prot · GP0947 · 2001-12-13 00:00:00 — Vi misstän-ker på goda grunder att den i många avseenden ärfelaktig, vilseledande och otjänlig för sitt ändamål.Det är utomordentligt olyckligt när man får framen sådan här produkt i ett offentligt sammanhang. Vi ide moderna västdemokratierna blir mer och mer varsevilken betydelse institutionerna har för ett lands ut-veckling och välstånd. I det här fallet är det naturligt-vis väldigt tunga institutioner, eftersom det ytterst ärregering och riksdag som är inblandade i ett utred-ningsförfarande som nästan till en del skulle kunnajämställas med ett rättsligt förfarande inom domstol-sväsendets ram.Kraven på en sådan här utredning måste självfalletvara höga. Mot den bakgrunden är det naturligtvisväldigt viktigt att det här sköts på bästa sätt.Nu har vi hört statsrådet medge atthär har begåtts fel och misstag. Det är gott och väl atthon kan säga det. Det vore konstigt annars - vi män-niskor gör fel och misstag. Men vi har också möjlig-heter att i mångt och mycket rätta till dem.Statsrådet ägnar rätt mycket tid åt olika aktivitetersom görs från regeringens sida och även från andraför att förbättra saker och ting med hänsyn till vadsom har hänt.Det är naturligtvis utomordentligt värdefullt.Men i det här sammanhanget skulle man egentli-gen vilja koncentrera sig på hur vi hanterar betänkande, som har utsatts för sådanavsevärd kritik - och som det förefaller en utomstå-ende i många avseenden ganska välgrundad kritik.Jag kan inte förstå annat än att regeringen också ärinne på att detta nog inte är helt bra. Därför ger denmyndigheten för psykologiskt försvar iuppdrag att samla in fakta och att hålla en faktabanktillgänglig.Jag och mitt parti har nog en känsla av att vi härsöker någon form av sammanställning av det materialsom finns och en belysning av vad det materialet harför faktamässig innebörd om vad som har hänt såvittman kan komma fram med gällande kunskaper.Det ser inte ut som om denna myndighet ens skulle hadet uppdraget, utan det är mer fråga om något slagsbibliotek. Detta är inte tillfyllest.Sverige måste äga frågan när det gäller att vi själ-va kan ta på oss att göra en kvalificerad genomgångav detta material utan att på något sätt kränka gravfri-den eller över huvud taget beröra den sidan av saken.Detta är i stället ett administrativt och intellektuellttekniskt arbete. Det borde vara fullt möjligt att göradetta, och även ganska behjärtansvärt. Om vi inte fårtill stånd denna form av genomgång så kommer näm-ligen den här frågan att leva sitt eget liv och bli någotav en varböld i det offentliga samtalet.Det är ganska svårt att förstå varför man inte kanta detta steg. I och med detta verkar man komma enbit på väg, men ändå inte riktigt ända fram. Här sägsdet i en mening som jag har väldigt svårt att förstånågonting om att myndigheten ska göra ett exempelpå hur fartyget i sjunkförloppets slutskede kan havattenfyllts. Det låter väldigt konstigt - som om mangör något slags intellektuell övning med det värde dethava kan. Det är väl inte det som man egentligen ärute efter, utan man vill ju veta hur nära sanningenman kan komma. Det är det som vi som intressenter iden här frågan vill ha klarlagt. Det är möjligt att dettaligger bakom det hela, men att det inte riktigt går attta till sig det med den här skrivningen. Det skulle ioch för sig vara mycket intressant att få detta belyst,möjligen från utskottets ledamöter som kanske bättrekan begripa sig på skrivningen.Statsrådet talar mycket om forskningoch om andra aktiviteter. Det är oerhört värdefulltoch bra. Frågan är om inte just ett sådant här samlatutlåtande om alla dessa fakta skulle kunna vara ett braunderlag för fortsatt forskning.Med detta ber jag att få tacka för ordet, fru tal-man.Anf. 107 ():Fru talman! Ärade ledamöter i kammaren! Det händer ibland att man får fråganvarför det är så viktigt att