prot · GO09116 · 2001-05-29 00:00:00 — För att hålla på detta måste någon formav sanktioner ibland kunna genomföras, och det harvi små möjligheter till i den svenska skolan. Det skanaturligtvis inte bara vara sanktioner, utan också olikaslags insatser för att hjälpa människor ifrån ett krimi-nellt eller osocialt beteende. Men sanktioner är iblandnödvändiga för att upprätthålla respekten för grund-läggande normer, som respekt för andra människor.Den kände forskaren på detta område professorDan Olweus deltog för sedan i utbildningsut-skottets hearing om mobbning. Han talade om attändra strukturen på den existerande sociala miljön.Enligt honom har långvariga försök med psykoterapioch andra metoder för att ändra mobbarens beteendeoftast misslyckats. Forskningen stöder enligt honomklart att skolan måste ha någon form av sanktionervid regelbrott. Dessutom ska skolan naturligtvis ska-pa en varm och omtänksam miljö och en grundstäm-ning som inte skapar fientlighet. Men någonstansmåste det finnas en tydlig markering att vissa beteen-den inte accepteras.Tyvärr har jag svårt att uppfatta att skolministernpå den punkten på något sätt öppnar möjligheterna attsätta kraft bakom kraven på grundläggande normer.Därför har jag också svårt att uppfatta att skolminis-tern säger något riktigt konkret som skulle göra att desom inte vågar gå till skolan kommer att vågagöra det.Anf. 48 ():Fru talman! Jag ställde några frågor till skolmi-nistern: Vilken kan orsaken vara till att så mångaunga lärare hoppar av? Är situationen sådan i skolanatt de inte mäktar med den?Då kommer problematiken fram direkt. Vi fårobehöriga lärare, som i och för sig kan vara väldigtduktiga och kunniga när det gäller ämneskunskapermen som däremot kanske inte har kunskap att upp-täcka mobbning i ett tidigt skede. Jag tror att just detförebyggande arbetet - vilket också har framförts här- är oerhört viktigt.Det kommer ständigt nya forskarrön om mobb-ning, och det är oerhört viktigt att också lärarna i detlivslånga lärandet får del av den nya kunskapen.Jag skulle gärna vilja höra skolministerns kom-mentar. Vilka åtgärder avser skolministern vidta?Anf. 49 Statsrådet ():Fru talman! Självklart är det så att läroplanen skagälla i skolan. Jag tycker att läroplanen är oerhörttydlig när det gäller normer, dvs. hur vi ska vara motvarandra. Det är, precis som jag sade tidigare, devuxna som måste markera och ta detta ansvar. Själv-klart ska vi ha ett system för hur vi ska fungera till-sammans - man sätter upp sina regler - och för vadsom händer om vi inte följer reglerna. Det är ju basen.Det är precis det som läroplanen säger. Den är tydligpå en lång rad punkter när det gäller hur dessa för-hållanden ska vara i skolan. Den ska vi följa.Vidare ser vi över skollagen just i det perspektivetatt vi vill kunna öka och stärka elevernas trygghet ochrättssäkerhet. Det är därför kommittén har att prövaäven frågan om sanktion mot en kommun, vilket viinte har möjlighet till . När kommittén lämnarifrån sig sitt betänkande får vi se vilket förslag mankommer att ge till departementet.Jag tycker att det är oerhört viktigt att man såvälpå den lokala nivån - alltså i skolan - som när detgäller den övergripande lagstiftningen ska få beskedetatt man ska kunna känna sig trygg och därmed ocksåveta att man inte ska må dåligt när man är i skolan. Viär helt överens, , i det perspektivet.Skollagen ger ändå möjligheten att flytta påen elev när man har kommit fram till att inget annatgår att göra. Jag menar att man kan tillämpa det, menman ska vara oerhört restriktiv. Man ska jobba före-byggande, och man ska också försöka se till att vidtaåtgärder på plats. Det ska ske med hänsyntill den som är mobbad, och man ska utgå från hanssituation, hur han mår, hur han tänker och hur hankänner. Där ska åtgärdsprogrammen, som man antarnär en sådan situation uppstår, vara tydliga. Det berörhur de ska gälla, hur man följer upp och ut-värderar dem och hur man kommer tillbaks när mantror sig ha nått en bättre situation.Erling Wälivaara tog upp frågan om behörig per-sonal. Det är en viktig fråga i detta perspektiv. Vi veti dag att vi har icke behöriga lärare. Man kan kommatill skolan med väldigt goda ämneskunskaper pågrund av att man har haft ett annat arbete. På det visetkan man ge kunskaper när det gäller den delen, somär viktig för en elev.