prot · GO09115 · 2001-05-28 00:00:00 — har många bra förslag därutöver,men just detta påpekande är kärnan i dess förslag.När vi nu ska presentera en ny narkotikapolitiskhandlingsplan måste vi bestämma oss för att föra uppnarkotikafrågan högst på dagordningen igen. Jaganser att det inte finns några som helst skäl - delar den uppfattningen - attändra inriktning på svensk narkotikapolitik. Vi skahålla fast vid målet ett narkotikafritt samhälle. Mendet finns en tendens att detta blir en deklaration utanatt den tas riktigt på allvar. Det är först när man bryterned den i två delar som man förstår att det är allvar.Den ena delen är den regionala nivån. När jagdeltog i en diskussion i sade jag att om vi me-nar ett narkotikafritt måste vi också mena ettnarkotikafritt . Låt oss börja där vi möter utma-ningen först och där vi också har de största proble-men.Den andra delen är att vi måste bestämma oss föratt inrikta arbetet mot ett visst datum. ska vinu försöka skapa ett narkotikafritt och ettnarkotikafritt . Det är många som säger att detinte är realistiskt. Men redan om de resurser somfinns - dessutom bör vi se till att de förstärks - sam-ordnas bättre, blir mer målinriktade, blir mer bestäm-da tror jag att det är realistiskt att säga att vi ska nåmålet ett narkotikafritt och ett narkotikafrittSverige. Men det krävs att alla som är berörda avfrågan engagerar sig och att vi bestämmer oss för ennystart, ett nytt krig mot narkotikan ungefär som detfördes då vi var extremt framgångsrika.Jag hoppas att den proposition vi ska kunna pre-sentera ska vara en startsignal för ett nyttoffentligt krig mot narkotikan, med sikte på att skapaett narkotikafritt samhälle, gärna med början och mesttydligt i Skåne.Anf. 10 ():Fru talman! Det låter ju väldigt bra att den narko-tikapolitiska propositionen ska innebära en startsignalför ett nytt krig mot narkotikan. Jag är övertygad omatt det också kommer att bli så. Men en väsentlig del idet måste i så fall vara det som jag tog upp i mittinlägg, nämligen missbrukarvården. Där har vi under90-talet sett hur den har fallit tillbaka, i huvudsak tillföljd av att kommunerna har fått mindre pengar. Mankan mycket väl föreställa sig att det var en av deförsta saker som man strök i de kommunala budge-tarna när resurserna började sina.Det beror bl.a. på att det inte finns några starkalobbygrupper som protesterar och kräver när sådanahär resurser stryks. Det kan nästan varatvärtom, att det upplevs som lite skönt att slippa sam-hällets krav på att man måste ta en plats, måste gåvägen mot drogfrihet.Vi ser inte heller resultatet direkt, utan det kan talite tid. Men när resultatet väl kommer är det i formav ökat lidande, ökat antal dödsfall, som vi har sett desenaste åren, ökad brottslighet och ökad prostitution.Jag tycker att det nu är dags att ha missbrukarvår-den som en huvudpunkt i den strategi som socialmi-nistern ska utarbeta , för att se till attåterupprätta det som vi var ganska bra på i Sverigenär vi var som allra mest framgångsrika i att jaga utnarkotikan ur samhället.Det kan låta som ett väldigt högt ställt mål att sä-ga att vi ska skapa ett narkotikafritt Sveri-ge och ett narkotikafritt . Men jag delar bedöm-ningen att om vi får rätt resurser på rätt plats, om visamordnar alla de resurser som redan finns och om visatsar både på information, som är en viktig del, ochpå missbrukarvården men också bekämpandeinsat-serna kan vi säkert nå dit.Det skulle vara skönt om socialministern med yt-terligare några ord kunde beröra missbrukarvårdenoch säga om vi kan se fram emot en stor satsning påmissbrukarvården i och med den proposition somkommer i höst.Anf. 11 Socialminister ():Fru talman! Exakt hur stor satsningen blir i eko-nomiska termer kan jag inte redovisa eftersom vi intehar diskuterat detta färdigt.Jag tror att vi har samma uppfattning, att om manbestämmer sig för att behålla målet och envisas medatt den samhälleliga uppgiften är att arbeta för ettnarkotikafritt behövs det