prot · GO0955 · 2001-01-24 00:00:00 — Vi förstårinte vad denna rundgång i systemet ska vara bra för.Dessutom ger den en situation för familjen som viinte tycker gagnar vare sig familjen eller barnet. Manska ha en större möjlighet att utöva inflytande översina egna förtjänade pengar.Dessutom anser jag att valfrihet ska vara någon-ting som gagnar inte bara dem som har tjocka plån-böcker, utan den ska också gagna dem som inte har såmycket pengar. Jag tycker att ochIngrid i stället bibehåller en politikermaktsom ska ordna, ge bidrag och styra och ställa i ställetför att ge möjligheter.Det handlar om mer pengar, - dethandlar inte om mindre. Men det handlar om att fåmakt över sin vardag. Jag tycker att det är en demo-kratisk rättighet för alla, och därför tycker jag ocksåatt det ingår i den generella välfärden. Tycker inteIngrid också det?Anf. 112 () replik:Fru talman! Det finns en stor skillnad mellan Mo-deraterna och , bl.a. i synen på skatte-politik. hävdar fortfarande att skatte-politik är ett fördelningsinstrument. Det gör att jagoch ska betala mer skattän de som har mindre inkomster. harockså synen att vi ska se till att komplettera inkoms-terna för dem som inte har så höga inkomster för attuppnå just den valfrihet för alla som ett visst ekono-miskt oberoende innebär. Vi vill ha valfrihet även förde sämst ställda barnfamiljerna.Den valfrihet som är resultatet av skattepolitik är att och jag skulle få väldigt mycket mer pengaratt röra oss med. Den deltidsarbetande ensamståendemamman skulle däremot få oändligt mycket mindrepengar att röra sig med. I den delen blir vi nog inteeniga.Jag tror att en av de viktigaste sakerna som vi kangöra - jag har sagt det tidigare och jag tycker att dettål att upprepas - är att se till att de ekonomiskt sämstställda barnfamiljerna får bättre ekonomi. Det skerbäst genom de generella systemen. Det sker ocksågenom att vi har ett skattetryck som förmår att finan-siera detta.Anf. 113 ():Fru talman! Adoption är ett löfte som staten gertill ett barn. Det är ett löfte inte bara om ett bättre liv,utan om bästa tänkbara förutsättningar för det berördabarnet.Denna utgångspunkt gör att adoptioner måstehanteras med mycket stor ödmjukhet och försiktighet.Det unika med en adoption är att staten faktiskt offi-ciellt välsignar ett föräldraskap och slår fast att enviss familjesituation är den allra bästa tänkbara för ettvisst barn. Det är ett mycket stort ansvar att avgöra ettbarns framtida livsöde.Varje adoption börjar med en tragedi för barnet.Gemensamt för alla adoptivbarn är ju att de tidigtsepareras från sina biologiska föräldrar, vilket un-dantagslöst är ett trauma. Adoption - att byta land,kultur, språk och omgivning - är en av de största ochmest svårförklarliga förändringar som ett litet barnkan genomgå. Via barnhem, sjukhus, fosterföräldraroch lokala myndigheter kommer barnen så småning-om och i varierande åldrar till nya familjer i främ-mande länder. Där väntar i de allra flesta fall välutvalda och starkt motiverade familjer på barnen.Adoption är alltså i grunden något oerhört posi-tivt. Men internationella adoptivbarn har en speciellsituation och speciella behov. Vi har ett ansvar i atterkänna och söka kunskap om adoptivbarns speciellabehov för att på ett bra sätt kunna förstå, möta ochstödja barnen.Under 1960- och 70-talen var synen på internatio-nella adoptioner välvillig, men kanske också naiv. De första föräldrageneratio-nerna fick ganska oförberedda på adoptivbarnensbehov ta emot barnen. kan man med en tillba-kablick konstatera att de första internationella adop-tionerna var något av ett socialt experiment, om änmed de bästa av sociala ambitioner.Forskningen, diskussionen och medvetenheten omadoptivbarnens speciella situation och behov harkommit först i efterhand. Ett exempel är att mångabarn som kom i början var sjuka i infektioner ochsvaga av undernäring. Den svenska sjukvården inrik-tades på att snabbt bota sjukdomar och snabbt få uppvikten. Den goda ambitionen ledde till att barnenförst