prot · GO0952 · 2001-01-18 00:00:00 — 272 Justitieminister () replik:Herr talman! Det är riktigt att skillnaderna mellanrika och fattiga har blivit större under de senaste åren.Det är inte alldeles lätt för ett land som attensamt påverka den utvecklingen med tanke på denglobalisering och den ekonomiska internationellautveckling som sker.Det är just för att man ska bekämpa klassklyftornasom regeringen gör denna stora satsning på barnfa-miljerna.Anf. 273 () replik:Herr talman! Då kan jag också påminna om vad vihar diskuterat , nämligen att de som hardet sämst inte får det bättre. De som har socialbidragfår inte tillgodoräkna sig ökat barnbidrag. De som harlåg inkomst får ingen ekonomisk effekt av maxtaxan.Det betyder, herr talman, att jag också ifrågasätterpolitikområde barn. Jag är rädd att man isolerar barn-perspektivet. Det finns så mycket i samhället sompåverkar våra barn att vi inte kommer att få med allakomponenter här.Justitieministern talar om stöd till familjen. Dåfrågar jag naturligtvis: Vilket stöd? De som jag nu harnämnt - socialbidrag, barnbidrag och maxtaxa -kommer ju inte de fattigaste familjerna till del.Det vore intressant att höra om justitieministernhar andra stöd som inte bara betyder ökade bidragoch ökat beroende, utan faktiskt ger ett verkligt stödoch valfrihet till barnfamiljerna så att man kan fåutföra sitt föräldraskap.Anf. 274 Justitieminister () replik:Herr talman! Det finns naturligtvis enskildakommuner som inte kommer att kompensera för denbarnbidragshöjning som sker. Det är olyckligt, tyckerjag. Jag hoppas att de kommuner som betalar ut soci-albidrag ändå ska göra det, och att alla ska få ta del avden barnbidragshöjning som kommer familjernatill godo.Det görs satsningar på barnfamiljer, även i formav skattesänkningar, för de familjer som har det svå-rast. Jag har ingen exakt siffra, men det rör sig ombortåt 30 miljarder. Det kommer alltså att bli ekono-miskt bättre för barnfamiljerna, och det är oerhörtviktigt.Anf. 275 ():Herr talman! Att barnfamiljerna har fått det bättreär inte sant. De exempel som gav är skrämmande. Jag har också exempelfrån min egen hemstad i skattehöjningen överstiger vad man får i barnbi-dragshöjning. Barnfamiljerna får det inte bättre, justi-tieministern.Som flera har nämnt känns det litet meningslöstatt tala om barns möjligheter när ett barn just har mistlivet i en våldshandling.Justitieministern sade att vi har många gemen-samma nämnare när det gäller att få bukt med ung-domskriminaliteten. Jag hoppas verkligen att vi kandiskutera detta och hitta möjligheter att komma över-ens över partigränserna.Den lilla världen är ett mycket viktigt uttryck,tycker jag. Den lilla världen är en verkligt viktigförutsättning i en människas liv. Man kan överlevautan den lilla världen, men små människor utvecklasbäst och får sin grundläggande trygghet i den lillavärlden.Hur ska man då värna den lilla världen? Jo, manmåste uppvärdera föräldraskapet. har föräldra-skapet mycket liten vikt bland politiska partier. Idagspolitiken är föräldraskapet ingenting som manska värdera. Föräldraskapet är ett krav, ingenting somman ska sätta värde på.Vi kommer väl alla ihåg yttrandei valdebatten 1998 då han sade att de som är hemmaoch tar hand om barn inte gör någon samhällsnyttiginsats. Det är arbetslinjen som gäller.Föräldraskapet innebär att kunna ge tid för att getrygghet och överföra normer. De tre delarna ge tid,överföra normer och ge trygghet, är något som vi isamhället aldrig kan ersätta. Det finns inget fullgottsurrogat för det som föräldrarna kan överföra. Det ärväldigt viktigtJag läste alldeles en utredning som heterOmhändertagen, samhällets ansvar för utsatta barnoch unga. Där finns på ett ställe nämnt att man värde-rar tid med barn. Det gäller barn placerade i familje-hem. Där var det viktigt att man gav ekonomisk er-sättning så att i varje fall en av fosterföräldrarna kun-de vara hemma, åtminstone på deltid. Där är det vik-tigt - i fosterhem - att man kan vara hemma. Menföräldrars