prot · GO0988 · 2001-03-29 00:00:00 — Genomlänsvis licensgivning kan vissa rovdjursarter ges fritillväxt där tillgången är låg som jakten kanintensifieras där tillgången utgör en belastning föromgivningen. är en lokal fråga somomfattar olika arealer för olika arter. Det är egentli-gen aldrig frågan om att bestämma entydiga antals-siffror för hela vårt avlånga land på en gång.Uppenbarligen är rovdjurstrycket olika mot om-givningen i och mot ganska näraliggandelän. Detta borde vara anledning till olika grad avbegränsning å ena sidan och uppmuntran å andrasidan av rovdjurstillgången i de olika länen. Däriligger ju också en möjlighet att sprida rovdjuren jäm-nare över landet utan att man i västra skabehöva känna sig som ett stort avelscentrum för lan-dets rovdjur.Fru talman! Vi måste lära oss att leva med en stör-re förekomst av de stora rovdjuren. Det kräver ocksåatt vi på ett adekvat sätt lär oss att leva med jakten pådessa viltarter. Vi måste lära oss hur vi ska begränsaen för stark tillväxt om en sådan skulle uppstå.En ytterligare god effekt av en begränsad menkontinuerlig jakt är att de vilda djurens skygghetbibehålls. Tamdjurstendenser hos stora rovdjur ärfarligt och förödande för befolkningens acceptans avrovdjuren. Det har vi hört här från olikahåll.Fru talman! Den accelererande avfolkningen ochutbredningen av våra glesbygder i vissa delar av lan-det gör att vi faktiskt inte står inför någon utrotnings-situation när vi talar om de stora rovdjuren. Vi hartvärtom hört här i kammaren att det är tillväxt-hastigheten som föranlett oro, trots att vi är eniga omatt vi ska beständiga rovdjursstammar.Det är fördelaktigt och viktigt för en god förvalt-ning av vår fauna att vi lär oss använda både stimule-rande och begränsande metoder för att styra och ut-veckla rovdjurstillgången i vårt land.Fru talman! Med detta vill jag instämma i de tidi-gare gjorda moderata yrkandena.Anf. 133 () re-plik:Fru talman! säger bl.a. att vimåste lära oss att leva med rovdjuren. Innan desstalade han i flera meningar om och för en fri jakt pårovdjur. Med den politik som behöver vi nog inte lära oss att leva meddem. Det kommer inte att finnas några rovdjur attleva med i Skårmans . En fri jakt måste välrimligen innebära och medföra att antalet rovdjur blirväldigt litet. Är inte Skårman bekymrad över de kon-sekvenser som det medför beträffande inavel och dentypen av problem? Det innebär ju också ett hot motarten på lång sikt.Anf. 134 () re-plik:Fru talman! Frågan bygger på ett missförstånd.Jag har aldrig sagt att det ska vara en fri jakt på rov-djur. Däremot har jag sagt att man ska ha en allmänjakt med licensgivning av respektive länsstyrelse.Harald , som är ledamot av jordbruksut-skottet, känner säkert till att t.ex. älgjakten i landetbedrivs med hjälp av licensjakt inom vissa arealer ochmed vissa givna antal. Det är ett sätt att styra utveck-lingen av populationen av ett visst viltslag. Jag tyckeratt man ska använda detta i det här sammanhanget föratt öka acceptansen hos befolkningen. Genom dettauppstår inte sådana situationer som har uppstått iÅrjäng och på andra ställen. Där har vi fått ett bak-slag och inte fått någon acceptans för rovdjur.Anf. 135 () re-plik:Fru talman! Jag tycker inte att man kan dra en pa-rallell mellan älgjakt och rovdjursjakt. Vi bedriver enjakt på älg bl.a. för att det är viktigt att hålla nerestammen. Ett problem har ju uppträtt i det samman-hanget, nämligen att vi har för få rovdjur som sköterjakten tillsammans med människan. Människan harinte förmågan att välja ut de sjuka och svaga älgarna,vilket rovdjuren gör i första hand. Vi har en oroandeutveckling av älgstammen som bl.a. beror på alltför fårovdjur. Den jakt som Skårman talar sig varm förmedför ytterligare problem för rovdjursarterna, ochockså för älgen som art.Anf. 136 () re-plik:Fru talman! Älgstammen har utvecklats på ettmycket positivt sätt . Detta harhuvudsakligen skett med hjälp av licensgivning. Vikan mycket väl se framför oss att situationen i Årjängsprids