utsattes för undernäring och därefter för över-gödning i snabb följd. Detta kunde i sin tur resultera iatt barn kom för tidigt i puberteten och att kropp-slängdtillväxten därför stannade av för . I taktmed att kunskapen ökat har vi lärt oss att hanteraproblem som detta och andra.Adoptivbarn har genomgått ett antal separationerredan innan de kommer till . har detskett ansvarsfullt, genom att barnet överlämnats tillett barnhem, ett sjukhus eller en fosterfamilj. Iblandhar barnet i stället kommit som hittebarn eller gatu-barn och i vissa fall efter tvångsomhändertagandenoch andra tidiga trauman.Barnet kan sedan ha bott på flera avdelningar ochpå flera barnhem under kortare och längre perioderinnan det kommer till sin nya familj. Det har storbetydelse för barnets utveckling eftersom det lillabarnet varje gång det sökt knyta an till eller bygga ennära relation till någon vuxen snabbt har separeratsfrån den vuxne. Barnet kanske inte ens har haft någonvuxen att relatera till , eller helt har saknatkroppskontakt. Det påverkar förmågan att bygga närarelationer senare i livet liksom barnets trygg-hetskänsla. Det förekommer att barn helt enkelt gerupp försöken att knyta an till vuxna.Barnets tidiga erfarenheter försvinner inte, utanligger kvar och kan göra sig påminda senare i livet.Frågor om utseende, annorlundaskap, identitet ochbiologiskt ursprung kommer att finnas där och måstekunna hanteras både av barnet och av omgivningen.Adoption är alltså inte bara en enstaka händelse ibarndomen, utan en process som pågår hela livet. Denär olika intensiv , och den är förståsolika för olika barn - men den finns där. Man kanaldrig växa ifrån att man är adopterad, utan bara in idet och göra det till en del av identiteten.En del av de barn som kommer till oss känner tillvilka de biologiska föräldrarna är och vilken orsakenvar till att de lämnades bort. Då kan tankarna kommaatt kretsa om hur livet skulle ha blivit om man hadefått vara kvar hos den biologiska familjen. Men deflesta barn känner inte till sitt ursprung och ägnarmånga och långa funderingar åt vilka föräldrarna var,varför man lämnades bort för adoption och om detfinns levande släktingar kvar. Det är alldeles natur-ligt, och så är det också när relationerna till densvenska familjen är bra.Att vara adopterad är att vara utvald för en svenskfamilj, men det är att vara övergiven av sinaursprungliga föräldrar. Varför övergavs man? Harman egen skuld i det? Ursprunget är viktigt för detegna identitetsbyggandet. Vem är jag? Var kommerjag ifrån? Hur kommer jag att se ut? Vad vill jag?Under tonårsperioden är den processen som starkast,men den kan fortsätta hela livet. Och frågorna aktua-liseras och accentueras särskilt under vissa perioder,som t.ex. när man funderar över eller får egna barn.Adoptivbarn har också att hantera ettannorlunda utseende jämfört med majoriteten. Vi vetatt kan alla former av avvikelservara känsliga, speciellt de som man inte har valt själv.De ser inte ut som sina föräldrar eller kompisar fastde vill vara och på många sätt känner sig lika.Det förekommer att barn förnekardet egna ursprunget. De känner sig som svenska menblir behandlade som invandrare. Den yttre och deninre identiteten kolliderar. För många kan resultatetbli ett livslångt sökande, för andra en känsla av tom-het och identitetslöshet. klarar andra av atthantera situationen bra.Men det går att slå fast att adoptivbarns identitets-byggande är mer komplicerat än andra barns. De harfler, svårare och annorlunda frågor och faktorer atthantera, och den samlade livsuppgiften blir större.Adoptivbarn kan både ha behov av och en skräck förnära relationer. Det finns uppgifter om att utveckling-en av den sexuella identiteten kan kompliceras. Dethar framförts olika förklaringar till det. En är att ad-optivbarn inte sällan är födda som resultat av ett iursprungsländerna otillåtet och oaccepterat sexuelltumgänge. En annan är att de kommer till svenskafamiljer på grund av de nya föräldrarnas ofrivilligabarnlöshet. Frågan