Är man i den konkreta situationen att man harobehöriga lärare på skolan tycker jag att ett oerhörtstort ansvar åligger rektor när det gäller att informeraom de delar i läroplanen som berör värdegrunden ochdet vi nu har talat om, dvs. Om man har en obehörig lärare på skolanska man se till att denna finns i ett lag tillsammansmed behöriga lärare. Det är just den här delen som ärden specifika och som vi hoppas ska bli ännu bättre iden framtida lärarutbildningen, dvs. kunskapen om devärderingar som ligger som bas för vår skola. Denkunskapen har man inte om man har gått en utbild-ning för att bli t.ex. civilekonom eller civilingenjöroch kommer till skolan som obehörig.Vi ska ge en möjlighet i den nya lärarutbildningenäven för lärare som är behöriga att gå den 60-poängsutbildning som ger ett bredare perspektiv pådet allmänna utbildningsområdet.Återigen vill jag understryka rektors ansvar för attdiskussionen om värdegrunden, som finns i läropla-nen, ständigt sätts överst på dagordningen inte baraför de obehöriga lärarna utan också för de behöriga.Precis som sade är detta ingentingsom man tar upp i ett projekt eller då ochdå, utan det är samtal som ständigt måste föras såväl ilärarrummen som i klassrummen.Anf. 50 ():Fru talman! Denna fråga gäller som sagt elevernasrätt till skolgång, men den är intimt förknippad ochhänger ihop med hur man hanterar mobbningen. Omdessa av de mobbade eleverna - 38 av 100 ärganska många - som inte vågar gå till skolan hadefått reda på att de kunde gå till skolan därföratt de som mobbar dem inte finns kvar där är det klartatt deras förutsättningar för en bra skolgång hadeblivit bättre.Återigen: Allt det förebyggande arbete som skol-ministern talar om är naturligtvis oerhört viktigt. Mendet är också en förebyggande insats att på ett heltannat sätt visa att det blir negativa konsekvenser omman allvarligt bryter mot dessa regler. Sedan skanaturligtvis alla som ändrar sig vara välkomna tillba-ka.Skollagen ger , vad än skolministern säger,ett väldigt litet utrymme för att ens flytta på personerom utför grov mobbning. Vi talar inte om småsaker.Vi talar inte om bråk mellan 7- och 8-åringar, utan vitalar om grov mobbning.Jag tycker att vi ska göra det tankeexperimentetatt vi tänker oss att en vuxen människa skulle sitta påsin arbetsplats tillsammans med människor som någradagar har uppträtt grovt kränkande och kan-ske klätt av honom eller henne eller gjort något annatav det som har skett i de fall vi har sett. De skulle viinte acceptera. Jag tycker inte, fru talman, att vi skaacceptera att en 14- eller 15-åring ska behöva göradet heller.Anf. 51 Statsrådet ():Fru talman! Jag kan se att attityderna till mobb-ning har förändrats även i det kortare perspektivet -. Skolor gör t.ex. polisanmälanpå ett sätt som man aldrig har gjort tidigare. Det görman när man upplever att det verkligen är en grovtkränkande behandling. Man gör då bedömningen attdet hade föranlett en polisanmälan om det hade skettutanför skolans väggar. Det tycker jag är ett helt rik-tigt agerande. Skolan är i det perspektivet inte någonskyddad plats. De regler som gäller för samhället iövrigt gäller för den verksamhet som finns inomskolans väggar.Det positiva i det som händer vad gäller mobb-ning är att vi nu talar om det. Mobbningen har gettsett offentligt ansikte. Det stärker också alla dem somkanske tidigare inte vågade gå till ochgöra en anmälan. gör de det.Jag får fortfarande, som jag har sagt idebatter, alltför många brev där både elever och an-höriga beskriver sin situation. Så länge denna typ avbrev kommer och så länge det görs anmälningarmåste vi ständigt diskutera och debattera.En sak tycker jag sker i alldeles för liten utsträck-ning. En elev har anmält till skolan att han eller honmår dåligt och nonchaleras kanske. Vad sker sedan?Debatten förs ofta på skolverksnivå eller här i kam-maren. Det jag efterlyser är det som ska ske i kom-munerna. Hur ofta har man en debatt i fullmäktige-församlingen efter det att en elev har offentliggjort atthan eller hon utsatts för mobbning? Här önskar jagverkligen att man i varje kommun säger så här: Nuhar detta skett i vår kommun. Hur ska vi gå vidare?Om det hade skett hade vi märkt att vi har en decent-raliserad verksamhet.