knappast någonytterligare ny lagstiftning - det är inte skärpt lagstift-ning som behövs. De polisiära insatserna kan blieffektivare och mer samordnande, men det är inteheller där problemet ligger. Problemet ligger i storutsträckning på det preventiva arbetet, det förebyg-gande arbetet, och missbrukarvården.Den paroll som sattes upp för ett antal år sedansom säger att det ska vara svårt att missbruka narko-tika men lätt att sluta bör gälla. Var och en som äröppen för och intresserad av att få vård ska kunna fådet. Det behövs också tvångsvård; det är viktigt attden består. Men så länge vi inte kan erbjuda de män-niskor som vill bli av med sitt missbruk en menings-full frivillig vård betyder det nästan ingenting om viökar tvångsinslagen. kan vi konstatera att demånga unga människor som är beredda att gå igenomett vårdprogram inte erbjuds vård. Då har vi miss-lyckats. Att förstärka missbrukarvården måste vara ettviktigt inslag i en ny narkotikapolitisk plan.Sedan gäller det våra relationer med omvärlden,och det är sannerligen inte ett enkelt problem. Det äringen tvekan om att under senaste årtiondet har in-tresset för det som kallas en liberalisering av narkoti-kapolitiken ökat. Det är naturligtvis inte så att någonansvarig politiker i något annat europeiskt land öns-kar sig ett ökat missbruk, men det finns en sorts upp-givenhet. Man vill skilja på det som kallas lätta dro-ger och tunga droger. Man har en föreställning att omman är mer tolerant när det gäller lätta droger skulleman inte kriminalisera unga människor, skulle detvara lättare att komma i kontakt med dem och skullede inte stämplas som narkotikamissbrukare. Hittillshar det inte redovisats något exempel på att den poli-tiken är framgångsrik.När det används statistik i internationella sam-manhang kan man bara konstatera att statistiken intetäcker helheten, helt enkelt därför att vi uppger såmånga olika saker i våra nationella sammanställning-ar. Det finns inga belägg för att den politiken skulleinnebära ett mindre problem.De enda som egentligen har varit framgångsrikaär och en bit in , närvi ställde resurser till förfogande och när alla myn-digheter som var ansvariga på området var hårt enga-gerade i narkotikabekämpningen. Då var vi fram-gångsrika. Vi har konstaterat att vi har lyckats sämreunder 90-talet, framför allt som en följd av bristandeuppmärksamhet.Jag har tagit upp frågan ett antal gånger meddanska ministrar, och det finns anledning att fortsättadetta. Ett av bekymren är att just den post som jaginnehar lär vara väldigt osäker i andra länder. Jagavverkar nu min tredje hälsominister i . Jaghar inlett en spännande diskussion med den nyehälsoministern om hur vi ska skaffa oss gemensammahållningar i narkotikafrågan. Jag hoppas att han stan-nar lite längre än de tidigare ministrarna har gjort, såatt vi får i gång en meningsfull dialog om gemen-samma attityder och förhoppningsvis också engemensam hållning till det problem som ligger iChristiania.Anf. 12 ():Fru talman! Jag tackar för detta. Jag har ocksåuppfattat de högt ställda ambitionerna när det gällermissbrukarvården.När vi har ett område där det inte finns några star-ka lobbygrupper som protesterar mot att det skärs nedmåste vi som förtroendevalda själva ofta försöka sehelheten och lyfta fram den. Vi måste själva försökase hur missbruk, brott och prostitution hänger ihop.Just detta att erbjuda människor möjlighet att kommaur sitt missbruk är kanske en av de viktigaste brotts-förebyggande insatser som vi kan göra just nu.När det gäller vår omvärld och uppgivenheten ärdet uppgivenheten som man ska bekämpa. Här finnsmycket att göra. Utvecklingen pekar åt fel håll, somjag sade. Beträffande narkotikabeslagen görs fortfa-rande över hälften av alla beslag i . Andelenunga som åker fast har fördubblats när det gällernarkotikainnehav. Från av dem som åktefast för narkotikainnehav i är nu var fjärdemellan 15 och . Många av dem tas nu på Öre-sundstågen.Det är oerhört viktigt att vi från svensk sida driverdet här i det nordiska samarbetet. Lyckas man intemed den första och den andra ministern kan vi kanskehoppas att det blir tredje gången gillt och att manlyckas med den tredje.Det här är en stor fråga i , och det är fråga i , och därför ser vi med tillförsiktfram mot den narkotikapolitiska proposition somkommer till hösten.