är om det kan påverka utveckling-en av den egna identiteten och sexualiteten.Erfarenheterna från särskilda ungdomshem gerindikationer på att det behövs mer forskning. "Personalen på § 12-hem upplever att utlandsadopte-rade barn oftare än andra omhändertagna barn visartecken på att de blivit utsatta för sexuella övergrepp.Det är också vanligare med promiskuitet och annansexuell problematik i den adopterade gruppen i jäm-förelse med andra omhändertagna på särskilt ung-domshem". Detta skriver Statens institutionsstyrelse.Man fortsätter: "De utlandsadopterade barnen påinstitutionerna uppvisar ofta ett gränslöst beteendesom leder till att de utsätter sig för risker och situatio-ner som är direkt farliga, såsom våld och sexuelltutnyttjande. "Att situationen för internationella adoptivbarn kanvara svår att hantera visas av att de är överrepresente-rade som patienter inom barn- och ungdomspsykiat-rin. Enligt olika undersökningar är ungefär dubbelt såmånga adoptivbarn patienter där som det borde vara.En tredjedel av dessa barn hade så svåra problem attde varit inlagda på klinik för att få hjälp.Adoptivbarn är vidare överrepresenterade på § 12-hemmen. Där finns det 2,6 gånger fler adoptivbarn ändet statistiskt sett borde göra. Det förefaller som attsärskilt tonårsperioden är svår för adopterade. Idygnsvård för tonåringar är adoptivbarnen överrepre-senterade. Där är de 2,4 gånger så många. Barn ad-opterade av ensamstående är i än högre grad än andraadopterade överrepresenterade i barnpsykiatrisk vård.De är fyra gånger så många i barn- och ungdomspsy-kiatrisk vård. Detta antyder att det kan finnas problemsom inte är tillräckligt kända.Ensamma adoptivföräldrar har fått ta emot barn, ialla fall tidigare, som har varit äldre än snittet ochsom kan ha haft problem redan vid ankomsten. Detkan vara en delförklaring. Men det kan också vara såatt det helt enkelt är svårare för en ensam person attklara av att hantera ett internationellt adoptivbarnsspeciella behov och förutsättningar. Om kraven ärstora på ett par som adopterar gemensamt är kravenän mycket större på en ensam person.De flesta adoptivbarn klarar av att med hjälp avväl utvalda och särskilt stabila familjer hantera sinsituation. Men de adoptivbarn som inte klarar avsituationen riskerar att få mycket allvarliga problem.Det är därför som adoptivbarn ändå blir så mycketöverrepresenterade i barn- och ungdomspsykiatriskvård. När situationen blir svår blir den ohanterligtsvår. När man faller faller man hela vägen.Det man söker hjälp för är bl.a. aggressioner, re-lationsproblem och sociala problem. Adoptivbarnenkommer från en annan familjesituation än övriga barnmed problem. Deras familjer är stabilare och tämligensocialt välanpassade. Övriga berörda barn kommerofta från socialt belastade familjer. Mycket tyderdärför på att adoptivbarnens överrepresentation inombarn- och ungdomspsykiatrin skulle vara betydligtstörre om adoptivfamiljerna inte var så väl utvalda.Fru talman! Kunskapen om adoptioner och adop-tivbarnens utveckling är ännu tämligen ofullständig.Det behövs betydligt mer forskning om adoptivbarnsutveckling, om hur det har gått för de adoptivbarnsom har kommit till . Det saknas heltoch hållet studier på viktiga delområden, som famil-jebildning och utveckling av den sexuella identiteten.Men det saknas inte indikationer på att forskningenbehövs.Det har förekommit internationella adoptioner tillSverige i större skala . De första adoptivbar-nen har hunnit bli vuxna. Vissa har bildat familj. Mendet saknas närmast helt longitudinella studier om hurbarnens liv och situation ser ut . Den forsk-ning som finns har mer karaktären av ögonblicksbil-der vid en given ålder. Vi vet ännu inte hur familje-situationen, familjebildning och föräldraskap funge-rar.Det som är särskilt unikt med rätten för ensamstå-ende att adoptera är att det saknas förarbeten somutreder eller problematiserar saken. Den enda motiv-text som finns är något enstaka stycke gamlaförarbeten till en mycket tidig