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 2000/01:448 om be-tyg och kunskapsmålAnf. 52 Statsrådet ():Fru talman! har frågat om jag avseratt ge ett tydligt uppdrag att utvärdera ombetygen motsvarar kunskapsmålen.Ulf och jag hade en diskussion om sammafråga här i kammaren . Vi var dåsom nu överens om vikten av att eleverna i densvenska får de kunskaper de behöver föratt framgångsrikt fortsätta sina studier i gymnasie-skolan för att i förlängningen få såväl ett rikt yrkeslivsom ett rikt kulturellt och socialt liv. Vi var ocksåsamstämmiga i bedömningen att ingen kan vara nöjdförrän alla elever nått målen både i och igymnasieskolan.Ulf misstänker att många elever i verklig-heten inte har de kunskaper som motsvaras av derasgodkända betyg från och att detta ärorsaken till de framtida misslyckandena i gymnasie-skolan. Även om jag anser att vi måste ha förtroendeför att lärare och skolledare gör ett professionelltarbete finns det anledning att seriöst diskutera dennafarhåga.Låt mig dock säga att vi har fått en hel del nyttunderlag för diskussionen . Av den rapportsom lämnade i augusti2000 om grunderna för betygssättningen i skolornaframgår att många lärare anser sig ha haft för lite tidoch möjlighet att diskutera tillämpningen av systemetmed kolleger. De anser också att kompetensutveck-lingen varit otillräcklig. Vi kunde dock se i den se-naste betygsstatistiken från attlärarna i större utsträckning än tidigare använde allastegen i betygsskalan. Detta kan tyda på att de bättrebehärskar systemet.I rapporten pekar inspektörerna på behovet avfortsatt kompetensutveckling, fler kollegiala samtalmellan lärare för bättre jämförbarhet och utvecklingav andra bedömningsgrunder än prov för att betygs-sättningen ska bli mer likvärdig och konsistent. Hu-vudmannens och rektors ansvar betonas också. uppmanar staten att stödjadetta arbete bl.a. genom förtydliganden och kom-mentarer till det nationella systemet.På regeringens uppdrag har därför alldeles redovisat ett arbete som innebäratt skolorna ska få tillgång till ett kommentarmaterialom bedömning och betygssättning. Materialet inne-håller en genomgång av bakgrund och författningsbe-stämmelser men också en praktisk del med frågor ochsvar om bedömning och betygssättning baserad påintervjuer med ett stort antal lärare och elever.Beträffande de nationella proven, som tar upp i sin interpellation, håller jag med omatt bortfallet är ett problem. Det är dock främst pålokal nivå som insatser för att motverka detta måstegöras. Jag tycker självklart att de nationella provenoch andra lokalt utformade prov är viktiga instrumentsom stöd för lärarna i deras bedömning. Sambandetmellan resultaten på de nationella proven och betygenska dock inte överbetonas. Skriftliga prov är ocksåalltför dominerande som underlag för betygssättningenligt inspektörernas rapport. Här pågår på mångaskolor ett utvecklingsarbete med andra typer av be-dömning, bl.a. portfoliometoden och annat mer kon-tinuerligt utvärderingsarbete, där också eleven har ettstörre inflytande över sin studieutveckling. Dettaarbete bör uppmuntras eftersom det också innebär enutveckling av det pedagogiska arbetet som helhet.Sammanfattningsvis anser jag i likhet med UlfNilsson att tillämpningen av betygssystemet måsteföljas noggrant. Jag är emellertid övertygad om att deviktigaste insatserna behöver göras i kommuner ochskolor och i en direkt dialog med dem. göruppföljningar inom ramen för sitt ordinarie uppdrag,bl.a. i