möjlighet att vara hemma förvägras stän-digt.Det ska alltså gå så långt att barnen förlorar sinförankring, att föräldrarna inte kan fullgöra sin upp-gift och att man går till familjehem. Då är det viktigtatt ge tid. Är det inte bättre att ge tid medan det finnsmöjlighet att rätta till situationen och därmed uppvär-dera föräldraskapet?Vi ser detta också när det gäller maxtaxan. Deninnebär inte att man ger mera tid för barnen. Den ärinte det bästa för barnen och för föräldrarna. Det endasom den är bäst för är för arbetslinjen. Vi ska helatiden ha fler människor på arbetsmarknaden men intevärdera det arbete som görs i hemmen.Också skolan är ett exempel. Det är inte särskiltönskvärt att föräldrar där bidrar med sina kunskaperm.m.Tonårstiden är lika viktig för de unga som små-barnstiden, om inte viktigare. Det är då, när manutsätts för olika influenser, som det är viktigt att för-äldrarna är närvarande för barnen, men det är ju i daginte möjligt. Det måste vi faktiskt förändra.Morgan sade tidigare att när familjen ärsvag måste samhället stå starkt. Jag instämmer tillfullo i detta, men socialdemokraterna och majoritetenlever inte upp till det. Det finns många exempel på inte vågar stå för detta. Det senaste är att inte vill genomföra att det skakunna tas prov på ungdomar som manmisstänker vara knarkare eller ha provat narkotika.Ett annat mycket skrämmande exempel gällersamverkan mellan myndigheter, som vi tidigare tala-de med justitieministern om. Det skrivs spaltkilome-ter i regeringens deklarationer om samverkan mellanmyndigheter men inte ett ord om hur man ska se tillatt denna samverkan verkligen kommer till stånd ochom vad man ska göra med de myndigheter som intesamverkar. Man vägrar att ta tag i detta.Det värsta är när det går så långt att barn dör närsamverkan inte fungerar. Sådana hemska exempelkan inträffa när myndigheter inte samverkar. Detsenaste exemplet inträffade bara för någon dag sedan.En ung pojke tog en överdos - jag tror att det var avheroin - och knarkade ihjäl sig, trots att sociala myn-digheter visste att han behövde omhändertas. Polisenförsökte få myndigheterna att omhänderta honom,men de hann inte gå in innan pojken tog sitt liv.Det här måste vi förändra, och det måste skesnabbt. Det finns många goda förslag i den riktning-en.Det sista exempel som jag vill ta upp gäller barnsom offer. Det har talats väldigt mycket om barn sombrottslingar och lite om barn som offer, men även debarn som är brottslingar är offer, förvuxnas negligerande och annat. Vi måste bli mycketbättre på att hjälpa barn när de kommer i denna situa-tion. Det har tidigare nämnts av en polis att man börtillsätta fler barnutredare för fall där barn har begåttbrott. Detta måste komma till stånd snarast.Anf. 276 (mp) replik:Herr talman! sade att det inteär många partier som ser föräldrarollen som viktig.Man kan ha olika politik, men vi ser i Miljöpartietföräldrarollen som ytterst viktig. Därför har vi helatiden kämpat för att föräldrar ska få kortare arbetstid,nämligen sex timmars arbetsdag. Det är helt nödvän-digt för barnens skull, inte endast när de är små utan ikanske ännu högre grad , att föräld-rarna kan ägna mer tid åt sina barn. Vi tycker att detär en oerhört viktig åtgärd att kämpa för. Jag villalltså bemöta påståendet att man inte tar ansvar förföräldrarollen.Jag måste också lämna den upplysningen attBrottsförebyggande rådet, BRÅ, har många projektför att stärka föräldraskapet.Anf. 277 () re-plik:Herr talman! Ja, föräldrarollen är viktig, och vimåste uppvärdera föräldraskapet men inte genom attge pekpinnar utan genom att faktiskt ge föräldrarnamöjlighet att ta ansvar. De ska ta besluten själva. Vipolitiker ska inte säga: Ni ska jobba perdag, punkt, och sedan ska ni göra det och det. Det ärinte så det ska gå till, utan vi ska ge förutsättningarför föräldrarna att själva välja det som är det bästa förföräldrarna. Vi ska helt enkelt ge dem bemyndigandeatt vara föräldrar och kunna ställa krav på dem. I daggäller bara