till andra ställen av . Då kommer det attbehövas olika sätt att begränsa vargstammen. Därförär det rimligt att man lokalt hos länsstyrelserna, somkänner till de lokala förhållandena, ger licenser förhur många djur som ska fällas respektive år.Anf. 137 ():Fru talman, ledamöter och åhörare! Jag vill börjamed att yrka bifall till reservation nr 6.I debatten angående svensk rovdjurspolitik väljerjag att inrikta mitt inlägg på vargfrågan. Det finns stora skillnader i synsätt angående vargens ut-bredning i vårt land. Detta har blivit mycket påtagligtefter det att regeringen presenterade sin rovdjurspoli-tik. Människor som lever i områden med varg känneroro och olust över vargens närvaro, medan föresprå-karna för varg ser den som ett pittoreskt inslag i natu-ren. Det vore önskvärt om vi kunde hitta en lösningsom bidrog till ökad förståelse mellan dem som är föroch dem som är emot varg.Jag kommer från och har på nära hållföljt den snabba vargtillväxten i vår region. De se-naste åren har vargstammen växt . Detär enligt forskarna en mycket hög tillväxt redan närökningen passerar . Det är klart att detta harpåverkat människor.Varg kan skådas på flera ställen i vårt län,och det är fullt möjligt att åka på vargsafari. Jag rea-gerade väldigt mycket mot tidigareinlägg där hon sade att vargar finns i skogen och därbor inte människor. Jag tycker att det är häpnads-väckande att en riksdagsledamot kan yttra något så-dant i den här vargdebatten.Det pågår också snöspårning av varg, och dengörs kontinuerligt i våra gränstrakter i samarbetemellan och högskolan iHedmark på den norska sidan.Det finns en mycket stor kunskap om var och hurvargen lever. Den senaste rapporten, som jag fick den18 mars, visar att det finns tolv registrerade vargfa-miljsgrupper. Till miljöminister ochMichael vill jag säga att man har konstateratoch fått bekräftat att det skettnio föryngringar. Dessutom anses en vara sannolik;en annan är man inte helt säker på.Centerpartiets ståndpunkt i rovdjursfrågan har va-rit att hitta en lösning som gör att vi kan ha livskrafti-ga stammar av rovdjur som människorsintressen tas till vara. Beslut beträffande varg vilkasaknar förankring i bygderna kommer aldrig att bliverkningsfulla. Vi måste lära oss att lyssna och sättaoss in i hur vargen påverkar människors vardag.Skyddsjakt efter tillstånd från myndighet, i syfteatt förhindra att varg orsakar allvarliga skador måstekunna användas i fall där vargen ständigt gör sigpåmind för ortsbefolkningen. Beslut avseendeskyddsjakt bör kunna flyttas ned från Naturvårdsver-ket till länsstyrelserna. För oss i är detav stor betydelse att i samråd medkommunerna har ett inflytande över utvecklingen ilänet.Den svenska vargstammen måste också ses i ettglobalt perspektiv. Vargen är bevisligen inte ett utrot-ningshotat djur. Det finns vargar i tusental runtom-kring i världen, i övriga , och Nordame-rika. Enligt professor , som är genetikervid och forskar i gene-tik, är det både inkonsekvent och överdrivet att fast-ställa miniminivåer gällande varg inom landets grän-ser. Dessa har ersatts med etappmål, men jag und-rar ändå på vilka grunder regeringen lägger framförslaget om långsiktiga mål för vargens överlevnad.Det är befogat att fråga sig om ambitionen är enegen vargstam avskärmad från yttervärlden. Rege-ringens förslag om att inte utvidga nödvärnsrättenförrän man säkrat de 200 vargarna är svårt att förstå.Rädslan för att vargstammen inte ska överleva anserjag vara obefogad. 200 vargar i hela Skandinavienanser forskare vara fullt tillräckligt för att vargstam-men här ska vara säkrad. Dessutom rör sig vargenöver stora områden, och det finns varg i angränsandeländer.Oavsett hur många rovdjur vi förespråkar måste viacceptera att människor får skydda sig och sina tam-djur. Jag anser att nödvärnsrätten vid direkt angreppfrån ett rovdjur är en medborgerlig rättighet. 