söka ökad klarhet kringEstonias förlisning. Svaret på den frågan är att omman inte vet hur förlisningen och sjunkningsförloppetgick till så kan man inte heller vidta rätt åtgärder föratt förhindra en liknande olycka . Till stordel handlar alltså denna debatt och de frågor somställs om den framtida sjösäkerheten. Det är precisdetta som vi kan lära oss mycket om av det som hän-de sedan.Den internationella ,som presenterades 1997, gav en bild av hur det helahade gått till. Jag trodde själv fram till för drygt ett årsedan att det var ungefär så det gick till - bogvisiretramlar av och drar upp bilrampen, det kommer invatten i fartyget och det förliser. Som de allra flestamänniskor i samhället noterade jag förvisso att detframfördes kritik i debattartiklar. Det gör det ju mot istort sett alla större utredningar. Vi vet av erfarenhetatt de som engagerar sig i sådana här utredningar äralltifrån rättshaverister till frustrerade anhöriga ochprivatspanare av olika slag. Jag hade uppfattningenatt det här handlade om det ända till den dag då jagläste att kritiken kom från helt andra håll. När jagsatte mig in i ärendet visade det sig att kritiken fördesfram från de tyngsta och mest välrenommeradeskeppstekniska institutionerna i det här landet - In-stitutionen för marin teknik på i ,Kungl. Tekniskahögskolan, - SSPA,och med fem miljonermedlemmar. Då förstod jag att detta är kritik som intehandlar om rättshaverister, frustrerade människor ochprivatspanare, utan detta är kritik som bygger på enhelt annan kunskap om och insikt i de här frågorna.Jag har läst olika uttalanden. En välrenommeradprofessor på hävdar att den har vilseledande infor-mation. Från hävdarman att hela den samlade sjöfartsvärlden har en annanuppfattning om haveriförloppet än den har.De frågor som kanske har rönt störst uppmärk-samhet är frågor som har förblivit obesvarade underdessa . Det gäller delvis det som flera andratalare har varit inne på, dvs. Hurkan ett fartyg som får in vatten högt uppe på bildäck-et, ovanför vattenytan, sjunka så snabbt som på 35-40minuter? Erfarenheter från andra bilfärjor, som denpolska och den engelska ofFree Enterprise, visar att fartygen slår runt så fort defår in vatten ovanför vattenlinjen. De kan sedan bliflytande i timmar eller t.o.m. . Vid andra far-tygsolyckor, t.ex. Titanic eller den grekiska färjanExpress , sprang fartygen läck och fick invatten under vattenlinjen. Då gick sjunkningsförlop-pet väldigt snabbt - i det grekiska ex-emplet.Det är ett faktum att den internationella haveri-kommissionen inte har kunnat förklara hur Estoniakunde sjunka på så oerhört om det bara var såatt det hade kommit in vatten uppe på bildäck. Manmedger att man inte kan förklara detta.Den andra stora frågan gäller fartygets sjövärdig-het. Var fartyget sjövärdigt eller inte? Den internatio-nella hävdar i sin rapport attfartyget var sjövärdigt. Men så sent som i april i århävdade statsrådet och den nuvarandeordföranden för Ann-LouiseEkborg att Estonia inte var sjövärdigt.All intellektuell hederlighet säger att just de tvåfrågetecknen att sjunkningsförloppet inte är förklaratoch att fartyget inte var sjövärdigt - tvärtemot vadden internationella hävdar -borde föranleda nytt utredande eller kompletterandegranskningar.Men utöver de här två tunga frågetecknen finnsdet en lång rad andra frågor som är obesvarade. Jagtänker bara nämna tre av dem som är ganska illustra-tiva, lättbegripliga och framför allt bevisbara.Den första är att det finns hål och olika former avskrovskador på fartygsvraket som inte nämns ellerförklaras i den internationella haverikommissionensrapport. Det finns bilder. lade jag på minegen hemsida ut bilder på hål och skrovskador som ärav den karaktären att man undrar: Vad är det som harhänt här? Varför finns det här inte förklarat i deninternationella ? Harskadorna någonting med förlisningen att