adoptionslag, då inter-nationella adoptioner över huvud taget inte förekomoch då man heller inte hade det barnperspektiv som vihar i dag.För mig leder det här fram till två slutsatser, frutalman.För det första finns det all anledning att följa uppoch undersöka hur det har gått för de adoptivbarnsom har kommit till samt hur stödettill adoptivföräldrar och adoptivbarn kan stärkas.Forskningen och kunskapen måste öka. Det är en delav det ansvar som svenska staten måste ta när manfattar beslut om hur barns liv och framtid ska te sig.För det andra finns det anledning att löpande seöver adoptionslagstiftningen för att tillse att den ärväl fungerande och väl anpassad till samhällets ut-veckling.Båda dessa synpunkter utvecklas i motion L406och i den reservation som talade om, nämligen reservation 29 i dagensbetänkande.Anf. 114 ():Fru talman! Jag börjar med attställa mig bakom alla våra reservationer, så att jaginte glömmer bort det. För tids yrkar jagbifall till reservation 10. Reservation 25 har kd yrkatbifall till, så det behöver inte jag göra. Jag sällar migtill den. Sedan vill jag sälla mig till reservation 36,som egentligen bygger på yrkande. Jagförstår inte riktigt varför de inte är hopskrivna.Som gäst i socialutskottssammanhang - jag är jumed i ett annat utskott - ska jag hålla mig till minmotion. Jag var väldigt glad när den här skrivelsenskulle komma, och jag hade hoppats på mycket merakonkreta förslag än vad det blev.Studiedagar, manifestationer och jubileer medanledning av m.m. har mestvarit av karaktären tomtebloss, snabbt uppflammandeoch slocknande till kvällen.Regeringen måste inte bara med jämna mellanrumbeskriva barnens situation och den bedrivna barnpo-litiken utan även blicka framåt. Jag visste förra veck-an att statsrådet och barnministern skulle vara i . Jag fick frågan om vad jag ville skickamed henne, och jag sände med frågan om ett jämliktsamhälle för barn och ungdomar. Det såg också utsom om vi hade ungefär lika uppfattning om sådanasaker som fri tandvård, sjukvård, BVC, MVC, kom-munala , skolmåltider osv. Därför blevjag besviken när jag hörde rapporter från Norrköpingom framhållande om att svensk familjepolitik främsthandlar om att mammor ska ut och arbeta heltid.Det viktigaste i hela skrivelsen finns på s. 11: "ialla beslut som rör barn skall fyragrundläggande principer beaktas." Det här är ingen-ting nytt för . Vi har motione-rat om det här och påpekat den grundbulten i mångasammanhang. Vi har också motionerat om barnkon-sekvensanalyser.Det är bra att den nybildade uttalade samordnings-funktionen ska uppmärksamma och samordna sådanafrågor om barn och ungdomar som berör flera depar-tement och att det ska finnas ett tydligt barn-perspektiv i beslutsprocessen. Men det är just det här"" och att det står att man "strävar efter" ochatt man ska följa processen osv. som jag tycker är litetråkigt. Vi har alltså ställt krav på att en barnbilagaska följa budgeten. sade att detstod "krav" i skrivelsen, men det gör det inte, utan detstår just att det ska ske på sikt.Välfärdsbokslutet visar på de stora nedskärningarsom har skett och att återuppbyggnadeninte pågår i den omfattning som man önskar. hardet lovats mera pengar, men en hel del av dessakommer inte landstingen och kommunerna till del -tyvärr. Det sker fortfarande nedskärningar på mångahåll.I skrivelsen används, som jag sade , uttrycksom "", "ska erbjudas resurser","åtgärdsprogram ska upprättas", "bör erbjudas", "börinitieras" osv. Jag tycker inte att det förpliktar. Då ärdet bättre att barns och ungdomars situation endastbeskrivs utifrån dagens läge och att syftningar påförbättringar endast skrivs om man har konkreta för-slag.I skrivelsen tas upp hur föräldrar ska kunna kom-binera ett krävande förvärvsarbete med föräldraskapoch att det ur barnets perspektiv är ett rimligt krav attföräldrar har tid och ork för barnen. Då vill jag passapå att nämna vårt krav om att sänka normalarbetsti-den. Det är inte bara de riktigt små barnen som harrätt att kräva tid av de