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 2000/01:424 om tin-nitusAnf. 13 Socialminister ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att informera omde risker för tinnitus och hörselskador som föreliggervid höga ljud- och bullernivåer.Samma fråga ställde till migi höstas, och jag svarade här i kammaren tisdagen den28 . I huvudsak hänvisar jag tilldetta svar. Där redogör jag för den lagstiftning, främstmiljöbalken, som är tillämplig i detta sammanhangsamt allmänna råd om buller och höga ljudnivåer(SOSFS 1996:7) från , som är centraltillsynsmyndighet för frågor som rör olägenheten förmänniskors hälsa i inomhusmiljöer. rekommendationer för maximala ljudnivåer vidkonserter och på diskotek som skydd mot hörselned-sättning eller öronsus. Vidare redogör jag för vad somfaktiskt görs på central och lokal nivå i landet.Kommunens ansvar för bullerproblem regleras iarbetsmiljölagen och . Enligt miljöbalkenkan en tillsynsmyndighet utfärda förelägganden attåtgärda problemen. I kommunen är hälso- och miljö-enheten tillsynsmyndighet för miljöbalksfrågor.Kommunens miljö- och hälsoenhet ska även stå förrådgivning med förslag på hur verksamhetens pro-blem kan lösas och exempelvis ge råd som förebyg-gande information eller i samband med tillsynsbesök.Det som utmärker kommuner som lyckats väl med attfå ner decibeltalen till under de rekommenderadegränsvärdena är att de använt dessa möjligheter. Delshar man strikt utnyttjat det befintliga regelverketkring buller och ljudnivåer, dels har man arbetat medinformation och attitydpåverkan till arrangörer avdiskotek och konserter.Den skriver i sittslutbetänkande att buller förmodligen är den miljö-faktor som berör flest människor. Naturvårdsverketberäknar att ungefär 1,5 miljoner människor i landetutsätts för bullernivåer från trafiken utanför sin bo-stad som överstiger , vilket är det långsikti-ga målet för högsta värde för buller utomhus. Bullerfrån restauranger och nattklubbar och buller frånverkstäder, industrier och byggarbetsplatser ger upp-hov till betydande störningar. Höga ljudnivåer förbesökare av t.ex. konserter och diskotek kan leda tillskador på hörseln. Tinnitus är en sådan skada som vihittills inte kunnat bota. Barn är en särskild riskgruppför skador eftersom de har en kortare och smalarehörselgång. Buller är också en stor arbetsmiljöfråga.Studier av yrkesmässigt exponerande tyder på attbuller kan vara en riskfaktor för högt blodtryck. Pro-blemet buller spänner över många samhällssektoreroch berör således flera olika myndigheter och depar-tement.Vidare är det många kommuner och regionersom kartlägger tysta miljöer i syfte att skydda dessaför t.ex. nya vägdragningar eller andra bulleralstrandeverksamheter. Tystnad är en bristvara.Socialstyrelsen redovisar i Tinnitus vårdprogram2000, ett projekt som fått del av stimulansbidragenför habilitering och rehabilitering, att man har funniten stark koppling mellan arbetsinskränkande tinnitusoch depression. Av patienterna med tinnitus utan svårhörselskada hade depressions- eller ångestsjuk-dom.Sammanfattningsvis konstaterar jag att buller ärett omfattande ohälsoproblem som vi har anledningatt se mycket allvarligt på. som det finnstillräcklig styrka i befintliga regelverk för att kunnabegränsa bullret till rimliga nivåer är det viktigt attfölja upp att denna lagstiftning verkligen tillämpas påett adekvat sätt. Den fortsatta utvecklingen får avgöraom regeringen ska ta ytterligare initiativ i denna frå-ga. Remissvaren över slutbe-tänkande bereds just nu i , och idecember planerar regeringen att lägga fram en folk-hälsoproposition.Anf. 14 ():Fru talman! Jag ber först