göra, ellerhur har de annars uppkommit?Jag skulle vilja ställa frågan till varförman inte vill bifalla förslaget om att granska kritikenpå just den här punkten, mot att skrovskador och hålinte kommenteras i den internationella haverikom-missionens rapport.Den andra frågan är hamnstadsprotokollet.Timmarna innan Estonia lämnade för sinallra sista resa genomfördes en besiktning, en s.k.hamnstadskontroll, av fartyget. Det var det svenskasjöfartsverket med estniska kolleger som i flera tim-mar var ombord på fartyget och i sina protokoll mar-kerade en lång rad olika fel och brister på fartyget.Fem av dessa fel var av så allvarlig karaktär att deenligt internationella regler måste åtgärdas innanfartyget fick lämna hamn. Fartyget lämnade hamnutan att felen åtgärdades.I den internationella har man publicerat hamnstadsprotokollet. Detmärkliga med protokollet är att det svenska sjöfarts-verkets brevhuvud är bortredigerat och att den spaltdär notapparaten finns, som visar att fem av anmärk-ningarna var av så allvarlig karaktär att fartyget skulleförbjudits att lämna hamn, också är borttagen. Detkan man se om man jämför med originalprotokollen.Där finns anmärkningarna och logo-typ med. Varför har det här dokumentet publicerats iden internationella ? Ja,det vet vi inte, men vi vet konsekvensen av det. Kon-sekvensen är att det inte går att se det svenska sjö-fartsverkets ansvar och att det inte går att se att femav anmärkningarna var av sådan karaktär att fartygetskulle förbjudits att lämna hamn innan de åtgärdats.Det här är angeläget. Det handlar ju om fartygetssjövärdighet. Det var med hjälp av protokollet utannotapparat och utan brevhuvud som man hävdade attfartyget var sjövärdigt när det lämnade hamn.Jag vill då ställa frågan till Moderata samlings-partiet: Varför vill inte Moderata samlingspartiet ska granska kritiken på den här punkten för attkomma till klarhet med varför protokollet ser ut somdet gör i den internationella rap-port. Det här är ju i allra högsta grad en ansvarsfråga.Den tredje frågan är det material som finns frånbildäcket på fartygsvraket.I oktober och december 1994 filmade man delsmed hjälp av dykare, dels med hjälp av en s.k. ROV-kamera. Det är en TV-kamera monterad på ett stortradiostyrt stativ, ungefär en gånger en meter.I den internationella sägerman att man aldrig var inne på bildäcket på Estonia.Svenska myndigheter har också förnekat att de varitinne på bildäcket. Men i min hand håller jag en avkopiorna på det officiella bildmaterialet . Påbildmaterialet ser man hur kameran är inne på någotsom tycks vara bildäcket, och man hör kameraled-ningen säga: Vi är nu inne på bildäck. Vi rör oss inåtpå bildäck. Man ser lastpallar, träpallar och cement-säckar, och man hör hur dykledningen hävdar att dehar en överenskommelse om att inte gå längre in än30 meter på bildäck. Varför är då detta intressant, ochvarför förnekar man att den här kameran har varitinne på bildäck? Ja, det finns ingen möjlighet för enROV-kamera att ta sig in på bildäck. Det finns ingadörrar, och bilrampen är i det närmaste stängd medbara en 40-60 centimeters springa högst upp. Detinnebär att den här filmen har tagits av en ROV-kamera som i så fall måste ha kommit in på någotannat sätt, genom något hål. Något sådant hål nämnsinte i den internationella rap-port.På det här filmmaterialet kan man också följa ka-merans rörelser. Högst upp ser man tid ,timmar och dygn, man ser djupet i centimeter, manser i vilken riktning kameran rör sig. Genom att följasekund för sekund kan man på en bild rita in hurkameran rör sig. Även då kommer man fram till attden tar sig in underifrån på fartygets bildäck, där denrör sig i ett antal mönster och sedan tar sig ut igen.Jag är naturligtvis intresserad av att få svar på frå-gan: Vad är detta för hål? Hur har den här filmentagits? Varför har man förnekat detta eller över huvudtaget