vuxna. Den rätten har även allaungdomar.Mobbning i skolan har fått ett eget litet avsnitt.Stor variation finns beträffande skolors handlingspro-gram och kunskaper. anser att ansvaretför att minska mobbning helt vilar på de vuxna. Manskriver att det är skolans ansvar att utveckla barnensförmåga att hantera förändringar, att ge och ta åsikteri öppna diskussioner och att kunna leva sig in i andramänniskors situation och känslor. Men då krävs deten lite annan skola med mindre klasser och mycketmer vuxentid för varje elev. Det som beskrivs ärsnarare ett idealtillstånd för skolan och vad som voreden rätta vägen under de allra bästa omständigheter.Att få en skola som fungerar på det sätt som sagtskräver väldigt mycket av både engagemang och re-surser.Beskrivningen av kultur i skola och förskola ärockså en idealbild. Jag poängterar detta därför att jagtycker att det är synd, om man nu ska använda denhär skriften till något slags utbildning, att det iblandser bättre ut än vad det är. Det har tyvärr varit så i bistra tider i första hand skurit ned på kul-tursatsningar. Bl.a. har den kommunala musikskolanfått stryka på foten.Ett avsnitt i skrivelsen heter Barns och ungdomarsfysiska och psykiska hälsa. Naturligtvis ska vi varatacksamma och glada för att sjukdomar som t.ex.difteri, polio och tbc är så gott som försvunna i Sveri-ge. Men för det får vi inte slå oss för bröstet ochminska på förebyggande insatser. Det är bra att man iskrivelsen har poängterat att en kraftsamling krävsbeträffande t.ex. psykisk hälsa samt allergi och annanöverkänslighet.Jag vill i det här sammanhanget poängtera attforskningen kring hur man behandlar ungdomar somär sjuka är mycket eftersatt. Det finns pediatrik, menvi har endast en docentur i ungdomsmedicin i Sveri-ge. Precis som när det gäller alla andra grupper är detviktigt att det blir rätt i mötet mellan t.ex. en ungastmatiker eller diabetiker och doktorn.Jag ska särskilt uppehålla mig lite vid barn till ut-satta grupper. De är dubbelt utsatta. Ett förfärandestort antal barn blir inte sedda och får aldrig andravuxnas hjälp att förstå och bearbeta sin situation. Detgäller t.ex. barn till missbrukare, psykiskt sjuka,misshandlare och misshandlade, kriminella och men-talt handikappade. Det gäller också barn till traumati-serade flyktingar, eventuellt med egna krigsupplevel-ser, och barn med andra egenupplevda trauman såsommisshandel och sexuella övergrepp. Deras utsatthet ärmångfasetterad. På grund av skam och skuld försökerföräldrar ofta dölja sin belägenhet, och barnens situa-tion blir osynliggjord. Vi vet att de här barnen löperbetydligt större risk än andra att själva fara illa senarei livet. Det gäller psykiskt illamående, missbruk,suicidförsök, kriminalitet eller att själva bli förövareoch misshandla. Med adekvata insatser är deras oddstill en god utveckling betydligt bättre. Varje räddatbarn ger förutom vinster i mänskliga värden ävensamhällsekonomiska vinster av stora mått.Att argumentera för förebyggande vård har alltidvarit svårt och stött på motstånd. Den ekonomiskavinsten av den tidiga insatsen syns alldeles för sentför att passa in i traditionell kortsiktig penningeko-nomi. På ett förebyggande område har emellertidSverige varit överlägset i världen: barntandvården.Vinsten har dessutom varit lätt att se och lätt att mäta.Ibland smyger det sig in i spardebatten att här skulleman kunna spara lite pengar genom att ta ut avgifterpå barntandvården. Detta får aldrig ske!I skrivelsen finns en bra text om barnavårdscent-ralerna, också ett svenskt flaggskepp. Nästan 100 %av småbarnen kommer till BVC. Här har man redangjort besparingar. Föräldrautbildning börjar bli mersällsynt, och specialistläkarna i barnmedicin är myck-et få. Hur detta kan åtgärdas saknas det text om iskrivelsen. Det fanns i utredningen Det gäller livet.Den sammanfattande skrivningen om droger bör-jar så här: Alkoholproblemen bland barn och ungdo-mar i är begränsade. Tecken till ökning avkonsumtionen finns dock. Det är mycket