28 § ijaktförordningen måste därför även omfatta vargen.Fru talman! Vargens oskygga beteende har skapatproblem, och det påverkar människors levnadsför-hållanden. Friluftslivet i skog och mark begränsas,och småviltsjakt med lösa hundar inskränks. Inte alladjurägare som drabbas av rovdjursskador har erhållitekonomisk kompensation. Viktiga inkomster frånuthyrning av jakträtter minskar i värde. I debattenangående överlevnadsmöjligheter på landsbygdenfinns nu vargfrågan med som en mycket viktig punkt,som vi måste ta på allvar.Ju fler vargar det blir, desto mer får vi även räknamed rovdjursangrepp på tamdjur men också på rådjuroch älg i våra marker. Regering och riksdag bör taansvar för den rovdjurspolitik det här beslutas om.Att ge ersättning i mån av anslagna medel är inteacceptabelt. Det är inte rimligt att djurägaren skadrabbas av kostnader för att vi ska ha en livskraftigvargstam. Jag tycker också att staten ska garanteraersättning för höjda försäkringspremier på grund avatt varg finns inom ett område.Med den nya rovdjurspolitiken anslås också merpengar till forskning och information om våra rov-djur. Man ger länsstyrelserna i uppdrag att informeraallmänheten om hur man ska uppträda om man möterett rovdjur. Det påpekas i betänkandet att "vid sådanatillfällen är det viktigt att veta att ex. vargen ska be-handlas med största respekt". Det är också viktigt attkänna till att man inte ska springa, för då framkallarman rovdjurets jaktinstinkt. Detta står att läsa i betän-kandet Sammanhållen rovdjurspolitik, och jag tyckeratt det visar att regeringen är medveten om att vargenfaktiskt i sämsta fall kan vara farlig även för männi-skor.Genom att använda både utvidgad nödvärnsrättoch skyddsjakt som förvaltningsinstrument har vifaktiskt möjligheter att få acceptans för en rovdjurs-utbredning i vårt land. En stor och stark vargstamspridd över landet kommer säkert att ge reaktionerinte bara inom de län där den redan finns utan ocksåinom andra områden. Reaktionerna kommer säkertockså att bli både positiva och negativa.Jag vill därför avsluta med att säga att jag tyckeratt det är viktigt att både nu och lyssna påmänniskor och väga samman de olika synpunkterna.Sett till helheten anser jag att har ettmycket bra förslag, där det gjorts avvägningar mellanolika intressen. Jag stöder därför samtliga Centerpar-tiets reservationer.Miljöminister är inte i kammaren,men jag vill med anledning av det som han tidigaresade framhålla att det är viktigt att vi tänker på män-niskorna i glesbygd. Det är ju där som vargen oftastfinns. Men gör vi det när vi inte tillåter att de fåranvända nödvärnsrätten? Det kan faktiskt starkt ifrå-gasättas.Anf. 138 () re-plik:Fru talman! Alla djur kan bli farliga om man be-handlar dem fel och uppträder fel. Det kan gälla var-gar och björnar, men det kan också gälla hundar, koroch tjurar. Den diskussionen är ganska onödig att gåin på.Jag skulle vilja korrigera när detgäller diskussionen om nödvärnsrätt. Stadgandena omnödvärnsrätten finns i , och den rätten harman alltid. Det som jag tror att syftarpå är skyddsjakt utan föregående beslut av . I betänkandet har införts att detta skagälla även för varg. Möjligen tänkte förslaget i den utredning som har föregått proposi-tionen. Det var lite oklart och behöver korrigeras.Sedan undrar jag om i likhet medhennes partikamrat anser att utflytt-ningen från glesbygden beror på förekomsten avvargar. Det var nämligen lite grann det som låg i hansanförande. Jag skulle vilja höra om den uppfattningen.Anf. 139 () replik:Fru talman! Till skulle jag viljasäga att det i alla fall är absolut nödvändigt att manfår använda nödvärnsrätt eller det här med att skyddasina tamboskap utan föregående myndighetsbeslut.Med tanke på den skärpta strafflagstiftning som är kommer det att vara en tung bevisbörda för densom nyttjar möjligheten att försvara sina hundar ochsin tamboskap.Så till det här med landsbygd och utflyttning.Bland oss som lever med mycket varg i områdetdebatteras det friskt. Man debatterar den påverkanvargen har på människor som bor där. Det är helt felnär man säger att varg bara finns i skogen där männi-skor inte bor. finns faktiskt på mindre orter, denfinns bland folket där de lever.