prot · GP0944 · 2001-12-10 00:00:00 — (Beslut skulle fattas . )6 § säkerhetspolitikFöredrogssammansatta utrikes- och försvarsutskottets betän-kande 2001/02:UFöU1Sveriges säkerhetspolitik (prop. 2001/02:10 delvis).Anf. 13 ():Fru talman! står vi nästan exakt tre månaderefter en händelse som skakat om den säkerhetspoli-tiska verkligheten i grunden. Gamla fiender har blivitvänner, och gamla vänner har vänt varandra ryggen.Och det riktigt unika är att världen har samlats i ennästan total enhällighet i manifestationen - och ipraktisk handling - mot terrorismen. Frihetensapostlar kämpar inte längre ensamma. Ondskans djupoch våldets omfattning har fört människor och ländernärmare varandra.Och då? Var står vi? Och var borde vistå? Låt mig först av allt sjunga ut i en lovsång tillregeringens entydighet och ståndaktighet i kampenmellan terror och frihet. Inget sjuttio- och åttiotalis-tiskt relativitetsmumlande här. Ingen tredje väg mel-lan ont och gott. , , och har fösts åt sidan. Budskapet är självklart och uppriktigt. En absolutgräns har ju passerats. Rätten till självförsvar måstevärnas. Ont ska - den här gången - med ont fördrivas.Och vem minns , efter att krigs-lyckan vänt och bombningarna givit effekt, de hu-vudlösa kraven på bombstopp? Vem vågar ståupp för den världsbild som var högsta mode för enmånad sedan? Vem är beredd att ta ansvar fördet än mer utdragna krig och orimliga lidande somhade blivit följden av förståsigpåarnas förment huma-nitära bombstopp?Nej, är det tyst. När Mazar-i-Sharif föll ochefter det , , och Kunduz blev dettyst. Tack , tack och faktisktockså tack - om än med medvetenhe-ten om att den svenska insatsen materiellt varitbegränsad.Fru talman! Vad innebär då den delvis nya världsom växt fram av afghanskt fokus ivärldspolitiken? Rimligtvis har den bild som växtfram växt sig än starkare,som den korrigerats något. När det verkli-gen gäller är det inte bara ESDP och somgäller. När det verkligen gäller är det inte med Pe-tersbergsuppgifter och god vilja i största allmänhetsom problemen löses. Då sätts solidariteten överAtlanten på prov. Den här gången har den transatlan-tiska länken bestått provet med betyget Med berömgodkänt. Artikel 5 i Washingtonfördraget utlöstes. Enför alla - alla för en. Men inte bara de 19 i Natokret-sen, utan också vi andra är med på vagnen. Solidari-tet, inte neutralitet. Gemenskap, inte utanförskap.Säkerhetspolitiskt samarbete, inte anemisk alliansfri-het.Låt oss ta det till utgångspunkt för dagens debatt.Världen är inte ny, men vi ser den på ett nytt sätt.USA är förutsättningen för fred och konfliktlösninghart när överallt på jorden. Alla har att förhålla sig tillden transatlantiska länken som växt sig allt starkareunder senare år. Från Bosnien över Kosovo och framtill den utlösta artikel 5. Detta ärden säkerhetspolitiska verkligheten.Och vilket är då förhållningssätt? I prak-tisk handling och i daglig retorik entydig. Bejakandetav alla upptänkliga kombinationer i den säkerhetspo-litiska alfabetssoppan spänner över hela det seriösasäkerhetspolitiska fältet, alltså från socialdemokrateroch högerut. Vänster därom gör sig verklighet ochrationalitet inte besvär. Där härskar ännu testuggan-dets och den formella neutralismens öken. Hur ensocialdemokrat med buret, jag kräver inte att det skavara högburet, huvud ens kan tänka sig fortsatt rege-ringsinnehav på grundval av stöd från dessa partier,efter denna höst då sanningens ögonblick avlöst var-andra, är åtminstone inte jag man att förstå. Och hurde röd-röda och röd-gröna kan acceptera en regeringsom för den Europa-, säkerhets- och försvarspolitiksom den trots allt gör är lika svårt att förstå.Sverige är nämligen något helt annat änSverige . Då - i en process av begyn-nande orientering mot medlemskap i - på vägbort från den självvalda och självdefinierade neutra-litetspolitikens efterhand alltmer ofruktbara mylla. Då- med det slut just bakom oss och Sov-jetunionens upplösning precis framför - definieradeen bred majoritet i denna