarna ska kunnavälja. Här är det också så: En del av de vuxenutbild-ningsstuderande har förmodligen stora svårigheter attvälja själva, men det finns ganska ofta folk i närhetensom vet ungefär vad som skulle kunna vara bra fördessa elever och blivande vuxenstuderande. Därför ärdet viktigt att vi hävdar valfrihetsmöjligheten ocksåför de här grupperna. Vi kan inte bara säga att destarka ska få välja och att de svaga inte klarar av det.Svaga individer ska ha stöd av andra som kan hjälpadem till ett val som man vet är bra för den personen.Anf. 30 () replik:Fru talman! Vi är helt överens. Det är alldeles ut-märkt. Det är bara att läsa i propositionen. Det ärprecis det som står - en tydlig anvisning om att dettamåste vara individualiserat. Man måste ute, t.ex. påen särvuxenhet, aktivt sätta i gång med detta och tittapå hur just den här individen kan få del av det utbild-ningssystem som finns - vad som passar, var det skaförläggas, när det ska ske osv. Det är olikaför olika individer. Detta är en mycket heterogengrupp. Det handlar om den typen av val - hela tidenmed stor respekt för individen och i medvetande omatt man är stödpersonal, en service från samhället föratt skapa denna valfrihet på de villkor som rimligtviskan gälla beroende på t.ex. vilken typ av funktions-hinder det rör sig om. Det är alldeles utmärkt. Jag troratt vi är helt överens på den här punkten.Anf. 31 () replik:Fru talman! Låt oss titta på hur det har varitunder , och låt oss titta på vad försla-get innebär. Under har det varitså att i samma klassrum sitter bredvid varandra enelev som inte behöver låna pengar alls och en annanelev som behöver ta stora och dyra studielån. Vi iFolkpartiet tycker att samma grundprincip med enlånedel och en bidragsdel ska gälla för alla. Mensamtidigt tycker att vi måste prioriteraäldre vuxenstuderande, och därför föreslår vi att vux-enstuderande som läser på grundskolenivåska kunna få så mycket som i bidrag och vux-enstuderande som läser på gymnasienivå 60 %.Men regeringen och vill nu lägga 2-3miljarder kronor av statsbudgeten på att människoröver , som dessutom har haft hög inkomst detsenaste året före studierna, ska få ett fullt bidrag på8 utan att behöva låna ett enda öre. Med rege-ringens och förslag kommer i sammaklassrum att sitta en lyckad person som lyck-ats ta sig in på arbetsmarknaden och som får 8 800 kroch bredvid honom en 23-24-åring som kanske varitarbetslös, som måste låna, som bara får ca ,som bara får i bidrag och som får låna störredelen av denna kostnad.Då tycker jag att det är bättre och rättvisare medett system med högre totalbelopp för alla och där maninte gynnar människor som redan har kommit in påarbetsmarknaden och har en inkomst. Det är också envettig princip att i studiestödssystemet vid frivilligastudier kunna kräva ett visst mått av egen investeringav individen i utbildningen.Anf. 32 () replik:Fru talman! Ja, det var väl en bra deklaration avvad anser i frågan. Vi tycker alltså inte så.När det gäller den här gruppen - de som har varitarbetslösa och de som inte på egen hand har haft kraftatt ta sig in i utbildningssystemet, t.ex. funktionshind-rade - tycker vi att det ska till ett extra stöd. Det är juinte så att dessa studiemedel ersättningskulle gälla livet ut. Det gäller startmöjligheten, attunderlätta för folk att våga ta språnget. Jag vet intevarför det skulle vara en stor orättvisa.Låt oss säga att en elev har en kamrat i bänkenbredvid som betalar . Om man frågar honomeller henne om detta tror jag inte alltid att man själv-klart skulle mötas av den här avundsjuka inställning-en: Vad sjutton ska du ha de där för?Jag tror att man förstår varför det är så och t.o.m.hjälper kamraten som haft svårigheter att komma inpå studier. Det är det vi hoppas på, dvs. att möta enannan attityd än den här konkurrensattityden att allaska ha lika möjligheter i den bemärkelsen att ingenska kunna få lite mer resurser för att komma in, attkampen ska ske på lika villkor. Jag tror att det är enlite för begränsad syn på lika villkor när det gällermänniskor. Om vi tittar på just den här gruppen trorjag inte att det gäller riktigt lika villkor. Vi kommeratt hitta många fall som visar att ganska orättvisavillkor har drabbat den här gruppen.Anf. 33 () replik:Fru talman! Det är ju inte arbetslösa som särskiltgynnas, som nästan sade här. Det ärtvärtom så att den som har haft arbete och inkomst fårdet högsta bidraget, medan den som har varit arbets-lös och inte haft hög inkomst åren innan han börjarläsa får ett lägre bidrag. Det är den ena svagheten.Den andra svagheten är att ert budskap till enmänniska som slagits ut ur gymnasieskolan när han är20 år är att han måste vänta på att studera,annars måste han låna mycket mer pengar än vad hanbehöver göra om han börjar efter 25. Det finns mångauppenbara svagheter med detta förslag, . 