Även om ni tycker att människor inte ska vararädda för vargen är det ändå många som är det. Mansläpper inte gärna ut sina barn för att gå 1 ½ kilome-ter från boningshuset till vägen för att åka till skolan.Man skjutsar faktiskt barn inom vissa områden.Och vargen är inte svår att se i Värmland.Anf. 140 () re-plik:Fru talman! Jag håller med . Jagtycker att det är oerhört viktigt att man respekterarmänniskors rädsla och oro. Det sade jag också i mittanförande. Jag vet var vargen finns. Jag vet att deninte enbart håller till i skogen och att man möjligenlättare kan se den i . Dock är den inte lätt attfå syn på där heller.Diskussionen om vilken påverkan vargen har påglesbygden blir lite haltande eftersom merparten avden vargkoncentration vi har i finns i Värm-land. Rimligen kan inte utflyttningen från glesbygdeni mina hemtrakter läggas det till last. Jag tycker attdet resonemanget haltar lite grann.Jag har också en fundering. Om man nu skulletänka sig att man kan lyfta ned beslutet på länsnivå,vilket jag vet att många tycker, skulle det för vargensdel innebära att hade det totala ansva-ret för den svenska vargstammen. Merparten finns jui . Hur ska man då hantera det i för-hållande till befolkningens motstånd, om det nu är såstort motstånd just i ?Om man kommer väldigt nära så att vargstammenbörjar minska, hur förhåller sig då till det?Om man får beslutet på länsnivå, om dåska lyssna på befolkningen och om merparten avbefolkningen vill ha färre vargar betyder ju det attden svenska nationella stammen är hotad.Anf. 141 () replik:Fru talman! Men det är ju så: Vill man ha vargoch det är ett riksintresse måste hela landet ta ansvarför det. Alternativet är att sprida ut varg på andraställen. Sprider man inte ut vargen, utan vargen blirkvar i , tycker jag att det är mycket logisktatt får det beslutet. Då är det ju ett län ilandet som mer eller mindre får bära ansvaret för detsom är ett riksintresse. Och man måste väl ändå kun-na påverka det man blir starkt berörd av.Vi har två vägar. Välj att sprida vargen över helalandet så att fler får lära sig att leva med den! Sålänge som det finns en koncentration i ochi gränstrakterna till bör också ansvaret förriksintresset tas på den nivån.Anf. 142 ():Fru talman! Då var den dagen inne när vi skullediskutera vargfrågan i . Jag har sett framemot den här dagen.Nu när jag står här som en av de sista talarna kän-ner jag en ganska stor besvikelse över vad det kom-mer att bli för resultat. Jag är även besviken över enhel del av de inlägg jag har hört här . Man blirlite besviken över att politiker inte kan lyssna påfolket som bor där vargen bor.Det är ett problem vi diskuterar. Det senaste re-plikskiftet var mellan och . Det är ju ingen tvekan om att där rovdju-ren blir för många påverkar det utvecklingen negativtför bygden. Det har jag många bevis för.Jag vill till protokollet läsa upp fem punkter:1. Antalet vargar i landet bör inte överstiga 100.2. Vargstammen ska spridas över hela landytan.Inga landsdelar ska vara befriade från varg-stammen på grund av ett riksdagsbeslut.3. Staten ska ersätta drabbade djurägare eller andrafullt ut för vargens skadegörelser.4. Lokala utredningar bör göras i vargtäta områdenför att man ska kunna avläsa lokalbefolkningenslivskvalitet beroende på vargens närvaro i byg-den. Det gäller även övrig verksamhet som t.ex.näringsliv och rekrytering av arbetskraft.5. Skydds- och licensjakt måste tillåtas. Besluts-fattandet om vargstammen bör flyttas ned, sånära de berörda som möjligt till länsstyrelsenalternativt till nivå.Dessa fem punkter är antagna av kommunfull-mäktige i kommun med röstsiffrorna 41-0.Samma ord finns från kommunen som en reserva-tion i yttrande över Rovdjursutredning-en.Dessa ord kommer från befolkningen där vargenbor. Vi har, tror vi själva, redan nu 100 vargar inomen cirkel av , och förökning sker. Jag kanberätta att jag var ute och gick med enegen vargforskare vi har i bygden som vet var varen-da varg