inte berört det i den internationella haverikom-missionens rapport? För mig känns det angeläget attfå svar på dessa frågor. Jag vill ställa frågan till detsocialdemokratiska partiet: Varför är man inte bereddatt bifalla förslaget i motion 458 om att granska kriti-ken på den här punkten för att få ökad klarhet?Fru talman! Jag har själv författat och varit med-författare till två motioner. Den ena är motion T647som är gammal och har bordlagts . Där föreslås att man granskar - observera ord-valet - och inte utreder fem precisa områden för attöka klarheten. Det här är ett av de områden som jaganser att man bör granska. Inget av dessa fem yrkan-den kräver några nya dykningar. Inget av dem medförnågra stora kostnader. Det är fullt möjligt att göragranskningarna utifrån det material som redan finns -filmmaterial och annat. Det märkliga är att i trafikut-skottets betänkande bemöts inte något enda av dessayrkanden med ett enda ord. Det kan också vara väl-digt talande i och för sig.Motion T458 handlar heller inte om att tillsätta enny utredning, utan kraven i motionen, som alltså är enflerpartimotion, handlar om att man ska granska rele-vansen i kritiken av utredningen av Estonia somframförs av svensk och internationell expertis, dvs.den tunga välformulerade underbyggda kritiken somförs fram i och internationellt.Även här, fru talman, finner jag först och främstatt i trafikutskottets betänkande bemöts inte dettakrav över huvud taget. Jag har också funnit att maninte föreslår att motion T458 avstyrks. Den finns överhuvud taget inte med i trafikutskottets betänkande.Jag vet inte om det innebär att vi ska behandla motio-nen i vår i stället, eftersom den inte finns nämnd ochän mindre har bemötts i sitt konkreta yrkande. Vadjag har hört har heller inte trafikutskottet på sinasammanträden över huvud taget diskuterat argumen-tet för att granska relevansen i kritiken. Det här tyckerjag kanske också är talande.Jag tror för egen del att den tystnad som jag troratt många upplever kring de här frågorna, professo-rers och institutioners väl underbyggda kritik och denpolitiska oförmågan att hantera de här frågorna, riske-rar att leda till ett misstroende inte bara mot myndig-heter utan också mot oss politiker. Det är vi som haransvar. Jag tror att det här i förlängningen är negativtför samhället och tilltron till vår samhällsstruktur.I den här debatten kan jag hålla med om mycketav det som säger. Man kan inte få svarpå alla frågor, och det finns många som aldrig blirnöjda med svaren. Men vissa frågor kan man få svarpå. Jag menar att materialet finns. Det går att skapastörre klarhet. Jag har heller inte under det här årethört ett enda argument mot att man skulle granskarelevansen i den kritik som förs fram.Jag menar att det här är viktigt. Antingen kommerman fram till att kritiken är obefogad, och då har viproblem inom en lång rad institutioner i . Detär professorer och sjösäkerhetsmänniskor som i såfall tydligen är inkompetenta, och det bör belysas.Det är ett allvarligt problem. Eller så kommer manfram till att en del av den här kritiken är relevant. Dåtarvar det en granskning och ett sökande efter ökadklarhet. Det kan ju inte vara så att det både är irrele-vant och relevant. Det måste vara antingen eller.Jag har som sagt fortfarande inte hört, varken fråntrafikutskottet i dess betänkande eller i den här de-batten eller från statsrådet, ett enda argument för inte skulle granska relevansen i kritiken. Varförkan vi inte få höra något sakligt skäl till detta?Med det här, fru talman, vill jag yrka bilfall till re-servation 15. Jag hoppas också att jag kan få svar påde frågor jag ställde till , ochSocialdemokraterna. Förvisso är även ett uteblivetsvar ett svar.Anf. 108 Statsrådet () re-plik:Fru talman! Jag ville bara ge en kort kommentartill , som säger att "man"borde granska osv. Det här är ett av