att få tacka socialmi-nistern för svaret. Socialministern påpekar att ungefärsamma svar gavs , men jag tycker inte det.Jag tycker att det här senaste svaret är mycket fullö-digare, och jag är väldigt tacksam för detta svar. Detär nya aspekter på den här frågan som har kommitfram och som jag tror att vi alla kan vara eniga om.Socialministern säger bl.a. i svaret, och det fastnadejag särskilt för: "Tystnad är en bristvara." Det ärverkligen sant. Det värsta är bara att den här bristenpå tystnad leder till åkommor för många människor.Också socialministern har ju här sagt att så är fallet.Vi ordnade ett symposium här i . Det varen onsdag när vi hoppades, fru talman, att riksdagenskulle vara full av ledamöter. råkade det bli eninterpellationsdag, och då vet vi alla hur det ser uthär. Riksdagsledamöterna lyste därför med sin från-varo. Vi hade också inbjudit såväl Socialdeparte-mentet som socialutskottet, , , , Kommunförbundetoch många andra. Det var faktiskt bara Arbe-tarskyddsstyrelsen som dök upp, och det var vi ledsnaför. Det blev ett oerhört fint symposium med kli-nikchefen på sominledare och med forskaren frånGöteborg. Vi fick se hur det ser ut för de här grupper-na.Det som jag har koncentrerat mig på under de se-naste åren är de nya riskgrupperna, de unga männi-skorna. Vi vet hur det är när det gäller tobak, alla visom har kämpat mot tobaken. När man kommer ochsäger till ungdomarna att är du i riskzonenså går det inte fram. Men när det gäller tinnitus finnsdet en risk , och det är intesäkert att du blir fri.Vad jag därför efterlyser här är att vi skulle kunnafå ett samarbete och driva en informationskampanjgenom . Jag har vänt mig till demindirekt genom mitt agerande här. Varför inte använ-da modern reklamteknik? Det gör vi t.ex. i An-slagstavlan när arbetsgivaravgifter ska betalas in. Dåkommer det en snutt i Anslagstavlan: Då och då skani betala in det och det. Och det är bra. Samma sak ärdet när våra deklarationer ska lämnas in. Varförskulle vi inte här kunna ha en information - lite kulutformad så att unga människor verkligen tittar ochsäger: Det här gäller ju mig? Det här gäller oss. Numåste vi akta oss.Jag undrar om vi inte skulle kunna få denna ge-mensamma aktion riktad just till de riskgrupper somfinns. Vi vet ju, och det står också i svaret, att detfinns olika orsaker till att man drabbas av det här. Detkan vara en kroppslig sjukdom. Det kan vara en hör-selskada som ger tinnitus. Det kan också vara depres-sion genom utmattning, en jobbig arbetssituation ochmycket annat. Men enligt den här undersökningen iGöteborg, fru talman, är det faktiskt så många som12-15 % som lider av det här. Bland äldre tonåringar,, är det ända , och många har jufått det för återstoden av sina liv.Anf. 15 Socialminister ():Fru talman! Mitt svar är utformat så att jag förstredovisade de svar jag givit tidigare för att sedanförsöka komplettera med vad som har hänt och mednågra nya tankar. Detta med tystnaden som bristvarainnehåller en dubbel tragik. Dels är det faktiskt så atttysta miljöer blir alltmer sällsynta. Dels är det ocksåså att för dem som drabbas av en hörselskada av detena eller andra slaget försvinner tystnaden för evigt.Jag har erfarenheter av just detta i min allra närmasteomgivning, att det aldrig mera blir tyst eftersom detalltid finns ljud som är enerverande.Detta är en stor utmaning för vårt folkhälsoarbete,och de sista formuleringarna i mitt interpellationssvarsyftar på den diskussion som vi kommer att föra närdet gäller slutsatser av rapport.Då ska vi lägga upp riktlinjerna för det nya folkhälso-arbetet. Det är väl där vi bör kunna få möjligheter attprecisera nya uppdrag också till Folkhälsoinstitutet.Jag tycker att det låter spännande att mana att genomföra kampanjer på det här om-rådet. Det här är ett område där det finns anledningför statliga myndigheter att verkligen driva en sortskampanjer. På andra områden kan det möjligtvis varamer tveksamt, men här finns en viktig uppgift