34 () replik:Fru talman! 25-årsgränsen är ett problem som detär svårt att komma till rätta med. Det handlar natur-ligtvis bl.a. om pengar och hur mycket resurser mankan avsätta. Det blir dyrare ju större gruppen är.Men det finns också andra problem. Varje sådanhär regel föder ju en marknad, brukar man säga. Omman skulle införa att man kunde gå direkt från gym-nasiet över till detta, kommer det naturligtvis att på-verka den strategi som man har som gymnasieelev.Det är inte alldeles lätt att se hur ett sådant här systemkommer att fungera.Spontant tycker jag att 25-årsgränsen ser litekonstig ut. Men när man börjar titta på den i detalj ärdet inte så lätt att komma med ett bra förslag där manskulle kunna öppna detta för yngre grupper. Men omdet går så är det välkommet.Anf. 35 Statsrådet ():Fru talman! Aftonskola och Hermodskurser,minns ni? Jag tror att vi är några stycken här som,antingen själva eller genom föräldrar eller andrasläktingar, lärde oss nya saker på detsättet. Det var många som på sin fritid kämpade medkvälls- och korrespondenskurser för att skaffa sigkunskap.År 1968 deltog i ett . Dåbörjade man - fördefram det - att tala om återkommande utbildning. Detbegreppet utvecklades i . När man talade omåterkommande utbildning hade man fortfarande deninställning att arbete och utbildning var skilda sakersom ägde rum i skilda sammanhang och vid skildatidpunkter. Man gjorde ett avbrott i studielivet, ochsedan gick man tillbaka till arbetslivet.År 1968 var också det år då vi fick vår stora vux-enutbildningsreform, komvux. Kommunerna fickansvar för att ordna utbildning för vuxna motsvarandegrundskolan och gymnasiet.År 1996, nästan , var detåterigen ett för utbildningsministrar iParis. Då handlade det inte om det som engång sade, dvs. en återkommande utbildning skildfrån skola och arbetsliv. handlade det om ett livs-långt lärande till en verklighet för alla, ett sambandmellan lärande och arbete och att tänka över rolleroch ansvarsfördelning hos alla parter.Det var alltså först som vi börjadetala om ett livslångt lärande. startade så Kun-skapslyftet med flera olika syften. Bl.a. följande tre:Att ge arbetslösa och dem som har en kort utbildningen möjlighet till arbete och fortsatt lärande, att bidratill ekonomisk tillväxt och sysselsättning och ocksåatt förnya vuxenutbildningen med dess innehåll ocharbetsformer.Som flera har nämnt har varit ettoerhört framgångsrikt projekt. Det har väckt storuppskattning runtom i världen, inte bara inom EUutan också utanför EU:s gränser. Det har också tittatsmycket på när man talar om ett livs-långt lärande i ett EU-perspektiv.Vi räknar med att ungefär 800 000 människorkommer att ha tagit del av innan detavslutas som projekt 2002. Jag tvekar inte när jagsäger att vi med detta lyft har nått många människorsom annars aldrig skulle ha kommit att få del av enutbildningssatsning. närmar det sig sitt slut, menkunskapen ska fortsätta att lyfta människor. Hur gårvi då vidare? Hur tror vi att framtiden kommer att seut?Låt mig peka på tre områden, jobben, valfrihetenoch internationaliseringen. De jobb jag ser i framtidenär mer kvalificerade och mer komplicerade än de jobbsom vi har . Vi vet att det kommer att krävassåväl teoretiska kunskaper som mer av kunskaper föratt kunna arbeta tillsammans, fungera i ett lag, varaledare och vara den som tar initiativ.Det andra är valfriheten. Det handlar ju också omatt jag ska kunna klara av att vara människa i sam-hället. ställs jag inför val. Jag ska välja varjag ska ta min ström ifrån. Jag ska välja var jag ska hamin pensionsförsäkring. Jag ska göra val i