arbetet med revidering av kursplaner och be-tygskriterier. Verket har dessutom fått ett mer riktatutvecklingsuppdrag gentemot kommunerna, där frå-gan om betygssättningens kvalitet blir naturlig att taupp i samband med diskussion om kvalitetsredovis-ning och behov av kompetensutveckling.Jag anser att det ligger inom ramen för Skolver-kets arbete att följa kvaliteten i betygssättningen ochkontinuerligt göra uppföljningar av sambanden mel-lan betygssättningen och uppnåendet av kunskapsmål.Därför anser jag inte att behöver få ettsärskilt uppdrag.Anf. 53 ():Fru talman! Jag tackar skolminister för svaret. Av svaret framgår att skolmi-nistern håller med mig om att frågan om betygenstillförlitlighet är viktig. Men som jag ser det tyckerjag inte att skolministern vill ta steget fullt ut ochsätta in kraftfulla åtgärder för att verkligen garanterabetygens tillförlitlighet. Jag frågade i min interpella-tion om skolministern vill ge ett särskiltuppdrag att utvärdera om betygen motsvarar kun-skapsmålen. På den frågan svarar skolministern nej.Varför tycker då jag att det är så viktigt att utvär-dera om betygen motsvarar kunskapsmålen? Jo, ele-ver som inte når upp till kunskapsmålen har rätt tillstöd i den svenska skolan. Varje elev som får ettfelaktigt betyg blir då bestulen på det stödsom han eller hon har rätt till. Och genom hela skol-systemet ser vi problemet med att elever skickasvidare i systemet utan förutsättningar att klara sig ochutan att de i rätt tid får den hjälp som de så väl skullebehöva. Jag tycker att det ibland använda uttrycket"snällfälla" ger en träffande beskrivning av vad somdrabbar alltför många svenska elever. Den här snäll-fällan innebär att en pojke eller en flicka inte får redapå att kunskaperna inte räcker till förrän det är allde-les . Snällfällan leder till att många elever pågymnasiets individuella program ska försöka ta igenvad de skulle ha lärt sig i . Och den härfällan innebär att elever luras på sin rätt till stöd.En första förutsättning för att ta reda på om ele-verna får den hjälp som de behöver är att man garan-terar att ett godkänt betyg verkligen är ett godkäntbetyg. Men tyvärr talar många fakta för att det härbetyget inte alltid är rättvisande. Det finns mångaolika undersökningar som visar att det finns mycketkvar att göra här. 1999 gjordes ett omfattande skriv-test i av forskaren . Trotsatt hon i undersökningen utgick från väldigt låga kravpå skrivförmåga konstaterade hon att av av-gångseleverna i nian skrev osammanhängande medstaplade kortsatser och fattigt ordförråd. Och det finnsandra läsförståelseundersökningar där man har kom-mit fram till slutsatsen att var femte avgångselevsaknar förmåga att läsa och förstå en vanlig enkeltidningstext.Man kan jämföra de här undersökningarna medbetygsstatistiken. Man kan då konstatera att ungefär4-5 % av eleverna inte klarar godkänt i t.ex. svenska,engelska eller matematik. Hur kan det då komma sigatt en tredjedel av samma elever sedan inte klarar avatt gå igenom gymnasiet? En massa sådana här upp-gifter visar ju att betygsstatistiken döljer verkligaförhållanden.En titt på statistik över nationellaprov och betyg visar också tänkvärdasiffror. På t.ex. det individuella programmet hade28,ej godkänt på det nationella provet i engelskaA, men endast 19, hade IG som slutbetyg i eng-elska A. I matte A fick av samtliga elever integodkänt på det nationella provet, men betydligt färrefick IG i betyg. Det är visserligen sant som skolmi-nistern säger att allt inte kan mätas i ett nationelltprov, men när skillnaderna är så stora finns det verk-ligen anledning att fråga sig om betygen sätts påriktiga grunder. På något sätt tycker jag att skolmi-nistern går runt den här frågan lite grann i sitt svar.Min fråga är: Tycker inte också skolministern attmycket talar för att utvärderingen i skolan fortfarandeär bristfällig, och vad vill egentligen skolministerngöra för att öka betygens likvärdighet och för att ökaderas värde som utvärderingsinstrument?Anf. 54 Statsrådet ():Fru