de krav som medpartier imajoriteten står för - bara kraven och ingenting an-nat.Anf. 278 (mp) replik:Herr talman! Ur barnets synpunkt är detta en oer-hört viktig reform, och det är huvudsaken.Anf. 279 () re-plik:Herr talman! För barnen är det faktiskt viktigt attha tillgång till sina föräldrar och en bra relation meddem, men att ha en lagstiftning om sex timmars ar-betsdag garanterar ingen kvalitet i det avseendet,varken lyckligare föräldrar eller tryggare föräldra-skap. Nej, , jag anser inte att sextimmars arbetsdag är det bästa för barnen.Anf. 280 ():Herr talman! Vi vuxna abdikerar från vår roll somförebilder när vi smiter från vårt ansvar, när vi un-derlåter att visa barn och ungdomar på vad som är rättoch fel. Ett exempel är den pojke som erbjödsig att betala del av sin veckopeng till en annan pojkeför den skada som han hade åsamkat denne. Det slogsupp stort som en märkvärdighet. Pojken insåg vadsom var fel, och ångrade han sitt beteende.En tidning intervjuade folk på gatan om huruvidadet var rätt eller fel att pojken fick betala delar av sinveckopeng. Till min förvåning fanns det vuxna somtyckte att barn och ungdomar inte ska dömas, under-förstått: Barn och ungdomar ska gå fria och behöverinte stå till svars för sitt handlande. Vart är vi på väg?Herr talman! Medling har avhandlats ganskaintensivt i debatten, och jag går därför inte direkt inpå det ämnet. Jag har bara en vädjan till regeringen,och det är att den ska komma till skott med attinföra denna möjlighet generellt. Det ska då inte baragöras en registrering hos . Om det hän-der någonting ytterligare, att pojken fortsätter attstrula eller begår en kriminell handling, vet hansföräldrar då inte att detta har skett. Det kommer entystnadsplikt däremellan. Det måste bli ett sambanddär, så att detta blir synligt.Vi har ett ordspråk som lyder: Den som börjarmed en knappnål, slutar med en silverskål. Det gälleratt stämma i bäcken.Dessutom anser jag att ungdomar lät-tare än ska kunna anhållas någon eller för att polisen ska ges möjlighet att säkra bevis-föring. vågar landets åklagare sällan anhållaungdomar. Det måste finnas sannolika skäl för attanhålla yngre, även om grövre brott är begångna.Lagen behöver här ses över.Jag har upplevt polisens frustration över att maninte hörsammar deras begäran om att få en ung per-son anhållen för att den ska kunnasäkra bevisföringen. Jag har frågat utred-ningstjänst om det finns någon statistik över hurmånga ungdomar som har anhållits ochhäktats. Det fanns inte någon sådan att tillgå. Dettycker jag är ganska anmärkningsvärt. Det finnsnämligen inte någon ålder registrerad.När det gäller antalet domar, strafföreläggandeoch åtalsunderlåtelse - jag beklagar attden statistik som jag fick mig tillhanda ärfrån så tillbaka - var antalet för de i åldern15-17 totalt 11 849. Eftersom vi i debatten fåtthöra att antalet grövre brott inte är färre kan vi i varjefall utgå från det.Jag har tittat på vad en 15-åring kan ha roat sigmed när det gäller grövre ungdomsbrott,dvs. misshandel och då speciellt misshandel mot barnsom är . Det förekom 211 sådana fall. Detförekom 113 fall av misshandel mot kvinnor. Detförekom 77 fall av grovt rån, 12 fall av butiksrån, 603fall av grov skadegörelse och 15 fall av grov mord-brand. Detta var vad som registrerades av vad 15-åringar kunde åstadkomma under år 1998.Kan dessa ungdomar begå så grova brott som dejag nu har talat om tror jag också att de klarar att sittaanhållna något enstaka dygn. Det är inte genom etticke-agerande vi bäst hjälper våra unga brottslingartill ett bättre liv. Det handlar om att stämma i bäcken.Herr talman! Vi måste också våga värna unga för-övare. Många är de studier som visar på bris-tande kunskaper i skolämnena hos ungdomar som ärintagna i den slutna ungdomsvården eller kommit iklammeri med rättvisan. Flera har fått diagnosendyslexi. Har jag som kriminellt belastad eller strul-pelle inte deltagit i skolundervisningen på det sätt jagborde ska det finnas möjlighet till ett