finns. Vi följde en ny revirbildning i närhetenav ett samhälle. Vi vet att antalet troligenkommer att öka med ytterligare åtta till tio vargar. Såbygger det på, ganska snabbt.Folket vet var vargen är. Folket vill ha vargen.Men folket vill ha makten över rovdjuren så att vi kanha en stam som passar in i viltlivet i området därvargen nu bor.När ni röstar på 200 vargar, kom då ihåg attde kommer att finnas på samma plats - där vi bor, därdet folk bor som har skrivit dessa fem punkter somjag här nu har läst upp. Det betyder att kampen gårvidare för nya beslut redan från i morgon.Jag vill också yrka bifall till yrkande 1 och 2 i minmotion MJ918.Anf. 143 ():Fru talman! Det betänkande som har debatte-rats , som handlar om sammanhållenrovdjurspolitik, väcker många känslor, både positivaoch negativa. Jag har inget yrkande, men jag vill ändåta chansen att delta i dagens debatt.Utskottet har inte haft ett lätt arbete med att försö-ka få fram ett förslag till en sammanhållen rovdjur-spolitik. Det finns så många åsikter om rovdjurensvara eller icke vara. I mångt och mycket skiljer sigåsikterna mellan oss som har en stor del av rovdjurennära oss och de som inte kommer i kontakt med defem stora rovdjuren i sitt dagliga liv.I ett flertal av motionerna belyses vikten av forsk-ning och information och behovet av ökade kunska-per om de stora rovdjuren.Det bedrivs ett stort arbete i bl.a. Orsabjörnpark. Det är inte utskottets och inte heller riks-dagens sak att föreslå konkreta insatser i fråga omvare sig etablering eller lokalisering av ett rovdjur-scentrum, men jag vill ändå från talarstolen ge berömför det arbete som utförs i . Jag hoppasatt de får ta del av de statliga medel som kommer attfinnas för etableringen av ett rovdjurscentrum.En viktig del i betänkandet är den som belyser enhållbar utveckling och undvikandet av konflikter.Jag bor själv i ett område i där vi har gottom både björn, lo och varg. Det är nog inte så mångai den här kammaren som får väja för lodjur på vägentill arbetet här i riksdagen.När jag var på väg till Stockholmstågetstod det ett lodjur mitt på vägen. Det är väl inte precisvad man väntar sig. Älgar och rådjur är man ju van attväja för, men lodjur hör inte till vanligheten att manser. Men de finns, och det är ganska gott om dem.De flockar och familjegrupper av vargar somfinns är, som ni har hört tidigare, till största delenlokaliserade till mina hemtrakter i och tillVärmland. Det känns bra att utskottet föreslår att dären art gör stor skada måste man försöka minska an-talet individer. Det här är självfallet under förutsätt-ning att det finns områden där arten existerar i till-räckligt antal med mindre konflikter med människan.Det är ändå en viktig markering som man har gjort ibetänkandet.Vi kan ju inte tvinga rovdjuren att flytta, men videlar gärna med oss av dem till övriga landet.Det är oerhört viktigt att man tar hänsyn till demänniskor som ska leva med de stora rovdjuren i sinnärhet. Precis som flera talare har sagt, är det interiktigt så som sade, att bara rovdju-ren och inga människor bor i skogen. Vi är faktisktganska många människor som bor i skogen.Vi jägare får ofta höra att vi inte vill dela viltetmed de stora rovdjuren. Det är ett påstående somverkligen inte stämmer för många av oss som jagar.Den stora behållningen i jakten består inte av attskjuta viltet. Det handlar om så oerhört mycket mer,som t.ex. att ge sig ut iskogen på harjakt med sin stövare och lyssna på hurdrevet går mellan bergen. Ofta blir det inte mer änjust det: motion både för mig själv och hunden.Ett annat problem som finns i mina hemtrakter äratt jakthundar råkar ut för att rivas eller dödas avframför allt varg. Hunden är för oss inte bara en jakt-kamrat utan också en kär familjemedlem.Förslaget om att återinföra vargen under 28 § ijaktförordningen är ett viktigt steg för oss vars tam-djur och husdjur ofta kommer i kontakt med framförallt varg och björn. Jag vet att det finns många, bådepå åhörarläktaren och i kammaren, som anser att viredan