kammare om vår säkerhets-politiska s.k. doktrin. Det var framsynt då. Utanförskap blev europeisk identitet.Vårt deltagande i den också mer närliggande världenssäkerhetspolitiska verklighet accelererade. Bosnienoch sedan Bosnien igen under Natobefäl. PFF, , , EU-medlemskap och GUSP, WEAG, svenska officerare iNatostaber, accelererande militärt bistånd till ,och efter avgång1997, och så ESDP och LOI-avtalet.Med andra ord: Europeisk solidaritet. Transatlantisk verklighet.Sveriges politiska och militära agerande är nume-ra fast förankrat i EU-solidariteten. I denna kretsformas gemensamma svar, vår gemensammautrikes- och säkerhetspolitik i stort och smått. Neut-ralitetspolitiken har - oavsett retoriska försök attbibehålla det folkrättsligt självklara halmstrået - heltförlorat relevans. Den militära alliansfriheten är ännuett faktum, som vi allt djupare integreras iden politiska och ekonomiska men också moraliskaallians som den europeiska unionen utgör.Det nära militära samarbetet inom unionen ger al-liansen också militära implikationer. Tillsammans harvi påtagit oss en del av världssamfundets militärabörda för att släcka mindre bränder innan världen ståri lågor. Åtagandena är i formell mening inte förplik-tande, men i verkligheten ges knappast någon möjlig-het att svika.När svenskt försvar nu steg för steg formas till enpusselbit i ett större europeiskt säkerhetsmönster kanvi rimligen inte kliva ur med svansen mellan benenom det hettar till. Samövade förband - där vår delinte kan ersättas av andra - gör det i praktiken omöj-ligt. Opt out är en formell reservutgång för att neutra-listerna ska kunna sova gott om natten, men solidari-teten är den reella huvudlinjen. Genom vårt medlem-skap i EU deltar vi i en solidarisk gemenskap varsyttersta syfte är att förhindra krig på vår kontinent.När vårt försvar integreras, interoperabiliseras ochinternationaliseras blir normalförfarandet samverkanmed andra. Hur sannolikt, och hur rimligt, är det dåatt den svenska pusselbiten - det svenska försvaret -ska dras ur sitt sammanhang när den ska lösa densvåraste av uppgifter, nämligen existensförsvaret avvårt eget land? Det vore rimligt att fortsätta den full-ständiga integrationen i de euroatlantiska säkerhets-strukturerna. Ett svenskt Natomedlemskap är, medandra ord, ett naturligt steg på den väg mot utökatsäkerhetspolitiskt samarbete som har varit Sverigesunder det senaste decenniet.Också andra skäl talar för en fortsatt och fördju-pad integration. Ensam är inte längre stark. I ett nät-verk av säkerhetssamarbete på militära, polisiära,ekonomiska och alla andra områden mister alliansfri-heten det mesta av - för att inte säga hela - sitt inne-håll. I ett nätverk av ömsesidigt beroende och ömse-sidigt samarbete är nationella gränser en chimär efter-som hoten till sin natur, liksom t.ex. miljöförorening-ar, är gränslösa.Omstöpningen av vårt största och viktigaste sä-kerhetspolitiska instrument - Försvarsmakten - gårlångsamt. En omprövning - ett vändande på allastenar - är nu nödvändig för att nå rätt effekt, inteminst för att också i verkligheten öka vår förmåga attdelta i internationella insatser militärt och civilt. Dåfår inte heliga kor och ideologiska käpphästar tillåtasstå kvar i stallbyggnader. In medljus och luft! En ny verklighet - en ny "affärsidé" -för hela försvaret kräver flexibilitet och öppenhet förnya lösningar på alla områden.Flexibilitet och öppenhet borde också prägla Sve-riges säkerhetspolitiska doktrin. Visserligen kan vimed fog hävda att det spelar mindre roll hur vi ut-trycker vår politik när vi i stort rör oss i rätt riktning.Men omvärlden undrar. Varför begreppet neutralitetanvänds är en fråga som man ofta möts av. Visst voredet en behaglig gärning om de samtal kringockså vårt sätt att beskriva vår säkerhetspolitik kundelanda i en anständig formulering som vi kan nå bredenighet kring.Finland kunde vara ett exempel. Där påbörjas - nupåhejat av statsminister inför den finskaregeringens säkerhetspolitiska redogörelse -en