skälen till attregeringen också har sagt att vi nu måste samla ihopalla de uppgifter som finns - det gäller filmer, rap-porter och material från myndigheter och andra - i enbank, . Då kan "man" granska, jämföraoch dra slutsatser.Det är just för att komma längre i detta som viöppnar denna faktabank, som Styrelsen för psykolo-giskt försvar ansvarar för. Den kommer att vara öp-pen för alla. Inget lock ska ligga på. Möjligheten attgranska för "man", för väldigt många "man", skafinnas där. Så får vi se vad det leder till och om vihittar andra sätt att komma längre i frågeställningarnaefter det. Det är självfallet också regeringens önskanoch ambition.Anf. 109 () replik:Fru talman! Det låter kanske bra att samla ihop allinformation och alla fakta i en minnesbank, men detär inte så att en minnesbank med automatik ocksåproducerar svar på de frågor som förts fram från olikainstitutioner, professorer och andra sakkunniggrup-per. Det krävs en kompetens för att kunna dra slutsat-ser av ett material som ofta är av teknisk karaktär.Ofta är det ett väldigt komplext material. Bara film-materialet upptar ett antal hundra timmar, tror jag.Det krävs naturligtvis en oerhörd kompetens för attkunna granska det och dra slutsatser av vad det ärman ser.Om det är så som statsrådet säger, och det hoppasjag att det är, att regeringen vill öka klarheten i dethär, då måste man tillsätta en grupp av oberoendesakkunniga, människor som inte var involverade itidigare utredning och som inte har ekonomiska in-tressen åt något håll utan som är oberoende och sak-kunniga i de här frågorna.Uppdraget ska vara just att granska ett antal preci-sa frågor, inte att granska en helt oöverskådlig mängdfakta som finns i en minnesbank utan att leta fram ettlitet antal relevanta, välformulerade frågor som harförts fram från , KTH och olika internatio-nella sjösäkerhetsorganisationer. Då kan man få svarpå ytterligare ett antal frågor, det är jag helt övertygadom. Där håller jag med . Men det kräversom sagt mer än att bara samla allt i en oöverskådlighög. Det kräver kompetens.Anf. 110 (m):Fru talman! betänkande 1 och 2handlar om utgiftsområde 22, Kommunikationer samtinfrastruktur för ett långsiktigt hållbart transportsys-tem. I detta budgetbetänkande har man också lyckatssmyga in frågan om fartyget förlisning.Först vill jag därför säga några ord om formfrågan.Det handlar visserligen om vissa framtida kostna-der med anledning av fartygets förlisning, men denlångt större frågan handlar om huruvida alla faktiskakort rörande den verkliga orsaken till fartygets hasti-ga sjunkförlopp kommit upp på bordet och synats isömmarna med sanningens ljus. I förlängningen, frutalman, handlar det här om att förbättra säkerheten försjöfarande och i görligaste mån också undvika olyck-or av detta och liknande slag i framtiden.Att därför förvisa en av vår tids värsta fartygska-tastrofer, som krävde minst 852 människors liv, tillnärmast en liten not, eller i varje fall ett synnerligentunt avsnitt, i ett budgetbetänkande vittnar enligt minmening inte bara om sviktande omdöme och bristan-de empati eller, låt mig kalla det, pietet. Det vittnarockså om att man i det längsta vill skydda någon,något eller några intressen och dölja omständighetersom inte skulle må bra i, eller av, offentlighetens ljus.Frågan är just bara vad, vem eller vilka - och egentli-gen också varför.Det är mystiken kring dessa frågor som samtidigtär både utmanande och kittlande. Varför dessa dämp-ningsåtgärder? Är det verkligen, handen på hjärtat,bara av ädel omsorg om de anhöriga? Frågan om M/SEstonia borde därför ha behandlats i ett särskilt, väl-berett, utskottsbetänkande. Jag tvekar därför inte atthävda att den nu anvisade ordningen närmast är attanse som en respektlöshet mot de omkomna ochderas nära och kära, men också mot dem som hadelyckan att överleva detta fasansfulla haveri och