ömsesidigt kon-trakt mellan mig och samhället att kunna ersätta visspåföljd eller strafflindring mot att jag återupptar stu-dierna och fullföljer dem på ett tillfredsställande ochplanenligt sätt.Detta var någonting som jag hade velat fråga jus-titieministern om, men tyvärr är han inte kvar i kam-maren.Sedan vill jag instämma i vad gäller provtagning vid misstanke omnarkotikabrott. fann man i en gruppmycket unga narkotikamissbrukare. De var och hade redan provat på heroin. Föräldrar-na misstänkte ingenting. Att inte göra allt för att kon-trollera ett missbruk vid blotta misstanken är att läm-na barn och ungdomar åt sitt öde. Det deklarerar baraatt man inte bryr sig.Vi har också hört att , somska lägga fram sin rapport, slår fast att narkotikapoli-sen har misslyckats. Enligt samma källa menar kom-missionen att debatten är oengagerad, otydligoch osynlig. Debatten beskrivs som ljum och avsla-gen. Låt oss ändra på det. Låt oss kunna drogtestabarn och ungdomar också vidblotta misstanken.Herr talman! Vi har också varit inne att ung-domskriminaliteten inte kan ses frikopplad från för-äldrar och familj. Vi har talat om ensamstående ochsocialbidrag. Det är svårt i det samhälle somfinns att med dessa metoder fostra barn. Vi behöver istället få ett nytt familjepolitiskt program som stärkerfamiljen i stället för att ge bidrag och öka beroendet.Jag ska inte behöva sitta vid socialsekreterarensbord och vänta på en uträkning av hur mycket jag skafå, möjligtvis lika mycket eller lika lite som jag beta-lat i skatt . Jag får nu sitta där och vänta på attpolitikerna bestämmer det mesta. Jag får inte bestämma vilken skola jag vill hatill mina barn. Jag får inte bestämma vilken barnom-sorg jag vill ha. Jag får inte göra min röst hörd. Det ärinte konstigt att många abdikerar.Jag ställde en fråga till statsrådet . Hon klargjorde faktiskt att makt över varda-gen är en generell välfärdsfråga. Eftersom vi värnarom den generella välfärden ser jag med spänningfram emot förslag som ska komma om ett programsom verkligen stärker föräldrarnas makt och möjlig-heter att bestämma över vardagen.Nu har också statsrådet kommit hit.Jag hoppas att hon i sitt anförande också kommer inpå valfrihet för föräldrar med makt och möjlighet. Jagser det som en stor och tydlig demokratisk fråga.Herr talman! Barn och föräldrar hör ihop. Ska vikunna värna och stödja vårt uppväxande släkte är detvarken justitieministern, socialministern eller ensstatsministern som kan åstadkomma det. Det är för-äldrarna och familjen som kan och vet om de fårförutsättningar och vi politiker ger de möjligheterna.Låt oss satsa på familjen, som är nära barnen och somser och hör. Då har vi en chans att rädda många barnoch ungdomarna från att komma på fel väg.Anf. 281 ():Herr talman! Barns och ungdomars möjligheterpåverkas i hög grad av de beslut som fattas i dennakammare och i andra politiska församlingar. Det ärnödvändigt att det fattas politiska beslut om barns ochungdomars villkor. kanske besluten behövdevara fler och framför allt klokare. Men ibland innebärockså de politiska besluten ingrepp - och t.o.m. över-grepp - på den enskildes och familjens möjligheter attforma sina egna liv. Låt mig kort få ta upp tre förhål-landen som berör barns och ungdomars möjligheter iSverige i dag.För det första: Barns och ungdomars möjligheterstartar med familjens möjligheter. Detta oberoende avhur familjen ser ut. behöver en ny familjepo-litik som utgår från barnets behov i starten av livet.En stor majoritet av svenska föräldrar har sagt att detär tid för barnen som är den stora bristvaran i deraslivssituation. I stället för att lyssna till de signalernahar en socialdemokratisk familjepolitik utgått från attpolitiker vet bäst hur familjen vill ha det.Vi kristdemokrater vill bryta detta synsätt. Vihävdar med stöd av en stark föräldraopinion att detnu krävs en "mer-tid-för-barnen-reform". En reformsom ger föräldrarna rätten att forma sin vardag. Denbeslutade maxtaxan befäster gamla strukturer medanden