diskussion om vad som blir nästa stegefter ett alltmer sannolikt baltiskt Natomedlemskapefter i . Dettavälkomnande av framtidsdebatten manar till efter-följd.Fru talman! Jag står självklart bakom alla mode-rata reservationer, men jag nöjer mig med att för tidsvinnande yrka bifall till den kronologiskt första,nämligen reservation 2. I den fastslås vad som äruppenbart för var och en, men vad regeringen ännuvägrar säga, nämligen att de baltiska länderna har ettstarkt svenskt stöd för sin ambition att bli medlemmari Nato. Vårt militära bistånd - som med Orwellsktnyspråk fortfarande kallas suveränitetsstöd - innebäroch syftar till att hjälpa , och Litauenatt bli medlemmar i . När det är så, varför inteockså säga det? Det gagnar oss, det gagnar dem, mendet gagnar också och stabiliteten i vår delav världen. Varför använda omskrivningar? Varförinte i stället säga som det är?Det blir så mycket som blir så mycket lättare dåockså i det här avseendet.Anf. 14 ():Fru talman! Jag kan från början säga att jag har enhelt annan infallsvinkel än vad haft. Den handlar om civil och förebyggandekrishantering och vapenexporten. Sedan kommerMurad att ta upp andra saker.Riksdagen ska bl.a. ta ställning till ett avtalom stöd till industrisamarbete inom försvarsmateri-elområdet. ratificerade ett annatavtal med liknande innehåll. Det handlar alltså omkrigsmaterielproduktion och export av krigsmateriel.Så snart man talar om försvar och försvarsmateriellåter det alltid lite beskedligare, lite mer svenskt.Ramavtalet handlar om svenskt samarbetemed fem EU-länder - samtliga medlemmar i handlar det om ett utvidgat samarbete med denordiska länderna i samma syfte. Två av dessa ärmedlemmar i . Två är det inte - ochFinland. Krigsmaterielproduktionen ska alltså blieffektivare för att man tillsammans ska kunna kon-kurrera på världsmarknaden - främst med USA.Det nu aktuella avtalet är en fortsättning på detsom slöts . Vi har samma grundläggande kritikav båda avtalen. Vilka ska använda vapnen, dvs.använda dem i strid?De tunga och tongivande EU-länderna som un-dertecknade det förra ramavtalet och - dvs.världens rika länder - ska vänskapligen konkurreraoch samarbeta om vapenproduktion och kanske ex-portera materiel till varandra. Men vem ska köpa ochverkligen använda denna krigsmateriel?Ja, efterfrågan lär det inte bli några problem med.Det finns en uppsjö av konflikthärdar i världen därefterfrågan på vapen är enorm.Men har världens hårdaste lagstiftning närdet gäller krigsmaterielexport har handelsministernförklarat. Vi exporterar inte till krishärdar. Men närsamarbetet nu ökar med de sex EU-länderna och medde nordiska länderna kommer det att bli än svårare attkontrollera vart vapnen går.Samarbete innebär att man måste anpas-sa sig till varandra. Utskottet uttrycker att med hjälpav avtalet kan påverka att svenska regleranvänds för fler produkter än vi själva producerar.Detta är en from förhoppning. Man erkänner därmedatt man påverkar varandra.Vänsterpartiets uppfattning är att det blir tvärtom.Detta innebär ett tryck på den som är mest restriktivatt bli mindre restriktiv. Det innebär en konflikt mel-lan försvarsindustrins intresse av att få sälja det in-dustrin producerar - som alla producenter vill - ochexportreglernas ord, bokstav och praxis.Det finns också en konflikt mellan pärmarna i detbetänkande vi har att ta ställning till. Det finnsmycket klarsynthet om konflikter, deras uppkomstoch behovet av att stävja konflikter innan de blirväpnade konflikter och detta avtals innebörd liksomdet som godkändes . EU har en uppförandekodsom säger vart EU-länderna kan exportera sina vapen.Men den är inte på något sätt bindande.Sverige har en regel mot att exportera till ländersom befinner sig i konflikt. I detta avtal, liksom detförra, framgår följande: I händelse av kris eller krigsom en eller flera annexdeltagare blir inblandade i skade övriga annexdeltagarna aktivt underlätta leverans irätt tid.I en annan passus om strykning av slutdestinationav vapen till länder