försiktigtskrivet. Detta är ett mycket allvarligt problem somökar och kryper längre ned i åldrarna. Vi måste ta detpå mycket stort allvar.I skrivelsen upprepas att det för barn och ungdo-mar med funktionshinder är viktigt med tidiga åtgär-der. I otaliga rapporter har detta faktum bekräftats.Därmed vet vi det. Vi behöver inte fler utredningarom det.Under rubriken finns ettlitet avsnitt som handlar om hälsofrämjande insatserför nyanlända barn och ungdomar. Man tar även uppbehovet av hjälpmedel och habilitering för funktions-hindrade barn. Problemet är stort, och det är mycketbråttom. Men det saknas ett större resonemang omhälsan hos barn med invandrarbakgrund.Stycket Asylsökande barn börjar helt sonika meden osanning. Ett målmedvetet arbete har bedrivits föratt utveckla barnperspektivet i asyl- och mottagande-processerna, står det. Det är ett påstående som kännslite främmande när vi vet att asylsökande barn haftsämre rättigheter beträffande t.ex. skolgång, förskolaoch rätten att bli hörd. finns det många kraftersom jobbar för det här, och det är verkligen någotsom det är bråttom med.Avslutningsvis vill jag säga att efter-lyser en större helhetsbeskrivning. I barnens värld ärallt sammansatt och länkat i vartannat. Mycket avdetta kan också ses som ett förebyggande arbete vaddet gäller att förhindra ungdomsbrottslighet, rökningoch bruk av droger samt vad det gäller det allmännahälsoläget. I samhället börjar det redan med MVCoch BVC. Förmågan att hantera konflikter i exempel-vis skolan, relationer till föräldrar, kamrater och sam-hället i stort - allt är länkat till vartannat och måstebetraktas i ett helhetsperspektiv.Det var meningen att den här skriften skulle an-vändas till ett utbildningsunderlag för departementen.I det avseendet är den bra, om man beaktar att det dåoch då förekommer skönmålningar och fattas kon-kreta förslag. Jag föreslår att om man nu ska ha dennaskrivelse som utbildningsskrift ska man även ta medskriften livet från Barnpsykiatriutredning-en.Jag tackar så mycket och ber så hemskt mycketom ursäkt för att jag talat över tiden.Anf. 115 ():Fru talman! Barnskrivelsen är både viktig och brautformad. Det är bra med ett barnpolitikområde somkan sätta fokus på att barnen alltid ska komma främst.Även betänkandet är bra. Visserligen avslår utskotteti betänkandet mina två motioner - om våld som drab-bar barn och unga samt om barnsituationen i Sverige- men jag känner tillfredsställelse över de svar påmotionerna som utskottet gett mig och över att arbetetska fortsätta på de här områdena.Jag tänkte ta tillfället i akt och prata om vikten avförebyggande arbete, så att barn och ungdomar intekommer på glid i samhället, förebyggande för att barnoch ungdomar ska känna trygghet och att våldet inteska öka i samhället.Det finns naturligtvis många sätt att jobba före-byggande. Man kan stötta föräldrar, ha bra kvalitet ibarnomsorgen, i skolan och på fritidshemmen, menockså satsa på föreningslivet. Föreningslivet ger barnoch unga möjlighet att växa och utvecklas inom id-rott, kultur, friluftsliv, dans, teater, musik, demokrati,m.m.Hela Folkrörelse- och måsteäven fortsättningsvis ges förutsättningar att verka.Flertalet organisationer kommer att drivas vidare trotsknappa resurser, tack vare alla ideella insatser. Menvissa ekonomiska förutsättningar behövs ändå för attkunna utveckla verksamheten. Inte minst på lokalsi-dan har vi sett rejäla försämringar, både vad gällertillgången på lokaler och på det ekonomiska stödetför att kunna hyra lokaler.Det måste finnas många olika mötesplatser därolika åldrar, kulturer, språk och kön kan mötas. Dettaär en av de mest grundläggande förutsättningarna fördemokratibygget, att människor möts. Varför inte ennysatsning på föreningslivet?Sverige är bäst och ska bli bättre på barns uppväxti förhållande till resten av världen. Då finns det allanledning att även göra en satsning på barns fritid,där mycket av demokratiskt lärande sker och normerbildas.Nu skapas det tjänster i skolan, vilket är oerhörtbra.