förFolkhälsoinstitutet. Jag hoppas att vi kommer attåterkomma till sådana tankar när vi redovisar rege-ringens proposition med anledning av rapport.Anf. 16 ():Fru talman! Vi brukar ju inte göra några direktapersonliga anspelningar här i kammaren. Det tänkerjag inte göra nu heller, men jag vill säga något beträf-fande mig själv med anledning av vad socialministernsade. När jag första gången förstod vad jag hade fåttklarade jag det bra ända tills jag tänkte: Aldrig meratyst så länge jag lever! Ljudet finns där. Man vänjersig delvis, men det blir aldrig mera tyst. Precis somsocialministern sade är det inte lätt att leva med detta.Det finns många som har det mycket svårare än jag,men jag har dock fått en aning om hur många kandrabbas.Vi får inte glömma att de här människorna ocksåfår en svår arbetssituation då man aldrig har det tyst.Man ska klara av detta som man arbetar.Vilka uppgifter man har i samhället spelar ingen roll.Man har en extra stressfaktor med sig i sittarbetsliv såväl som i privatlivet.Den nya rapport som kommer ser jag fram emot.Jag hoppas verkligen att den ska kunna leda till någrahandfasta åtgärder för att nå dessa människor. Jag kaninte säga om det är ett dussin per dag eller hur mångadet kan vara, men det är definitivt alltför många somdrabbas. Dem tycker jag att vi gemensamt ska försö-ka rädda från denna ganska besvärliga åkomma.Jag återkommer säkert som jag har återkommitförut. Jag kommer inte att ge upp. Även den dag dåjag har lämnat finns det andra kanaler, ochjag kommer att försöka följa de kanalerna för att dramitt strå till stacken. Men jag tycker att det svar jaghar fått från socialministern visar att man har tagitordentliga steg framåt, och jag hoppas att vi gemen-samt ska kunna se till att situationen blir bättre.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 2000/01:442 om deäldre kroniskt sjukas situationAnf. 17 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig vil-ka åtgärder regeringen kan tänka sig att vidta för attförbättra de äldre kroniskt sjukas situation, vilkaåtgärder jag avser vidta för att de äldre med kroniskasjukdomar ska få del av de medel regeringen haraviserat i den nationella handlingsplanen för utveck-ling av hälso- och sjukvården och hur regeringenavser att i överenskommelse med Landstingsförbun-det betona vikten av insatserna för de äldre med kro-niska sjukdomar. Hon har även frågat vilka åtgärderjag avser att vidta för att stärka kompetensutvecklingoch specialistresurser inom primärvården och vilkainitiativ regeringen avser att ta för att intentionernabakom prioriteringsbeslutet uppnås.Som konstaterar innebär rikt-linjerna för prioriteringar i vården att patienter medsvåra kroniska sjukdomar prioriteras högt. Först villjag framhålla att regeringen anser att det är angelägetatt beslutet om prioriteringar i vården verkligen följs.För att prioriteringsbeslutet ska få genomslag harregeringen, och avsatt medel för ett nationellt kunskap-scentrum som bildat till-sammans med . Kunskapscent-rumet har till syfte att organisera ett nationellt ut-vecklingsarbete för prioriteringar inom vård och om-sorg. Det ska vara ett stöd för det lokala arbetet.Vad gäller patientgrupper med svåra kroniskasjukdomar vill jag även peka på att Socialstyrelsenfått i uppdrag att ta fram beslutsstöd för prioriteringarinom ramen för arbetet med nationella riktlinjer förvård av just dessa patientgrupper.Den nationella handlingsplanen för utveckling avhälso- och sjukvården är till stor del inriktad på justäldre. Det är naturligtvis då också viktigt att de medelsom aviseras i handlingsplanen verkligen kommer deäldre patienterna till godo. Jag vill här peka på att enviktig del av handlingsplanen är den uppföljning somSocialstyrelsen har fått i uppdrag att genomföra. Tilluppföljningen hör att ska initiera egnastudier där en viktig fråga är att belysa i vilken ut-sträckning de ökade resurserna i den öppna vårdenutanför sjukhus förmår bidra till ökad trygghet ochkvalitet i