familjepolitik vi kristdemokrater m.fl. vill för-verkliga öppnar för nya lösningar. Familjen är dennaturliga platsen för att fatta beslut om det som berörbarns möjligheter.För det andra: En ny familjepolitik måste komp-letteras med en kraftfull prioritering av barn- ochungdomsperspektivet i den offentliga verksamheten.För det krävs bl.a. större resurser till kommunerna änvad regeringen visat sig beredd att skjuta till. Detkristdemokratiska budgetalternativet utgick från attdet nu finns behov av att restaurera sådant som rivitsned under saneringsåren. Vi ville därför omfördelamer till kommunsektorn i förhållande till regeringensförslag. Förvisso är behoven stora på en rad områden,men ansvarskännande lokala politiker vet att skolanoch det förebyggande arbetet nu kräver ökade resur-ser.Barn och ungdomar är nämligen de stora förlorar-na efter 90-talets sanering av den offentliga ekonomini . När regeringen nu berömmer sig av att hauppnått balans i statens finanser står det klart att dettai hög grad skett till priset av kraftiga försämringar avvälfärd och trygghet för familjer, barn och ungdomar.Skolan har drabbats hårt liksom direkt ungdomsverk-samhet som fritidsgårdar och andra aktiviteter. Detvore lätt att rada upp exempel från min hemkommun,och vi har väl alla våra bilder av denna verklighet.Frågan är vilket pris i mänskliga och ekonomiskatermer detta innebär när notan för minskade förebyg-gande insatser ska betalas. Det måste tyvärr ofta ske iform av ökade kostnader för vård och rehabiliteringav drabbade barn och ungdomar.Barn och ungdomar är förlorarna efter 90-talet,och frågan är nu vilka politiska visioner vi har för attbygga ett barnvänligare samhälle för framtiden. Någ-ra oroväckande tecken berör oss starkt. Det finns ettsamband mellan resursbristen i skolan och det för-hållandet att 300 000 barn hade anledning att ringatill . Det finns ett sambandmellan familjers, barns och ungdomars otrygghet ochdet ökande drogbruket allt lägre åldrar. Det finns ettsamband mellan otydligheten i värderingsfrågor ochmobbningsproblemen i skolan, osv.För det tredje, herr talman: för den här de-batten är också ungdomars möjligheter. Känslan avutanförskap är påtaglig hos många i vårt samhälle,och det gäller inte minst ungdomar. Utanförskapet harmånga ansikten. Det kan handla om att växa upp i enfamilj som har fastnat i fattigdoms- och bidragsfällan.Dessa familjer blir fler och fler. Det har vi talat om enhel del . Men det kan också handla om en känslaav maktlöshet; att inte behövas, att inte ens varaönskvärd i det etablerade vuxensamhället - att intekomma till tals med vuxenvärlden.Dessa känslor ligger farligt nära desperationen.Det naturliga ifrågasättandet och den nödvändigafrigörelseprocessen tar sig ibland desperata uttryck ivåldsaktioner och i ett förakt för hela samhällsstruk-turen. Militanta aktivister på ytterkanterna både tillhöger och vänster är beredda att ta till metoder somödelägger materiella värden och ytterst riskerar andramänniskors liv och hälsa. Jag har skrämmande exem-pel och erfarenheter från mitt hemlän Östergötlandden senaste tiden.Men om vi ska kunna motivera en kommandegeneration att ta ansvar för samhällsutvecklingen kanvi inte bara säga usch och fy till allt det här. Vi måstege också ge ungdomar möjligheter och arenor attkomma till tals och kunna påverka.Det är självfallet viktigt att markera politiskt av-stånd till våld och odemokratiska tendenser. Men detär också angeläget att se de samband som föderkänslor av utanförskap hos stora delar av den ungagenerationen. En orättvis familjepolitik och en otyd-lighet kring grundläggande värderingar är, tillsam-mans med en budgetsanering som gått ut över barnoch ungdomar i våra kommuner, tre samverkandefaktorer som givit en negativ utveckling.Vi hörde justitiemi-nister säga att barn och ungdomarhar ytterst begränsade möjligheter att själva påverkasina livsvillkor. Justitieministern sade också att desociala bakgrunderna till de ungdomsproblem vi harär