talman! Det hade kanske varit bättre om vihade ställt oss frågan: Vad sker efter utvärderingen?Om vi ser tillbaka, återigen, kanske i ett tioårspers-pektiv, kan vi konstatera att skolan aldrig har varit såutvärderad, granskad och så noggrant följd när detgäller resultaten som den är . Det är alltså intebrist på det som vi lider av utan jag, som skolminis-ter, ställer mig ofta frågan: Vad sker efteråt?Det är precis samma debatt som vi hade tidigareom mobbningen. Vad sker på skolorna om man nukonstaterar att eleverna inte har nått de mål som manvill ställa upp? Vad sker i fullmäktigeförsamlingen ikommunen? Hur engagerar man sig? Talar man omresurser? Talar man om att det är brist på den perso-nal som man behöver, eller hur förs debatten?Vi kan konstatera att vi på en lång rad punkter harvidtagit olika åtgärder för att stärka dialogen mellanskola och hem. Vi har utvecklingssamtalet. Vi kantitta på rapporter runt utvecklingssamtal. I de förstarapporterna, som kom 1995-1996, visade det sig attden här snällheten fortfarande var väldigt domineran-de. Man kanske inte fick de här raka beskeden, precissom sade. Men i den sista rapporten, somvi nu har fått när vi följer upp utvecklingssamtalen,visar det sig att föräldrarna faktiskt är mycket nöjdamed resultatet. De säger att det har blivit en betydligförbättring och att man får klarare besked änman har fått tidigare. Vi har sett att vi via åtgärder,stödinsatser och kompetensutveckling för lärarna harkommit ett steg vidare och nått förbättring. Det kanbli ännu bättre, men det har gått framåt.Sedan gäller det åtgärdsprogram som riksdagenhar beslutat om. Vi kan gå tillbaka och titta på deförsta rapporterna. Då var det få skolor som användesig av åtgärdsprogram. I senaste rapporten visar detsig att det är en betydligt större användning av åt-gärdsprogrammen. De har fått en bättre struktur, ochriksdagen har också beslutat att en elev har enmöjlighet och en rättighet att kräva att ett åtgärdspro-gram ska skrivas. Det är alltså inte bara upp till sko-lan att bestämma över det här instrumentet.Jag tror att det är via den här typen av åtgärder -att följa upp, ge mer kompetensutveckling och förafrågan framåt - som vi ska arbeta. Det gäller alltsåinte bara att t.ex. öka antalet prov utan också att se tillatt arbetet mellan proven verkligen kommer till ståndute i skolorna. Här är t.ex. en sådan satsning som attvi nu kommer att ha mer personal i våra skolor oer-hört viktig. Vi vet att 90-talet var en period då antaletvuxna i skolan minskade, och då blev det också sämremöjligheter att möta eleverna i olika grupper beroen-de på deras behov av stöd.En del där skolan fortfarande har mycket att göra,och som jag dessvärre inte har sett alltför mångapositiva rapporter om, är elevernas egen möjlighet attpåverka sin studieplanering, de s.k. individuella ut-vecklingsplanerna. Här är läroplanen och kursplanenmycket tydliga i att eleven tillsammans med lärarenska tala om hur man ska nå målen. Detta handlar juockså om tydlighet. När man diskuterar ett mål - härär målet, dit ska vi nå - måste man givetvis utgå frånen lägesbeskrivning: Här befinner jag mig , och omjag vill nå det mål vi har satt upp, hur ska vi då till-sammans nå dit? Då får eleven ett tydligt besked avläraren i den här dialogen om vilka möjligheter hanhar att nå målet. Men när det gäller detta, elevensegen möjlighet till påverkan och inflytande, ser jagfortfarande stora brister. Här ser jag att vi måste fort-sätta att göra insatser mot lärarna för att få en föränd-rad attityd.Anf. 55 ():Fru talman! En förutsättning för att göra rätt insat-ser och ge elever rätt hjälp är att skolan har kunskapom vad eleven kan och inte kan och vad eleven behö-ver hjälp med. När man ser att så få elever får Ickegodkänt i och att sedan så många eleverinte har tillräckliga kunskaper i gymnasieskolan tyck-er jag att det är naturligt att ställa sig frågan: Sättsverkligen betygen i på rätt grund?Annars håller jag med skolministern om att detbetygssystem vi har , som