mina stu-dier. Allt detta ställer krav på mig som människa. Jagmåste ju ha kunskap för att bli delaktig i valen.Det tredje är internationaliseringen. Jag ser fram-för mig länder utan gränser. När jag vandrar in i detårhundrade som vi nu har framför oss ser jag att män-niskor kommer att arbeta längre eller kortare perioderutanför . Jag ser att vi fortsätter att resa baraför vår egen skull. Jag ser också att vi kommer attgifta oss utanför landets gränser. Vi kommer att leva ien mångkulturell värld. Då måste vi givetvis lära ossatt möta den här världen. Vi måste lära oss traditio-ner, kulturer och hur vi lever. Vi måste också ökarespekten för att vi är lika men har olikavanor.Det är viktiga perspektiv när vi funderar på hur viska skapa en vuxenutbildning. Vi måste ha en över-gripande målsättning och strategi för att kunna ge detlivslånga lärandet till alla. Det handlar om ett ändratförhållningssätt till vuxnas lärande. Vi måste verkli-gen utgå ifrån den enskilda individen och se vad denenskilda individen har med sig i sitt bagage. Vad harman lärt sig på jobbet eller i sitt eget privata liv?Vilken är livserfarenheten? Vilka är behoven? Vad önskar jag? Det måste också ske enförskjutning ifrån en traditionell undervisning till ettstöd för lärande.Vi måste också förändra vår syn på vuxenutbild-ning. handlade det kanske om ett fast utbudav kurser i klassrum. måste vi inse att lärandekommer att ske på olika ställen, inte bara i det slutnarummet.I dag har individen en otrolig informationsbanktill sitt förfogande. Vi kan få information på mångaolika ställen runtomkring i vårt samhälle. Tidigarefanns prästen, folkskolläraren och möjligtvis ett litetbybibliotek, och där kunde jag få information. Dess-utom lyssnade man givetvis till tidigare generationer.Men informationen var begränsad. är den oerhörtöppen och vid. Det måste vi ständigt ta med, såväl iungdomsskolan som i vuxenutbildningen, när vi fun-derar över hur vi ska utforma våra kurser och vad detär vi vill ge till dem som vi kommer att möta.Det får alltså inte vara de organisatoriska ellertekniska lösningarna som ger villkoren, utan detmåste vara individen och individens egna möjlighe-ter. Det handlar alltså om innehåll och arbetsformer.Det handlar om tid, rum och plats.Det får mig att tänka på vad jag själv en gång lär-de mig som lärare av min rektor . Honsamlade mig och mina kolleger för att prata om deelever som vi skulle möta på vår skola. Hon lade påen overheadbild. På den här overheadbilden fanns ettmycket stort antal flaskor, men inte en flaska var likden andra. En del flaskor hade långa smala halsarmed ett litet hål på toppen. Andra flaskor hade storabreda öppningar. En del var runda. En del var buckli-ga. Det fanns alla slags flaskor.Hon sade: De här flaskorna är precis som de ele-ver ni kommer att möta. Inte en är lik den andra. Eruppgift som lärare är att se till att varje flaska blirfylld, oavsett hur den ser ut. Men då måste ni mötaeleverna, och då måste ni vara flexibla. Det tycker jagär en bra illustration av hur jag vill se det framtidalivslånga lärandet.Var kan vi då nå det? Givetvis på många olikaställen. är det inom komvux. är detinom folkbildningen. är det inom en arbets-marknadsutbildning. handlar det om en renpersonalutbildning som jag får på det företag där jagbefinner mig. ges utbildning av den privatasektorn och ibland, som jag sade, av den offentliga.Det är en stor mångfald, återigen efter den enskil-da individens behov. Där man befinner sig, när manmest behöver det, ska man kunna ha ett val.Vi kommer att få två utredningar tillba-ka till departementet. Den ena handlar om vägled-ning, den andra om validering. Båda två är oerhörtviktiga i perspektivet av ett livslångt lärande. Vägle-darrollen ser jag som ett av flera mycket betydelse-fulla jobb . Det måste finnas någon attsamtala med, någon som kan ge mig råd och peka påmöjligheter.Självklart ställer dessa förändringar krav på denenskilde. Det ställer krav på individen att ta ett störreansvar för sitt lärande och att ställa krav. Det ställerkrav på arbetslivet som måste skapa lärandemiljöer,ta till vara människorna och se vad de har i bagagettrots att det kanske inte alltid finns ett traditionelltbetyg