som inte är avtalsslutande fram-går följande: Begäran om att stryka en destinationmåste grunda sig på en betydande negativ förändringi den mottagande statens interna eller externa situa-tion.Man ska uppnå samstämmighet. Här kommer dekonflikter jag nämnde in. Industrin vill exportera.Vem avgör vad som är betydande? Vidare är detfråga om samstämmigheten och trycket från andra attbehålla en destination.Det läcker redan. Låt oss titta ut i verkligheten: Ivåras exporterade kanoner till Ma-rocko, trots att man så innerligt väl känner till kon-flikten i som hotar att övergå i väpnadkonflikt.För del har vi i år efter årkritiserat vapenexporten till . hadevi en motion som handlade om det allvarliga läget iAfghanistan, om , och Pakistansom vapenleverantörer och understödjare av taliba-nerna. Dessa varningar bemöttes med sedvanligagäspningar och formalistiska formuleringar. Sverigehar alltså levererat vapen till en av världensvärsta konflikthärdar.Efter upphörde med krigsmate-rielexport till . Men när det nu har gått entid, och när krisen har övergått från att vara akut tillnågon sorts permanent tillstånd, börjar man funderaom man inte ska börja exportera krigsmateriel igen.Sverige är medlem av Organisationen för säkerhetoch samarbete i , . I kap. 1, artikel 24 iden deklaration som antogs av parlamenta-riska församling i stårdet att läsa: "OSSE-staterna uppmanas att begränsaen politik som underlättar krigsmaterielexport ochden aggressiva marknadsföring av konventionellavapen som följer av en sådan." Om man tog på allvar skulle man nog inte göra somman nu gör och sluta ett avtal som det vi har att be-handla i dag.När det gäller krigsmaterielproduktion, samarbeteom och export av krigsmateriel, är det en oerhördskillnad på proklamationer och praktik - eller somThomas uttryckte det i en krönika i : "Moralen hålls så högt inte når upp till den. "Vad är det som styr krigsmaterielfrågorna?Jag kan också citera en dikt av poeten :"När den store statsmannenhunnit nästan till slutetpå ett utomordentligt viktigt talsnavade hanpå en vacker frasramlade ner i denredlösmed gapande munvisade tändernaoch tandrötan i hans pacifistiska resonemangblottade plötsligt krigets nerv- den ömtåliga frågan om pengar. "föreslår alltså avslag på avtalet.Fru talman! går jag över till frågor som verkli-gen skulle ha betydelse för det som det mesta i betän-kandet handlar om: fredlig utveckling och förebyg-gande krishantering.Kvinnors deltagande i krishantering på alla nivåerär nödvändigt. FN har tagit en resolution som upp-manar alla medlemsstater att stärka kvinnorepresen-tationen på alla beslutsnivåer i nationella, regionalaoch internationella institutioner och arrangemang förkrishantering. Detta anser ska genom-syra arbetet med krishanteringsfrågorna varhelstSverige finns i dessa sammanhang. Detta ställer sig iprincip utskottet bakom.Utskottet redovisar vad man har gjort för kvinnorsdeltagande och för att uppmärksamma kvinnors be-hov. Den listan är lång, och det är bra. Jag har ingetatt invända mot skrivningar eller redogörelser för hurbra man tycker att resolutionen är eller den ambitionsom man redovisar. Det är bra redo-visningar, och vi har inte gjort någon reservation avden anledningen.Men vad som fattas är att följa upp och ta till varadenna insikt, att låta den genomsyra vårt praktiskahandlande. Detta muntliga bifall och det man stårbakom har tyvärr inte givit resultat på fältet. Resolu-tionen antogs år 2000.Det har stor betydelse för krishanteringens resultatvem som analyserar problemen och vem som föreslårlösningarna. Vad har gjort praktiskt i utfor-mandet av krishanteringsfunktionerna när det gällerden här frågan?Det hjälper tyvärr inte med deklarationer om mansedan inte ställer konkreta förslag och driver frågornai alla forum man deltar i när funktionerna bildas ochutvecklas. Vilka förslag har våra förhandlare lagtfram i utvecklandet av den militära och civila kris-hanteringen? Hur har våra ministrarlagt förslag på sina möten i den europeiska