är relativtnytt, är ett bra betygssystem på det sättet att det skamäta utifrån kunskapsmålen. Det är det hela betygs-systemet bygger på. Men för att detta betygssystemska kunna leva upp till sin stolta ambition att skiljasig från tidigare orättvisa betygssystem måste manskaffa sig kunskaper om att betygssättningen sker påett rättvist och likvärdigt sätt. Med tanke på alla deexempel jag nämnde i mitt förra inlägg tycker jag attdet finns alltför mycket som tyder på att så inte sker idag.Skolministern frågar: Vad sker efter det att manhar fått uppgift om att eleven inte har uppnått kun-skapsmålet? Ja, det är ju då insatserna ska sättas in.Ett positivt exempel här i är det projektsom startats i ett antal skolor med obligatoriska lästestredan i årskurs 3, där man sätter in ordentligt medspecialundervisning och hjälp till de elever som intehar nått upp till de mål man kan förvänta sig.Fru talman! Jag tror att lärarna i de allra flesta fallgör ett oerhört arbete med att vara så omsorgsfullasom möjligt i sin betygssättning. Men de har som sagtinte tillräckligt stöd när det gäller hur de olika natio-nella målen ska tolkas i betygssättningen. Med tankepå att det trots allt är så många elever som inte lyckasi den svenska skolan är det viktigt att betygen får ettkorrekt innehåll. Dessutom är det ett rättvisekrav attbetyg i samma kurs står för samma kunskapskravoavsett vilket gymnasieprogram det gäller. Jag tror attskolministern som gammal rektor och lärare, precissom jag själv, vet att det är en allmänt känd hemlighetatt betygskraven skiljer sig ganska mycket mellanolika gymnasieprogram. Det är inte rätt, varken motde elever som får dåliga eller de som får bra betyg.Skolministern säger att kontinuerligtgör uppföljningar och att lärarnas kompetensutveck-ling är viktig. Det är bra, men det räcker inte. Enligtmin mening borde den nationella utvärderingen blimycket skarpare. En viktig första uppgift borde därförvara att undersöka hur de satta betygen på olika håll ilandet motsvarar de krav som betygskriterierna anger.Man kan ha nationella prov, men man kan också haandra test för att jämföra. Man behöver inte göra detöverallt, men man kan göra det på många representa-tiva ställen.Jag skulle vara tacksam över att få höra om skol-ministern ändå inte vill vidta några kraftfullare åtgär-der än att bara följa det löpande arbetet. Först somsist: Det är många fakta som talar för att betygen interiktigt fungerar i dag.Anf. 56 Statsrådet ():Fru talman! Att säga att vi ska ha ett absolut rätt-vist betygssystem vågar inte ens jag som skolminis-ter. Jag har följt betygens olika utformning undermånga år och också suttit med i kommittén som tagitfram dagens betyg. Kanske vill hålla medmig om att målet givetvis ska vara ett rättvist betygs-system men att det är oerhört svårt att säga att vikommer att kunna ha det.Det material jag hänvisade till, det kommentar-material om bedömning och betygssättning somSkolverket precis har tagit fram, är faktiskt väldigtbra, . Bristen när vi genomförde den nyaläroplanen och det nya betygssystemet, och det var juden borgerliga regeringen som gjorde det, var att maninte fick ordentlig kunskap om vad det nya betygs-systemet stod för. Framför allt drabbade detta gymna-sieskolans lärare. Det gick alldeles för snabbt. Justdärför har detta material tagits fram när vi gjortvåra undersökningar för att följa upp målet med denrättvisa betygssättningen: för att kunna användas somen bra handledning för lärare.Det jag nu hoppas på är att detta ska leda till dis-kussioner ute, att man ska ta en fortbildningsdag, enstudiedag, till att återigen fokusera på betygen. Närnu rapporterna visar, precis som och ävenjag har sagt, att vi inte har den rättvisa i systemet somvi önskar måste ju skolan ta tag i det. Då kan mananvända det här materialet som ett underlag.Sedan tror jag också att olika former av test, dia-gnostiska prov eller andra lästest, ger ett väldigt braunderlag, precis som tog upp. Detta an-vänds också i oerhört många kommuner.