påtagliga. Låt mig få instämma i det.Låt mig också få säga att det är i de små och näragemenskaperna, dvs. främst i familjen, som livetformas. Det sker naturligtvis utifrån familjens materi-ella villkor, men också utifrån den trygghet och devärderingar som överförs till barn och ungdomar.Skolan och andra kan komplettera och i bästa fallförstärka den positiva grund som lagts i familjen.Ungdomars delaktighet i samhällets demokratiskaprocesser är, som jag sagt, skrämmande låg och måstestimuleras på olika sätt. Ett stort ansvar för det härvilar på de politiska partierna. Det krävs självpröv-ning och att vi har en levande debatt på det här områ-det i fortsättningen. Det är något som berör alla vårapolitiska partier.Herr talman! Trots allt tal om solidaritet växerklyftorna i det svenska samhället. Alltfler familjerfastnar i fattigdomsfällan. En majoritet av småbarns-föräldrar känner sig maktlösa när politiker styr derasvardag. Unga människors brist på delaktighet lederofta - alltför ofta - till resignation och i värsta fall tillaktiviteter utanför det demokratiska samhällets ramar.Regeringen har, tillsammans med sina stödpartier,kört fast i en förlegad familjepolitik. Regeringen harockså visat alltför svag beslutskraft när det gäller attlaga revorna i välfärd och trygghet för familjer, barnoch ungdomar. För barnens och ungdomarnas skullbehöver en ny politik, en politik som stärkerfamiljernas, barnens och ungdomarnas möjligheter attforma sina egna liv och sin egen framtid.Anf. 282 ():Herr talman! Varför engagerar sig inte ungdomar ipartipolitik? Det frågade jag , och gymna-sist, som praktiserade på kansli.Robin bekräftade vad många av oss redan vet, nämli-gen att de flesta ungdomar inte är ointresserade avpolitik - tvärtom. Men har ju de politiskaungdomsförbunden tappat medlemmar . Jagundrade varför.Robin pekade då på en rad faktorer. Världen har blivit mycket mindresedan moderna kommunikationsmedel som t.ex.Internet och e-post har börjat användas. Då ökar in-formationsflödet, och de lokala frågorna blir inte likaintressanta längre. Det finns också hierarkier. Partier-nas medlemmar och förtroendevalda blir äldre. An-talet nya medlemmar minskar. Det finns visserligenmedlemmar , men de väljer att intedelta i arbetet. Förklaringen är att mötena ofta ärtråkiga och detaljfixerade. Det känns svårt att påverkaoch se resultat.Robin nämnde också bristen på visioner. De flestapolitiker verkar ha glömt varför de engagerade sig engång i tiden. Man känner uppgivenhet över att intekunna påverka mer än man kan. Det är synd att manalltför sällan har möjlighet att ägna tid åt ideologiskadiskussioner. Utbildning är ett annat problem. Ofta ärungdomar väldigt dåligt informerade om hur en be-slutsprocess i en kommun fungerar. Han föreslog attett ämne som skulle kunna heta Demokrati och på-verkan borde införas i skolan. Samhällskunskapen geralldeles för dålig insikt i samhällets strukturer.Listan på problem är lång och tung. Men det finnsett konkret problem som också nämnde somdet borde gå att omgående göra något åt. Det handlarom ungdomars möjlighet att behålla sina politiskauppdrag. Det är ju ändå inte ovanligt att ungdomar fåruppdrag i kommuner och landsting. Men det är hellerinte ovanligt att ungdomar flyttar från sina hemorterför att studera vid högskolor och universitet. Nuva-rande mantalsskrivningsregler bestämmer att de dåska skriva sig på studieorten om de hyr rum ellerlägenhet där. Genom den regeln faller möjlighetenbort för dem att behålla sina kommunala uppdrag ihemkommunen. Möjligheten att få ett nytt uppdrag påstudieorten är i det närmaste obefintlig eftersommånga av dem kommer mitt i en mandatperiod.Det medför ofta att en ung person slutar med sittlokala politiska arbete. Det borde verkligen gå attråda bot på det förhållandet genom att införa någonform av undantagsregel för antingen mantalsskriv-ningskravet på studieorten eller kravet på att man skavara skriven i kommunen för att få kommunala upp-drag för t.ex. ungdomar .