vården av äldre människor.Att stärka kompetensutvecklingen inom primär-vården är en annan viktig del av den nationella hand-lingsplanen för hälso- och sjukvården. Detta är i prin-cip sjukvårdshuvudmännens eget ansvarsområde.Enligt det utvecklingsavtal som slutits mellan , ochregeringen i anledning av den nationella handlings-planen ska landstingen bl.a. svara för att personalenges förbättrade möjligheter till kompetensutvecklingoch fortbildning.Dessutom ska av de medelsom aviserats i den nationella handlingsplanen förhälso- och sjukvården avsättas för att skapa ett fa-miljemedicinskt institut som ska utgöra ett nationelltstöd för att stärka kunskapsutvecklingen i primärvår-den och för att öka personalens möjligheter till kom-petensutveckling. En utredning om hur formerna fördetta stöd ska se ut kommer att lämna sitt betänkandeden , om bara några dagar.Frågan om tillgången på specialistresurser inomprimärvården är en fråga för landstingen. Det är intelämpligt att centralt bestämma vad som ska ingå iprimärvården i olika delar av landet. Varje landstingbör utifrån de lokala och regionala förutsättningarnautforma uppdraget för sin primärvård.När det slutligen gäller det extra resurstillskottetom för att öka tillgängligheten ivården kan jag bara konstatera att arbetet med attträffa en överenskommelse med Landstingsförbundetför närvarande pågår inom . Denökade tillgängligheten kommer att gynna de äldrepatientgrupperna eftersom det till stora delar är dessasom nu drabbas av de väntetider som förekommer ivården. Regeringen är medveten om att även insat-serna för dem med kroniska sjukdomar bör uppmärk-sammas i överenskommelsen med Landstingsförbun-det.Sammantaget bedömer jag att de vidtagna åtgär-derna kommer att förbättra situationen väsentligt förde äldre med kroniska sjukdomar.Anf. 18 ():Fru talman! Jag får tacka så mycket för svaret.Socialministern pekar på alla de åtgärder som är pågång för att stärka stödet för äldre med kroniska sjuk-domar. Det är mycket viktigt och verkligen ett steg irätt riktning. Men det är bråttom. Vi får alltfler äldre,och behovet ökar av vård och omsorg på rätt nivå ivårdkedjan.Sedan interpellationen om behov av ökat stöd tilläldre med kroniska sjukdomar skrevs har forskare vidStiftelsen i presenteratresultat från en rad undersökningar som visar att vårdoch omsorg fungerar mycket dåligt för de äldsta ochsjukaste. Äldre med flera sjukdomar har behov avolika slags vård och omsorg.Man har också tittat på lite friskare äldre som be-höver rehabilitering men inte får det. Man ger enmycket mörk bild av de äldres sjukvård. Det under-stryker verkligen behovet av den speciella kunskapsom måste finnas om äldres sjukdomar och särskiltom de kroniska sjukdomarna.Så till specialistkompetensen i primärvården. Ef-tersom primärvården ofta brister i kunskap om äldressjukdomar och särskilt om kroniska sjukdomar ärrisken stor att alla äldre, oavsett sjukdomar, inlemmasi ett äldrekollektiv där adekvat behandling för självagrundsjukdomen glöms bort.Många äldre eller gamla människor har också detman kallar för samsjuklighet. har de soma-tiska och psykiatriska sjukdomar. Man har kunnatkonstatera att av de gamla människor som sökerprimärvården har psykiska symtom. Primärvårdslä-karna identifierar den psykiska ohälsan i hälften avfallen. Det är därför det är så viktigt att tillgången tillspecialistkompetens inom olika specialiteter finns iprimärvården.Så gäller det prioriteringsbeslutet. Det är mycketpositivt att regeringen anser att prioriteringsbeslutetverkligen följs och att det nu kommer till stånd ettutvecklingsarbete på detta område.Jag vill avsluta med att konstatera att det vidtas enmängd åtgärder för att förbättra situationen för deäldre med kroniska sjukdomar. Men gäller det attvi är tillräckligt uppmärksamma på och följer upp attallt det här positiva kommer till stånd.Anf. 19 Socialminister ():Fru talman! När jag via radio och tidningar tog delav Äldrecentrums rapport blev jag upprörd.