nu skulle gå på förslagnär det gäller 28 §. Men livet består ofta av kompro-misser, och det är ändå ett steg på vägen att vi nuåterinför vargen tillsammans med björn, järv och lounder 28 §.Utskottet skriver också i sitt betänkande att detinte är lämpligt med en förändring ienlighet med . Men det innebärju inte att den här frågan är slutdebatterad. Den kom-mer säkert att dyka upp i många olika forum.Det totala antalet vargar i familjegrupper och re-virmarkerande par är efter den senaste norska av-skjutningen 70-72. Dessutom tillkommer ett antalensamma strövvargar. Hur många de är är okänt.Troligen omfattas den svensk-norska vargstammen idagsläget av ca 100 djur.Det visar ändå på att den svensk-norska varg-stammen är livskraftig. Att man återinför vargenunder 28 § tror jag inte kommer att leda till någonminskning av tillväxten av vargstammen.Jag vill än en gång säga att om vi ska få förståelseför rovdjursstammens betydelse för den svenska fau-nan måste man också ta hänsyn till de människor somlever med de stora rovdjuren i sin vardag, och i möj-ligaste mån se till att spridningen över landet blirbättre och inte koncentrerad till ett litet område i vårtavlånga land, som ni har hört i de senaste tre inläggenfrån och Värmland.I detta anförande instämde ().Anf. 144 ():Fru talman! I av finns enartikel baserad på vad , nämligen att en varg-flock överfallit och dödat en man i samhället som ligger i länet Krasnojarsk.I min och motion MJ10 har vidristat oss till att ge en rad exempel på situationer därmänniskor, främst barn, rivits och dödats av varg. Jaghar milt sagt blivit något förvånad över hur vissa s.k.vargvänner behandlar dessa fakta i den allmännadebatten. De förnekar ofta existensen av en radmycket väl belagda händelser.Denna typ av förnekelse har samma drag som -jag säger det utan några paralleller i övrigt - denförnekelse av Förintelsen som historikern ägnat sig åt.Jag tycker att debatten om vargens farlighet ävenför människor och främst barn skulle vinna på omalla kunde respektera oavvisliga fakta och inte förne-ka händelser som ägt rum. Det finns nämligen ganskamånga sådana som dokumenterar att även varg kanangripa människor, särskilt dem som uppfattas somförsvarslösa, nämligen barn.Under 1880-talet dödades i Åbo län under kort tidett 35-tal personer, mest barn, av varg. Namnen på dedödade har jag här framför mig. De finns förtecknadei bl.a. boken från vargåren 1880-82 av UnoGodenhjelm och i bok vargarna.Parentetiskt vill jag nämna att av anfallande vargar mycket väl kan hagrundats på just dessa händelser i Åbo län. Kontak-terna mellan och Åbo var ganska livliga påden tiden, och dessa händelser diskuterades säkert enhel del i brev landskapsinvånare emellan.I har enligt goda belägg flera hundrapersoner vargdödats . Akademileda-moten rapporterade i boken barn i Kirovdistriktet 1944-1952 och tvådödade kvinnor i Postavskij 1980.I Prjasja i , nära , dödades en sex-åring 1999, och som sagt, nu senast en man i Pri-morsk i februari i år.I , med en mycket stor vargstam, harman tydliga erfarenheter av att vargen är skygg motmänniska om den utsätts för regelbunden jakt. Underandra världskriget, när som regel den manliga befolk-ningen deltog i kriget, ökade kraftigt vargangreppenpå människor eftersom det då i regel inte fanns någrajägare tillgängliga.Efter kriget, när regelbunden jakt på nytt bedrevs,blev vargen betydligt skyggare.Jag förmodar att en och annan här i kammaren hartagit del av Jakthundgruppens hemsida på Internetmed dess uppräkning av incidenter, bl.a. de där män-niskor hotats av varg . Det är ett inteföraktligt antal. Jag begriper inte poängen med attifrågasätta sanningshalten i dessa konkret beskrivnaepisoder.Nu kan ju någon undra varför jag i denna debattanger dessa fakta som i stora delar redan finns i vårmotion. Svaret är helt enkelt att jag finner det uppse-endeväckande att man, när beslut nu fattas, förbigården uppenbara risken att en ökande vargstam ocksåkommer att öka risken för personskador orsakade avvarg.