rentaväven mot framtida färjeresenärer. Att man inte ärbenägen att se allvarligare på sjösäkerhetsaspekten iEstoniaolyckan än så framstår i mina ögon närmastsom nonchalant och illavarslande.Fru talman! Det handlar inte bara, eller främst, omEstonia. Den som till äventyrs fortfarande efter sju årtror att Estoniadebatten, eller rättare sagt den utebliv-na debatten, bara handlar om Estonia har fel. Få med-borgare i , vare sig politiker, journalister ellerandra, torde väl ha kunnat undgå att konstatera attansvariga inom regering och myndigheter lagt locketpå för all debatt som på något sätt kan anknytas tillEstonias förlisning. Motiven för detta återkommerideligen i två skepnader. Antingen hänvisas det tillgravfrid eller också upprepas mantrat "inga nya faktahar presenterats".Detta har varit ganska verksamma ord föratt förhindra, eller om man så vill motverka, de starkakrafter som underkänt den internationella haveri-kommissionens, alltså Joint Accident InvestigationCommissions, Estoniautredning.Internationellt görs som regel i frågor som rörkatastrofer, vare sig det handlar om terrorism ellerolyckor, allt som står i människans makt för att utre-da, analysera och undanröja risken för att nya terror-dåd eller olyckor ska kunna ske. Lika stort engage-mang och lika mycket energi läggs ned på att finnaeventuella skyldiga när så är påkallat. Man ska barapåminna om t.ex. Göteborgskravallerna, de minutiösautredningar och analyser som görs efter de fruktans-värda terroristangreppen i i åreller för den delen haveriutredningen kring olyckanmed den ryska ubåten , som för övrigt för en tidsedan lyckosamt bärgades på ett större djup än detsom Estonia råkar ligga efter förlisningen kan vi konstatera att var-ken orsaken till haveriet eller ansvarsfrågan har klar-gjorts på ett nöjaktigt sätt. Något närmare engage-mang från de ansvarigas sida för att råda bot på dettatycks inte heller kunna noteras. Däremot tycks detfinnas ett starkt intresse inom regering, trafikutskott,myndigheter och medier att medverka vid, eller rätta-re sagt motverka, de försök som görs för att klarläggaomständigheterna kring katastrofen.Det är därför uppenbart att hela denna frågaegentligen handlar om något annat än det i stället handlar om är att grundläggandedemokratiska värderingar och ställningstaganden harkommit i kläm som en följd av att Estonias efterspelhandlagts inkompetent. Den givna följdfrågan är: Hurkan det då ha gått så illa? Det finns egentligen baratre alternativ.Det första alternativet är att det pågår en mörk-läggning. Men att bara antyda en sådan misstankeplacerar oeftergivligt budbäraren i facket konspiratör.Det andra alternativet är att utredningen och efter-spelet skötts påtagligt inkompetent av majoriteten avde inbladade och ansvariga. Ett sådant påståendeavvisas med att budbäraren är en besserwisser.Det tredje alternativet är en kombination av dembåda, nämligen att det under hela utredningen ochdess efterspel pågått en mörkläggning av inkompe-tens från en rad inblandade aktörer. För att vinnatrovärdighet i ett sådant påstående måste man docktitta lite närmare på omständigheterna kring utred-ningen och efterspelet samt naturligtvis även titta påvilka konsekvenser detta för med sig på ett brett poli-tiskt och samhälleligt plan.Det är ett faktum att ägdes till hälftenav estniska staten och till hälften av ett svenskt före-tag, . Båda parter var represente-rade i , där dessutom esterna sattpå ordförandestolen.Det är ett faktum att fartyget seglade med felakti-ga certifikat, godkända av finska, svenska och estnis-ka sjöfartsmyndigheter. var de delaktigaoch representerade i . Det är ettfaktum att Estonia seglade med ett stort antal felakti-ga dokument, direkt avgörande vid en nödsituation,exempelvis felaktig stabilitetsbok, felaktig säkerhets-plan, saknad lastsäkringsmanual, saknad manual förbryggrutiner, osv.