på den kurs man gått igenom.Det måste också ske en mycket större samverkanmellan arbetslivet och de som arbetar inom skolvä-sendet. Vi måste ställa större krav på kommunerna attta det övergripande ansvaret, att vara paraplyet somspänner över men sedan visar till en lång rad olikautförare där mångfalden finns. Men samhället, kom-munen, måste ha det övergripande ansvaret.Tittar vi tillbaka kan vi se vilka storaförändringar som vuxenutbildningen faktiskt har gåttigenom. Vi kan se en omfattning från 90-talets börjannär det fanns ungefär 100 000 platser. Det sjönkdrastiskt ned till ungefär 35 000 platser innan Kun-skapslyftet startade . Det här är ett kommunaltansvar. Det är kommunerna som har ansvar för att setill att människor är delaktiga.Jag tittade lite på hur kommunerna hanterade det,på hur man resonerade. Det fanns kommuner där mani nedskärningen sade: Vuxenutbildning behöver viinte. Den är fullständigt meningslös. Och så skar manned på platserna.I andra kommuner sade man: Vi behöver vux-enutbildning. Det är en tillgång för vår kommun attha människor som är välutbildade och som har kun-skap.Den här historien får inte upprepa sig. Det är där-för vi från statens sida markerar, med de platser visätter till, att när vi nu går in i en ny form av vuxenlä-rande - från det traditionella komvux, från ett kun-skapslyft, till ett perspektiv med livslångt lärande -måste kommunerna ta sitt ansvar. Ingen kommun fårsäga att vuxenutbildning inte är viktig. Den måsteprioriteras.Regeringen har gjort det. Regeringen har underden här mandatperioden tydligt pekat på att utbild-ning är ett av de mest prioriterade områdena. Det ärdär vi har lagt våra pengar - från förskolan, genomungdomsskolan och vidare in i det livslånga läran-det och högskolan.Varför är då detta så viktigt? Det 2000-tal som vinu så sakteliga har börjat att gå in i brukar ofta kallasför kunskapens sekel. Vi vet, när vi ser framåt, attkunskap kommer att vara det som alla människormåste ha just för att kunna få ett jobb eller för att heltenkelt kunna fungera som människa.Vi vet också att det är en utveckling där det kom-mer att bli färre som arbetar och dessvärre fler pen-sionärer. Då måste vi kunna se till att de som kommeratt arbeta ständigt får lära sig nya saker för att kunnamöta de nya jobben. Men antagligen måste ocksåpensionärerna bli mer aktiva och fortfarande ta del avhela livsbyggandet.Det finns också en fara i att gå in i kunskapens se-kel. Ser jag tillbaka, till den tid när jagsjälv var ung, var det ett fåtal människor som fick enlängre utbildning och möjlighet att gå på högskolan.Vi var några få, medan arbetarna var de som varmånga.Nu är vi på väg att vända den här skutan. Det bliralltfler som får en längre utbildning. Man får en ung-domsskola, man får ytterligare högskoleutbildning,och arbetarna blir färre. Risken är att vi är på väg in iett tvåtredjedelssamhälle.Vi som politiker måste ta ett ansvar och se till attde som inte fått förmånen som andra verkligen gesden, så att inte kunskapens sekel blir utslagning förvissa.Det ser jag i den proposition vi nu lägger fram förriksdagen. Det är det vi har tryckt på. Vi har visat påde människor som faktiskt behöver mer än andra. Detär det som genomsyrar hela propositionens tänkande.Jag har deltagit i och lyssnat på utbildningsdebat-ter i denna kammare , och jag måste sägaatt det är första gången jag verkligen har hört att såmånga har prioriterat diskussionen om särvux. Givet-vis gläder det mig som skolminister att så mångavärnar om denna lilla grupp. Men var var alla tidiga-re? Då var det tyst.Ser vi till vad vi vill prioritera är det, som jag sa-de, särvux. Det är oerhört viktigt att alla ska kunna blidelaktiga. Det är en grupp som även inom ungdoms-skolan inte har varit prioriterad . Dekom betydligt senare in i de möjligheter som getts tillalla andra. Så är det när vi ser på ungdomsskolaninom särskolan.Nu ska vi se till att bygga ut också möjligheternaför de vuxna. Det är en helt annan situation än i dag.Det är alldeles för få som går i verksamheten. De ärrunt 4 000. Kanske finns det ett behov hos runt45 000 personer. Det är inte sagt exakt hur stort be-hovet kommer att vara. Kommittén har visat på vissasiffror.