krishante-ringen om att kvinnorna måste med? Vad har de fåttför svar från de andra när de hänvisat till FN-resolutionens krav? Det är fortfarande män i uniformoch kostym som finns inom alla funktionerna, mednågra enstaka kvinnor.Så länge inte ställer krav eller driver frå-gorna både här hemma och i internationella forumhänder ingenting.Försvarsberedningen har ställt sig bakom, efter enredovisning av försvarets roll och arbetsuppgifter, att"detta arbete bör i samtliga skeden präglas av ettjämställdhetsperspektiv". I rapport 14, som kom ivåras från Försvarsberedningen, har vi enigt lyft uppkvinnornas roll i krishanteringen och sagt "att trovär-digheten urholkas och det undergräver möjligheternatill framgångsrik krishantering om inte kvinnor finnsmed".Tyvärr lyftes inget av dessa krav fram i proposi-tionen. Om regeringen gjort det och därmed lyft uppoch legitimerat detta hade det varit ett viktigt steg förförverkligande. blir det ingen förändring.Då är det fortfarande kostymer och uniformer somformar krishanteringen, såväl den förebyggande ochden civila som den militära - detta till förfång förkrishanteringen, våra möjligheter till bra, förebyg-gande och civila lösningar, till förfång för både kvin-nor och män.Fru talman! Kvinnor behövs i krishanteringen.Men det behövs också redskap för att ge förebyggan-de och civil krishantering möjligheter. Vi har redskaphär i landet för att hjälpa till att stävja konflikter in-nan de blir väpnade.För den militära krishanteringen ställer Sverigeupp med ungefär 2 000 soldater och materiel. På dencivila sidan ställer vi upp med poliser och 40 personertill REACT. I betänkandet står det att"framgångsrikt förebyggande av väpnade konflikterförutsätter förhandskunskaper om potentiellaoroshärdar, och i kombination med ett tidigt ocheffektivt agerande, ett brett spektrum av instrument".Om vi menar allvar med detta får det inte stannapå pappersstadiet, utan det måste också vara ett inne-håll att ställa till eller FN:s förfogande, ettinnehåll för att kunna förverkliga en förebyggandeoch civil krishantering. Därför behövs en styrkekata-log över de resurser i form av experter och materielsom behövs.Men man behöver också disponibla pengar. Detfinns pengar inom det civila försvaret, men dessapengar är inlåsta i krigsuppgifter och får inte använ-das för att minska samhällets sårbarhet här hemmaeller till internationell krishantering. Försvarsutskottethar nu uttalat att man vill ändra detta. Pengarna måstefå användas mer flexibelt. Vi väntar oss att regering-en kommer tillbaka i vår med ett förslag till nyckelför att öppna detta kassaskåp - utan pengar, ingencivil krishantering.Kvinnor i tillräcklig mängd och pengar i den före-byggande och civila krishanteringen är grunden. Detär bara då vi kan säga att vi står rustade för att före-bygga väpnade konflikter. Det är det som är det vikti-ga: att förebygga väpnade konflikter.Fru talman! Jag står bakom alla Vänsterpartietsreservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifallbara till reservation nr 17.Anf. 15 ():Fru talman! Redan nu vill jag framföra att jag yr-kar bifall till reservationerna 3, 8 och 9.Den kristdemokratiska säkerhetspolitiken utgårfrån varje människas rätt till liv och värdighet. Detövergripande målet är att bidra till fred, frihet ochsäkerhet för alla människor i samhället och att solida-riskt bidra till en fredlig utveckling i omvärlden.Sedan vi skrev de säkerhetspolitiska motionerna,som vi nu bl.a. behandlar, har mycket hänt på detsäkerhetspolitiska området. Jag tänker framför allt påAfghanistan och det som föregick det som händer däroch den nuvarande situationen där.De människor som lever i leveri allt annat än säkerhet och trygghet. Framför allt ärdet kvinnorna som är oerhört utsatta för våld ochtrakasserier. Det är för mig en gåta att kvinnornagenerellt sett är så illa behandlade i vår värld. Oavsettvilken säkerhetspolitik som gäller i olika länder ver-kar kvinnornas situation vara oerhört utsatt.I en intervju för någon vecka sedan för FN:s hu-manitära nyhetstjänst , , uttrycker en talesperson för enkvinnoorganisation i mycket stor misstromot norra alliansen, som efter vad som kan bedömashar och kommer att få en stark position i Afghanistan.Kvinnorna i fruktar generellt för sina livoch för att bli brutalt skändade när alliansen nu taröver områden.Fru talman! Om människor över huvud taget skaha en framtid i måste det till en fredsbe-varande styrka som avväpnar de olika stridande grup-perna. Det är också en förutsättning för uppbyggandetav ett långvarigt och stabilt Afghanistan.Det är mycket glädjande att två kvinnor har utsettstill ministrar i den interimsregering som i dagarnautsetts att tillfälligt styra . fårvi se om det är början på en positiv trend eller entillfällig politisk lösning för att blidka den väster-ländska opinionen.Här måste vi i ta varje möjligt tillfälle iakt för att uppmuntra ett starkt och naturligt deltagan-de av kvinnor i det politiska livet och i samhälletsolika aktiviteter i . Det finns en säker-hetspolitisk vinkling på det påståendet, fru talman.I flera på varandra följande rapporter från För-svarsberedningen har vi kunnat ta del av forsknings-rön som betonar nya typer av säkerhetspolitiska hot,sårbarheter och problem. Hoten bygger i ökad grad påandra faktorer än de rent militära och bekämpas allt-mer med andra medel än de traditionellt militära.Sårbarheten har blivit mer internationellt ömsesidigoch problemen svårare att lösa för enskilda stater.Internationellt samarbete är en nödvändighet förnationers säkerhet.Den säkerhetspolitiska debatten har i våra dagarblivit ännu en dimension vidare. Vilka konsekvenserterrordåden i och kommer attfå för samhällets säkerhet och säkerhetspolitiken i sigär omöjligt att helt överblicka. Utöver en för-ändring av folkrätten kan två intressanta och i sigunika händelser noteras . För första gångenhar Nato åberopat artikel 5 i alliansens stadgar somstipulerar att ett angrepp på en medlemsstat är ettangrepp på samtliga medlemsstater och att alla med-lemmar därmed är skyldiga att bistå den angripnastaten. Dessutom har i två resolu-tioner enhälligt fördömt terroristattacken och deklare-rat att den utgör ett hot mot internationell fred ochsäkerhet. finns det nu i en skrivelsefrån säkerhetsrådet ett klart uttryckt samband mellanrätten till självförsvar och storskaliga terroristattack-er. Kampen mot terrorismen blir genom dessa ställ-ningstaganden en internationell angelägenhet på etthelt annat sätt än tidigare.Internationaliseringen av kampen mot terrorism ären logisk utveckling eftersom terrorismen i sig inter-nationaliserats. Den agerar ofta i gränsöverskridandenätverk och är därför mycket svår att komma åt förenskilda länder. Vi kristdemokrater tycker att det ärpositivt och riktigt att världssamfundet enats om attbekämpa terrorismen.Fru talman! Av någon anledning framställs oftaden som något slags dagen noll -utgångspunkten - i kampen mot terrorismen, menkampen mot terrorismen börjar inte i ochWashington lika lite som den slutar i ellerKandahar. kan däremot kanske sessom ett uppvaknande inför ett urgammalt problem,om än i delvis nya kläder. Våldsdåden i var detslutliga beviset på vilken räckvidd den internationellaterrorismen har fått.Det är ändå förvånande att uppvaknandet inte harkommit . Det förvånar mig hur snabbt viglömde det förra terrordådet mot World Trade Centeri , och det förvånar mig hur liten vikt vifäste vid nervgasattacken mot Tokyos tunnelbana.Kanske var det tvunget att två av världens mest kändaskyskrapor föll till marken för att vi verkligen skulleförstå vidden av dagens terrorism. En bild säger merän tusen ord.Kristdemokraterna anser att terrorister bör kunnaställas inför rätta på det internationella planet. I dagpågår arbetet med att sätta upp en internationellbrottmålsdomstol som dock inte omfattar terrorism.Att inkludera även sådana brott skulle vara positivt,men tyvärr är förhandlingarna om brottmålsdomsto-len ytterst komplicerade och fulla avmotsättningar.